Kartenos piliakalnis

**Kartenos piliakalnis su gyvenviete**, vadinamas *Pilimi, Pilale, Švedų kalnu, Lūžties kalnu* – piliakalnis su papėdės gyvenviete rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 0,8 km į pietus nuo Kartenos ir kelio  (), Minijos kairiajame krante, Salantų regioniniame parke.

Pasiekiamas keliu  nuo sankryžos su keliu  pavažiavus 450 m Budrių link, pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus lauko keliuku 300 m, yra priešais.
## Piliakalnis

Įrengtas Minijos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Iš šiaurės ir vakarų juosia Minijos, iš rytų – bevardžio upelio slėnis, pietuose yra aukštuma. Šlaitai statūs, iki 30 m aukščio. Viršutinė 6–7 m aukščio dalis statesnė, išlyginta. Aikštelė stačiakampė, 48×40 m dydžio, pailga šiaurės – pietų kryptimi. Jos pietiniame pakraštyje išliko 2 m aukščio, 30 m pločio pylimas, už kurio, piliakalnio pietinėje papėdėje, yra buvęs antrasis – 1,6 m aukščio, 11 m pločio pylimas. Juos skiria 2 m gylio, 11 m pločio ir 18 m ilgio griovys. Už antrojo pylimo yra buvęs kitas 1,5 m gylio ir 16 m pločio griovys.

Į pietus ir rytus nuo piliakalnio yra papėdės gyvenvietė.

Teritorijos plotas – 0 7 ha.

1,5 km į šiaurės rytus yra Gintarų piliakalnis, senovės gyvenvietė ir kapinynas, o už jų – Martynaičių piliakalnis. Į vakarus nuo piliakalnio stūkso Kartenos akmuo su *Karvės*, kitaip – *Velnio pėda*, vadinamas *Laumės akmeniu*, o už jo yra Kartenos Lurdas (manoma, įrengtas pagonių alko vietoje).

## Tyrimai
1899 m. piliakalnį Kauno gubernijos archeologijos žemėlapyje pažymėjo Fiodoras Pokrovskis. XX a. pr. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1948 ir 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos, 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologai.

1995, 2012 ir 2013 m. piliakalnį ir papėdės gyvenvietę tyrinėjo Julius Kanarskas. Tyrimų metu rasta piliakalnyje stovėjusių stulpinės konstrukcijos antžeminių pastatų pėdsakų, papėdės gyvenvietėje ištirta keletas priešistorinių ugniaviečių, surinkta žalvarinių dirbinių, lipdytos keramikos lygiu ir grublėtu paviršiumi, molio tinko, titnago, degintinių kaulų fragmentų. Nustatyta, kad pagrindinis piliakalnio pylimas plūktas iš molio mažiausiai per du kartus, ankstesnio pylimo viršuje fiksuoti degėsiai.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – XIII a.
Vaizdas:Kartenos piliakalnis 2011.JPG|Kartenos piliakalnis. Vaizdas iš šiaurės pusės 2011 m. rudenį
Vaizdas:Kartena piliakalnis 2012-02.JPG|Piliakalnio vaizdas iš šiaurės rytų – rytų pusės po želdinių tvarkymo darbų 2012 m.
Vaizdas:Kartena piliakalnis 2012-03.JPG|Grublėtoji keramika iš X–XIII a. papėdės gyvenvietės
Vaizdas:Kartena piliakalnis 2012-04.JPG|Žalvariniai X–XIII a. dirbiniai: 1 – įvijinis žiedas praplatinta viršutine dalimi; 2 – diržo sagties liežuvėlis; 3 – kryžminio smeigto petelio framentas; 4 – diržo skirstiklis
Vaizdas:Kartena piliakalnis 2012-05.JPG|XX a. pasaulinius karus menančios geležinės (viršuje) ir žalvarinės kovinių šautuvų šovinių tūtos


## Istorija
Legenda byloja, kad prie Kartenos ant kalno stovėjusi didelė pilis, kurią valdė žemaičių karalius. Ją ne kartą puolė rusai ir švedai. Esą, kartą žemaičių pulti vienu metu atskubėjo abi – švedų ir rusų kariuomenės. Nesutardami, kam priklauso pirmumo teisė pulti pilį, jie Minijos slėnyje susikovė tarpusavyje. Nuo pilies kuorų stebėdamas vingyje įsiplieskusį mūšį, žemaičių vadas sušukęs savo pavaldiniams: „Veizėkiet, karė tenaa!” („Žiūrėkite, karas tenai!“). Nuo to laiko ši vietovė vadinama *Kartena*.

Manoma, kad IX – XIII a. Kartena buvo svarbus kuršių Ceklio žemės gynybinis ir administracinis centras, įėjęs į Vakarų Žemaitijos pilių ir įtvirtintų gyvenviečių grandinę. Šiai tvirtovei teko atlaikyti ne vieną priešo antpuolį, tačiau 1263 m. ji buvo sudeginta kryžiuočių. Kuršo vyskupui ir Livonijos ordino magistrui besidalinant užkariautas žemes, 1253 m. pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėta Kartena ().

Piliakalnis smarkiai apgadintas jį ariant bei 1915 m. kareiviams išsikasus jame apkasus. Vėliau didįjį piliakalnio pylimą apardė urvus kasdami žvėrys ir jų gaudytojai. Dėl to pylimo rytinis galas erodavo ir nuslinko. 1995 m. Kultūros vertybių apsaugos departamento lėšomis pylimo erozija likviduota. 2012 m. Salantų regioninio parko direkcijos iniciatyva piliakalnis sutvarkytas: iškirsti želdiniai, įrengti takai, laiptai, apžvalgos ir poilsio aikštelės, informaciniai stendai ir ženklai.

1972 m. piliakalnis paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR505). 1997 m. piliakalnio su gyvenviete kompleksas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A446K), 1998 m. – paskelbtas kultūros paminklu (A446KP), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai: Kartena
* Salantų regioninis parkas: Kartenos piliakalnis 
* Kartenos piliakalnis: Kretingos rajono turizmo informacija
* Kartenos piliakalnis: Kartenos seniūnija
* Kartenos piliakalnis: Kretingos krašto enciklopedija 
* Kartenos piliakalnis: Youtube.com
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai