open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Džeiranas

**Džeiranas** (*Gazella subgutturosa*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Stirnos didumo gazelė. Kūno aukštis 60-75 cm, masė 18-33 kg. Smėlinės spalvos. Papilvė, pakaklė, pasturgalis ir kojų vidinė pusė baltos spalvos. Ragus turi tik patinai. Ragai 30-40 cm ilgio, lyros formos, jų pamatinės dalys labai arti viena kitos, aukščiau ragai pakrypę į šonus ir užlinkę atgal, o viršūnės – į vidų. Beveik visų ragų paviršius su ryškiais skersiniais žiedais.

Gyvena dykumose ir atvirose kalnų vietovėse iki 2-3 km aukštyje virš jūros lygio. Pavasarį ir vasarą laikosi nedideliais būriais ir pavieniui. Rudenį ir žiemą susiburia į didesnius būrius. Žiemos pradžioje šiaurinėje arealo dalyje gyvenantys džeiranai migruoja į pietines vietoves, kur mažesnė sniego danga. Vasarą pastebimi šių žvėrių perėjimai 100–200 km atstumu į mažiau sausringas vietoves.

Minta žoliniais augalais, krūmų lapais ir ūgliais. Girdyklas lanko kas 3-7 dienas. Gali gerti sūrų vandenį. Rujoja spalio – lapkričio mėnesiais. Dar prieš rują patinai pradeda žymėti savo teritoriją iškapstydami duobutes ir palikdami jose ekskrementus. Rujos metu patino haremą sudaro 2-5 patelės, kurias jis gina nuo konkurentų kovodamas turnyrinėse kovose. Nėštumas trunka 5,5 mėnesio. Dažniausiai gimsta 2, retai 1 arba 3 jaunikliai. Lytiškai subręsta antraisiais gyvenimo metais. Gyvena 10-12 metų.

Paplitęs Arabijos pusiasalyje, Irane, Afganistane, Pakistane, Pietų Mongolijoje, Šiaurės vakarų Kinijoje, Vidurinėje Azijoje ir Azerbaidžane.
Vred en Hopas

**Vred en Hopas** () – miestelis šiaurės Gajanoje, Demeraros kairiajame krante, prie jos žiočių į Atlanto vandenyną, priešais Džordžtauną. Esekvibo salų-Vakarų Demeraros regiono centras. Veikia ligoninė, paštas, mokykla. Su šalies sostine jungia tiltas ir keltas. Kelias į Pariką.

Miesto pavadinimas kilo iš olandų kalbos ir reiškia „Taika ir Viltis“. Vred en Hopui priklauso New Road, Plantain Walk ir Coglan Bush seniūnijos.
Sacharinė gazelė

**Sacharinė gazelė** (*Gazella dama*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Stambi gazelė. Kūno aukštis 90-120 cm, masė 50-85 kg. Viršutinė kūno dalis rausvai ruda. Galva, pilvas, pasturgalis balti. Balta dėmė pakaklėje. Ragus turi patinai ir patelės. Patinų ragai vidutiniškai 33 cm ilgio su ryškiais skersiniais žiedais, nuo pat pamato išlinkę atgal, po to į viršų, o jų viršūnės – šiek tiek į priekį. Patelių ragai trumpesni ir plonesni.

Gyvena dykumose. Laikosi pavieniui arba nedideliais būriais. Migracijų metu telkiasi į didesnius būrius. Minta dykumų augalais. Gali ilgai apsieiti be vandens. Nėštumas trunka 6-6,5 mėnesio. Gimsta 1 jauniklis. Gyvena iki 12 metų.

Paplitusi Afrikoje, Sacharos pietinėje dalyje nuo Maroko iki Nilo vidurupio.

Sacharinė antilopė įrašyta į Tarptautinę raudonąją knygą.
Naujasis Amsterdamas (Gajana)

**Naujasis Amsterdamas** () – miestas šiaurės rytų Gajanoje, Berbiso dešiniajame krante, prie jo intako Kandžės, keli kilometrai nuo Atlanto vandenyno kranto. Rytų Berbiso-Koranteino regiono centras. Yra uostas, ligoninė, kelios aukštosios ir vidurinės mokyklos, keli viešbučiai, kongregacininkų bažnyčia. Apylinkėse plyti plantacijos. Keliai į Skeldoną (prie Koranteino), Skepmedą (žemyn palei Berbisą).

## Istorija

Gyvenvietė susiformavo XVIII a. pirmojoje pusėje iš kaimelio prie Nasau forto. Pradžioje vadinta *Fort Sint Andries*. 1763 m. nukentėjo nuo sukilimo. 1790 m. tapo olandų kolonijiniu centru ir imta vadinti Naujuoju Amsterdamu. 1803 m. užimta britų. 1831 m. britams sujungus regiono kolonijas naujosios kolonijos Britų Gvianos sostinė buvo perkelta į Džordžtauną.
Naujasis Amsterdamas

**Naujasis Amsterdamas** gali reikšti šiuos objektus:

* Naujasis Amsterdamas – miestas Gajanoje;
* Naujasis Amsterdamas – miestas Suriname;
* Amsterdamo sala, Naujasis Amsterdamas – sala Atlanto vandenyno pietuose;
* Naujasis Amsterdamas – olandų kolonija Amerikoje iš kurios susidarė Niujorkas;
* Naujasis Amsterdamas – serialas.
Rodezija

**Rodezija** – britų kolonijinis pavadinimas, skirtas įvardinti teritoriją Afrikoje, apimančią dabartinę Zambiją ir Zimbabvę. Pavadinimas kilo iš brito Sesilio Rodo, kuris buvo pirmasis europietis, įgijęs valdžią šiose žemėse. Iš pradžių joms taikytas neutralesnis pavadinimas **Zambezija**, kildinamas nuo Zambezės upės.

Zambezija ir Rodezija buvo vadinami šie politiniai vienetai:
* Šiaurės vakarų Rodezija – neoficialus protektoratas dab. vakarų Zambijoje Alujanos istoriniame regione, egzistavęs 1891–1911 m.;
* Šiaurės rytų Rodezija – neoficialus protektoratas dab. šiaurės rytų Zambijoje Bembos ir Maravi istoriniuose regionuose, egzistavęs 1898–1911 m.;
* Šiaurės Rodezija – neoficialus protektoratas sukurtas sujungus Šiaurės rytų ir Šiaurės vakarų Rodezijas, egzistavęs 1911–1924 m.;
* Šiaurės Rodezija – oficialus protektoratas Zambijoje, egzistavęs 1924–1953 m.;
* Pietų Zambezija – neoficialus protektoratas dab. Zimbabvėje Mašonalando ir Matabelelando istoriniuose regionuose, egzistavęs 1894–1895 m.;
* Pietų Rodezija – neoficialus protektoratas dab. Zimbabvėje, egzistavęs 1895–1923 m.;
* Pietų Rodezija – kolonija dab. Zimbabvėje, egzistavusi 1923–1953 m.;
* Rodezijos ir Njasalando Federacija – kolonija dab. Zimbabvės, Zambijos ir Malavio teritorijose, egzistavusi 1953-64 m.;
* Pietų Rodezija – kolonija dab. Zimbabvės teritorijoje, egzistavusi 1964-65 m.;
* Rodezija – nepripažinta valstybė dab. Zimbabvės teritorijoje, egzistavusi 1965-79 m.;
* Zimbabvė Rodezija – nepripažinta valstybė dab. Zimbabvės teritorijoje, egzistavusi 1979 m.;
* Pietų Rodezija – kolonija dab. Zimbabvės teritorijoje, egzistavusi 1979-80 m.;
Bartika

**Bartika** () – miestas šiaurės Gajanoje, Esekvibo kairiajame krante, prie Kujunio upės žiočių. Kujunio-Mazarunio regiono centras. Yra upių uostas, ligoninė, vidurinė ir kelios pradinės mokyklos, bažnyčia. Bartika laikoma „vartais į gilumą“ – retai gyvenamus centrinius šalies rajonus. Plentas į Tumatumarį. Velykų laikotarpiu vyksta kasmetinė regata. Prie Mazarunio žiočių yra olandų kolonijos *[[Kyk-Over-Al]]* liekanos.

