open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tetidė

Graikų mitologijoje **Tetidė** – nereidė, jūros nimfa, Nerėjo ir Doridės dukra. Ji buvo Pelėjo žmona ir Achilo motina.
*Dažnai painiojama su [[Tetija]], upių motina.* 

## Tetidė ir dievai
* *Quintus* iš Smyrnos rašo, kad Tetidė išlaisvino Dzeusą iš grandinių, kurį greičiausiai buvo įkalinęs Tifonas. 
* Nereidės, Eirinomė ir Tetidė sugavo Hefaistą, Heros nusviestą žemyn iš Olimpo, bei pasirūpino juo vulkaninėje Lemno saloje. Hefaistas atsidėkodamas joms už tai dirbo kalviu.
* Kai karalius Trakijos Likurgas sužinojo, kad jo karalystėje yra Dionisas, jis įkalino visas menades. Dionisas pabėgo, pasiimdamas kartu ir Tetidę.

## Tetidė ir Pelėjas
Tetidė buvo Achilo motina nuo mirmidonų karaliaus Pelėjo. Dzeusas, sužinojęs pranašystę, pagal kurią nuo dievo ir Tetidės gimęs sūnus nuvers savo tėvą, suorganizavo Pelėjo, Aeko sūnaus, ir Tetidės vestuves, bet ši atsisakė tekėti. Chironas, išmintingasis kentauras (kuris vėliau mokys Pelėjo sūnų Achilą) patarė Pelėjui, kad šis surastų miegančią jūros nimfą ir stipriai ją surištų, kad ši negalėtų pasprukti keisdama formą. Tetidė keitė formą pavirsdama liepsna ir įsiutusiu liūtu, bet Pelėjas ją išlaikė surištą. Pagaliau ji sutiko už jo tekėti.

## Tetidė ir Achilas
Pasak legendos, Tetidė bandė Achilą padaryti nenugalimą maudydama Stikso vandenyje. Todėl jo kūne liko sužeidžiamas tik kulnas, už kurio motina jį laikė maudydama upėje. 

Kai prasidėjo Trojos karas, Tetidė paslėpė savo sūnų tarp likomedžių, perrengusi jį mergina. Bet Odisėjas, apsimesdamas pirkliu, sugebėjo pergudrauti Achilą. Odisėjas pakvietė visas merginas apžiūrėti prekių. Tarp brangių papuošalų buvo auksinis kardas, kuriuo susidomėjo vienintelis Achilas taip išsiduodamas.

Kai Achilą užmušė Paris, atėjo Tetidė iš jūros su nereidėmis apverkti jo. Ji surinko Achilo pelenus į auksinę urną. Vėliau ji įkūrė jam paminklą ir iniciavo atminimo festivalius jo garbei.

## Literatūra

* Kunas Nikolajus. Senovės Graikijos legendos ir mitai, Vilnius, „Alma Litera", 2015.
Upelinis laumžirgis

**Upelinis laumžirgis** sin. **paprastasis upelinis žirgelis** (*Gomphus vulgatissimus*) – skėstaakių laumžirgių (*Gomphidae*) šeimos vabzdys.

Kūno ilgis siekia 45–50 mm, išskleisti sparnai – 60–70 mm ilgio.

Plačiai paplitusi rūšis Palearkties regione: sutinkamas kone visoje Europoje, įskaitant Lietuvą, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Sibire, Rytų Azijoje.

## Išnašos
Pleištinis laumžirgis

**Pleištinis laumžirgis**, sin. **pleištinis žirgelis** (*Ophiogomphus cecilia*) – skėstaakių laumžirgių (*Gomphidae*) šeimos vabzdys.

Vandenyje gyvenančios lervos minta smulkiais vandens bestuburiais. Vystosi 3–4 metus. Birželio pradžioje–liepą iš lervų išsineria suaugėliai, kurie migruoja į miškų aikštes, kirtavietes, netankius miškus. Tinkamose buveinėse gana gausūs.

## Paplitimas

Paplitęs visoje Palearktikoje, nuo Europos iki Tolimųjų Rytų. Lietuvoje gyvena visur, kur yra švarių vidutinio dydžio ir didesnių upių su žvyringo ar smėlingo dugno sraunumomis (pvz., Merkys, Neris, Šventoji).

Saugoma rūšis Lietuvoje nuo 2003 m., įtraukta į Lietuvos raudonąją knygą. Įrašyta į Berno konvencijos II priedą, taip pat Buveinių direktyvos II ir IV priedus.

Grėsmę kelia upių patvenkimas, uždumblėjimas, vandens tarša.

## Išnašos
Paprastasis laumžirgis

**Paprastasis laumžirgis** (*Aeshna juncea*) – laumžirgių (*Aeshnidae*) šeimos vabzdys.

Kūno ilgis siekia 70–80 mm, o išskėsti sparnai – 90–105 mm ilgio. Suaugėliai skraido nuo liepos iki spalio mėnesio.

Paprastasis laumžirgis plačiai paplitęs Palearkties regione: arealas tęsiasi nuo Europos iki Centrinės Azijos ar Rytų Azijos; dalyje Pietų Europos sutinkamas tik kalnuotose vietovėse, o Šiaurės Europoje – žemumose. Neretai dideliais būriais migruoja per Europą. Lietuvoje paprastieji laumžirgiai taip pat aptinkami.

## Išnašos
Semelė

Graikų mitologijoje **Semelė** – mirtingoji moteris, Kadmo ir Harmonijos duktė. Semelė buvo Dioniso motina, o tėvas Dzeusas.

Dzeuso žmona Hera, pavydžioji ir išdidžioji deivė, sužinojo apie išdavystę, kol Semelė dar buvo nėščia. Hera, pasirodžiusi kaip senė, susidraugavo su Semele, kuri tikėjo, kad jos vyras iš tikrųjų yra Dzeusas. Hera apsimetusi jog netiki tuo, pasėjo abejonės sėklą Semelės mintyse. Smalsioji Semelė pareikalavo iš Dzeuso, kad šis pasirodytų jai savo dieviškoje didybėje ir taip įrodytų savo dieviškumą. Nors Dzeusas maldavo Semelės to neprašyti, bet ji buvo užsispyrusi, ir Dzeusas sutiko. Mirtingieji pamatę tikrąjį dievo pavidalą miršta, dėl to mirė ir Semelė. Dzeusas išgelbėjo Dioniso embrioną, įsiūdamas jį į savo šlaunį. Po kelių mėnesių gimė Dionisas. (Ovidijus, Metamorfozės III.308-312).

Užaugęs Dionisas išgelbėjo savo motiną iš Hado karalystės, ir ji tapo Olimpo kalno deive nauju vardu **Tionė**.
Žieduotoji strėliukė

**Žieduotoji strėliukė**, sin. **sibirinė strėliukė** (*Sympecma paedisca*) – žaliųjų stėliukių (*Lestidae*) šeimos vabzdys.

Rūšies arealas apima Vidurio ir Rytų Europą (aptinkama ir Lietuvoje) bei Aziją.

## Išnašos
Acheronas

**Acheronas** () – upė šiaurės vakarų Graikijoje, Epyre. Prasideda Tomaro kalno papėdėje, Joaninos prefektūroje. Teka į pietvakarius. Įteka į Jonijos jūrą ties Amudija, į pietryčius nuo Pargos.

Didžiausi intakai: Tsangaritikas, Kokitas (dešinieji), Pyriflegeteonas (kairysis).

## Mitologija

Graikų mitologijoje Acheronu dar vadinama graikų požemio upė.

## Nuorodos
Aega

Graikų mitologijoje **Aega** arba ** Aeksa** („ožka“ arba „vėjo šuoras“) – menka saulės ir naminių gyvulių deivė. Ji buvo Helijo ir Gajos duktė. Mūšio tarp titanų ir Olimpo dievų metu, Gaja paslėpė ją oloje, kad paslėptų jos akinančią šviesą. Kitame mite ji ir jos seserys prižiūrėjo Dzeusą. Jos sesuo Amaltėja pakeitė Aegą, žindant Dzeusą.
Acheloja

Graikų mitologijoje **Acheloja** („nuvejanti skausmą“) – menka mėnulio deivė. Dažnai minima, kad jai aukodavo Dodonos orakule.
Miloš Forman

**Janas Tomašas Formanas** (, plačiau žinomas kaip **Milošas Formanas**, , g. 1932 m. vasario 18 d. − 2018 m. balandžio 13 d.) – čekų kino režisierius, aktorius ir scenaristas. Garsus filmais „Skrydis virš gegutės lizdo“ ir „Amadėjus“, kuriuos režisavo persikėlęs gyventi į JAV. Už abu įvertintas „Oskarais“ metų režisieriaus kategorijoje.

## Biografija
Gimė Časlave (tuometinė Čekoslovakija, dabar – Čekija). Tėvas buvo žydas, profesorius Rudolfas Formanas. Vėliau Milošas sužinojo, kad jo biologinis tėvas buvo kitas žydas, architektas. Anksti tapo našlaičiu, kai tėvai mirė Osvencimo koncentracijos stovykloje dėl dalyvavimo Čekijos pasipriešinimo judėjime. Po karo Milošas lankė Karaliaus Jiržio Podiebradiečio Koledžą kartu su Vaclavu Havelu. Vėliau studijavo režisūrą *Kino mokykloje* Prahoje. Pasaulyje išgarsėjo savo filmu „Juodasis Petras“, sukurtu 1964 m., kuris laimėjo pagrindinį kino festivalio Lokarne prizą. Čekiškuoju periodu filmavo satyrines komedijas, kuriose vaizduojami paprasti žmonės jų kasdienybėje, ironiškai parodant jų keistumus. Ankstyvieji filmai vis dar populiarūs Čekijoje ir Slovakijoje. Kai kurios jų frazės ir situacijos jau įsiliejusios į kasdieninį gyvenimą ir tapusios kultūros dalimi.

1968 metais, kai Tarybų Sąjunga ir kitos Varšuvos pakto šalys įsiveržė į Čekoslovakiją, Formanas buvo Paryžiuje, kur tarėsi dėl filmavimo. Čekų kino studija jį atleido, motyvuodama tuo, kad nelegaliai išvyko iš šalies. Režisierius persikėlė į Niujorką.

Nepaisant įvairių sunkumų, iškilusių naujoje šalyje, Milošas Formanas tęsė režisieriaus darbą. 1971 m. režisuotas filmas „Atotrūkis“ (*Take Off*) laimėjo Kanų kino festivalio žiuri Didįjį prizą. 1975 metais jo „Skrydis virš gegutės lizdo“ (Keno Kizio novelės *One Flew Over the Cuckoo’s Nest* ekranizacija) susilaukė milžiniško pasisekimo, laimėjo penkis „Oskarų“ apdovanojimus, tarp jų vieną už režisūrą. 1977 m. režisieriui buvo suteikta JAV pilietybė. Kitas didžiulio pasisekimo sulaukęs jo filmas – „Amadėjus“ – aštuoniskart apdovanotas „Oskarais“.

1977 metais Milošas Formanas įvertintas Krištolinio Gaublio apdovanojimu už nuopelnus kinui.

Mirė 2018 m. balandžio 13 d. Hartfordo mieste, Konektikuto valstijoje JAV.

## Filmografija
M. Forman režisuoti filmai:
* Konkursas (1963)
* Juodasis Peteris (1964)
* Blondinės meilės (1965)
* Gaisrininkų balius (1967)
* Atotrūkis (1971)
* Aš pasiilgstu Sonjos Heni (1971)
* Aštuonių vizija (1973)
* Skrydis virš gegutės lizdo (1975)
* Plaukai (miuziklas, 1979)
* Regtaimas (1981)
* Amadėjus (1984)
* Valmonas (1989)
* Visuomenė prieš Larį Flintą (1996)
* Žmogus mėnulyje (1999)
* Gojos vaiduokliai (2006)

## Nuorodos

* IMDB: Milos Forman
* milosforman.com – neoficialus fanų puslapis
Besarabija

:: *Apie Šiaulių miesto dalį žr. [[Besarabija (Šiauliai)]]*.

**Besarabija** – istorinė sritis pietryčių Europoje, tarp Pruto ir Dniestro upių, beveik sutampanti su dabartinės Moldovos teritorija. Besarabija – Moldovos kunigaikštystės teritorija, aneksuota Rusijos 1812 metais.

Pietinė Besarabijos dalis (Juodosios jūros pakrantės ruožas tarp Dniestro ir Dunojaus deltų) dabar priklauso Ukrainai, Odesos sričiai (dar vadinama *Bugeac*).

## Istorija
Pietinė Besarabijos dalis žinoma nuo antikos laikų, kaip Dakijos dalis ir sudarė dalį Panonijos regiono. III-XI a. į šį regioną atvyko gotai, hunai, avarai, madjarai, XIII a. – totoriai.

XIV–XVIII a. Besarabijos istorija buvo neatskiriama Moldovos kunigaikštystės dalis. Po to, kai Osmanų imperija užėmė pietuose esančią *Akkerman* (šiandien Dniestro Belgorodas (*Bilhorod-Dnistrovs’kyj*) Odesos srityje, Ukrainoje) tvirtovę, palaipsniui buvo užimta visa Besarabijos teritorija (1511 m.). Vėliau Besarabija vėl buvo Moldovos dalis. Tuo metu Moldova jau buvo Osmanų imperijos vasalė.

Besarabija kaip atskiras regionas ėmė formuotis XIX a. Amžiaus pradžioje Rusijos imperija pradėjo aktyvius veiksmus prieš Osmanų imperiją, ir 1812 m. Rusijos caras Aleksandras II su turkais pasirašė Bukarešto taikos sutartį, pagal kurią dalis Moldovos kunigaikštystės perėjo į Rusijos imperijos sudėtį (Rusijos – Osmanų imperijos siena tapo ne Dniestro, o Pruto upė). Ši atskirtoji dalis tapo žinoma kaip Besarabija.

Rusijos imperijoje ji administruota kaip Besarabijos gubernija (sostinė – Tigina (1812–1818), Kišiniovas (1818–1918)). Rusijos okupacijos metu caro režimas aktyviai čia iš Rusijos keldino kolonistus, kuriems buvo suteikiamos privilegijos (žemių dovanojimai, beprocentės paskolos, atleidimai nuo mokesčių ir pan.) – buvo baiminamasi, kad Besarabija norės prisijungti prie Rumunijos. XIX a. antroje pusėje, kai likusi Moldovos dalis ir Valakija sudarė Rumunijos karalystę, Besarabija buvo ginčų objektas tarp Rumunijos ir Rusijos (1859 m. – Rumunijos dalis, 1878 m. – vėl Rusijos).

Po 1918 m. Besarabija atiteko Rumunijos karalystei. 1924 m. Tarybų Sąjunga iš dalies jos ribose likusios Besarabijos ir Ukrainos sukūrė Moldavijos Autonominę Socialistinę Respubliką. II pasaulinio karo metu Besarabija buvo okupuota Rumunijos. Po karo didžiojoje istorinės Besarabijos dalyje buvo sukurta Moldavijos Tarybų Socialistinė Respublika, o dalis perduota Ukrainai.
Agdistis

Pasak graikų mito, stipriai paveikto Rytų įtakos, Dzeusas persekiojo deivę Kibelę, tačiau ši pasivertė uola, bet, nepaisant to, buvo išprievartauta. Taip atsirado hermafroditinė būtybė **Agdistis**.

Kita versija tvirtina, kad **Agdistis** gimė, kai ant žemės nukrito Dzeuso sėkla, jam susijaudinus, kai jį atstūmė nežinoma deivė. Tokiu būdu Dzeusas apvaisino uolą (žemę) arba deivę Gaja. Vienaip ar kitaip rezultatas buvo Agdistis, galingas hermofroditinis demonas. Jo prigimtis buvo chaotiška, jis buvo nei geras, nei blogas, bet ir nesuvaldomas. Agdistis turėjo visas kūrimo galias ir puikiai jas išmanė. Jis visiems kenkė, niokodamas aplinką pagal savo užgaidas.

