open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Santa Klara (Kalifornija)

**Santa Klara** () – miestas JAV, Kalifornijoje. Miestas išsidėstęs Silicio slėnio viduryje.

Mieste plėtojama aukštųjų technologijų pramonė. Didžiausi darbdaviai: „Applied Materials“, „Intel“, „Texas Instruments“. Mieste taip pat įsikūrusios garsių informacinių technologijų kompanijų, tokių kaip „McAfee“ ir „Nvidia“, būstinės.

## Sportas
1981 m. mieste vyko pirmosios Pasaulio žaidynės.

## Miestai partneriai

*  Koimbra, Portugalija (nuo 1972 m.)
*  Idzumas, Japonija (nuo 1986 m.)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Albasetės provincija

**Albasetės provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies centre, Kastilijos ir La Mančos autonominio regiono pietynėje dalyje. Ribojasi su Granados, Mursijos, Alikantės, Valensijos, Kuenkos, Siudad Realio ir Chaeno provincijomis.

Albasetės provincijos administracinis centras – Albasetė.

## Didžiausi miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Albasetė – 165,9 tūkst. gyventojų
* Heljinas – 25,1
* Viljarobledas – 24,7
* Almansa – 23,5
* La Roda – 15,3
* Kaudetė – 9,5

## Šaltiniai
Ronnie Carroll

**Ronnie Carroll** (tikrasis vardas *Ronald Cleghorn*; 1934 m. rugpjūčio 18 d. Belfastas, Šiaurės Airija – 2015 m. balandžio 13 d. Hampstedas, Londonas) buvo Šiaurės Airijos dainininkas ir komikas.

1956 metais išleido pirmąjį singlą „Walk Hand in Hand“, kuris šalyje tapo hitu. 1962 m. atstovavo Jungtinei Karalystei „Eurovizijos“ dainų konkurse, su daina „Ring-A-Ding Girl“ užėmė 4 vietą. Po metų dar kartą dalyvavo tame pačiame konkurse, kur su kūriniu „Say Wonderful Things“ liko ketvirtas. Vėlesni singlai nebuvo tokie sėkmingi.

## Diskografija

### Singlai
* Walk Hand in Hand (1956)
* The Wisdom of a Fool (1957)
* Footsteps (1960)
* Ring-A-Ding Girl (1962)
* Roses Are Red (1962)
* If Only Tomorrow (1962)
* Say Wonderful Things (1963)

## Nuorodos

* Biografija ir diskografija svetainėje ''45-rpm.org.uk''

|-
Rentgenas

**Rentgenas** (**R**) – gama spindulių kiekis, naudojamas radioaktyvumui išmatuoti. Rentgeno spinduliuotės bangos ilgis yra nuo 0,01 iki 10 nm. Dažniausiai rentgenai nustatomi Geigerio ir Miulerio skaitikliu.

1 R = 0,96 rad = 0,0096 grėjų = 2,58×10−4 C/kg

Radiologijoje naudojamas vienetas bekerelis.
Marškiniai

**Marškiniai** – užsegamas viršutinis medžiaginis drabužis. Istoriškai pradžioje marškiniai buvo dėvimi vyrų kaip apatiniai drabužiai. Vėliau marškiniai išplito kasdieninėje veikloje ir pradėti dėvėti ne tik vyrų, bet ir moterų.

Pačius seniausius pasaulyje marškinius yra atradęs anglų egiptologas William Matthew Flinders Petrie – lininiai marškiniai buvo rasti iš pirmos egiptiečių dinastijos netoli Tarkano, datuojami apie 3000 m. p. m. e.

Marškiniai būna įvairių tipų ir yra dėvimi įvairiomis progomis – laisvalaikiu, politikoje, šventėmis, kartu su įvairiomis uniformomis, įvairiose sporto šakose (pvz., tenise polo marškinėliai) ir pan.

Laisvalaikio tipo marškiniai būna be susegimų ir sagų, vadinami marškinėliais.

## Tradiciniai lietuvių marškiniai

Moterų marškiniai visose Lietuvos etninėse srityse būdavo siuvami tik iš balto lininio audeklo, XIX a. II pusėje – ir iš medvilnės. Būdavo ilgomis rankovėmis, stačia arba atlenkiama apykakle, dažniausiai paprasčiausio tunikinės formos kirpimo, rečiau – kitokio kirpimo. Viršutinė dalis siuvama iš plonesnės, apatinė – iš šiurkštesnės medžiagos.
Marškiniai buvo žemiau kelių. Rankovėms audžiamas siauresnis, kaip tik rankovės pločio audinys. Išeiginių marškinių apykaklėms, antims, rankogaliams skirtas plonesnis audinys netgi buvo ne namų darbo, o perkamas. Marškinius moterys siuvo pačios rankomis. Viršutinius drabužius, ypač vyrams siūdavo keliaujantys siuvėjai.

XX a. pradžioje šie marškiniai virsta apatiniais. XIX a. pabaigoje sutrumpėja rankovės, pagilėja iškirptė, po I pasaulinio karo atsiranda marškinių be rankovių.

Vyriški marškiniai buvo siuvami iš tokių pat medžiagų, kaip ir moterų. Marškiniai neilgi – sulig nuleistos rankos riešu arba plaštaka. Nešiojami dvejopai: išleisti ant kelnių ir sukišti į vidų. Palaidi marškiniai būdavo sujuosiami austine ar pintine juosta. Pirmasis nešiojimo būdas būdingas aukštaičiams (slavų kultūros įtaka, tada jie buvo ir šiek tiek ilgesni), antrasis – žemaičiams. Pastarasis nešiojimo būdas vėliau, pradedant XX a. II dešimtmečiu, išplito visoje Lietuvos teritorijoje. Ant kelnių išleistais marškiniais kartais dėvima tik karštomis šienapjūtės ir rugiapjūtės dienomis. Senieji vyrų marškiniai nebuvo puošiami.

Vyrų marškinių puošyba plinta tik XIX a. II pusėje, kai sermėgas išstumia surdutai, o vėliau ir klasikinio kostiumo švarkai, atidengę marškinių krūtinę. Vyriškus marškinius puošė tais pačiais būdais, kaip ir moteriškus, tik mažiau, kukliau.

## Šaltiniai
Kentė

**Kentė** (; ak. *nwentoma*) – šilkinis ir/ar medvilninis audeklas, susiūtas iš apie 10 cm pločio austų juostų. Kentė būdinga akanų etninei grupei Pietų Ganoje. Kentės audimo tradicija UNESCO 2024 m. buvo paskelbta kaip nematerialusis pasaulio paveldas.

Manoma, kad kentė kilusi ašančių karalystėje, o paskui šią audeklo rūšį perėmė Dramblio Kaulo Kranto ir kitų Vakarų Afrikos šalių gyventojai. Akanų kultūroje kentė buvo karališkas ir šventas audeklas, jo drabužius dėvėdavo tik ypatingais atvejais. Vėliau kentės drabužius ėmė vilkėti vis daugiau žmonių. Tačiau akanų kultūroje šis audeklas iki šiol aukštai vertinamas.

Kentę gamina akanų žemėse Ganoje ir Dramblio Kaulo Krante, taip pat tautos, kurioms akanai darė įtaką. Kentė yra geriausiai žinomas afrikinis audeklas. Žodis *kente* kilęs iš akanų kalbos ašančių dialekto žodžio *kenten* 'pintinė'.

Akanų kentė yra savotiška afrikiečių kultūros paveldo emblema, siejama su jos akinančiais, daugiaspalviais raštais, geometrine ornamentika. Akanai pasirenka kentės audeklus pagal jų spalvas, raštus ir pavadinimus. Pavadinimai mažai susiję su spalvomis ir raštais, jie parenkami iš patarlių, žymių vadų, karalienių vardų, augalų pavadinimų.