## Istorija

Bartikos miestas išsivystė iš 1842 m. įkurtos anglikonų misijos. 2008 m. vasario 17 d. miestas nukentėjo nuo vietinio gangsterio Rondell Rawlins antpuolio, žuvo 12 žmonių.
Gvinėjos transportas

Šiame straipsnyje pateikiama **[[Gvinėja|Gvinėjos]] transporto** sistemos statistika.

## Geležinkeliai
* Viso 1086 km
* standartinės vėžės 279 km
* Metrinės vėžės 807 km

Traukinių sistema jungia visas Gvinėjos kaimynes, išskyrus Bisau Gvinėją.

## Greitkeliai
* Viso 30500 km
* Asfaltuoti 5033 km
* Neasfaltuoti 25467 (1996 m.)

## Jūrų keliai
1295 km naudojami vandens transporto keliams. Šalyje yra trys uostai – Konakris, Bokė ir Kamsaro uostas.

## Oro uostai
15 (1999 m.)

* Su asfaltuotais pakilimo takais 5
* Su neasfaltuotais pakilimo takais 10

## Nuorodos
Mahdija (Gajana)

**Mahdija** () – miestelis vidurio Gajanoje, džiunglių apsuptyje, į pietus nuo Tumatumario. Potaro-Siparunio regiono centras. Mahdija yra svarbiame aukso ir deimantų gavybos rajone. Yra lėktuvų nutūpimo takas, policijos būstinė, mokykla, viešbučiai. Šalia eina kelias Letemas-Bartika.

Mahidijoje ir jos apylinkėse gyvena indėnai patamonai, daug imigrantų iš Karibų.
Mahdija

**Mahdija** () – miestas rytų Tunise, Viduržemio jūros pakrantėje, tarp Sfakso pietuose ir Suso šiaurėje. Vilajeto centras. Yra žvejybinis uostas. Žuvies perdirbimo, kilimų audimo pramonė. Kurortas. Yra X a. didžioji mečetė, XVI a. Bordž el Kebiro tvirtovė, Skif el Kalos vartai, Bordž er Raso bokštas, šilkininkystės muziejus.

## Istorija

Gyvenvietė išaugo dar finikiečių laikais. Romėnų laikais buvo žinoma kaip *Ruspae*. ~80 m. pr. m. e. Mahdijos apylinkėse nuskendo graikų laivas, kuriame šiais laikais rasta vertingų radinių. VI a. buvo vyskupystės centru. Vėliau Mahdiją užkariavo arabai, 921 m. miestas tapo Fatimidų valdos Ifrikijos sostine. 1087 m. Mahdijos uostą užpuolė italų laivynas ir sunaikino arabų laivyną. Tai leido europiečiams įsigalėti Viduržemio jūroje. 1148 m. miestą užėmė normanai. XIII a., valdant Hafsidų dinastijai, sostinė perkelta į Tunisą. Vėliau Mahdiją ne kartą puolė italai, prancūzai, ispanai, miestas prarado savo strateginę reikšmę.

## Galerija

Image:EntreeGrandeMosqueMahdia.JPG|Didžioji mečetė
Image:Mahdia11.jpg|Bordž er Raso liekanos
Image:Skifa el Kahla Mahdia.JPG|Skifa el Kahlos vartai
image:Mahdia bordj marin.JPG|Bordž el Kebiro tvirtovė
Image:Cementerio marino, Mahdia, Túnez, 2016-09-03, DD 18.jpg|Jūrų kapinės
Lindenas (Gajana)

**Lindenas** () – miestas šiaurės Gajanoje, abipus Demeraros upės, į pietus nuo Džordžtauno. Aukštutinės Demeraros-Berbiso regiono centras. Boksitų gavybos pramonės centras. Telkiniai plyti į pietus nuo miesto, didelė dalis jau nebenaudojami. Veikia viešbutis, 1946 m. įkurta Makenzio aukštoji mokykla. Keliai į Rokstoną (prie Esekibo), Džordžtauną, Itunį.

## Istorija

Lindenas sudarytas 1970 m. apjungus tris gyvenvietes – Makenzį, Vismarą ir Christianburgą. Pavadintas šalies prezidento Linden Forbes Burnham garbei.

## Sportas
* Milerock FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia „Makenzio“ sporto klubo stadione (), talpinančiame tūkstantinę žiūrovų.

## Išnašos
Itunis

**Itunis** () – miestelis vidurio Gajanoje, Aukštutinės Demeraros-Berbiso regione, džiunglių apsuptyje, į pietus nuo Lindeno. Boksitų gavybos pramonės centras. Kelias į Lindeną.
Letemas

**Letemas** () – miestas pietvakarių Gajanoje, Takutu upės pakrantėje, Brazilijos pasienyje, priešais Bonfino miestą. Aukštutinio Takutu-Aukštutinio Esekibo regiono centras. Prekybinis centras. Verčiamasi žemės ūkiu, mineralų gavyba. Kelias į Bartiką, tiltas į Bonfiną. Yra oro uostas. Didelė dalis gyventojų – indėnų kilmės. Yra imigrantų iš Karibų, Brazilijos.

Gyvenvietė pavadinta Britų Gvianos gubernatoriaus Gordon James Lethem garbei.
Mahaika-Berbisas

**Mahaika-Berbisas** () – vienas iš 10-ies Gajanos regionų. Yra šalies šiaurėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Rosignolas.

Regionas yra tarp Mahaikos upės vakaruose ir Berbiso rytuose.

Svarbiausios gyvenvietės: Rosignolas, Fort Velingtonas, Mahaikonis ir Helena.

## Kaimyninės tarybos
* V-1 Mahaika/Mahaikonis
* V-2 Mahaikonis/Berbisas

## Šaltiniai
Rosignolas

**Rosignolas** () – miestas šiaurės rytų Gajanoje, Berbiso kairiajame krante, prie šio žiočių Atlanto vandenyne, priešais Naująjį Amsterdamą. Mahaikos-Berbiso regiono centras. Yra uostas, svarbi kelto linija į Naująjį Amsterdamą. Kelias į Džordžtauną. Verčiamasi žemės ūkiu, žvejyba.
Bronius Prapuolenis

**Bronius Prapuolenis** (1878 m. sausio 27 (15) d. Pocvietyje, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1965 m. liepos 18 d. Orland Parke, Ilinojus) – chemijos inžinierius, pedagogas, publicistas.

## Biografija
1903 m. baigė Rygos politechnikos institutą cheminės technologijos inžinieriaus laipsniu. Dirbo muitinėse. 1913 m. už lietuvišką darbą rusų valdžios iškeltas į Tolimuosius Rytus. 1921 m. grįžo į Lietuvą. Paskirtas muitinių departamento direktoriumi, parengė muitinių įstatymą. 1925–1937 m. Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete dėstė neorganinę chemiją.

Buvo vienas iš uoliausių Lietuvos publicistų, pradėjęs rašyti dar spaudos draudimo laikais. Lietuvių, rusų, vokiečių bei lenkų kalbomis, įvairiais slapyvardžiais, parašė apie 5000 straipsnių. Vienas iš Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos steigėjų (1922 m.).

## Šaltiniai
Akcensai

**Akcensai** (, dgs. *accensi*) – lengvieji pėstininkai svaidyklininkai ankstyvosios Romos respublikos kariuomenėje. Akcensais tapdavo neturtingiausi legiono nariai, kurie neturėdavo už ką nusipirkti ekipuotės. Jie neturėjo šarvų ir skydų, jų pozicija būdavo trečiojoje mūšio linijoje. Akcensai kaudavosi netvarkingoje rikiuotėje, palaikomi sunkiau ginkluotų karių. Akcensai kaip kariuomenės rūšis nustoti naudoti Antrojo Pūnų karo metu.