Dievai nusprendė, kad tam turi būti padarytas galas. Dionisas nugirdė jį paversdamas šaltinio vandenį vynu, ir jis užmigo. Jis surišo vyriškus lyties organus prie jo rankų ir kojų, ir sujaudino jį, tada Agdistis atsibudo ir nusiplėšė savo genitalijas. Ten, kur ant žemės nukrito jo kraujas, išdygo migdolų medis.

Netekęs savo vyriškų lyties organų, Agdistis tapo moteriška dievybe Kibele.

Nana, upės dvasios duktė, priėjo prie to migdolų medžio ir arba suvalgė, arba pridėjo medžio lapą prie krūtinės. Vienokiu ar kitokiu būdu, ji tapo nėščia ir pagimdė Atį, kurį vėliau paliko. Atį rado ir išaugino piemenys, prižiūrimi viską matančios Kibelės, jo motinos/tėvo/močiutės, kuri vėliau taps jo mylimąja.
Afaja

**Afaja** („ne tamsi“ arba „pradanginanti“) – Graikų mitologijoje deivė, daugiausia garbinta Eginos saloje. Vėliau ji yra identifikuojama su Atėne ir Artemide, ir su nimfa Britomartija.

Graikijos saloje Aeginoje yra rasti Afajos šventyklos griuvėsiai.
Alektrona

**Alektrona** ankstyvojo periodo graikų mitologijoje – Saulės deivė, kuri įsigalėjus klasikinės Antikos mitams tapo Helijo dukterimi. Jos garbinimo centru buvo Rodo sala, kuri vėliau tapo ir Alektronos tėvo Helijo kulto centru. Alektrona galėjo būti ryto arba prabudimo deivė, kuriai veikiant žmonės pabunda ryte.
Pirminis vandenynas

**Pirmapradis vandenynas**, arba **pirmapradė jūra**, **pirmapradė sriuba** – Žemės vandenynai ir jūros iki gyvybės atsiradimo, susidėjusios daugiausia iš vandens, metano ir amoniako. Šiame mišinyje prekambre atsirado pirmoji gyvybė, vėliau – pirmosios daugialąstės gyvybės formos. Kartais – periodas iki pirmosios sausumos gyvybės (ankstyvasis paleozojus).

Terminas **pirmapradė sriuba** daugiau nusako vandenynus iki gyvybės atsiradimo ir gyvybės atsiradimo laikotarpį.

## Taip pat skaitykite
* Geologinė laiko skalė
Aretė

Graikų mitologijoje **Aretė** (gr. Ἀρετή, „tobula“) – menka dorybės deivė, teisingumo deivės Praksidikės dukra.

Ji ir jos sesuo Homonoja, santarvės deivė, buvo žinomos kartu kaip Praksikidės. V a. pr. m. e. Sofistas Prodokas mini istoriją apie Aretę ir Heraklį jaunystėje.

Kryžkelėje Herakliui pasirodė Aretė, kaip jauna mergina, siūlydama šlovę ir kovą prieš blogį, o Kakija vietoje to jam siūlė turtus ir malonumus. Heraklis pasirinko eiti Aretės keliu.
 
Vėliau šita istorija buvo panaudota krikščioniškų rašytojų tokių kaip Justino Martyro, Klemento iš Aleksandrijos, Basilio iš Kasarėjos. Jie pakeitė vieną dalyką Aretę iš patrauklios jaunos merginos padarė tvarkingai apsirengusią, nepatrauklia figūra.

**Aretė** taip pat buvo fajakų karaliaus Alkinojo žmona, Nausikajos ir Laodamo motina.
Amfitritė

**Amfitritė** graikų mitologijoje – nimfa, jūros deivė. Poseidono žmona.

Pagal Hesiodo „Teogoniją“ – Nerėjo ir Doridės dukra.

Pagal Apolodorą – Okeano ir Tetijos dukra, nors iš tikrųjų jis ją priskiria prie nereidžių. Amfitritė su Poseidonu susilaukė Tritono ir Rodės (jeigu ji nebuvo Poseidono ar Asopo ir Halijos duktė). Apolodoras (3.15.4) mini, kad Poseidonas su Amfitrite turėjo dukrą Bentesikimę.

Romėnų mitologijoje jos atitikmuo – Neptūno žmona Salakija.

## Amfitritė ir Poseidonas

Amfitritė („trečioji, kuri apsupa (jūrą)“) buvo apribota, pabrėžiant valdžią jūrai ir jos padarams. Garbinimo kulte ir mene ji niekada nebuvo siejama su savo vyru, išskyrus tai, kad abu jie kontroliavo jūrą. Ji buvo išskiriama iš kitų nereidžių kaip karalienė.

### Mitai
Kartą, Nakso salos pakrantėje Poseidonas pamatė Amfitritę šokančią su savo seserimis nereidėmis. Sužavėjo jūrų dievą gražioji Amfitritė, ir panoro jis ją išsivežti savo karieta. Bet Amfitritę paslėpė titanas Atlantas, laikantis ant savo galingų pečių dangaus skliautą. Ilgai Poseidonas negalėjo rasti žaviosios Nerėjo dukters, kol pagaliau delfinas parodė jam, kur ši pasislėpusi. Poseidonas pagrobė iš Atlanto žaviąją Nerėjo dukterį ir ją vedė. O delfiną, atsidėkodamas, perkėlė į vieną iš dangaus žvaigždynų.

## Amfitritė mene
Amfitritė vaizduojama soste kartu su savo vyru arba kartu su Poseidonu riedanti karietoje, traukiamoje jūros arklių ir kitų įspūdingų jūros gyvūnų, lydima Tritono ir nereidžių. Apsirengusi karališkais rūbais, o ant jos plaukų tinkleliai. 

Poezijoje jos vardas dažnai naudojamas kaip jūros sinonimas.
Šiengraužiai

**Šiengraužiai** (*Psocoptera*) – vabzdžių (*Insecta*) būrys. Smulkūs, judrūs, su plonomis ilgomis siūliškomis antenomis ir graužiamaisiais burnos organais. Turi 4 plėviškus sparnus. Priekiniai sparnai yra stambesni už užpakalinius ir ant nugaros susideda stogeliu. Kai kurių rūšių sparnai sutrumpėję arba visai sunykę. Kojos bėgiojamosios, plonos, baigiasi 2-3 narėmis letenomis. Pilvelis trumpas, iš 9 segmentų.

Vabzdžiai vystosi su nepilna metamorfoze. Žiemoja kiaušinėliai. Per vasarą išsivysto kelios generacijos.

Aptinkami po senų medžių žieve, ant samanų, kerpių, žolių ir įvairių pūvančių medžių. Kai kurios rūšys nuolat gyvena žmonių butuose tarp senų knygų ir popierių, kartais užpuola vabzdžių kolekcijas.

Pasaulyje yra apie 3000 rūšių, Lietuvoje ištirta nepakankamai, žinomiausia rūšis – knyginė utėlė (*Trogium pulsatorium*).
Antėja

**Antėjos** vardu graikų mitologijoje vadinami du personažai.
* **Antėja** – daržų, pelkių, meilės ir gėlių deivė. Ji buvo garbinama Kretoje.
* **Antėja** – Lykijos karaliaus Jobato duktė. Antėja mylėjo didvyrį Belerofontą, įveikusį Chimerą, bet jis atsakė jai meilėje ir ji nusižudė.
Mažasis dilgėlinukas

**Mažasis dilgėlinukas** (*Araschnia levana*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys, kuriam būdingas ryškus sezoninis skirtumas. Pavasariniai drugiai rudos plytų spalvos sparnais ir su juodais taškais, o vasarinės – juodi su balsvomis juostomis sparnų viduryje. Suaugėliai skraido nuo balandžio iki rugpjūčio mėn. 

Vikšrai gyvena ant dilgėlių. Žiemoja lėliukės. Drugiai skraido pamiškėse, parkuose. 