Kente Weaver.jpg|Kentės audėjas
Scenes From the Gold Coast during the Second World War TR2763.jpg|Vienas iš evių vadų su apranga iš kentės (Antrojo pasaulinio karo metai)
Ewe kente 2, Ghana.JPG|Sena evių kentė
Vaizdas:Ewe kente, Ghana.jpg|Dvi evių kentės
WLA haa Kente Cloth Probably Ewe Ghana c 1986.jpg|Kentė (~1986 m.)
Kenteweaving.jpg|Tradicinis kentės audimas (Gana, 2005 m.)


## Kentės spalvų simbolika

Kentės spalvų prasmės:

* juoda – brandumas, intensyvi dvasinė energija
* mėlyna – taikumas, darna ir meilė
* žalia – augalija, augalininkystė, derliaus nuėmimas, augimas, dvasinis atsinaujinimas
* auksinė – karališkumas, turtas, aukšta padėtis, šlovė, dvasinis tyrumas
* pilka – gijimas, apvalymo ritualai, ryšiai su pelenais
* kaštoninė – motinos žemės spalva, ryšiai su gijimu
* rausva – moteriškoji gyvybės esybė, švelnieji raudonos spalvos aspektai
* purpurinė – moteriškieji gyvenimo aspektai; paprastai dėvima moterų
* raudona – politiniai ir dvasiniai aspektai; kraujo praliejimas; aukojimas, mirtis.
* sidabrinė – ramybė, tyrumas, džiaugsmas; ryšiai su mėnuliu
* balta – tyrumas, pašventinimo apeigos, šventiškumas
* geltona – tikslumas, karališkumas, turtas, derlingumas, gražumas

## Nuorodos
Juodkaitė

**Juodkaitė** – lietuviška moteriškos giminės pavardė (mergautinė pavardė).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Juodkienė (ištekėjusi moteris).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Juodka.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Loreta Juodkaitė (g. 1978 m.) – šokėja, choreografė, šiuolakinio šokio kūrėja
Žoržetas

**Žoržetas**, *krepžoržetas* (; ) – krepas, išaustas drobiniu pynimu iš krepinių S ir Z sukrumo metmenų ir ataudų, paeiliui poromis. Pasižymi pusskaidrumu. Audžiami šilko, cheminių pluoštų, medvilniniai ir vilnoniai žoržetai. Vartojami moteriškiems viršutiniams drabužiams.

Audeklas pavadintas žymios XX a. pradžios moteriškų drabužių siuvėjos prancūzės *Georgette de la Plante* vardu.

Pradžioje žoržetai buvo audžiami iš šilko. Žoržetų audime naudojami labai sukrūs verpalai. Būdingą žoržetų paviršiaus raukšlėtumą duoda specifinis pakaitinis priešingo sukrumo verpalų naudojimas metmenyse ir atauduose.

Vienspalviai ir raštuoti žoržetai naudojami palaidinėms, suknelėms, vakarinėms suknelėmss ir drabužių aplikacijoms. Žoržetas yra stangresnis ir mažiau blizgus negu jam giminingas šifonas.


Vaizdas:Jackie Saunders 2 - Feb 1920 Shadowland.jpg|Suknelė šokiams iš satino ir žoržeto (1920 m.)
Vaizdas:KLÄNNING Syrenlila sidenklänning med cape och underklänning. Tillhört Ebba von Eckermann, f - Hallwylska museet - 89129.tif|Suknelė iš žoržeto (~1930 m.)
Vaizdas:Till boken - utställningen Kunglig Vintage - Livrustkammaren - 87552.tif|Suknelė iš žalio žoržeto


## Nuorodos
Vyčio Jankausko šokio teatras

**Vyčio Jankausko šokio teatras** – choreografo ir šokėjo Vyčio Jankausko įkurtas šokio teatras, nuo 1997 m. veikiantis kaip Vyčio Jankausko šokio trupė. 2004 m. trupei suteiktas profesionalaus šokio teatro statusas.

## Veikla
Šokio teatro spektakliai rodomi ne tik Lietuvoje, bet ir užsienyje (šiuolaikiniuose šokio festivaliuose Lenkijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Estijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Egipte). Su „Viduramžių bernelio dainos“ 2002 metais teatras atstovavo Lietuvos šokiui tarptautiniame šiuolaikinio šokio festivalyje „Global Dance 2002” Diuseldorfe (Vokietija).

Teatras bendradarbiauja kartu su kitomis nevyriausybinėmis organizacijomis, inicijuoja ir vykdo įvairius edukacinius šokio projektus Lietuvoje ir užsienyje. 1995 metais šalia trupės įsteigta šokio studija. Joje dėsto choreografai Vytis Jankauskas, Giedrė Kirkilytė–Jankauskienė ir kiti pedagogai.

Choreografo V. Jankausko kūryba buvo 7 kartus nominuota ir du kartus apdovanota Auksiniais scenos kryžiais: šokio spektaklis „Nuskendęs slėnis“ pelnė apdovanojimą už geriausią 2003–2004 metų choreografiją, antrąjį aukščiausią Lietuvos teatralų apdovanojimą V. Jankauskas gavo kaip geriausias choreografas už spektaklį „Budėjimai“ (2008–2009 m.).

## Trupė
Direktorius ir meno vadovas - Vytis Jankauskas. 

Kviestiniai atlikėjai - Andrius Katinas, Loreta Juodkaitė, Goda Laurinavičiūtė, Giedrė Subotinaitė, Petras Lisauskas, Jekaterina Deineko, Lina Puodžiukaitė, Marius Pinigis, Mantas Stabačinskas, Oksana Griaznova, Greta Grinevičiūtė, Rūta Butkus ir kiti.

Spektakliuose dalyvauja ir šalia teatro veikiančią šokio studiją lankantys asmenys.

## Spektakliai
Žymiausi spektakliai:

* 2023 m. – „Dekreacija“
* 2021 m. – „Nematomas šokis“
* 2019 m. – „Ekspansija. Visata įeina į mano kūną“
* 2017 m. – „Agonija“
* 2015 m. – „Akloji dėmė“ 
* 2013 m. – „Aritmijos“
* 2011 m. – „Judantys taikiniai“ 
* 2010 m.  – „Liepsnos virš šaltojo kalno“

* 2008 m. – „Budėjimai“
* 2007 m. – „Žinia“
* 2005 m. – „Pėdsakai“
* 2003 m. – „Nuskendęs slėnis“
* 2002 m. – „Užkasti vaivorykštę“
* 2001 m. – „Atsižadėjimas“
* 2000 m. – „Viduramžių bernelio dainos“
* 1998 m. – „Lašai į šulinį“

## Išnašos

## Nuorodos
* Vyčio Jankausko šokio teatras
Richard Hammond

**Ričardas Markas Hamondas** (; g. 1969 m. gruodžio 19 d.) – anglų televizijos laidų ir radijo vedėjas, rašytojas ir žurnalistas. Televizijos laidos apie automobilius „Top Gear“ vedėjas. Nuo 2009 iki 2012 m. su Amanda Bairam vedė BBC One kanalo laidą „Wipeout“.

### Televizija

## Nuorodos
* Richard Hammond svetainėje Internet Movie Database
Eksomidė

**Eksomidė** (, nuo *ekso* „išorė“ ir *omos* „petys“) – viršutinis senovės Graikijos drabužis. Tai buvo vienas iš graikų marškinių, tipų, susegamas per kairiąjį petį paliekant dešinįjį ir dalį krūtinės nuogą. Susegamą per abu pečius dėvėjo aukštesnės klasės atstovai. Eksomidė buvo sudaryta iš dviejų lininių arba kitos medžiagos stačiakampio formos atraižų, kurios būdavo sudygsniuojamos į cilindro formą su skylėmis galvai ir rankoms. Ją vilkėdavo vergai, sunkius darbus dirbantys, jodinėjantys ar sportuojantys laisvieji piliečiai ir kareiviai. Vėlyvajame V a. pr. m. e. eksomidė pakeitė hoplitų chitoną ir tapo jų pagrindine karine apranga. Eksomidę taip pat dėvėjo komedijos aktoriai, vaidinę senus vyrus. Didvyris Odisėjas ir Hefaistas, kaip darbininkų dievas, vaizduojami skulptūrose su eksomidėmis. Pagal rašytinius duomenis, eksomidė atliko abi, chitono ir himatijo, funkcijas. Su eksomide dažnai buvo dėvima chlamida.