## Istorija
Manoma, kad akcensai atsirado Markui Furijui Kamilui (*Marcus Furius Camillus*) reformuojant senųjų Romos karalių kariuomenės senąją penktąją klasę. Penktąją klasę sudarydavo skurdžiausi legiono kareiviai, ginkluoti svaidyklėmis ir galbūt mažais skydais. Jie veikdavo kaip apšaudytojai, saugojantys savo dalinių rikiuotę ir trikdantys priešo rikiuotę. Spėjama, kad susidūrimai su samnitais ir pralaimėjimai kautynėse su galais parodė romėnams lankstumo svarbą ir falangų netinkamumą raižytose, kalvotose centrinės Italijos teritorijose.

### Kamilo sistema
Ankstyvojoje Kamilo sistemoje (III–IV a. pr. m. e.) kariai buvo skirstomi į klases pagal turtą, o akcensai būdavo patys skurdžiausi. Akcensai būdavo ginkluoti svaidyklėmis ir akmenimis apšaudydavo priešo rikiuotę. Dėvėdavo tik tunikas, kartais turėdavo mažus skydus. Jų funkcija – apšaudytojų funkcija.

Tuometiniuose legionuose 900 akcensų sudarydavo 15 manipulų (po 60 akcensų). Akcensų manipulas įeidavo į stambesnį dalinį *ordus*, kurį sudarydavo trys manipulai – triarijų, rorarijų ir akcensų. Akcensai stovėdavo paskutinėje legiono linijoje, už priešakinės hastatų, antrosios principų, trečios triarijų ir ketvirtosios rorarijų linijos.
Sutartose tvarkingose kautynėse akstimis ginkluoti apšaudytojai leviai, kurie būdavo hastatų manipulų dalis, išsirikiuodavo prieš legioną ir apsvaidydavo priešą akstimis, taip pridengdami ietimis ginkluotų pėstininkų hastatų judėjimą pirmyn. Jei hastatams nepasisekdavo pralaužti priešo linijas, jie atsitraukdavo, o priekin išeidavo ir atakuodavo sunkiau ginkluoti ir labiau patyrę principai. Jei principams nepasisekdavo palaužti priešo, jie irgi atsitraukdavo ir atakuodavo triarijai. Iš to atsirado posakis *rem ad Triarios redisse* 'prireikė triarijų', kas reiškia, kad prireikė panaudoti paskutines pajėgas.
Kavaleristai ekvitai buvo naudojami kaip sparnų kariuomenė ir besitraukiančiam priešui persekioti. Rorarijai, skurdūs rezervo kareiviai, ir akcensai, mažiausiai patikimi svaidyklininkai, buvo naudojami kaip palaikanti kariuomenė, užtikrinanti masines atakas ir palaikanti susvyravusias gretas.

### Polibijaus sistema
II a. pr. m. e., įvedus Polibijaus sistemą, akcensai buvo panaikinti. Vietoj jų ėmė naudoti lengvuosius apšaudytojus velitus. Į akcensus anksčiau ėjusius vyrus į kariuomenę nustojo imti.

## Nuorodos
Prietaras

**Prietaras** – maginis tikėjimas pranašiškais ženklais, nulemiančiais ateitį.

Prietarais dažnai įvardijamas tikėjimas nežemiškomis galiomis, talismanais, magija, ateistiniu požiūriu – tikėjimas dievu / dievais, pomirtiniu gyvenimu, stebuklais, kitais iracionaliais dalykais. Tikėjimas prietarais – maginio mąstymo požymis.

## Taip pat skaitykite
* Išankstinis nusistatymas
* Burtai
* Ženklas (magija)

## Literatūra
* Prietarų enciklopedija (iš anglų k. vertė Ugnė Santarytė). – Vilnius: Mūsų knyga, 2006. – 379 p. – ISBN 9955-14-088-7

## Nuorodos
Kabine Komara

**Kabine Komara** (g. 1950 m. kovo 8 d.) – buvęs Gvinėjos ministras pirmininkas. Iki 2008 m. pabaigos Komara buvo Afrikos importo-eksporto banko vadovas Kaire, Egipte.

Komara baigė aukštuosius mokslus šalies sostinėje Konakryje. Vėliau dar mokėsi universitetuose Paryžiuje, Kolorado valstijoje JAV, Rene ir Kaire. 1975 m. Kamara pradėjo savo bankininko karjerą Šveicarijoje, Ciūriche. Vėliau jis kilo karjeros laiptais ir iki 2008 m. dirbo Afrikos importo-eksporto banko vadovu.

Per 2007 m. Gvinėjos streiką opozicinės partijos Kabine Komara įvardijo vienu iš keturių kandidatų į šalies premjero postą. Į šį postą buvo paskirtas Lansana Kouyate.

2008 m. karinio valdžios perversmo lyderis ir save prezidentu paskyręs Moussa Dadis Camara pažadėjo šalies premjeru parinkti vieną iš civilių žmonių. Juo buvo pasirinktas K. Komara.
Baltarusijos valstybinis informatikos ir radioelektronikos universitetas

**Baltarusijos valstybinis informatikos ir radioelektronikos universitetas** () – universitetas Minske, įkurtas 1964 m. Rengiamos 30 specialybės.

## Rektoriai
* 1964–1972 m. prof. Ivan Kovalev,
* 1972–2000 m. prof. Viktor Ilyn,
* 2000 m. prof. Mikhail Batura.

## Adresas
* P. Brovkos g. 6, 220013 Minskas, Baltarusija
Gajanos karinės pajėgos

**[[Gajana|Gajanos]] karinės pajėgos** buvo sukurtos 1966 m. lapkričio 1 d. Visas karinių pajėgų karininkų treniruotes ir apmokymus pradžioje vykdė Didžiosios Britanijos karininkai.

Šalies karinės pajėgos yra stipriai integruotos į visų Gajanos gyventojų gyvenimą. Kariuomenės pajėgos ir finansai dažnai naudojami medikamentų skraidinimui, kelių statymui ir pan.

## Tikslai
Gajanos karinių pajėgoms yra nustatyti trys pagrindiniai tikslai:

* Ginti Gajanos teritoriją
* Teikti pagalbą Gajanos gyventojams
* Gerinti Gajanos ekonomiką

## Naudojamas transportas
Karinės pajėgos labiausiai naudojasi *EE-11 Urutu* šarvuočiais. Oro pajėgos naudojasi trim kariniais lėktuvais ir trim sraigtasparniais. Šalies karinis laivynas naudojasi 5 patruliniais kateriais.
Stoncelis

* Adomas Stoncelis (1931-2019), rašytojas-mėgėjas, pokario kovų dalyvis;
* Algimantas Stoncelis (g. 1955), gydytojas, Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
* Mindaugas Stoncelis (g. 1978), Šiaulių universiteto informatikos katedros lektorius;
Nacionalinė bolševikų partija

**Nacionalinė bolševikų partija** (rus. Национал-большевистская партия, НБП) buvusi Rusijos Federacijos politinė partija. Jos lyderis beveik nuo pat įkūrimo pradžios buvo Eduardas Limonovas. 2007 m. partiją galutinai uždraudus 2010 m. partijos nariai įkūrė naują partiją - *[[Kita Rusija]]*.