Lietuvoje dažna rūšis.
Paris

**Paris** () graikų mitologijoje – Priamo sūnus, Trojos karalius. Paris buvo beprotiškai įsimylėjęs Spartos karalienę Eleną, todėl jis ją pagrobė. Dėl to kilo Trojos karas.

## Gimimas
Kai Paris gimė, orakulas nuspėjo, kad jis sužlugdys Troją. Pario tėvai, vienam iš savo pakalikų liepė
palikti Parį Idos kalnuose, tikėdamiesi, kad jis nepridarys bėdų ateityje.

## Paris ir Elena
Deivės Hera, Atėnė ir Afroditė buvo pakviestos, kaip ir dauguma Olimpo dievų, į priverstines Pelėjo ir Tetidės vestuves, kurie tapo Achilo tėvais. Bet Eridė (nesantaikos deivė) pertraukė vestuves, norėdama pridaryti bėdų. Todėl į vakarėlį Eridė atnešė auksinį obuolį ant kurio užrašytas žodis *Kallisti* – *Gražiausiajai*, taip erzindama deives ir norėdama jas sukivirčyti, kuri yra tinkamiausia šio obuolio gavėja. Pariui buvo paskirta išrinkti gražiausiąją. Visos trys deivės stengėsi papirkti Parį, kad jis išrinktų kurią nors vieną iš jų. Hera pasiūlė savo politinę jėgą ir visos Azijos valdymą, Atėnė pasiūlė įgūdžius mūšio lauke, išmintį ir geriausių karių gabumus, o Afroditė – gražiausią pasaulio moterį, Menelajo žmoną Eleną. Paris atidavė obuolį Afroditei.

Nuo to laiko, kai Elena buvo gražiausia pasaulio moteris ji turėjo begalę gerbėjų. Norėdamas išsaugoti taiką tarp jų Odisėjas privertė juos visus prižadėti, kad saugotų Elenos vedybas ir susitaikytų su tuo, ką ji išsirinks. Elena išsirinko Menelają, tad Paris pagrobė ją, atplaukęs pas ją su laivu (kaip manoma, Elena įsimylėjo Parį ir nelabai noriai paliko laivą). Tada graikai pradėjo atakuoti Troją. Taip kilo Trojos karas.

## Pario mirtis
Trojos karui besibaigiant, Parį nužudė Filoktetas. Po Pario mirties, jo brolis, Deifobas vedė Eleną, tačiau jį greitai nužudė Elenos vyras Menelajas, kuris parsivežė savo žmoną atgal į Spartą.
Anankė

**Anankė** () – graikų mitologijoje pirmapradė likimo, neišvengiamos lemties personifikacija. Ji, bekūnė, gyvatiška būtybė, laiko pradžioje atsiradusi pati iš savęs. Jos ištiestos rankos apima visą visatą.

Ji buvo Adrastėjos ir moirų motina. Su Chronu Chaoso, Eterio ir Fano (tapatinamas su Erotu) motina. Tarp Anankės kelių sukasi verpstė, kurios ašis yra pasaulio ašis. Moiros kartkartėmis padeda verpstei suktis. Ji yra artima teisingumo deivėm, Nemezidei ir Dikei. Anankė buvo menkai garbinama iki kol susikūrė orfiškos misterijos religija. Romėnų mitologijoje jos atitikmuo – Nesesitija („neišvengiamumas“).

Anankė kartu su Chronu susiviję sukūrė pirmapradį vientisos materijos kiaušinį, kurį vėliau padalino į žemę, dangų ir jūrą, taip jie sukūrė visatos tvarką. Abu dievai yra amžinai susiviję kaip visatos likimo ir laiko jėgos. Jų negali pasiekti jaunesni dievai, kurių, sakoma, likimus jie valdo. 

## Išnašos
Adrastėja

**Adrastėja** graikų mitologijoje – nimfa, Rėjos pavedimu globojusi Dzeusą.

Adrastėja ir jos sesuo Ida buvo Melisėjo dukterys. Abi seserys prižiūrėjo kūdikį Dzeusą, maitino jį Amaltėjos (karvės ar ožkos) pienu.

Adrastėja – epitetas, apibūdinantis Rėją, Kibelę, Nemezidę, Anankę. Adrastėja ir šios keturios deivės siejamos dėl panašumo skiriant apdovanojimus ir bausmes.
Moldavijos herbas

**Moldavijos herbą** sudaro erelis snape laikantis kryžių, o naguose skeptrą ir šakelę. Priekyje yra skydas su tauru, tradiciniu Moldavijos simboliu. Herbas vaizduojamas ir Moldavijos vėliavos centre.

Moldavijos herbas panašus į Rumunijos herbą.
Pušyninis perlinukas

**Pušyninis perlinukas** (*Fabriciana niobe*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Suaugėliai skraido birželio – liepos mėn. sausose miško pievose, laukynėse, miškingose pakelėse. Vikšrai gyvena ant našlaičių.
Palinis perlinukas

**Palinis perlinukas** (*Boloria aquilonaris*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. aukštapelkėse, durpynuose. Vikšrai minta spanguolių, našlaičių lapais. Vikšrai žiemoja netoli mitybinių augalų, pavasarį aktyviai maitinasi ir virsta lėliukėmis. 

Lietuvoje randammas daugelyje rajonų.
Pušyninis satyras

**Pušyninis satyras** (*Hipparchia semele*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. pamiškėse, kirtavietėse, sausuose smėlynuose. Vikšrai minta migliniais augalais, žiemoja. Pavasarį vikšrai virsta lėliukėmis. 

Lietuvoje randamas daugelyje rajonų.
Žalsvasis perlinukas

**Žalsvasis perlinukas** (*Speyeria aglaja*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Suaugėliai skraido birželio – liepos mėn., miško pievose, pamiškėse, laukynėse. Vikšrai gyvena ant našlaičių, žiemoja. Pavasarį virsta lėliukėmis. Suaugėlių sparnai tamsiai rudi, su didelėmis sidabrinėmis dėmėmis.
Atė

Graikų mitologijoje **Atė** („sugriauti“, „kvailystė“, „apgaulė“) – Dzeuso duktė, proto užtemimo, kliedesio, pažeminimo personifikacija. Šis graikų žodis reiškia veiksmą atliekamą didvyrio, dažniausiai dėl puikybės, kuris priveda prie mirties ar nuopolio.
 
Homero „Iliadoje“ ji minima kaip vyriausia duktė, bet neminima motina. Hera panaudodama savo įtaką prisaikdino Dzeusą, kad tą dieną gimsiąs mirtingasis nuo jo būtų didis valdovas. Hera taip padarė, kad Heraklio gimdymas užsitęsė, o Euristėjus gimė pirmą laiko. Iš įtūžio Dzeusas nusviedė Atę žemyn į Žemę ir uždraudė sugrįžti į Olimpą. Atė klajojo Žemėje sukeldama pražūtį sutiktiems žmonėms.

Pasak kai kurių šaltinių ji buvo Eridės duktė ir Niktės anūkė.

Litajos seka paskui Atę, bet nespėja, kadangi Atė labai greit keliauja.

Apolodoras (3.143) tvirtina, kad Dzeuso numesta Atė nusileido ant viršukalnės Frygijoje pavadintos jos vardu. Vėliau ten Ilas sekdamas paskui karvę įkuria Iliono miestą, dar žinoma kaip Troją.

Hesiodo „Teogonijoje“ minima, kad Atės motina yra Eridė. Pagal tai išeitų, kad Atę pagimdė Dzeusas ir Eridė.