Eksomidės spalva per laiką keitėsi, tačiau raudona, ypač tamsi, buvo įprasta hoplitų spalva per Peloponeso karą ir po jo.

## Šaltiniai
Gauruotoji plutpintė

**Gauruotoji plutpintė ** (*Stereum hirsutum*) – plutpintinių šeimai priklausantis valgomas grybas, turintis vidutines maistines savybes.

## Išvaizda

Vaisiakūnis (3–10 cm skersmens) baltos spalvos, jį sudaro plonos čerpiškai išsidėsčiusios, odiškai tamprios, konsistencijos kepurėlės, šonu priaugę prie substrato. Luobelė su koncentriškomis rievėmis, tankiai apžėlusi šiurkščiais plaukeliais, vidurys pilkas arba rausvas, į kraštus geltonas: apatinė pusė lygi, šviesiai geltona, ochrinės arba gelsvai pilkos spalvos. Kraštai kiekvieną kart esti netaisyklingos formos banguoti, užsilenkę žemyn. Himenio vaisinis sluoksnis, lygus ir pilkas. Trama kieta, plona. Sporas produkuojantis grybo sluoksnis (himenoforas) geltonas arba rusvai gelsvas, lygus, su neryškiais kauburėliais, koncentriškai zonališkas. Bazidiosporos yra baltos, cilindriškos, 5–7,5 x 2–2,7 mikrometrų dydžio.

Spalvos kaita: Vaisiakūnis gali būti balkšvas, gelsvas, pilkas arba rausvas. Himenis iš pradžių oranžiškai geltonas, vėliau įgauna gelsvai rudą atspalvį.

## Augavietė

Randama ištisus metus ant džiūstančių lapuočių medžių arba ant nudžiuvusių nukritusių šakų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Visoje šalyje labai dažna, ypač ant beržų. Sukelia baltąjį medienos puvinį.

Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis

## Literatūra

* Didysis gamtos vadovas „Grybai“, išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga“, 2004 m., (193 psl.) ISBN 9955-573-65-1

## Nuorodos

*  Apie Lietuvoje augančius grybus
Purpurinė plutpintė

**Purpurinė plutpintė** (*Stereum purpureum*) – plutpintinių šeimai priklausantis parazitinis grybas, Lietuvoje dažniausiai pažeidžia slyvas, trešnes, abrikosus, persikus, vyšnias.

## Išvaizda

Vaisiakūniai ploni, išsiplėtę arba pakilusiais nuo substrato kraštais, dažnai sudaro viena ant kitos čerpiškai suaugusias kepurėles, auga grupėmis.Kepurėlės viršutinė pusė balsva, gelsva arba pilkšva, rievėta, apaugusi švelniais plaukeliais. Jaunų vaisiakūnių himenoforas violetinis, vėliau – purpuriškai violetinis arba kreminis. Bazidiosporos – bespalvės, pailgos arba beveik cilindriškos, 4,5–6,5 x 2–3 μm. Šiomis sporomis medžiai apsikrečia per žaizdas. Grybo hifai, plisdami medienoje, išskiria toksines medžiagas. Jų veikiamas lapų epidermis atsiskiria nuo parenchimos, patenka oro, todėl pakinta spalva.

## Augavietė

Auga ištisus metus ant lapuočių medžių senų stuobrių, kelmų, nukritusių šakų, ypač ant ilgokai lauke laikomų malkų. Dažna. Sukelia baltąjį medienos puvinį.

Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis

## Nuorodos

*  Apie Lietuvoje augančius grybus
Malombė

**Malombė** () – ežeras pietryčių Malavyje, 20 km į pietus nuo pietinio Malavio ežero galo, Širės tėkmėje. Plotas siekia ~450 km². Ežeras 30 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 15 km pločio, gylis siekia iki 7 m. Telkšo 472 m aukštyje virš jūros lygio. Sausringuoju laikotarpiu Malombė ženkliai nusenka. Kelis šimtmečius ežeras buvo išdžiuvęs, bet XIX a. vid. vėl užsipildė.

Ežere vykdoma žvejyba. Netoli šiaurinio kranto yra Mangočio miestas.
Kraujuojanti plutpintė

** Kraujuojanti plutpintė ** (*Stereum sanguinolentum*) – plutpintinių šeimai priklausantis parazitinis grybas, ardantis medieną. Plutpinčių genties grybų Lietuvoje rasta 10 rūšių.

## Išvaizda

Vaisiakūniai dažniausiai išsiplėtę, apskriti, augdami susilieja į vieną suaugtinį vaisiakūnį, kuris dažniausiai būna pakilusiais nuo substrato kraštais arba sudaro kepurėles. Kepurėlė plaušuota arba lygi, pilkai balsva, nuo šviesiai geltonos iki gelsvai rudos spalvos, koncentriškomis, nelabai ryškiomis rievėmis; kepurėlės apatinė pusė ir išsiplėtusių vaisiakūnių paviršius balsvai pilkos, ochrinės rudos spalvos, lygus, paspaudus atsiranda purpuriškai raudonos dėmės. Sporos bespalvės, cilindriškos, 6-9x2-4 μm.

## Augavietė

Auga ištisus metus ant spygliuočių medžių kelmų, nukritusių šakų, išvartų, sužalotose vietose ir ant augančių medžių. Dažna. Sukelia baltąjį medienos puvinį.

Panašios rūšys: šį grybą galima lengvai supainioti su kitomis plutpintinių rūšimis.

## Nuorodos

*  Apie Lietuvoje augančius grybus
Galvos apdangalas

**Galvos apdangalas** – drabužių dalis, skirta dengti galvą. Galvos apdangalai būna įvairių paskirčių – kaip apsauga nuo saulės, lietaus, dulkių, karinės paskirties (šalmai), siekiant plaukus išlaikyti sausus ir tinkamos formos, dekoracijos ir stiliaus, religinės, medicinos paskirties, siekiant išreikšti savo statusą (karūna) ar kitomis progomis.

Galvos apdangalų pavyzdžiai yra kepurės, karūnos, šalmai, perukai, vujalis, turbanas, kaukės, kapišonas, plaukų tinklelis, skrybėlė, fesas ir kiti.

Vakarų pasaulyje įprasta nusiimti savo galvos apdangalą taip parodant pagarbą kitam, demonstruojant atvirumą, nuolankumą. Vyrai savo galvos apdangalus privalo nusiimti bažnyčiose. Kai kuriose bažnyčiose moterys privalo dėvėti galvos apdangalus.

Visi žydai privalo dėvėti jarmaluką – ploną apvalią kepuraitę, kaip pripažinimą, esant žemiau Dievo arba kaip priminimą, kad Dievas yra aukščiau visko.

Musulmonai atlikdami salat maldą penkis kartus per parą atsisukę į Mekos pusę taip pat privalo dėvėti specialią kepuraitę takiją.

Kariuomenėje taip pat egzistuoja taisyklės, nusakančios kada dėvėti kepurę. Praktiškai visada tai privalu daryti esant lauke, kai kuriais atvejais galima dėvėti ir patalpų viduje.