## Nuorodos
* Nacionalinė bolševikų partija
* Nacionalinė bolševikų partija
* Nacionalinė bolševikų partija 
* Limonka
Ferruccio Lamborghini

**Ferruccio Elio Arturo Lamborghini** (1916 m. balandžio 28 d. – 1993 m. vasario 20 d.) buvo Italijos verslininkas.
## Biografija
Užaugęs vynuogių augintojų šeimoje jis baigė mechanikos mokslus ir 1948 m. įkūrė traktorių įmonę *Lamborghini Trattori*. Įmonė greitai tapo svarbia Italijos ekonomikos dalyve ir žemės ūkio technikos gaminimo lydere. 1959 m. Lamborghini atidarė radiatorių gamyklą *Lamborghini Bruciatori*, kuri vėliau pradėjo gaminti ir oro kondicionavimo sistemas. 1963 m. verslininkas įkūrė žymiausią iki šiol savo gamyklą – *[[Lamborghini|Automobili Lamborghini]]* – gaminančią greitus ir brangius automobilius. Iš pradžių jis turėjo nuosavą Ferrari 250 modelį, tačiau manė, kad jam trūksta geresnių interjero detalių, geresnio sukibimo ir traukos. Tad tokiu būdu jis sugalvojo sukurti savo automobilių gaminimo įmonę.

Aštuntajame dešimtmetyje jis pardavė daugumą savo akcijų ir pradėjo gyventi Umbrijoje, kur vystė vyndarystę.
Mecosopranas

**Mecosopranas** (, iš *mezzo* 'vidurinis, tarpinis' + sopranas, ) – moterų solisčių balsas, žemesnis už sopraną ir aukštesnis už kontraltą. Nepainioti su savoka „altas“.

## Diapazonas
Mecosopranai atsirado XIX a. išsiplėtus soprano diapazonui. Mecosoprano diapazonas nuo **la** mažosios oktavos iki **la** antrosios oktavos. Trys registrai: kompaktiškasis, arba sodraus skambesio vidurinis (mediumas), artimas kontraltui žemas (krūtinės) ir intensyvus viršutinis (galvos). Gali būti aukšti lyriniai – artimi sopranui, žemi dramatiniai – artimi kontraltui ir reti koloratūriniai mecosopranai, pasižymintys virtuozine technika.

## Operinės partijos
Mecosopranui parašytos operų partijos:
* Karmen – Žoržas Bizė. Karmen
* Amneris, Eboli, Azučena – Džiuzepė Verdis. Aida, Don Karlas, Trubadūras
* Frika – Richardas Vagneris. Reino auksas, Valkirija
* Malika – Leo Delibas. Lakmė
* Dalila – Kamilis Sen Sansas. Samsonas ir Dalila
* Šarlotė – Žoržas Masnė. Verteris
* Antigonė – Karlas Orfas. Antigonė

## Žymiausi mecosopranai
* Tereza Berganca, Fedora Barbieri, Elina Garanča, Cecilija Bartoli, Merlin Horn, Irina Archipova, Jelena Obrazcova, Fjorenca Kosoto, Džiuljeta Simionat.
;Lietuvės:
Rita Preikšaitė, Marija Aleškevičiūtė, Birutė Almonaitytė, Nijolė Ambrazaitytė, Birutė Marytė Sodaitytė, Alodija Dičiūtė-Trečiokienė, Laima Domikaitė, Laima Jonutytė, Vladislava Grigaitienė, Irena Jasiūnaitė, Vincė Jonuškaitė, Alė Kalvaitytė, Jadvyga Kutkuvienė, Judita Leitaitė, Inesa Linaburgytė, Marija Lipčienė, Vlada Mikštaitė, Vilija Mozūraitytė, Ieva Prudnikovaitė, Aušra Stasiūnaitė, Violeta Urmanavičiūtė-Urmana.

## Šaltiniai
Aleksejevka

**Aleksejevka** vadinamos šios vietos:
* Aleksejevka (Belgorodo sritis) – miestas Rusijoje;
* Aleksejevka (Oriolo sritis) – kaimas Rusijoje;
* Aleksejevka (Manos rajonas) – kaimas Rusijoje;
* buvęs Akolio miesto (Kazachstanas) pavadinimas;
* kaimai Pakruojo rajone:
** Aleksejevka I,
** Aleksejevka II.
Sopranas

**Soprãnas**  iš *sopra* 'virš, aukštai') – aukščiausias moterų solisčių balsas, aukštesnis už mecosopraną. Taip pat vadinama aukščiausia moterų choro partija, harmonijoje – viršutinysis keturbalsės faktūros balsas.

## Diapazonas
Soprano diapazonas – nuo **do** pirmosios oktavos iki **do** trečiosios oktavos. Būna koloratūrinis, lyrinis, dramatinis, mišrus (lyrinis koloratūrinis, lyrinis dramatinis) sopranas.

## Operinės partijos
* Imogena – Vinčencas Belinis. „Norma“
* Mikaela – Žoržas Bizė. „Karmen“ 
* Tatjana, Liza, Jolanta – Piotras Čaikovskis. „Eugenijus Oneginas“, „Pikų dama“, „Jolanta“
* Ana Bolein, Liučija, Marija Stiuart – Gaetanas Donicetis. „Ana Bolein“, „Liučija di Lamermur“, „Marija Stiuart“
* Margarita, Džiuljeta – Šarlis Guno. Faustas, Romeo ir Džiuljeta
* Manona, Mimi, Toska, Čio čio san, Turandot – Džakomas Pučinis. „Manona Lesko“, „Bohema“, „Toska“, „Madam Baterflai“, „Turandot“
* Izolda – Richardas Vagneris. „Tristanas ir Izolda“
* Džilda, Violeta, Aida, Dezdemona – Džiuzepė Verdis. „Rigoletas“, „Traviata“, „Aida“, „Otelas“

## Žymiausi sopranai
Anna German, Alenka Gotar, Montserrat Caballé, Maria Callas, Ana Netrebko, Birgit Nilsson, Inga Nielsen, Renata Tebaldi, Celine Dion

;Lietuvės
Nomeda Kazlaus, Gitana Pečkytė, Regina Maciūtė, Sabina Martinaitytė, Jolanta Čiurilaitė, Gražina Apanavičiūtė, Valerija Balsytė, Alma Buzaitė, Elena Čiudakova, Veronika Dagelytė, Lilija Deksnytė, Julija Dvarionaitė, Adelė Galaunienė-Nezabitauskaitė, Joana Gedmintaitė, Asmik Grigorian, Beatričė Grincevičiūtė, Irena Ylienė, Sandra Janušaitė, Danguolė Juodikaitytė, Elzbieta Kardelienė, Giedrė Kaukaitė, Asta Krikščiūnaitė, Inesa Linaburgytė, Raminta Vaicekauskaitė, Gražina Matulaitytė, Aldona Mikšytė, Gražina Miliauskaitė, Irena Milkevičiūtė, Vilija Mozūraitytė, Violeta Sagaitytė, Aušrinė Stundytė, Vaida Genytė, Jolanta Čiurilaitė, Janina Ragaišytė.

## Taip pat skaitykite
* Sopraninas (kontratenoras)
* Diskantas (berniukas sopranas)

## Šaltiniai
Šiaulių mokytojų seminarija

**Šiaulių mokytojų seminarija** – mokytojų seminarija, speciali vidurinė mokykla, veikusi Šiauliuose 1920–1941 m. ir 1945–1957 m. Jos veiklą tęsė Šiaulių mokytojų institutas (dab. Vilniaus universiteto Šiaulių akademija).

## Istorija
Grafo Vladimiro Zubovo rūpesčiu Rusijos imperijos valdžios leidimas steigti mokytojų seminariją Šiauliuose buvo gautas 1914–1915 m., bet sutrukdė Pirmasis pasaulinis karas. Ji įsteigta tik 1919 m. Juozo Orlauskio iniciatyva, pradėjo dirbti 1920 m. Juozas Orlauskis iki 1940 m. buvo ir seminarijos mokytojas, ir direktorius. Seminarija įsikūrė grafų Zubovų dvaro rūmuose, kurie su biblioteka 1921 m. buvo padovanoti Šiauliams. 1948-1951 m. Šiaulių mokytojų seminarijos filialas veikė ir Švenčionyse.