*Nonos Dionisiaka* (11.113) Heros paraginta Atė įkalba berniuką Ampelą, kurį Dionisas karštai mylėjo, sužavėti Dionisą jojimu ant buliaus. Ampelas jodamas buliumi nukrito ir nusisuko sprandą.
Sidabrinis perlinukas

**Sidabrinis perlinukas** (*Issoria lathonia*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Drugiai skraido nuo gegužės iki rugsėjo mėn. laukuose, pakelėse, dirvonuose. Vikšrai minta našlaitėmis, jų apatinėje dalyje arba ant žemės virsta lėliukėmis. Drugių sparnai nusėti mažomis juodomis dėmėmis, o apatinėje sparno dalyje didelės veidrodinės dėmės.
Smiltyninė šaškytė

**Smiltyninė šaškytė** (*Melitaea didyma*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. sausų pušynų aikštelėse, kirtimuose, pamiškėse. Vikšrai maitinasi gysločio, veronikos, našlaitės lapais. Pavasarį jie ant mitybinių augalų virsta lėliukėmis. Lietuvoje reta rūšis.
Aušrelė

**Aušrelė** (*Anthocharis cardamines*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugys. Skraido balandžio – gegužės mėn. pamiškėse, miško aikštelėse. Vikšrai gyvena ant bastutinių augalų. Paplitusi visoje Lietuvos teritorijoje.

(MHNT) Anthocharis cardamines - Foret de Bouconne, France - male dorsal.jpg|*Anthocharis cardamines* ♂  
(MHNT) Anthocharis cardamines - Foret de Bouconne, France - male ventral.jpg|*Anthocharis cardamines* ♂  △
(MHNT) Anthocharis cardamines - Foret de Bouconne, France - female dorsal.jpg|*Anthocharis cardamines*  ♀ 
(MHNT) Anthocharis cardamines - Foret de Bouconne, France - female ventral.jpg|*Anthocharis cardamines* ♀ △
Gelsvamargis satyras

**Gelsvamargis satyras** (*Lasiommata megera*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido atvirose vietose, karjeruose, pakelėse nuo gegužės iki rugsėjo mėn. Vikšrai gyvena ant miglinių augalų. Antrosios kartos vikšrai žiemoja. Lėliukėmis virsta ant mitybinių augalų stiebų. Drugių sparnai oranžiškai rudi.
Paprastasis jautakis satyras

**Paprastasis jautakis satyras** (*Maniola jurtina*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – rugsėjo mėn. pakelėse, pamiškėse, pievose. Vikšrai gyvena ant miglinių augalų, žiemoja. Pavasarį jie vėl maitinasi ir ant mitybinių augalų virsta lėliukėmis.

Lietuvoje plačiai paplitusi ir gausi rūšis.

## Galerija


Maniola jurtina-mo.jpg|♂
Maniola jurtina-mu.jpg|△ ♂
Maniola jurtina-fo.jpg|♀
Maniola jurtina-fu.jpg|△ ♀
Lipovanai

**Lipovanai** () – slavakalbė tauta Dunojaus deltoje Rumunijoje bei Ukrainoje Odesos rajone. XVIII a. jie pabėgo iš Rusijos imperijos dėl religinio persekiojimo patriarchui Nikonui paskelbus bažnyčios reformas (jie – dalis pravoslavų sentikių). Nuo tada jie dar gyvena Dobrudžoje ir Bukovinoje. Rumunijos lipovanai yra dvikalbiai – jie kalba rusiškai ir rumuniškai. Nacionalinės mažumos teisių jie neturi.

Lipovanų tarmė nemažai skiriasi nuo rusų literatūrinės kalbos, didelę įtaką jai darė rumunų kalba (pvz., yra nežymimasis artikelis).
Mažasis juodmargis

**Mažasis juodmargis** (*Limenitis camilla*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. pamiškėse, miško aikštelėse. Vikšrai gyvena ant paprastojo sausmedžio ir žiemoja. Pavasarį peržiemoję maitinasi mitybiniu augalu ir virsta lėliukėmis.

Lietuvoje plačiai paplitusi rūšis.
Griežtinis baltukas

**Griežtinis baltukas** (*Pieris napi*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugys. Panašus į ropinį baltuką, nuo kurio skiriasi: sparnų apatinės pusės gysla su juoda apnaša, kuri sudaro juostinį piešinį, nuo kopūstinio baltuko skiriasi – priekinė sparnų viršūnė pilka (kopūstinio baltuko – juoda).

Drugiai skraido balandžio – spalio mėn. (Lietuvoje dvi generacijos) parkuose, pamiškėse, laukuose. Vikšrai maitinasi bastutiniais augalais, apgraužia jų lapus. Žiemoja lėliukės. Lietuvoje paplitusi rūšis.
1756 m.

**1756** m. buvo keliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Lietuvoje

### Gimtadieniai
* **[[Rugpjūčio 10]]** d. – Laurynas Bortkevičius, OP, religinių raštų rengėjas (m. 1823 m.).
* **[[Rugpjūčio 28]]** d. – Jonas Sniadeckis, Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės astronomas, matematikas, filosofas, pedagogas; Vilniaus Universiteto profesorius, 1807–1815 m. - rektorius (m. 1830 m.).

**Nedatuota**

* Antanas Jackus Klementas, Lietuvos poetas. Vienas pirmųjų vadinamojo žemaičių sąjūdžio poetų (m. 1823 m.).
* Domininkas Tiškevičius, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras, didikas, Lelijos herbo grafas Abiejų Tautų Respublikos valstybės ir karinis veikėjas (m. 1813 m.).
* Jurgis Pranas Grabovskis, vienas 1794 m. sukilimo vadų (m. 1801 m.).

### Mirtys
* **[[Gruodžio 7]]** d. – Kazimieras Bžozovskis, mokyklinių dramų, pamokslų autorius (g. 1687 m.).
## Pasaulyje

### Gimtadieniai
* **[[Sausio 27]]** d. – Volfgangas Amadėjus Mocartas, austrų kompozitorius, vienas žymiausių ir įtakingiausių klasicistinės muzikos kompozitorių (m. 1791 m.).
* **[[Vasario 6]]** d. – Aronas Buras, JAV politikas, JAV nepriklausomybės karo didvyris ir nuotykių ieškotojas. Tomo Džefersono valdymo metais jis tai pat buvo trečiasis JAV viceprezidentas (1801 - 1805) (m. 1836 m.).
* **[[Vasario 22]]** d. – Georg Friedrich von Martens, vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas bei teoretikas, Gėtingeno universiteto profesorius, diplomatas (m. 1821 m.).

## Nuorodos
Jupiteris

**Jupiteris** gali reikšti:
* Romėnų vyriausias dievas – Jupiteris (mitologija);
* Saulės sistemos planeta – Jupiteris (planeta), pavadinta romėnų dievo garbei;
* JAV miestas Floridos valstijoje – Jupiteris.

Taip pat:
* JAV raketa-nešėja – Jupiter-C.
Rusijos imperija

**Rusijos imperija** (iki rev. rus. k. *Россійская Имперія*) – valstybė, gyvavusi nuo 1721 m. iki Vasario revoliucijos ir Rusijos Respublikos paskelbimo 1917 m. Imperija paskelbta Rusijos caro Petro I po Šiaurės karo. Rusijos imperijos sostine 1713–1728 m. buvo Sankt Peterburgas, po to 1728–1730 m. Maskva, po to vėl Sankt Peterburgas iki 1917 m. (1914 m. miestas buvo pervadintas į Petrogradą). Tai buvo viena didžiausių imperijų pasaulio istorijoje (trečia pagal dydį po Mongolų imperijos ir Britų imperijos) ir tęsėsi nuo Arkties vandenyno šiaurėje ir Juodosios jūros pietuose iki Baltijos jūros vakaruose ir Ramiojo vandenyno rytuose. Imperijos vadovas – imperatorius – iki 1905 m. turėjo absoliučią, niekieno neribojamą valdžią. 1917 m. rugsėjo 1 (14) d. Rusijos laikinoji vyriausybė paskelbė šalį respublika (nors faktiškai Rusija respublika tapo jau po Vasario revoliucijos).

## Rusijos imperijos istorija

Rusijos imperijos pagrindus padėjo Rusijos caras Petras I, kuris savo reformomis 1695–1725 m. perorganizavo Rusijos carystės luominę-atstovaujamąją monarchiją į absoliutinę monarchiją Vakarų valstybių pavyzdžiu (Prūsija, Olandija, Švedija).