Pagal etiketo taisykles vyras privalo nusiimti galvos apdangalą laidotuvėse, atliekant valstybinį himną, esant šalia monarcho, būnant bažnyčioje ar kitoje pamaldų vietoje ir kitomis panašiomis progomis. Moteris gali dėvėti galvos apdangalą, išskyrus tuos atvejus, kai ji dėvi ne moterišką apdangalą (pvz., beisbolo kepuraitę).
Čiuta

**Čiuta** (, ) – ežeras Malavyje ir Mozambike, Afrikos riftiniame slėnyje, tarp Čilvos ežero pietuose ir Amarambos ežero šiaurėje. Išsidriekęs šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi 34 km, plotis – 3–13 km. Ežeras seklus, siekia 3–4 m gylį. Plotas svyruoja priklausomai nuo metų laiko (tarp 25–200 km²). Sausrų metu gali išdžiūti beveik visiškai. Iš šiaurės rytinio galo išteka Lugenda (Ruvumos intakas).

Čiutos ežere užfiksuotos 37 žuvų rūšys. Vykdoma žvejyba.

Svarbiausia pakrantės gyvenvietė – Čimanda (Malavis).

## Šaltiniai
* Ojda, Lutz W. (1994). „Der Chiuta See in Malawi – Studie eines fluktuierenden tropischen Ökosystems mit Fokus auf dessen maximalen fischereilichen Dauerertrags (MSY) und seiner wirtschaftlichen Bedeutung für die angrenzende Kawinga-Ebene“ (Monographie) Dissertation / Universität Hamburg / IHF
Čilva

**Čilva** () – ežeras pietryčių Malavyje, šalia Mozambiko sienos, į pietus nuo Čiutos ežero. Ilgis iš šiaurės į pietus 60 km, plotis 40 km. Ežeras labai seklus, gylis siekia vos 2 m. Plotas kinta priklausomai nuo kritulių kiekio, vyrauja ~600 km². Čilvą supa didžiuliai šlapynių plotai. Po didelių liūčių Čilvos ir Čiutos šlapynių vandenys susilieja. Vakarinėje pusėje yra Čisi sala (plotas 12–21 km²).

Ežere gausu žuvies, vykdoma žvejyba (sugaunama ~20 % žuvies šalyje). Čilvos pakrantėse sutinkami ~160 rūšių paukščiai.

Svarbiausia gyvenvietė prie Čilvos – Kačulu.
Gvadalacharos provincija

**Gvadalacharos provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies centre, šiaurinėje Kastilijos ir La Mančos regiono dalyje. Ribojasi su Kuenkos, Madrido, Segovijos, Sorijos, Saragosos ir Teruelio provincijomis. Provincijos reljefas kalvotas.

Administracinis centras – Gvadalachara. 280 225 gyventojai (2024 m. duomenys). Plotas – 12 190 km². Provincija sudaryta iš 288-ių savivaldybių.

## Provincijos komarkos
* La Alkarija
* La Kampinja
* La Seranija
* Senjorio de Molina-Alto Tachas

## Didžiausi miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Gvadalachara – 86,5 tūkst. gyv.
* Asukeka de Henaresas – 35,4
* Alovera – 13,3
* Kabaniljas de Kampas – 10,2
* Marčamalas – 8,2

## Šaltiniai
Mulandžės masyvas

**Mulandžės masyvas** () – stambus atlikuonis pietryčių Malavyje, Pietų regione, į rytus nuo Blantairo, greta Mulandžės miesto, ženkliai išsišauna virš aplinkinių Čiradzulu aukštumų. Matmenys – 22 x 26 km. Iškyla iki 3002 m (***Sapitvos kalnas*** – aukščiausia Malavio vieta).

Masyvas susidarė maždaug prieš 130 mln. metų ir yra magminės–intruzinės kilmės. Smarkiai paveiktas erozijos.

Mulandžės masyvas įtrauktas į Mulandžės kalno miško draustinį. Masyvo šlaitai apaugę miškais, čia auga endeminė paprastoji vidringtonija (*Widdringtonia whytei*), aukščiau vyrauja kalnų stepės.

Mulandžės masyve randama akmens amžiaus dirbinių. Pirmasis europietis, aprašęs šį kalną buvo Deividas Livingstonas.


File:Mulanje.jpg|Vaizdas į masyvą
File:Mulanje ETM 26may02.jpg|Topografija
File:Waterfall on Mount Mulanje.jpg|Krioklys pašlaitėje
File:Widdringtonia whytei Mulanje Malawi.jpg|Paprastoji vidringtonija
Širės aukštumos

**Širės aukštumos** () – plynaukščių sritis pietų Malavyje, į rytus nuo Širės upės. Driekiasi iš šiaurės į pietus 130 km. Būdingas aukštis yra ~900 m, pavieniai masyvai iškyla iki 1773 m (Čiradzulu plynaukštė), o Zombos plynaukštė iškyla virš 2000 m aukščio.

Būdingos savanos, krūmynai, kalnų stepių plotai, dabar didelės teritorijos sukultūrintos (arbatmedžių plantacijos).
Njikos plokščiakalnis

**Njikos plokščiakalnis** () – plokščiakalnis šiaurės Malavyje, į vakarus nuo Malavio ežero, prie Livingstonijos ir Čilumbos miestų. Apima taip pat nedidelę teritoriją rytų Zambijoje. Driekiasi iš šiaurės į pietus 90 km, plotis iki 50 km. Būdingas aukštis 2100–2200 m, aukščiausia vieta – 2605 m (Ngandos k.). Iš vakarų stačiai ribojamas Luangvos slėnio, pietuose skardžiais leidžiasi link Pietų Rukuru upės.

Būdingos kalnų stepės, krūmynai. Didelė dalis plokščiakalnio yra saugoma Njikos nacionaliniame parke Malavyje, taip pat nedidelis tokio pavadinimo nacionalinis parkas yra ir Zambijoje.
Peplas

**Peplas** () – viršutinis senovės Graikijos moterų drabužis, dėvėtas per ankstyvąjį archajinį, klasikinį ir helenistinį laikotarpius, vėliau jį pakeitė chitonas. Klasikiniu laikotarpiu tai buvo kaimo moterų ir vergių apdaras, laisvosios miestietės jo nedevėjo. Peplą sudarė ilga vilnonės ar lininės, vėliau medvilninės arba šilkinės medžiagos atraiža, nesusiūta, tik susegta per pečius. Per ankstyvuosius laikmečius buvo susegama diržu per liemenį po sulenkimu. Helenistiniu laikotarpiu sulenkimas būdavo užsegamas po krūtine.

Spartietės vilkėjo peplus dar daug vėliau negu kitų Graikijos kultūrų moterys. Kadangi viena peplo pusė būdavo atvira, kiti graikai jas vadino „blauzdas rodančiomis“ ().

Peplas turėjo savo vaidmenį graikų Panatėnajų šventėje. Devynis mėnesius prieš šventę vykdavo rankdarbių festivalis, kur jaunos moterys ausdavo specialų peplą. Per procesiją drabužis būdavo uždedamas ant Atėnės statulos.

## Šaltiniai
1919 m. Lietuvos prezidento rinkimai

**1919 m. Lietuvos Prezidento rinkimai** buvo pirmieji rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1919 m. balandžio 4 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo Lietuvos Valstybės Tarybos nariai (28 asmenys). Buvo renkamasi iš vieno kandidato – Antano Smetonos. Už jį balsavo 25 Tarybos nariai ir A. Smetona tapo pirmuoju Lietuvos Respublikos Prezidentu. Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1919 m. balandžio 6 d.

Prezidentas valdė trejus metus iki antrųjų rinkimų 1922 m.

## Šaltiniai
Marškinėliai

**Marškinėliai** yra marškinių tipas. Marškinėlių išskiriamasis bruožas – „T“ forma, suformuota iš rankovių ir pagrindinės kūną dengiančios dalies.

Marškinėliai išsivystė iš apatinių drabužių XIX amžiuje iš apatinio kombinezono, atskiriant apatinę dalį nuo viršutinės taip, kad viršutinė dalis būtų pakankamai ilga, kad galėtų būti užkišta po apatinėmis kelnėmis. Tokia apranga buvo pradėta nešioti pirmiausia kalnakasių ir uosto krovikų devyniolikto amžiaus pabaigoje kaip patogus drabužis karštoje aplinkoje.