## Pedagogai
Jonas Adomaitis, Saliamonas Antanaitis, Stasys Brašiškis, Juozas Končius, Apolinaras Likerauskas, Jurgis Macelis, Jonas Marcinkus-Tauronis, Aleksandras Merkelis, Jonas Murka, Adolfas Raulinaitis, Balys Tarvydas (1945 m. seminarijos direktorius), Alfonsas Šešplaukis-Tyruolis, Alfredas Vėlius ir kiti.

## Auklėtiniai
Jonas Adomaitis, Vytautas Augustaitis, Liudas Baltutis, Vladas Bložė, Donatas Bubinas, Janina Budrikaitė, Balys Buračas, Stasys Daunys, Aloyzas Gudavičius, Pranas Gužaitis, Jurgis Jankus, Stasė Jasiūnaitė, Jonas Karčiauskas, Ada Karvelytė, Jonas Krivickas, Stasys Kunčinas, Karolis Lederis, Balys Lukošius, Balys Pakštas, Aleksas Povilaitis, Simonas Ramunis, Antanas Rūkas, Antanas Skripkauskas, Vaclovas Šimkus, Vladas Trinka, Liudvikas Bazaras, Aleksandra Misiūnaitė- Radzevičienė.

## Literatūra
* Leta Dromantienė. Šiaulių mokytojų seminarija. 1919–1957. Saulės delta, 1997 m.;
* Leta Dromantienė. Šiaulių mokytojų seminarija pirmosios Nepriklausomybės metais // Varpai: Almanachas. – Klaipėda, 1995 (9). – P.174 –180;
* Leta Dromantienė. Šiaulių mokytojų seminarijos raida Nepriklausomoje Lietuvoje // Juozas Orlauskis ir Šiaulių mokytojų seminarija. – Šiauliai, 1992. – P.7–9;
* Balys Tarvydas. Šiaulių mokytojų seminarija 1920–1940 m. (rankraštį saugo Šiaulių Aušros muziejus).

## Šaltiniai
Guillermo Cañas

**Giljermas Ignasijus Kanjasas** (; g. 1977 m. lapkričio 25 d.) – profesionalus Argentinos tenisininkas, olimpietis. Šiuo metu ATP reitinge Giljermas užima 192 vietą. Aukščiausia jo pasiekta vita reitinguose buvo aštuntoji. Per savo karjerą Kanjasas laimėjo 7 ATP titulus. Giljermą Kanjasą treniruoja argentinietis, buvęs profesionalus tenisininkas Gastonas Etlisas. Kanjasas pradėjo žaisti tenisą būdamas septynerių. Jis tapo profesionalu 1995 metais.

Kanjasas žaidžia gynybinio stiliaus tenisą nuo galinės linijos. Jo mėgstamiausia danga yra gruntas. Tačiau jis gerai žaidžia ir ant žolės bei kietos dangos kortų.

Po diskvalifikacijos dėl dopingo naudojimo, Kanjasas sugrįžo į profesionalų tenisą 2006 metų rugsėjį.

Deviso Taurės mačuose Giljermas yra laimėjęs 5 ir pralaimėjęs 2 kartus.

## Šaltiniai
Feliciano López

**Felicijanas Lopezas Diazas-Guera** (; g. 1981 m. rugsėjo 20 d.) – profesionalus Ispanijos tenisininkas, olimpietis. Jis gimė Tolede, Ispanijoje. Dabar jis gyvena Ispanijos sostinėje Madride. Šiuo metu Felicijanas ATP reitinge užima 47 vietą. Aukščiausia jo vieta reitinge buvo dvidešimtoji. Lopezas profesionalu tapo 1997 metais.

2005 m. tapo pirmuoju Ispanijos tenisininku nuo 1972 metų, kuriam pavyko patekti į Vimbldono turnyro ketvirtfinalį. Kol kas tai yra geriausias Lopezo pasiekimas Didžiojo Kirčio turnyruose. Jis šį pasiekimą pakartojo 2008 metais. Felicijaną remia Wilson ir Joma firmos. 2009 metais, jis žaidė ilgiausią mačą Australian Open istorijoje, prieš liuksemburgietį Žilesą Miulerį.

## Šaltiniai
José Acasuso

**Chosė Chaveras "Chučo" Akasusas** (; g. 1982 m. spalio 20 d.) – profesionalus Argentinos tenisininkas. Chosė gimė Posadasase, Argentinoje. Tačiau dabar gyvena Argentinos sostinėje Buenos Airese. Šiuo metu ATP reitinge Akasusas užima 51 vietą. Aukščiausia jo pasiekta vieta reitinge buvo dvidešimtoji. Jis kaip ir kiti jo tautiečiai labiausiai mėgsta grunto kortus. Chosė yra žinomas dėl savo stipraus padavimo ir smūgių. Akasusas naudoja Topper aprangą ir Head raketę. Šį argentinietį treniruoja Gabrielis Markusas. Chosė profesionalu tapo 1999 metais.
Sengoku laikotarpis

**Sengoku laikotarpis** arba **Kariaujančių valstybių laikotarpis** (戦国時代 *Sengoku jidai*) buvo socialinių neramumų, politinių intrigų ir nesiliaujančių karų laikotarpis Japonijos istorijoje, trukęs nuo XV a. vidurio iki XVII a. pradžios.

Nos Ašikagų šiogūnatas išlaikė Kamakuros šiogūnato ir įvedė karių vyriausybę, pagrįstą tomis pačiomis ekonominėmis teisėmis ir pareigomis, įkurtą dar Hōdžō klano su Goseibai Šikimoku 1232 m., jis nesugebėjo išlaikyti daugumos daimių, ypač tų, kurių valdos buvo toli nuo Kioto, ištikimybę. Dėl prekybos su Kinija vystėsi ekonomika, didėjo pinigų vartojimas, atsirado turgūs ir prekybos miestai. Dėl to ir dėl pažangos žemės ūkyje atsirado didesnis autonominės valdžios troškimas visuose visuomenės sluoksniuose. Nuo XV a. pradžios badas ir žemės drebėjimai sukeldavo valstiečių maištus, kuriems nepatiko mokesčiai ir skolos.

Ōnin karas (1467–1477 m.), kurio prielaidose buvo ekonominis skurdas, o priežastis nesutarimas dėl šiogūno įpėdinio, laikomas Sengoku laikotarpio pradžia. "Rytinė" Hosokava klano ir "Vakarinė" Jamana klano armijos 11 metų kovojo aplink Kiotą, o vėliau konfliktas išplito į kitas provincijas.

Po pusantro šimtmečio trukusios suirutės Oda Nobunaga beveik suvienijo Japoniją, bet 1582 m. jį išdavė generolas Akeči Micuhide. Taip atsirado galimybė Tojotomi Hidejoši, kuris iš pėstininko tapo vienu patikimiausių Nobunagos generolu, tapti ir jo įpėdiniu. Hidejoši sutramdė likusius daimius ir nors negalėjo tapti šiogūnu dėl žemos kilmės, valdė kaip Kampaku.

Kai jis mirė nepalikęs suaugusio įpędinio, vėl kilo politinė nesantaika, kuri baigėsi Tokugava Iejasu iškilimu. Iejasu įkurtas šiogūnatas išliko iki Meidži restauracijos 1868 m.
Tommy Robredo

**Tomis Robredas Garsesas** (; g. 1982 m. gegužės 1 d.) – profesionalus Ispanijos tenisininkas, olimpietis. Jis gimė Hostaltrike, Ispanijoje. Tačiau dabar gyvena Barselonoje. Šiuo metu ATP reitinge Tomis užima 16 vietą. Aukščiausia jo pasiekta vieta reitinge buvo penktoji. Robredas tapo profesionalu 1998 metais. Jį treniruoja Chavieras Duartesas. Per savo karjerą Tomis laimėjo jau 9 ATP titulus.

Robredas mano, kad jo smūgis iš dešinės yra geriausias. Tomio mėgstamiausia danga yra gruntas.