Reformų metu buvo sunaikinti pagrindiniai galios centrai, kurie galėjo priešintis caro valdžiai (Bojarų dūma ir Maskvos patriarchas), pagrindine monarchijos atrama tapo dvarininkai, organizuoti pagal Rangų lentelę, o bažnyčia pertvarkytą iš patriarcho valdomos į sinodinę. Petro I pastangomis buvo sukurta nuolatinė armija ir karinis laivynas, Rusijos sienos Šiaurės karo metu nustumtos į vakarus, užkariautas priėjimas prie Baltijos jūros, įkurtas Sankt Peterburgas. Tuo pat metu bandymas užkariauti išėjimą į Juodąją jūrą (Pruto žygis (1711), Persijos žygis (1722-3)) baigėsi nesėkmingai pasipriešinus Osmanų imperijai.

## Administracinis suskirstymas

Rusijos imperijos teritorija 1914 m. buvo suskirstyta į 51 guberniją ir sritį. Jos buvo suskirstytos į apskritis, o apskritys – į valsčius. Lenkijos Kongreso karalystė ir Suomijos Didžioji Kunigaikštystė turėjo autonomiją.

## Išnašos
Gagaūzija

**Gagaūzija** ( arba *Gagauz Yeri*, ) – Moldavijos pietuose esanti autonominė sritis, turinti savo vyriausybę. Turi pasienio ruožą su Ukraina (Odesos sr.). Sudaryta iš gyvenviečių, kuriose daugiau nei 50 % gyventojų yra gagaūzai, taip pat tų, kurių dauguma gyventojų referendume savanoriškai prisijungė prie autonomijos.

Administracinis centras – Komratas (*Komrat*).

## Istorija

Pagal vieną teoriją gagaūzai kilę iš turkų seldžiukų, kurie apsigyveno Dobrudžoje kartu su pečenegais, ogūzais ir kumanais (kipčiakais), kurie kariavo kartu su Anatolijos seldžiukų sultonu Izedinu Keikavusu II (1236–1276 m.). Tiksliau vienas iš turkų ogūzų klanų migravo į Balkanus per vidinius tarpgentinius turkų konfliktus. Šie turkai ogūzai po apsigyvenimo Rytų Balkanuose (Bulgarijoje) priėmė stačiatikių tikėjimą ir tapo vadinami turkais gagaūzais. Daugelis mokslininkų sutaria, kad gagaūzai iš Bulgarijos  į Besarabiją persikėlė XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje.

Gagaūzija yra Besarabijos dalis, todėl istorinė regiono raida sutampa su Besarabijos, po to – Moldavijos TSR istorija.

1856 m. Gagaūzijos teritorijos dalis perėjo Moldavijai (nuo 1859 m. – Rumunijai), 1871 m. – Rusijai.

Stalinizmo laikais 1944 m. tūkstančiai gagaūzų buvo ištremti, o 1946–1947 m. bado metu mirė apie pusę gagaūzų bendruomenės.

### Nepriklausoma Moldavija
Po to, kai 1991 m. Moldova tapo nepriklausoma, rugpjūčio mėn. Gagaūzija, kaip ir Padniestrė, pasiskelbė esanti nepriklausoma Gagaūzijos respublika (premjeras Stepan Topol). 1994 m. gruodžio 23 d. Moldovos Vyriausybė suteikė teritorijai specialų autonominį statusą (, trumpiau – *UTA Găgăuzia*).

## Gyventojai
Gyventojų skaičius – 155 700 (2005 m.), iš jų 23 500 gyvena Komrate. 97 400 žmonių gyvena kaime, urbanizacijos laipsnis – 40 %.

Didžioji gyventojų dalis (82 %; 133,5 tūkst. gyv.) pagal tautybę yra gagaūzai (tiurkų grupė), todėl šis regionas etniškai skiriasi nuo kitų Moldovos regionų. Kitos tautybės: bulgarai (5,1 %), moldavai (4,8 %), rusai (3,8 %), ukrainiečiai (3,2 %). 2004 metų surašyme, gyventojams nebuvo galima pasirinkti dviejų tautybių. Sudėjus moldavus ir rumunus (dažnai laikomus viena etnine grupe), regione gyveno 7 519 (4,85 %).

### Kalbos

Oficialios kalbos – rumunų, gagaūzų, rusų.

### Religija

96 % gyventojų save laiko krikščionimis. Iš jų 93 % – stačiatikiais. Labiausiai paplitusios Gagaūzų stačiatikių, Moldavijos stačiatikių, Ukrainos stačiatikių ir Rusijos stačiatikių bažnyčios.

## Geografija
Plotas – 1 832 km²: pagrindinė teritorija aplink Komrato miestą ir anklavai aplink Čadir Lungos, Vulkeneščio miestus bei Kopčiako ir Karbolios kaimus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gagaūzija
Achajai

**Achajai** ( *Akhaioí*) – viena seniausių graikų genčių, gyvenusi Achajoje ir šiaurės vakarų Peloponese. Homero „Iliadoje“ ir „Odisėjoje“ achajais (kaip ir danajais bei helenais) vadinti bendrai visi graikai.

## Kilmė

Pagal vieną iš versijų, hetitų rašytiniuose šaltiniuose minimos *Ahhijawa* šalies vakaruose gyventojai buvo tie patys achajai. Šiuo atveju achajai suprantami ne kaip vieno konkretaus regiono graikai, bet, panašiai kaip Homero epuose, kaip bendrinė graikų gentis Mikėnų laikotarpiu apibūdinanti sąvoka. Taip pat Ramzio II ir Marenptaho laikais minimos jūrų tautos (*akaivaša*) dalyje tyrimų tapatinamos su achajais.

Dalyje tyrimų daroma prielaida, kada achajai pradžioje gyveno Tesalijoje. Dorėnų migracijos metu jie esą buvo išstumti į Achają.

## Šaltiniai
Savireguliacija

**Savireguliacija**, *[[Homeostazė]]* (graikiškai μοιοστάση 'lygi, pusiausvyra būklė') atviros sistemos sugebėjimas grįžtamojo ryšio pagalba išlaikyti vidinį sistemos stabilumą, atsižvelgiant į aplinkos pokyčius. 1929 savireguliacijos sąvoką pasiūlė *[[Walter Cannon]]*.

Savireguliacija kaip procesas gali vykti bet kurioje sistemoje (darinyje, susidedančiame bent iš dviejų elementų, susijusių tarpusavio sąveikos ryšiais). Autoreguliacijos proceso pagrindas yra grįžtamasis ryšys tarp sistemos sudėtinių dalių (posistemių, subjektų, elementų). Jis vyksta savaime () – be išorės pagalbos, iš vidaus, sistemos viduje.

Savireguliacija pasireiškia įvairiose (techninėse, socialinėse, biologinėse) sistemose.

Skirstymas į savireguliaciją ir išorinę reguliacija yra dalinai sąlyginis, kadangi priklauso nuo to, kaip apibrėžiama nagrinėjama sistema. Jei valdanti dalis atsiduria už sistemos ribų - turime išorinę reguliaciją.

## [[Homeostazė|Savireguliacija gamtoje]]
Gyvojoje gamtoje savireguliacija itin paplitusi. Išorinis žmogaus įsikišimas į biologinės sistemos veikimą, siekiant pagerinti vidinę jos organizaciją bei sąveiką joje, yra rizikingas, kadangi žmogus paprastai dar mažai žino apie tokių sistemų vidinį valdymą, kad galėtų efektyviai įsikišti.

### Organizmai
Kiekvienas organizmas yra savireguliacinis, kadangi jam būtina išlaikyti daug vidinių parametrų stabiliais (pvz., kūno temperatūrą, širdies veiklą, kraujotaką). Šią gyvųjų sistemų savireguliavimo savybę pastebėjo *[[Claude Bernard]]* 1878, ją apibūdindamas kaip vieną iš vidinės aplinkos (*Milieu intern*) požymių. Termoreguliacija gyvūnų organizmuose vyksta glaudžiai sąveikaujant atskiroms organų sistemoms ir posistemėms.