## Istorija

Marškinėliai pagaminti iš lengvos, nebrangios, lengvai plaunamos medžiagos. Anksčiausi žinomi marškinėliai datuojami maždaug tarp 1898 (Ispanijos-Amerikos karo) ir 1913 metų, kai JAV karinis jūrų laivynas pradėjo dalinti marškinėlius kaip apatinius drabužius.

## Šaltiniai
1922 m. Lietuvos prezidento rinkimai

**1922 m. Lietuvos Prezidento rinkimai** buvo antrieji prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1922 m. gruodžio 21 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo I Seimo nariai, iš viso 78 asmenys. Šio Seimo sudėtis buvo labai įvairi, tad ir prezidento rinkimams prireikė net trijų bandymų. Iš viso kandidatais buvo paskelbti trys asmenys – Aleksandras Stulginskis, Ernestas Galvanauskas ir Antanas Smetona. Paskutinio balsavimo metu buvo renkamasi tik iš vieno kandidato – A. Stulginskio. Jis ir tapo antruoju Lietuvos Respublikos Prezidentu.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1922 m. gruodžio 21 d.

## Šaltiniai
1926 m. birželio mėn. Lietuvos prezidento rinkimai

**1926 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai** buvo treti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko 1926 m. birželio 7 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose rinkikais buvo III Seimo nariai, iš viso 85 asmenys. Kandidatais į prezidentus buvo paskelbti keturi asmenys: Kazys Grinius, Antanas Smetona, Felicija Bortkevičienė ir Gabrielė Petkevičaitė. 50 balsų gavo K. Grinius, 2 – A. Smetona, po 1 Bortkevičienė ir G. Petkevičaitė, tad trečiuoju Lietuvos Respublikos prezidentu tapo K. Grinius.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1926 m. birželio 8 d.

## Šaltiniai
1926 m. gruodžio mėn. Lietuvos prezidento rinkimai

**1926 m. gruodžio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai** buvo ketvirti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Jie vyko praėjus vos pusei metų po praėjusių rinkimų ir vyko 1926 m. gruodžio 19 d. Kaune. Šie rinkimai įvyko dėl perversmo, kurio metu buvo nuverstas anksčiau teisėtai išrinktas K. Grinius.

Šiuose rinkimuose po perversmo rinkikais buvo Trečiojo Seimo nariai, iš viso 85 asmenys. Kandidatu buvo tik vienas Antanas Smetona; už jį balsavus 38 Seimo nariams, jis tapo ketvirtuoju šalies vadovu.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas iš karto po rinkimų 1926 m. gruodžio 19 d.

## Šaltiniai
Vilniaus festivaliai

**Vilniaus festivaliai** – festivalių, organizuojamų Vilniuje, grupė.

## Festivaliai
* Banchetto musicale
* Sostinės dienos ()
* Kino pavasaris,  (Vilnius IFF)
* Kristupo vasaros festivalis
* Vilniaus festivalis
* Sirenos
* Gaida
* Vilnius Mama Jazz Festival, džiazo festivalis
* Vilnius Jazz, džiazo festivalis
* Naujasis Baltijos šokis, tarptautinis šiuolaikinio šokio festivalis

## Nuorodos
* Vilniaus festivaliai
Naujasis Baltijos šokis

**Naujasis Baltijos šokis** – Lietuvos šokio informacijos centro ir „Vilniaus festivalių“ rengiamas tarptautinis šiuolaikinio šokio festivalis, didžiausias šiuolaikinio šokio renginys Baltijos šalyse. Kasmet Lietuvos visuomenei suteikia galimybę pažinti šalies ir pasaulines šokio tendencijas. Pagrindiniai festivalio tikslai – supažindinti Lietuvos žiūrovus su šiuolaikinio šokio procesu, vykstančiu Lietuvoje ir užsienyje, parodyti jo raidos tendencijas, taip pat inspiruoti Lietuvos choreografus naujiems ieškojimams.

## Dalyviai
Festivalyje dalyvauja Baltijos jūros regiono šalių – Lietuvos, Latvijos, Estijos, Rusijos, Lenkijos, Vokietijos, Šiaurės kraštų – trupės. Kasmet atvyksta ir keletas trupių iš tolimesnių kraštų – Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Kanados, Italijos, Izraelio, Senegalo, Kazachstano, Šveicarijos, Italijos, Ispanijos, Belgijos.

2014 metais dalyvavo Lietuvos ir dar 13 valstybių šokėjai.

## Istorija
Per 13 metų „Naujasis Baltijos šokis" pristatė 170 trupių ir choreografų iš 25 šalių. Dalyvavo „La La La Human Steps“ (Kanada), „Cullbergballet“ (Švedija), „Aterballetto“ (Italija), „Kibbutz šiuolaikinio šokio trupė“ (Izraelis), „Random Dance Company“ (Jungtinė Karalystė), „Russell Maliphant Dance Company“ (Jungtinė Karalystė), „Ballet de Lorraine“ (Prancūzija), „Tero Saarinen Dance Company“ (Suomija); pristatyta 90 lietuvių trupių ir choreografų spektaklių ir kompozicijų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Naujasis Baltijos šokis
Toledo provincija

**Toledo provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies centre, vakarinėje Kastilijos ir La Mančos autonominio regiono dalyje. Provincija šiaurėje ir šiaurės rytuose ribojasi su Madridu, rytuose su Kuenka, pietuose ir pietryčiuose su Siudad Realiu, pietvakariuose su Badachosu, vakaruose su Kaseresu ir šiaurės vakaruose su Avila. Administracinis centras – Toledas. Provinciją sudaro 204-ios savivaldybės.

2024 m. duomenimis, provincijoje gyveno 743 165 gyventojai.

## Didžiausi miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Talavera de la Reina – 79,1 tūkst. gyv.
* Toledas – 59,9
* Poligono Santa Marija de Benkerensija – 22,9
* Iljeskasas – 21,1
* Torichosas – 13,8
* Okanja – 13,8
* Sesenja – 12,6
* Fuensalida – 12,1
* Sonseka – 11,1
* Kintanar de la Ordenas – 11,0

## Šaltiniai
Pliušas

**Pliušas** () – pūkuotas audinys pjautiniu pūku, sudarytu iš metmenų siūlų; pūkas yra ilgesnis (iki 8 mm) ir retesnis už aksomo.

Pradžioje pliušo pūkas būdavo iš moherio ar šukuotinių vilnos verpalų, bet dabar pliušas daugiau audžiamas iš šilko ar šilko su linu. Daug dabartinio pliušo gaminama iš sintetinio pluošto, pvz., poliesterio.

Pliušas daugiausia naudojamas baldų ir panašiems apmušalams, daug jo panaudojama drabužių ir kepurių gamyboje. Dar vienas didelis pliušo naudotojas yra minkštų žaislų pramonė. Toks tipiškas pliušinis žaislas yra pliušinis meškiukas ().
Vytis Jankauskas

**Vytis Jankauskas** (g. 1968 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėjas, šokio choreografas, pedagogas, breiko ir šiuolaikinio šokio kūrėjas, Vyčio Jankausko šokio teatro steigėjas ir vadovas.

## Biografija
Paauglystėje susidomėjo breiku, susižavėjęs šio šokio judesio ekspresija ir galimybe jame suderinti fizinę kultūrą ir meninę išraišką. Per trumpą laiką V. Jankausko bendraminčių suburta grupė šoko breiko kompozicijas naktinių klubų programose. 1987 m. Sovietų Sąjungos breiko čempionas (nugalėjo čempionate Taline, Estija).
1991 m. grįžęs iš tarnybos tarybinėje armijoje, įkūrė trupę „Trys iš Vilniaus“ (žymiausia kompozicija – „Triptikas“).
Nuo 1994 metų mokėsi ir šoko užsienyje. Susipažino su Amerikos modernaus šokio ir Vakarų Europos šokio teatro patirtimi. Pas garsius JAV ir Vakarų Europos pedagogus studijavo šokio meną, dalyvavo Šiaurės šalių jaunųjų choreografų kūrybinėse dirbtuvėse, „Im Puls Tanz’99“ (Viena, Austrija) edukacinėje programoje bei kitų choreografų ir pedagogų pamokose Lietuvoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje. Kaip atlikėjas dalyvavo choreografų Frederico Lescure‘o (Prancūzija) ir Roystono Mildoomo (D. Britanija) spektakliuose, šokio spektakliuose „Viduramžių bernelio dainos“ (2000 m.), „Nuskendęs slėnis“ (2003 m.), „Žinia“ (2007 m.), „Budėjimai“ (2008 m.) ir kt.

Nuo 2007 m. Vilniaus kolegijos Menų fakultete dėsto šiuolaikinį ir džiazo šokį bei šokio improvizaciją. 1995 metais įkūrė šalia jo trupės veikiančią modernaus šokio studiją. Nuo 2017 m. dėsto šiuolaikinį šokį Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Taip pat veda teorinius ir praktinius šokio seminarus šokėjams, choreografams bei pedagogams Lietuvoje ir užsienyje.

Šiuolaikinio šokio asociacijos narys.

## Apdovanojimai
;Auksiniai scenos kryžiai:
* už geriausią 2003–2004 metų choreografiją (šokio spektaklis „Nuskendęs slėnis“);
* už spektaklį „Budėjimai“ (2008–2009 m.), apdovanotas kaip geriausias choreografas.
Sukurti šokio spektakliai:
"Ekspansija. Visata įeina į mano kūną" - 2019 m.
„Agonija“ – 2017 m.
„Akloji dėmė“ – 2015 m.
„Aritmijos“ – 2013 m.
„Judantys taikiniai“ – 2011 m.
„Liepsnos virš šaltojo kalno“ – 2010 m.
„Budėjimai‘ – 2008 m.
„Žinia‘ – 2007 m.
„Pėdsakai„– 2005 m.
„Nuskendęs slėnis‘ – 2003 m.
„Užkasti vaivorykštę‘ – 2002 m.
„Atsižadėjimas‘ – 2001 m.
„Viduramžių bernelio dainos“ – 2000 m.
„Lašai į šulinį“ – 1998 m.+

## Šaltiniai
* Biografija
Šiuolaikinio šokio asociacija

**Šiuolaikinio šokio asociacija** – šiuolaikinio šokio kūrėjus vienijanti organizacija Lietuvoje. Ją 2007 metais įkūrė dvidešimt penki Lietuvos šiuolaikinio šokio choreografai ir šokėjai, turintys meno kūrėjo statusą.

## Tikslai
* atstovauti ir ginti šokio menininkų interesus
* paveikti Lietuvos kultūros politiką šiuolaikinio šokio plėtros kryptimi
*užtikrinti kasdienį šokėjų darbą – praktinius užsiėmimus, t. y. surasti vietas ir finansavimą repeticijoms, kūrybiniam darbui, kasdieniams trenažams
* telkti šiuolaikinio šokio bendruomenę siekiant užtikrinti socialines garantijas šokėjams ir choreografams, daugiausia dirbantiems pagal autorines sutartis ir neturintiems jokios socialinės apsaugos
*atstovauti sutelktai šiuolaikinio šokio bendruomenei
*rodyti visuomenei, kad šiuolaikinis šokis Lietuvoje jau yra lygmens, verto profesionalaus pripažinimo ir lygių teisių kitais menais, siekti, kad tai pripažintų ir visuomenė, ir politikai bei valdininkai, galintys daryti atitinkamus sprendimus.

## Nariai
Šiuolaikinio šokio asociacija vienija 39 šokėjus.
Asociacijos steigėjai – žinomi Lietuvoje šiuolaikinio šokio kūrėjai:

**Nepriklausomi**: Aira Naginevičiutė, Loreta Juodkaitė, Edita Stundytė, Sigita Mikalauskaitė, Brigita Urbietytė, Agnija Šeiko

;Atstovaujantys trupes bei teatrus
Birutė Letukaitė (Kauno šokio teatras „Aura“), Vytis Jankauskas (Vyčio Jankausko šokio trupė), Gytis Ivanauskas (Giteatras), Giedrė Zaščižinskaitė (Kūrybinio veiksmo bendruomenė).

Asociacijos taryba: Birutė Letukaitė, Gytis Ivanauskas, Giedrė Jankauskienė, Donatas Bakėjus ir Birutė Banevičiūtė (Asociacijos tarybos pirmininkė).

Tarp kitų narių – Mantas Stabačinskas, Petras Lisauskas (VšĮ Šokio teatras „PADI DAPI Fish"), Airida Gudaitė-Žakevičienė, Laurynas Žakevičius, Giedrė Subotinaitė („Dansema“), Indrė Puišytė ("Aura"), Birutė Mar, Domicele Tautkaitė, Edita Užaitė, Evaldas Taujanskis, Giedrė Jankauskienė, choreografė Giedrė Subotinaitė, Giedrė Zaščižinskaitė 	  (choreografė, aktorė-šokėja, teatro ir šokio projektų „Bitezz projektai“  direktorė, Vilnius), Goda Laurinavičiūtė 	  (aktorė-šokėja, choreografė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja), Indrė Bacevičiūtė, 	 Lina Navardauskienė 	  (choreografė, Kauno choreografijos mokyklos direktorė), Lina Puodžiukaitė,   Raimonda Gudavičiūtė (choreografė, aktorė-šokėja), Rasa Sviderskienė  	  (choreografė, šokėja Vilniaus darželio-mokyklos „Dainorėliai“ šokio mokytoja), Rūta Butkus (choreografė, aktorė-šokėja), Tautvilas Gurevičius 	        (choreografas, aktorius-šokėjas), Erika Vizbaraitė 	        (aktorė-šokėja, choreografė), Dovilė Binkauskaitė 	        (choreografė, šokėja), Dovilė Petkūnaitė 	        (choreografė), Tomas Dapšauskas  (aktorius, šokėjas),   Indrė Pačėsaitė 	        (choreografė, šokėja), Agnė Ramanauskaitė 	        (choreografė, šokėja),  Giedrė Kalinauskienė 	        (choreografė, šokėja) Eligijus Butkus.

## Nuorodos
* Šiuolaikinio šokio asociacija
* Šokio menininkai įkūrė pirmąją Šiuolaikinio šokio asociaciją (Alfa.lt)
1931 m. Lietuvos prezidento rinkimai

**1931 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai** buvo penkti prezidento rinkimai nepriklausomoje Lietuvoje. Rinkimai įvyko 1931 m. gruodžio 11 d. Kaune.

Prieš šiuos rinkimus 1931 m. lapkričio 25 d. buvo paskelbtas šalies Prezidento rinkimų įstatymas. Remiantis juo Prezidentą rinko Ypatingieji Tautos atstovai. Šiuos atstovus išrinkdavo valsčių, apskričių ir miestų tarybos (vienas rinkikas atstovaudavo 20 tūkstančių gyventojų). Kaune susirinkę Ypatingieji Tautos atstovai rinkdavo Prezidentą. Kandidatą galėjo iškelti ne mažesnė kaip dvidešimties atstovų grupė.

Šiuose rinkimuose už vienintelį kandidatą Antaną Smetoną balsavo visi 116 rinkikų, taip jis tęsė savo vadovavimą šaliai.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1931 m. gruodžio 11 d.

## Šaltiniai
1938 m. Lietuvos prezidento rinkimai

**1938 m. Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai** buvo šešti ir paskutiniai prezidento rinkimai iki nepriklausomybės praradimo 1940 m. Rinkimai įvyko 1938 m. lapkričio 14 d. Kaune.