## Šaltiniai
Dorkas

**Dorkas** (*Gazella dorcas*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Kūno aukštis 55-65 cm, masė 20-23 kg. Gelsvai ruda, apatinė kūno dalis balta. Kakta ir viršutinė nosies dalis tamsiai rudos spalvos, tokios pat spalvos dryžis tęsiasi nuo akies link snukio galo. Raguoti patinai ir patelės. Patinų ragai vidutiniškai 25 cm ilgio, lyros formos su ryškiais skersiniais žiedais. Ragai išlinkę atgal ir į šonus, po to – aukštyn ir į vidų. Patelių ragai trumpesni ir mažiau išlindę.

Gyvena dykumose ir pusdykumėse. Laikosi nedideliais būriais. Vyresni patinai dažnai gyvena pavieniui, o jaunesni telkiasi į atskirus būrius. Minta beveik visais dykumų augalais, paįvairindamos racioną skėriais ir jų lervomis. Nėštumas trunka apie 6 mėnesius. Gimsta 1, retai 2 jaunikliai. patelės lytiškai subręsta 9 mėnesių, patinai – 18 mėnesių. Gyvena iki 12 metų.

Paplitusi Šiaurės Afrikoje (nuo Senegalo iki Somalio pusiasalio), Arabijos pusiasalyje, Afganistano pietrytinėje dalyje, Pietų Pakistane ir šiaurės vakrų Indijoje.

## Šaltiniai
Vilniaus šv. Jono bažnyčia

**Vilniaus Šv. Jono bažnyčia:**

* Vilniaus Šv. Jono Bosko bažnyčia
* Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčia
Paprastoji gazelė

**Paprastoji gazelė** (*Gazella gazella*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Kūno aukštis 60-80 cm, masė 25-35 kg. Pilkai rausva su tamsia juosta ant kūno šonų. Papilvė ir pasturgalis balti. Pasturgalį supa tamsi juostelė. Tamsi juostelė ant galvos šono ir šviesi virš akių. Raguoti patinai ir patelės. Patinų ragai iki 28 cm ilgio, jų pamatinės dalys storos su ryškiais skersiniais žiedais. Patelių ragai menkesni.

Gyvena kalnuose ir kalvotose uolėtose vietovėse. Laikosi šeimyniniais būriais arba poromis. Minta žoliniais augalais, krūmų lapais ir ūgliais. Nėštumas trunka apie 6 mėnesius. Gimsta 1, rečiau 2 jaunikliai. Gyvena iki 12 metų.

Anksčiau buvo plačiai sutinkama Šiaurės Afrikoje, Arabijos pusiasalyje, Irane, vakarų Pakistrane ir vakarų Indijoje. Išliko Maroke, Alžyre, Tunise, Sinajaus pusiasalyje, Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje ir keliose Raudonosios jūros salose.
Robertas Antinis

**Robertas [[Antinis]]**:
* Robertas Antinis (1898) – dailininkas, skulptorius
* Robertas Antinis (1946) – dailininkas, skulptorius
Subligakulumas

**Subligakulumas** () – apatinis romėnų drabužis, buvęs glaudžių ar paprasto šlauniaraiščio apie klubus pavidalo. Subligakulumus vilkėdavo tiek vyrai, tiek moterys. Šlauniaraiščio pavidalo subligakulumas būdavo apsukamas apie klubus ir praeidavo tarp kojų.

Ankstyvojoje Senovės Graikijoje buvo laikotarpis, kai atletai viešose žaidynėse vilkėdavo drabužį, dengusį klubus ir kirkšnių sritį. Tačiau graikai gana greitai šio drabužio atsisakė ir ėmė dalyvauti žaidynėse visiškai nuogi. Priešingai negu graikai romėnai sportuodami visada dėvėdavo subligakulumus. Subligakulumus dėvėdavo ne tik sportuojantys, bet ir aktoriai scenoje, gladiatoriai, kojomis traiškantys vynuoges.
Arnoldas Pranckevičius

**Arnoldas Pranckevičius** (g. 1980 m. vasario 28 d. Panevėžyje) – nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, Lietuvos Respublikos ambasadorius Prancūzijoje, buvęs nuolatinis atstovas prie Europos Sąjungos (2022-2024), buvęs Lietuvos Respublikos užsienio reikalų viceministras (2020-2022), ES tarnautojas, Europos Komisijos atstovybės Lietuvoje vadovas (2016-2020), užsienio lietuvių veikėjas, buvęs Belgijos lietuvių bendruomenės pirmininkas.

## Biografija
1998 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1996–1997 m. mokėsi Montclair Kimberley akademijoje Naujojo Džersio valstijoje pagal ASSIST stipendijos programą. 1998–1999 metais studijavo Vilniaus universiteto (VU) Žurnalistikos institute, dirbo žurnalistu nacionalinėje ir regioninėje spaudoje.

1999-2002 m. JAV Colgate universitete Niujorko valstijoje įgijo tarptautinių santykių bakalauro laipsnį. Studijų metu stažavosi JAV Senate, Ilinojaus senatoriaus Richardo Durbino biure, dirbo Laisvosios Europos radijuje Vašingtone. Pusmetį gilino Europos studijų žinias Ženevoje. Laimėjęs Rotary pasaulio taikos stipendiją, 2002-2004 m. studijavo Paryžiaus politikos mokslų institute (Sciences Po), politikos magistras. Stažavosi UNESCO būstinėje Paryžiuje (Prancūzija) ir Europos Parlamente Briuselyje.

2004-2005 m. dirbo Prezidento Valdo Adamkaus patarėju vidaus politikos klausimais. 2006-2009 metais – Europos Parlamento delegacijų santykiams su Rusija, Ukraina ir Baltarusija administratorius. 2009 m. tapo Europos Parlamento Užsienio reikalų komiteto administratoriumi. Nuo 2009 m. liepos iki 2012 m. sausio dirbo Europos Parlamento pirmininko Jerzy Buzeko diplomatiniu patarėju. Buvo EP pirmininko išorės politikos komandos narys, patarinėjo Rytų politikos, ES plėtros strategijos, saugumo bei gynybos klausimais, kuravo santykius su Rusija, Rytų partnerystės šalimis, Baltijos ir Šiaurės valstybėmis, Vakarų Balkanais ir Turkija. 

2012-2016 m. dirbo EP Pirmininko Martino Schulzo išorės politikos patarėju. Patarinėjo Europos Rytų kaimynystės politikos, Šiaurės ir Baltijos regiono strategijos klausimais, kuravo santykius su Rusija, Vakarų Balkanais ir Azijos šalimis.
2016 m. spalio 16 d. EK Pirmininko Jeano-Claude’o Junckerio dekretu paskirtas Europos Komisijos atstovybės Lietuvoje vadovu. 

Nuo 2009 m. kovo iki 2017 m. birželio buvo Belgijos lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas, Briuselio debatų klubo įkūrėjas ir moderatorius.

2020 m. gruodžio mėn. - 2022 m. kovo mėn. Lietuvos Respublikos užsienio reikalų viceministras.

2022 m. kovo mėn. - 2024 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, nuolatinis atstovas Europos Sąjungoje.

Nuo 2024 m. rugpjūčio 14 d. - Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Prancūzijoje.

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Strofiumas

**Strofiumas** (, iš , iš  'persukta juosta, raištis') - plati juosta, kuria moterys apjuosdavo krūtinę. Juosdavosi virš apatinės tunikos ar ant nuogo kūno (pvz., sportuojant). Manoma, kad dažnai būdavo odinis. Liemenėlės pirmtakas. 

Kitas strofiumo pavadinimas -  'krūtininis raištis'. 