Natūrali organizmo savybė regeneruoti (regeneracija) irgi yra savireguliacijos pasireiškimas.

Grįžtamojo ryšio principai bei savireguliacija veikia taip pat ir sensorinių sistemų veikloje (otorinolaringolija).

### Ekosistemos
Ekosistema kaip gyvųjų (biotinių) ir negyvųjų (abiotinių) komponentų visuma (pvz., biocenozė) geba savarankiškai reguliuotis. Kiekvienas organizmas, turėdamas tam tikrą nišą ekosistemoje, veikia kitus organizmus, veikia pastarųjų gyvenamąją aplinką (populiacijos savireguliacija). Šie atitinkamai reaguoja į daromą poveikį: toleruoja, konkuruoja arba kovoja dėl savo ekologinės nišos.

Tarprūšinė ir vidurūšinė savireguliacija daugiausia realizuojasi per konkurenciją, plėšrą ir parazitizmą.

## Taip pat skaitykite
* pusiausvyra
Laisvė

**Laisvė** – subjekto galimybė nevaržomai, savo nuožiūra elgtis bei veikti.

Kai kada siūloma skirti galios ir laisvės sąvokas, laisvę apibrėžiant kaip galimybę atlikti daugiausia patį subjektą liečiančius veiksmus, o galią – kaip galimybę savo veiksmais pirmiausia daryti įtaką kitiems.

Laisvė susiduria su keturiais pavojais: stipriojo valdžios siekimu, vargšo pasipiktinimu nelygybe, neišmanėlio utopijos troškimu ir netikinčiojo nesugebėjimu skirti laisvės nuo nuolaidžiavimo.

## Determinizmas ir neuromokslai

Filosofijoje iki šiol esti ginčų dėl determinizmo teorijų. Pagal vieną iš teorijų, remiantis naujausiais neuromokslų tyrimais, teigiama, kad asmens laisvė yra fikcija – žmogaus elgesį sąlygoja biologiniai veiksniai. Vienas tokios teorijos šalininkų vokiečių neurofiziologas Volfas Singeris teigia, kad populiari ir pripažinta laisvos valios koncepcija, šiuo metu vyraujanti, prieštarauja ne tik determinizmo teorijai, bet ir neurobiologijos mokslo tyrimų rezultatams.

Pasak Singerio, valios laisvės nebuvimas turi sąlygoti esamų kaltės ir bausmės institutų peržiūrą (revizavimą), nes tam tikra prasme asmuo negali būti laikomas atsakingu už savo elgesį. Jo teigimu, nusikaltimų kaltininkų atveju yra atliekamos veikos, kadangi kiekvienas asmuo paveldi tam tikrą nervų sistemos tipą (neuroninę architektūrą), kuri žmogaus ontogenezės metu pasireiškia tam tikrais būdais bei formomis, todėl asmuo nėra atsakingas už savo veiksmus, kadangi jis to pats veikos darymo metu nevaldo (asmuo daro ne tai, ką nori, bet kai jis ką daro, tai jam atrodo, kad jis to nori).

## Šaltiniai
Andromachė

**Andromachė** graikų mitologijoje, Sicilijos karaliaus Etiono duktė, Hektoro žmona, Podo sesuo.

Trojos karo metu, Hektorą nužudė Achilas. Andromachės ir Hektoro kūdikį Astianaktą nužudė Achilo sūnus, Neaptolemas arba (Piras). Hektoras sūnų vadino Skamandrijų upės dievo Skamandro garbei, o trojėnai Astianaktu – jo tėvo garbei, kadangi šis vardas reiškia „miesto valdovas“. Vėliau Neaptolemas pagrobė Andromachę kaip Hektoro brolio Heleno sugulovę. Kai Neaptolemas mirė, Andromachė susituokė su Helenu ir tapo Ipeiroso karaliene.
  
## Vaikai
Su Hektoru Andromachė susilaukė Astianakto, o su Neoptolemu įsisūnijo Molosą ir Olimpijų.
Interlingua

**Interlingva** (*interlingua* 'tarptautinė kalba') – kalba, *IALA* (*International Auxiliary Language Association*) sudaryta ir visuomenei pristatyta 1951 metais. Kalba paremta iš prancūzų, italų, ispanų, portugalų ir anglų kalbų perimtais žodžiais ir supaprastinta lotynų gramatika bei tarimu.

Moksle, technologijose, prekyboje ir kt. dominuojant istorinėms graikų ir lotynų kalboms, kurios yra skirtingos ir sunkios išmokti ir kurių tik dalį žodyno perima gyvosios kalbos, atsiranda daug nesusipratimų. Interlingua sukurta tarnauti kaip šių senovinių ir dabartinių kalbų kombinacija, su supaprastinta gramatika, kuri leistų žmonėms suprasti interlingvą net jos nesimokius. Kalba sukurta pasyviam supratimui, be didelio mokymosi, ir siekia užimti tarptautinės kalbos nišą moksle ir kitose srityse.

## Nuorodos
*
Pandarėjas

**Pandarėjas** graikų mitologijoje, Klimenės ir Meropso sūnus, Aedonės ir kitų dviejų dukterų tėvas.

Tantalo prašymu, Pandarėjas iš Dzeuso šventyklos Kretoje pavogė auksinį šunį. Pasak įvairių šaltinių, jis buvo paverstas akmeniu arba pabėgo į Siciliją.
Kanibalizmas

**Kanibalizmas** – reiškinys, kai vienos rūšies atstovai valgo vieni kitus. Dažniausiai kanibalizmas reiškia žmones valgančius kitus žmones (kartais dar vadinama *[[žmogėdrystė]]*).

## Žmonių kanibalizmas

### Istorija
Kanibalizmas buvo priskiriamas daugeliui genčių ir tautų praeityje, bet kanibalizmo laipsnis, kuris tuomet iš tikrųjų pasireikšdavo ir buvo socialiai sankcionuojamas, dabar yra ypač prieštaringa antropologijos tema. Kai kurie antropologai įrodinėja, kad kanibalizmas beveik neegzistavo ir tvirtina tai su kraštutiniu skepticizmu, o kiti įtikinėja, kad ši praktika besivystančiose visuomenėse buvo paplitusi. Keletas archeologų tvirtino, kad kai kurios iškasenos Amerikos pietvakariuose įrodo kanibalizmo buvimą. Individualūs atvejai kitose šalyse parodė, kad kanibalizmas reiškėsi tarp psichiškai nestabilių žmonių, tarp nusikaltėlių ir, nepatvirtintais gandais, tarp religinių fanatikų.

### Kanibalizmo pavyzdžiai
JAV *Donner Party* yra kanibalizmo pavyzdys. Žmonės valgė kitus žmones, kad išvengtų mirties nuo bado. Abejotini įrodymai rodo, kad kanibalizmas buvo plačiai paplitęs per badmetį Ukrainoje 1930 m., per Leningrado blokadą Antrojo pasaulinio karo metais ir per Kinijos pilietinį karą (1946-1949).

## Kitų gyvūnų kanibalizmas
Biologijoje kanibalizmas yra reiškinys, kai ėdami tos pačios rūšies individai. Kanibalizmas gali būti:
* elgsenos norma.
** kanibalizmas būdingas tam tikrame amžiaus tarpsnyje. Pvz., kai kurių vorų jaunikliai išsiritę suėda motiną, karakurtų (*Latrodectus tredecimguttatus*), maldininkų patelės po apvaisinimo suėda patiną ir t. t. Kai kurioms ryklių rūšims būdingas *vidugimdinis kanibalizmas* – kiaušgyvavedžių ryklių jaunikliai, gimdoje išsiritę iš kiaušinių, ėda silpnesnius savo brolius ir seseris. Variantas, kai ėdami kiaušiniai su dar neišsiritusiais jaunikliais, vadinamas *vidugimdinė oofagija*.
** kanibalizmas galimas bet kuriame amžiaus tarpsnyje. Pvz., žinomi skurdūs ežerai, kuriose gyvena vien ešeriai. Juose didesnieji ešeriai minta mažesniais, o patys smulkiausieji – bestuburiais.
* elgsenos modifikacija. Toks kanibalizmas pasireiškia, kai populiacijos tankis būna pernelyg didelis, kai stinga maisto ar vandens – plėšrūnų patelės gali suėsti savo jauniklius, duonvabaliai – savo kiaušinėlius. Pasitaiko, kad naminių triušių patelės suėda savo dar plikus triušiukus, jei joms stinga vandens.
* patologinė elgsena. Atskiri individai dėl įvairių priežasčių tampa kanibalais, nors normalūs rūšies atstovai kanibalai nėra .