Šiuose rinkimuose už vienintelį kandidatą Antaną Smetoną balsavo 118 iš 120 Ypatingų Tautos atstovų rinkikų. A. Smetona pratęsė savo trečią kadenciją iš eilės.

Išrinktasis prezidentas prisiekė ir pradėjo eiti pareigas 1938 m. gruodžio 12 d.

## Šaltiniai
Stula

**Stula** ( ‹  'ilgas drabužis') – XIX a. I p. krikščionių denominacijos dvasininkų liturginių drabužių () elementas. Dažniausiai ilga, siaura juosta praplatintais galais. Stula pasiūta iš kanvos ir balto medvilninio satino. Kanva siuvinėta vilnoniais ir medvilniniais siūlais. Galuose dažnai pritvirtinami kutai.

## Istorija

Stula iš pradžių buvo panaši į šaliką ar skarą, kuri dengė pečius ir krito kūno priekyje. Po to, kai septintame amžiuje Romos Bažnyčia pasisavino stulą ji tapo siauresnė ir itin prabangiai ornamentuota, kad jis tapo kilmingumo simboliu. Dabar stula paprastai platesnė ir gali būti padaryta iš įvairių medžiagų.

Egzistuoja daug teorijų iš kur stula atsirado, tačiau veikiausiai jos kilmė yra susijusi su Romos imperijos imperatoriškaisiais pareigūnais. Dvasininkijos nariams pradėjus tapti romėnų administracijos dalimi, jie būdavo apdovanojami tam tikrais pasižymėjimo ženklais imperinėje ir bažnytinėje hierarchijoje. Įvairios stulos versijos atsirado būtent iš tokio vartojimo.

## Šaltiniai
Livelinas ap Seisilas

**Livelinas ap Seisilas** (, m. 1023 m.) – Povio, Gvinedo, Decheibarto karalius (1018–1023). Pagal tėvo liniją Livelinas buvo vienos įtakingos Gvinedo giminės atstovas. Pagal motinos liniją jis buvo Anaraudo proproanūkis. Be to, Livelinas vedė Angaradą, Meredido dukrą.

## Biografija
1018 metais Livelinas ap Seisilas užgrobė Povio ir Gvinedo valdžią, užmušęs uzurpatorių Aidaną ir jo keturis sūnus. Tais pačiais metais jis nugalėjo brolius Edviną ir Kadelą, valdžiusius Decheibartą. 1022 metais Decheibarte atsirado airis vardu Rainas, pasivadinęs save Meredido sūnumi. Dechebartiečiai pripažino jį ir pradėjo karą su Gvinedu, bet buvo sumušti prie Abergvilio. Daugiau Rainas nėra minimas.

## Literatūra
* John Edward Lloyd A history of Wales: from the earliest times to the Edwardian conquest. – Longmans, Green & Co, 1911

## Nuorodos
*
Kordinis velvetas

**Kordinis velvetas** () – pūkinis audinys, kurio pūko, sudaryto iš ataudų, kilpelės prie pagrindo tvirtinamos taip, kad sudarius pūką atsirastų metmenų (išilgine) kryptimi einantys rumbeliai. Kordinis velvetas yra rumbelėta aksomo forma. 

Kordinis velvetas laikomas patvariu audiniu.  Vartojamas laisvalaikio ir darbinei aprangai. Iš jo siuva kelnes, švarkus ir striukes, marškinius. 

Šiuolaikiniai kordiniai velvetai daugiausia turi rumbelius, kurie gaunami įsiuvant pūką (). Tarp rumbelių pūko kai kuriuose variantuose būna matyti bepūkis pamatinis audinys. 

Rumbelių stambumas paprastai vertinamas kaip  (čia - 'rantelių tankis'), matuojamas rumbelių skaičiumi colyje. Kuo mažesnis *wale* skaičius, tuo storesni rumbeliai (4 *wale* audinys turi daug platesnius rumbelius, nei 11 *wale*). Kordinio velveto *wale* skaičius kinta nuo 1,5 iki 21, nors tradiciškai jis būna 10-12. Plačiarumbiai kordiniai velvetai naudojami baldų (paprastai sofų) apmušalams ir kelnėms, o velvetai su vidutiniais ir siaurais rumbeliais paprastai naudojami drabužiams, dėvimiems virš juosmens. 

Kordinis velvetas audžiamas taip, kad papildomi siūlai įaudžiami į pagrindinį audinį ir sudaro vertikalų iškilus rumbelius. Šiuos siūlus  apkirpus susidaro pūkio rumbeliai, tarp kurių yra grioveliai. 

Pagrindiniai kordinio velveto tipai yra:
* *Standard wale*: rumbelių tankis 11 rumbelių/colyje. Gaminamas įvairių spalvų.
* *Pincord*, *pinwale*, *needlecord*:  Tai velvetas su didžiausiu rumbelių tankiu (rumbeliai patys smulkiausi), jis viršija 16 rumbelių/colyje.
* *Pigment dyed cprduroy*, *printed corduroy*: Toks velvetas dažytas dažikliais. Dažomas dar audeklas, o iš šio siuvami drabužiai. Pasiūtas drabužis skalbiamas, taip kad dažiklis imtų išsiplauti. Jis išsiplauna netolygiai, todėl drabužis įgauna specifinę „vintažinę“ išvaizdą. Po kiekvieno plovimo drabužio spalvos tampa vis subtilesnės ir individualios. Du pradžioje beveik vienodi drabužiai po kelių skalbimų tampa visiškai individualiais.

## Pavadinimai
Audinys atrodo,lyg jį sudarytų lygiagrečiai sudėtos ir susiūtos virvelės (). Angliško pavadinimo  aiškinimas kaip kilusio iš  'karaliaus virvutė (kordas)' yra liaudies etimologija.

Kordiniai velvetai turi daug angliškų pavadinimų: *corded velveteen*, *elephant cord*, *pin cord*, *Manchester cloth* ir *cords*.

Žemyninėje Europoje kordinis velvetas neretai vadinamas tiesiog  ar .


Vaizdas:5-wale.corduroy.(trenkercord).macro.jpg|Kordinis velvetas, su *wale* 5
Vaizdas:Cordjacke detail.jpg|Velvetinio drabužio vaizdas iš arti
File:Yellow corduroy.jpg|Geltonas velvetas
File:My shoes - detail.jpg|Velvetiniai sportbačiai


## Nuorodos
Viganas (audinys)

**Viganas** (; ) – drobinio pynimo medvilninis menkos ar vidutinės kokybės pastandintas audinys, paprastai apie 130–140 g/m² plotinio tankio. Standinamas paprastai kaučiuku. Naudojamas švarkų, paltų standinimo įdėklams.

Audinys pavadintas pagal miestą Viganą (Didžiojo Mančesterio Anglijoje dalis), kuriame pradėtas gaminti. Pirmas žinomas šio audinio pavadinimo paminėjimas užfiksuotas 1771 m.

## Nuorodos
Drabužio įdėklas

**Drabužio įdėklas** – į drabužio vidų (paprastai tarp pagrindinio audinio ir pamušalo) įsiūta ar įklijuota audinio, mezginio, neaustinės ar kt. medžiagos detalė, skirta drabužio standumui, šiluminei varžai, formos stabilumui padidinti ir pan.

Įdėklais standinama švarkų ir paltų apykaklės, poapykaklės, rankogaliai, bortai ir pan., taip pat marškinių apykaklės ir rankogaliai ir pan.