Vaizdas:Fig2Sthethodesme ou Fascia d'apres une statue antique.gif|Moteris su strofiumu
File:Fig8Strophium d'apres une staue antique.gif|Moteris su strofiumu
File:Fig7Servante presentant le Strophium d'apres la peinture d'un vase grec.svg|Tarnaitė paduoda strofiumą (vaizdas iš graikiškos vazos)


## Nuorodos
* Strophium  In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
Kanauninkas

**Kanauninkas** ( 'taisyklė', iš  'rykštė, liniuotė, pavyzdys') – katalikų ir anglikonų aukštesnysis dvasininkas, pagal rangą žemesnis už vyskupą. 

## Istorija

Kanauninko institucija atsirado IV a. Katalikų bažnyčios kanauninką Apaštalų Sosto pavedimu, vadovaudamasis Kanonų teisės kodeksu, skiria vyskupas ordinaras. Jis taip pat parenka ir skiriamuosius ženklus. Kanauninkas dėvi sutaną raudonais apvadais, per iškilmes (*in choro*) – roketą ir mantaletą, ant krūtinės nešioja kapitulos kryžių (*distinctorium*) ir mūvi žiedą. Iki 1962–1965 m. Vatikano II susirinkimo per išskirtines iškilmes dar dėvėdavo fazą su valkstimi (vad. *cappa caudata*). 

## Įgaliojimai

Kanauninko pagrindinė pareiga – bendrai melstis katedroje giedant ar recituojant Liturgines valandas, organizuoti ir palaikyti vyskupo atliekamos liturgijos iškilmingumą. Vyskupas kanauninkui gali skirti ir išskirtines užduotis. Kanauninkų susirinkimas arba kolegija, vadinamas *kapitula*. Katalikų bažnyčios garbės kanauninkas, kurį skiria vyskupas, kapitulai nepriklauso.

## Šaltiniai
Sudis

**Sudis** (, dgs. *sudes*) – specialus baslys, įėjęs į Romos legionierių ekipuotę, naudotas lauko įtvirtinimams įrengti. Kiekvienas legionierius paprastai nešdavosi du sudžius.
Kartais vadintas . Gana dažnai neteisingai vadinamas  'sienos ietis'.

Sudžiai būdavo daromi iš lapuočių medienos (paprastai – ąžuoliniai), apie 150–180 cm ilgio ir apie 5–10 cm storio storiausioje vietoje. Skerspjūvis kvadratinis. Sudis plonėja į abu galus. Viduryje yra plonesnė vieta, tinkama naudoti kaip rankena. Aptikti egzemplioriai buvo grubiai aptašyti.

Manoma, kad sudžius naudojo laikiniems įtvirtinimams rengti, nors kaip jie atrodė ekspertai ginčijasi iki šiol.

Gali būti, kad sudžius naudojant įrengiant legiono žygio stovyklos kastros pylimus. Tam tikru kampu įsmeigti į pylimo šlaitą jie turėjo būti barjeras lipantiems užpuolikams. Vertikaliai susmeigti pylimo viršuje jie galėdavo sudaryti tvorą. Tačiau eksperimentai su sudžiai parodė, kad tokios kliūtys lengvai išardomos dėl sudžių simetriškumo – tereikia ištraukti sudžius iš žemės.
Kitas galimas sudžių panaudojimo variantas yra kryžmai poromis surišti sudžius ir šiuo „kryžius“ nedideliais nuotoliais pritvirtinti prie ilgo plono rąsto. Taip būtų gaunama prieškavalerinė užtvara. Tokias užtvaras galėjo panaudoti kaip kilnojamus barjerus keliams ar vartams pertverti.
Tris sudžius sutvirtinus statmenai gaunama kliūtis, primenanti prieštankinį ežį. Gausiai ir tankiai sustatytų ežių neįmanoma nustumti ar pargriauti. Surištinės kliūtys iš sudžių atrodo realiai, tokiam naudojimui tinka tiek simetriška sudžių sandara, tiek suplonėjimas centre, patogus surišimui.


Image:Pilum_murale_01.jpg|Sudžių statinė tvora
Image:Pilum_murale_02.jpg|Sudžių statinė tvora
Image:Pilum_murale_2.jpg|
Image:Pilum_murale_1.jpg|Ežys iš sudžių.
Arnaud Clément

**Arno Klemenas** (; g. 1977 m. gruodžio 17 d.) – profesionalus Prancūzijos tenisininkas, olimpietis. Klemenas gimė Aix-en-Provence, Prancūzijoje. Dabar jis gyvena Ženevoje, Šveicarijoje. Arno profesionalu tapo 1996 metais. Didžiausias jo karjeros pasiekimas buvo patekimas į Australian Open turnyo, vyrų vienetų finalą. Aukščiausias Arno pasiekimas ATPreitinge buvo dešimtoji vieta. Per savo karjerą Klemenas laimėjo 4 ATP titulus.

## Santoro-Klemeno Mačas
2004 metais, French Open turnyre Klemenas pralaimėjo Fabricui Santoro po šešių valandų ir 33 minučių kovos, rezultatu 6–4, 6–3, 6–7, 3–6, 16-14. Tai ilgiausiai trukęs vienetų mačas vyrų teniso istorijoje.

## Didžiojo Kirčio turnyrų finalai
### Vienetai: 1 (0–1)

### Dvejetai: 2 (1–1)

## Šaltiniai
Klaipėdos muzikos mokykla

**Klaipėdos muzikos mokykla** (**KMM**) – muzikos mokykla, Klaipėdoje veikusi 1923–1939 m., iki 1930 m. neoficialiai vadinta **Klaipėdos konservatorija**. Įkurta Stasio Šimkaus iniciatyva.

## Veikla
KMM turėjo fortepijono, vargonų, dainavimo, teorijos ir kompozicijos, orkestro (veikė visos simfoninio orkestro instrumentų klasės), nuo 1927 m. ir pedagogikos klases. Kai kurių specialybių programos prilygo konservatorijos programoms. 1923–1928 m. mokinių skaičius išaugo nuo 114 iki 166, 1928–1930 m. mažėjo – liko tik 65. 1930–1939 m. mokėsi nuo 70 iki 120 mokinių. Iki 1927 m. Klaipėdos muzikos mokykla turėjo internatą – neturtingi gabūs mokiniai buvo nemokamai mokomi ir išlaikomi. 

Prie Klaipėdos muzikos mokyklos 1925–1927 m. veikė kursai muzikos mokytojams, buvo leidžiami žurnalai „Muzikos menas“, „Muzika“, „Muzikos atžalos“. Mokykloje buvo mišrus ir vyrų chorai, 1925–1930 m. simfoninis orkestras, kuriam vadovavo S. Šimkus, 1927–1928 m. – Juozas Gaubas. Orkestras daug koncertavo Klaipėdoje ir kituose Lietuvos miestuose. 

1925 m. KMM suvalstybinta, 1930–1937 m. veikė kaip privati muzikos mokymo institucija, 1937 m. vėl suvalstybinta. 1939 m. Vokietijai užgrobus Klaipėdą KMM pavasarį perkelta į Šiaulius, o vasarą uždaryta. Mokyklos veiklą tęsia Klaipėdos Stasio Šimkaus konservatorija.

## Dėstytojai
Juozas Bertulis, Jadvyga Čiurlionytė, Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė, Sofija Juodvalkienė, L. Putna, R. Mrazas, Zenonas Nomeika, Stasys Vainiūnas, Stepas Sodeika, Balys Sruoga, Vydūnas, vengrų smuikininkai L. Hajosas, M. fon Feheris, rusų dainininkai M. Čerkaskaja ir I. Volkovas, Čekų noneto nariai E. Leichneris, V. Kolenaty Kamilovas, J. Fesenmajeris, L. Rautenkranzas, A. Bursikas, A. Stoupa, J. Brychta, L. Puma, E. Kauckis, vokiečių muzikai B. Dempė, A. Johovas, C. Nemenofas. 

