Naminių gyvūnėlių kapinės (1989 filmas)

**Naminių gyvūnėlių kapinės** () – 1989 m. JAV vaidybinis siaubo filmas pagal to paties pavadinimo Stiveno Kingo romaną. Filme pasakojama apie gyvų numirėlių prisikėlimą. Šie į gyvųjų pasaulį grįžta nusiteikę anaiptol ne geranoriškai.

## Istorija
Filmas sukurtas kompanijos Paramount Pictures. Scenarijaus autoriumi buvo pats Stivenas Kingas, pagal kurio knygą šis filmas ir buvo pastatytas. Filmas pristatytas publikai 1989 m. balandžio 21 d. ir sulaukė neblogos komercinės sėkmės, bei kritikų įvertinimo. Pastatytas už maždaug 11,5 mln. JAV dolerių, filmas surinko apie 57 mln. dolerių pajamų. 1992 m. sukurta filmo tąsa „Naminių gyvūnėlių kapinės II“, kuri buvo mažiau sėkminga.

## Siužetas

Daktaras Luisas Krydas (akt. Dale Midkiff) su šeima, žmona Reičel (akt. Denise Crosby), dukryte Ele ir mažamečiu sūnumi Geidžu, atvyksta į provincijos miestelį. Jie apsistoja name prie kelio, kuriuo iš gretimos gamyklos dažnai pravažiuoja vilkikai su autocisternomis. Šeimos atvykimą lydi nieko gero nepranašaujantys atsitikimai. Duktė Elė nukrenta nuo sūpynės, o sūnus Geidžas vos neišbėga į kelią po vilkiku. Jį išgelbsti pagyvenęs kaimynas Džadas (akt. Fred Gwynne), kuris gyvena kitoje kelio pusėje ir perspėja Krydų šeimą apie kelyje nieko nepaisančius vairuotojus ir aprodo jiems žemes aplink Kridų namus.

Jau pačią pirmą dieną duktė Elė pastebi prie namo esantį takelį, kuris veda į mišką. Luisui pasiteiravus apie šį takelį kaimyno, šis vieną rytą nuveda juo Krydų šeimą. Takelio gale, miške, pasirodo besančios miestelio gyventojų naminių gyvūnėlių kapinės, kurios dar prieš dešimtis, gal netgi šimtus, metų žmonės laidojo savo mylimus mirusius namų augintinius. Luiso žmona, kuri siaubingai nemėgsta ir bijo mirties po savo sesers Zeldos netekties, ir nepripažįsta jos kaip natūralaus reiškinio, kapinėmis pasibaisi. Po to ligoninėje Luisui Krydui pasitaiko gatvėje partrenktas žmogus, Viktoras. Šiam sulaužyta kaukolė. Luisas nuoširdžiai nori padėti, tačiau žmogus miršta beveik ant jo rankų. Likus jam vienam su nelaimėliu lavonas staiga atsigauna, pagriebia Luisą su ranka ir pasako, kad jis jam nori padėti taip, kaip daktaras norėjo padėti jam ir, panašu, išleidžia paskutinį kvapą. Sekančią naktį nelaimėlis pasirodo Luisui kaip vaiduoklis ir perspėja niekuomet nelipti prie naminių gyvūnėlių kapinių esančia uola.

Greitu laiku Luisas išlydi šeimą pas giminaičius į Čikagą per Padėkos dieną, o Luisas lieka namie dėl turimų nesutvarkytų reikalų. Iškart po to kaimynas Džadas jam praneša, kad prie savo namų rado partrenktą ant kelio katiną, kuris, panašu, yra Krydų šeimos katinas Čerčas. Luisas dėl to labai apgailestauja, nes duktė Elė jį labai mylėjo. Paskambinusi ir paklausiusi apie katiną Elė jį dar labiau sugraudina. Luisas galvoja katino kūnelį sudeginti, o dukrai pasakyti, kad jis dingo. Tačiau kaimynas Džadas pasiūlo, anot jo, geresnį sprendimą. Džadas nuveda Luisą į naminių gyvūnėlių kapines, tačiau jie čia neapsistoja, o užkyla dar aukščiau, ant kalvos, kur randa akmenimis išdėliotą, keistų ženklų aikštelę. Džadas patiki pačiam Luisui palaidoti savo katiną, nors žemė čia ypač kieta. Tuo tarpu nelaimėlis Viktoras pasirodo vaiduokliu Elei ir perspėja, kad jos tėvas žada padaryti kažką ypač blogo. Kitą dieną Luisas išvysta katiną Čerčą vėl gyvą, tačiau agresyvų. Nuėjęs pas Džadą jis sužino, kad kalvelėje yra indėnų kapinės, kuriose vyksta stebuklai ir palaidojus mirusį kūną, šis atgyja...

Po kurio laiko įvyksta siaubinga nelaimė. Kridų sūnų Geidžą kelyje partrenkia sunkvežimis, jį visiškai sumaitodamas. Visi apimti nevilties ir siaubo. Luisui į galvą šauna mintis palaidoti indėnų kapinėse savo sūnų, tiksliau - perlaidoti. Palaidotasis prisikelia, deja, tikras siaubūnas. Toliau įvykiai klostosi dar baisiau ...