## Nuorodos
* Cannibalism
Lorem ipsum

**Lorem ipsum** (trump. *lipsum*) yra tekstas naudojamas spaudos ir grafinio dizaino industrijoje jau nuo XVI amžiaus pradžios. Jis naudojamas parodyti grafinio pristatymo elementus, tokius kaip tipografija, dizainas ar šriftas. Jis taip pat kūrimo stadijoje naudojamas kaip kai kurių produktų aprašymų tekstas, prieš tai kai įrašomas tikrasis tekstas.

## Tikroji reikšmė

Tekstas neturi jokios realios reikšmės. Standartinis tekstas yra lotynų kalba:


Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.


Ištrauka yra paimta iš 45 m. pr. m. e. parašyto Cicerono etikos teorijos traktato *[[De finibus bonorum et malorum]]* (*Apie gėrio ir blogio ribas*, 1.10.32 ir 1.10.33 skirsniai). Ją atrado Hampden-Sydney (JAV) koledžo lotynų kalbos profesorius Richard McClintock.

Yra ir daug teksto variacijų, pridedant papildomų raidžių ir žodžių.

## Pavadinimas

Pavadinimas kilęs iš to paties šaltinio teksto eilučių. Originali eilutė prasidėjo: *Neque porro quisquam est qui do*'lorem ipsum** quia **dolor sit amet, consectetur, adipisci** v**elit**' (vertimas: „Niekam nepatinka skausmas jo paties labui, ir niekas jo neieško ar nenori jo turėti, tik todėl, kad tai skausmas…“). Kada tai įgavo dabartinę formą – nežinoma. Manoma, kad tekstą XVI a. sukūrė nežinomas spaustuvininkas. *Lorem ipsum* išpopuliarėjo XX a. 6-ame dešimtmetyje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lorem ipsum generatorius.
* Lorem ipsum generatorius daugeliu kalbų ir kodavimo
Raudonsparnė meškutė

**Raudonsparnė meškutė** (*Tyria jacobaeae*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido nuo birželio iki liepos vidurio sausose miško pievutėse. Vikšrai juodai ir geltonai žieduoti, randami ant žilių. 

Lietuvoje sparčiai nykstanti rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Keršasparnė meškutė

**Keršoji meškutė** (*Arctia caja*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Dydis 50-80 mm. Priekiniai sparnai tamsiai rudi, suskaidyti baltomis vingiuotomis juostomis. Užpakaliniai sparnai raudoni su juodomis dėmėmis. Pilvelis raudonas su juodomis dėmelėmis. Vikšrai labai plaukuoti, juosvi, kartais kenkia obelims.


Arctia caja02.jpg|Keršosios meškutės vikšras
(MHNT) Arctia caja caja - Ciechanow Poland - male dorsal.jpg|♂ 
(MHNT) Arctia caja caja - Ciechanow Poland - male ventral.jpg|♂ △
Puošnioji meškutė

**Puošnioji meškutė** (*Callimorpha dominula*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. drėgnose, bet saulėtose pamiškėse, paežerėse ar paupiuose. Dieną tupi ant alksnių lapų. Vikšrai minta įvairiais žoliniais augalais – avietėmis, dilgėlėmis, vėdrynais, snapučiais ir kt. 

Lietuvoje saugotina rūšis.

## Galerija

Image:Callimorpha dominula.jpg
Image:Callimorpha dominula caterpillar RF.jpg|vikšras
Baltamargė meškutė

**Baltamargė meškutė** (*Arctia villica*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido naktimis nuo birželio pradžios iki liepos vidurio sausose smėlėtose dirvonuojančiose pievose, smėlėtuose dideliuose soduose. Vikšras juodas, gausiai rudai, plaukuotas, randamas nuo rugpjūčio mėn. iki rudens, o peržiemojus – iki gegužės vidurio. Vikšrai minta daugeliu žolinių augalų. Gegužės viduryje virsta juodai ruda lėliuke, kuri būna retame plikame kokone. Kokonas tarp augalų lapų. 

Lietuvoje labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Maltozė

**Maltozė** (nuo  - salyklas) – sacharozės izomeras. Maltozę atrado Airijos chemikas Cornelius O'Sullivan 1872 m.

Šis cukrus susidaro iš dviejų D-gliukozės molekulių, vienos molekulės glikozidiniam hidroksilui reaguojant su kitos molekulės hidroksilu. Maltozėje D-gliukozės vienetus jungia &alpha; 1&rarr;4 glikozidinis ryšys. Hidrolizuojant maltozę susidaro D-gliukozė (dekstrozė). Molekulinė formulė – C12H22O11

Maltozė susidaro kaip tarpinis produktas, hidrolizuojant krakmolą, arba glikogeną fermentu α-amilaze. Šis fermentas nuskelia iškart du gliukozės vientus kurie lieka sukibę – tai ir yra maltozė. Ši reakcija vyksta sėklose jų dygimo metu. Amilazės taip pat yra seilėse, todėl ilgiau palaikius krakmolą burnoje jis įgauna saldoką skonį.

## Šaltiniai
Baltajuostė meškutė

**Baltajuostė meškutė** (*Euplagia quadripunctaria*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Vikšrai minta įvairiais žoliniais augalais, krūmokšnių ir krūmų lapais. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. upių slėnių krantuose. 

Lietuvoje labai reta rūšis.
Vingiorykštinis marguolis

**Vingiorykštinis marguolis** (*Zygaena filipendulae*) – marguolių (*Zygaenidae*) šeimos drugys. Dydis 33-38 mm. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. miškų pakraščiuose, aikštelėse, sausų kalvų šlaituose, upių slėniuose, kur auga aukštos gėlės, ypač buožainė. Priekiniai sparnai su 6 raudonomis dėmėmis, kurių viena pora arti pamato, antra pora – viduryje ir trečia pora arčiau viršūnės. Vikšrai aptinkami rugsėjo – birželio mėn. ant įvairių žolinių augalų. Lėliuke virsta verpstiškame kokone, kuris šviesiai geltonos spalvos.
Žalys

**Žalys** (*Adscita statices*) – marguolių (*Zygaenidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. įvairiose apydrėgnėse pamiškių, paupių pievose. Vikšrai minta rūgštynių lapais, randami nuo rugpjūčio iki gegužės mėn. pabaigos. Lėliukė gelsvai ruda su ilgu straubleliu. Lietuvoje dažna rūšis.
Gelsvasis satyriukas

**Gelsvasis satyriukas** (*Coenonympha pamphilus*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – rugsėjo mėn (iš viso dvi generacijos) pamiškių, paežerių ir paupių pievose, laukynėse. Vikšrai maitinasi miglinių augalų lapais. Nedidelė dalis vikšrų žiemoja. Lėliukėmis virsta ant augalų stiebų.

Lietuvoje dažna rūšis.

(MHNT) Coenonympha pamphilus - Foret de Bouconne, France - male dorsal.jpg|*Coenonympha pamphilus* ♂ 
(MHNT) Coenonympha pamphilus - Foret de Bouconne, France - male ventral.jpg|*Coenonympha pamphilus* ♂ △



Vaizdas:Gelsvasis satyriukas, 2007-05-27.jpg
Vaizdas:Gelsvasis satyriukas1. 2007-05-27.jpg
Vaizdas:Gelsvasis satyriukas2. 2007-05-27.jpg