## Auklėtiniai
Domas Andrulis, Eduardas Balčiūnas, Juozas Bertulis, Motiejus Budriūnas, Vincas Deniušis, Antanas Grudzinskas, Kostas Gurevičius, Antanas Ilčiukas, Viktoras Jauniškis, Kazimieras Jovaiša, Jeronimas Kačinskas, Kazys Knoras, Juozas Kudokas, Zigmas Leškevičius, Antanas Makačinas, Vytautas Marijošius, Alfonsas Mikulskis, Adolfas Narbutas, Stasys Navickas, Jonas Novakauskas, Juozas Pakalnis, Kazys Paulauskas, Antanas Skridulis, Stepas Sodeika, Juozas Strolia, Jonas Švedas ir kiti lietuvių muzikai.

## Vadovai
* Stasys Šimkus – 1923–1927 m. ir 1928–1930 m.;
* Juozas Žilevičius – 1927–1928 m.;
* Ignas Prielgauskas – 1930–1937 m.;
* Juozas Karosas – 1937–1939 m.

## Šaltiniai
Aina (upė)

**Aina** () – upė Baltarusijoje, Minsko srityje; dešinysis Berezinos intakas. Upės ilgis – 100 km. Prie upės įsikūręs miestelis – Aina, kuriame šimtmečius buvo lietuvių „sala“ slavų kraštuose.
Guillermo Coria

**Giljermas Sebastianas Korija** (; g. 1982 m. sausio 13 d.) – buvęs profesionalus Argentinos tenisininkas. Aukščiausias Giljermo pasiekimas ATP reitinge buvo trečioji vieta. Per savo karjerą jis laimėjo 9 titulus. Korijos pravardė – ***El Mago*** (ispaniškai *Burtininkas*) ir ***El Chino*** (ispaniškai *Kinas*). Jis profesionalu tapo 2000 metais. Giljermas tapo žinomas po to kai 2004 metais pateko į French Open finalą, bet jame pirmaudamas dviem setais sugebėjo pralaimėti Gastonui Gaudijo. Korijai,
Giljermo vardas buvo suteiktas tautiečio Giljermo Vilaso garbei. Per savo karjerą Sebastianas uždirbo 5 817 486 JAV dolerių.

## Įranga
Korija naudojo Head kompanijos raketes, o rengėsi „Adidas“ apranga.

## Didžiojo Kirčio turnyrų finalai
### Vienetai: 1 (0-1)
Kupolas

**Kupolas** ( iš  – statinėlė) – pusrutulio, paraboloido, svogūno arba kitokios formos skliautas, kuriuo suskliaudžiama apskrito, elipsinio, daugiakampio arba kvadratinio plano erdvė.

Vienas seniausių kada nors sukonstruotų kupolų – tebestovinčios Panteono šventyklos kupolas, pastatytas naudojant romėnų cementą.

## Istorija
Netikrieji kupolai, kurie laiko tik vertikaliąsias apkrovas, atsirado Mesopotamijoje ir Kretos-Mikėnų kultūroje; buvo mūrijami kiekvieną viršutinę plytų (blokų) eilę šiek tiek pastumiant į vidaus pusę. Tikrieji kupolai statyti Senovės Romoje, Bizantijoje, Senovės Rusioje, islamo šalyse. Paplito renesanso ir baroko architektūroje.

Lietuvoje kupolai statyti nuo XVII a.: Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčios kupolas (1636 m.), Pažaislio bažnyčios kupolas (1675 m.), Vilniaus Švenčiausiosios Jėzaus Širdies bažnyčios kupolas (1756 m.)

## Architektūra
Apskritą ir elipsinę erdvę dengiantis kupolas remiasi tiesiai į sieną arba būgną, kvadratinę arba daugiakampę – trompus arba buras. Kupolas perduoda atramoms vertikaliąsias (gniuždymo) ir horizontaliąsias (skėtimo) apkrovas. Kupolas mūrijamas iš akmens blokų, plytų, statomas iš gelžbetoninių, plieninių ar medinių konstrukcijų, dažniausiai dengiamas metalo skarda. Vidinis paviršius dekoruojamas briaunomis, kesonais, reljefais, tapyba. Kupolu dengiama erdvė apšviečiama pro būgno langus, viršutinį žibintą arba šonines liukarnas. Kupolas dengia sakralinius pastatus, kai kurias rūmų patalpas, šiuolaikinėje architektūroje – parodų paviljonus, sporto rūmus.

Vaizdas:Haengekuppel.png|
Vaizdas: Penditifkuppel.png|
Vaizdas:Penditifkuppel-mit-Tambour.png|


## Šaltiniai
Arimantas Račkauskas

**Arimantas Račkauskas** (g. 1940 m. liepos 18 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, visuomenės veikėjas, technikos mokslų daktaras.

## Biografija
1953–1957 m. mokėsi Kauno politechnikume (dab. Kauno technikos kolegija). 1957–1962 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI), inžinierius-mechanikas. 1962–1965 m. mokėsi Kauno vakarinėje muzikos mokykloje, 1966–1969 m. KPI aspirantūroje. 1971 m. technikos mokslų daktaras (hermetizuotų kontaktinių sistemų dinamika).

1962–1963 m. mechanikas, 1963–1966 m. darbų vykdytojas. 1969–1974 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) vibrotechnikos laboratorijos vyriausiasis mokslinis bendradarbis. 1974–1978 m. Kaimo statybos organizavimo ir technologijos tresto skyriaus viršininkas. 1978–1992 m. Lietuvos vadybos akademijoje vyriausiasis dėstytojas, 1981–1992 m. katedros vedėjas. 1983 m. suteiktas pedagoginis docento vardas.

1990–1992 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1992 m. balandžio mėn. Kauno miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1992–1995 m. Kauno meras. 1995–1997 m. AB bankas „Hermis“ Kauno filialo Rinkotyros skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas. 1997–2000 m. LR susisiekimo viceministras. Vėliau – Lietuvos regioninių tyrimų instituto vicedirektorius, Nacionalinės regionų plėtros organizacijų asociacijos prezidentas, Lietuvos vietos bendruomenių organizacijų sąjungos pirmininkas. 

## Mokslinė veikla
Paskelbė 62 mokslo darbus. Yra 15 išradimų, 8 mokymo priemonių bei paskaitų konspektų autorius, vadovavo 7 mokslinio tyrimo darbams. 1981–1992 m. Lietuvos vadybos akademijos mokslinės ir redakcinės tarybos narys.

## Šaltiniai

|-
Jukagyrai

**Jukagyrai** (; *tundros jukagyrai* – **odulai** (*одул*); *taigos jukagyrai* – **vadulai**) – Rusijos tauta. Gyvena Jakutijoje (tarp Indigirkos ir Kolymos žemupių. Magadano srityje (Kolymos aukštupyje, Čiukčių nacionalinėje apygardoje) ir Chabarovsko krašte.

1970 m. duomenimis buvo 615 žmonių, 1989 m. TSRS gyventojų surašymo duomenimis – 1 112, o 2002 m. Rusijos gyventojų surašymo duomenimis 1 509 žmonės. Tikintieji nuo XIX a. stačiatikiai, yra animistų, šamanistų. Verčiasi medžiokle, elnininkyste, žvejyba. XVII a. pradžioje jukagyrai gyveno nuo Lenos iki Anadyrio žiočių.

Kalba jukagyrų kalbomis (2 kalbomis, kartais laikomomis tarmėmis). Jukagyrų kalbos yra laikomos izoliuotomis, nes nežinoma jų kilmė ir giminystė su kitomis kalbomis. Kai kurie kalbininkai sieja giminystės ryšius su Uralo kalbomis, tačiau ši teorija nepatvirtinta vietinių Uralo kalbų lingvistų. Dabar dauguma jukagyrų vartoja rusų ir jakutų kalbas. Tai viena iš priežasčių, kodėl jukagyrų kalbos laikomos nykstančiomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Online Documentation of Kolyma Yukaghir (Suomalais-Ugrilainen Seura, 2004)
* The Red Book of the Peoples of the Russian Empire:Yukagirs