Įdėklų medžiagos dabar dažniausiai būna iš anksto padengtos klijais ir priklijuojamos perbraukus karštu lygintuvu ar pan. įtaisu. Savo forma jos gana įvairios. Pvz.:
* austinė klijinta medžiaga: skirta dideliems plotams padengti. 
* austinės juostelės: 
** 10-15 mm pločio, paprastai klijuojamos lygintuvais pagal detalių kraštus ir lenkimo vietas. 
** 30-60 mm ant palankų užlaidų, kelnių ir sijonų juosmens bei smulkių detalių, kurių plotis atitinka juostos plotį.
* Neaustinis standinamasis audinys: jo pagrindo medžiaga 100 % medvilnė, padengta klijų lašeliais. Naudojamas gaminio uždėtinių kišenių viršui ties lenkimo linija, vidinių kišenių rėmeliams, apykaklių ir poapykaklių sustandinimui.
* Neaustinė klijinė juosta su perforacijomis: Pagrindo medžiaga 100 % poliesteris, naudojama kišenių apsiuvų, priesiuvų sustandinimui. Perforacijos vieta dedama ties lenkimo linija, išvengiant nereikalingo storio susidarymo.
* Termoplastinis tinklelis: Juo sutvirtinamas švarko priekis su pokraščiu. Būdas tiesti tinklelį ant pokraščio yra greitas ir patikimas.
* ir kt.

## Nuorodos
Kuenkos provincija

**Kuenkos provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies centre, rytinėje Kastilijos ir La Mančos autonominio regiono dalyje. Ribojasi su Valensijos (įskaitant ir Rinkon de Ademuso eksklavą), Albasetės, Siudad Realio, Toledo, Madrido, Gvadalacharos ir Teruelio provincijomis. Provincijos šiaurės rytinė dalis kalnuota.

Kuenkos provincija sudaryta iš 238-ių savivaldybių. 2024 m. duomenimis, provincijoje gyveno 199 025 gyventojai. Ketvirtadalis iš jų gyveno provincijos administraciniame centre – Kuenkoje.

## Didžiausi miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):
* Kuenka – 52,4 tūkst. gyv.
* Tarankonas – 16,2
* Kintanar del Rėjus – 7,5
* San Klementė – 6,7
* Las Pedronjerasas – 6,5

## Šaltiniai
Bluzonas

**Bluzonas**, *bliuzonas* (; ) – trumpa, lengva viršutinė striukė be šiltinamojo įdėklo, dažnai – ir be pamušalo, paprastai suraukta juosta arba guma žemiau talijos. Dėl sutraukimo dalis virš talijos paprastai būna laisva, pasipūtusi ar gali nukarti žemiau sutraukimo vietos. Kai kurie bliuzonai turi kapišonus. 

Bliuzonai kilę iš amerikiečių pilotų striukių ir policijos bliuzonų. Paprastai bliuzonai laikomi sportinio ar laisvalaikio tipo apranga. Tačiau jis gali būti ir karinės ar kitokios uniformos dalis. 

## Gallery

File:Israel 4 021.Israelic Soldier.jpg|Izraelio pasienio policijos kareivis su bliuzonu kailine apykakle
File:Gendarmerie blouson dunkelblau.jpg|Austrijos žandarmerijos bliuzonas 
Image:Bomber jacket.jpg|šiuolaikinės mados bliuzonas ()
File:Blouson custom.jpg|Pankų stiliaus bliuzonas
File:Zollmuseum HH Dienstkleidung Bundeszollverwaltung.jpg|Hamburgo muitinės administracijos uniforma su bliuzonu


## Nuorodos
http://zodis.eu/reiksme/bluzonas
Herciana Matmuja

**Herciana Matmuja** (g. 1990 m. vasario 1 d., taip pat žinoma kaip **Hersi**) – albanų dainininkė, geriausiai žinoma dėl pergalės 52-ajame *Festivali i Këngës* konkurse. Su daina „One Night’s Anger“ 2014 m. gegužę atstovavo Albanijai Eurovizijoje, kuri vyko Kopenhagoje, Danijoje.

## Biografija

Matmuja gimė 1990 m. vasario 1 d. Kukesyje, šiaurinėje Albanijoje. Kai jai buvo penkeri, jos šeima persikėlė į Tiraną. Dainuoti pradėjo nuo 8 metų ir dalyvavo daugelyje festivalių, tokiuose kaip *Ethet e së premtes mbrëma* (kur ji buvo viena iš 10 finalisčių). Nors šalyje nebuvo gerai žinoma, Herciana buvo labai aktyvi *Festivali i Këngës* konkurse, kur 2006 metais užėmė dešimtą vietą (po pergalės jaunimo kategorijoje), 2010 m. vienuoliktą, 2011 m. paskutinę (kartu su kitais šešiais atlikėjais, tarp kurių ir *The Voice of Italy* nugalėtoja Elhaida Dani), 2012 m. trečią ir 2013 m. pirmą vietą. Ji taip pat du kartus dalyvavo viename iš didžiausių muzikinių televizijos šou šalyje „Kënga Magjike“.

Ji kalba albanų, anglų ir italų kalbomis. Šiuo metu atlikėja studijuoja klasikinę muziką „Santa Cecilia“ konservatorijoje Romoje.

### 52-asis Festivali i Këngës ir 2014 m. Eurovizijos dainų konkursas

Matmuja buvo tarp 16 dalyvių, dalyvaujančių 52-ajame *Festivali i Këngës* konkurse. Jos daina „Zemërimi i një nate“ buvo viena iš favoričių laimėti. Gavusi 69 taškus iš komisijos, laimėjo šį konkursą, taip gaudama teises atstovauti Albanijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje, Danijoje. Eurovizinė dainos „Zemërimi i një nate“ () versija ir oficialaus videoklipas paskelbtas kovo 20 dieną.

## Išnašos


## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Sardanapalo mirtis

**Sardanapalo mirtis** – vienas žymiausių prancūzų XIX a. dailininko-romantiko Eženo Delakrua (1798–1863) paveikslų. Sukurtas 1827 m. ir yra Luvro muziejuje Paryžiuje.

## Apie paveikslą
Paveikslas paremtas graikų rašytojo Ktesijaus (IV a. pr. m. e.) pasakojimu veikale „*Persika*“. Veikalas neišliko, žinomas iš nuorašų, citatų. Anot Ktesijaus, Sardanapalas buvo paskutinis Asirijos karalius, Semiramidės palikuonis. Tai buvo tironas, atsidavęs žemiškiesiems malonumams, prieš kurį sukilo jo paties valdiniai. Sukilėliai apsupo Sardanapalo rūmus Ninevijoje. Karalius pasirinko savižudybę, bet prieš tai liepė rūmų tarnams ir eunuchams sunaikinti visą savo turtą ir išžudyti suguloves. Asirijos kronikose neminimas toks karalius Sardanapalas, kuris turėjo gyventi VII a. pr. m. e. Ši istorija laikoma fikcine, nors gal ir atliepia kai kuriuos to meto Asirijos politinius įvykius. Tuo metu, kai Delakrua tapė pagal šį siužetą, nebuvo patvirtintų duomenų, rodančių istorijos prasimanėliškumą, todėl paveikslas priskiriamas istoriniam žanrui.

Tiesioginiu paveikslo įkvėpimo šaltiniu yra anglų poeto Bairono drama „Sardanapalas“, išleista 1821 m. Joje Sardanapalas vaizduojamas apsuptas sukilėlių savo rūmuose ir, nenorėdamas pasiduoti, įsakęs save, savo konkubinę Myrą ir visą turtą tarnams padegti. Delakrua paveiksle siužeto dramatiškumas dar labiau sustiprintas: paveiksle vaizduojamas keleto Sardanapalo sugulovių nužudymas. Nužudomi taip pat mėgstamiausi karaliaus žirgai ir šunys. Pats karalius vaizduojamas gulintis baltais drabužiais milžiniškoje kraujo spalvos audinio prabangioje lovoje, abejingas viskam, kas vyksta aplinkui. Jo konkubinė Myra yra prie karaliaus kojų. Brangenybės pabirusios aplinkui. Paveikslo sceną supa degančių, rūkstančių rūmų ir miesto detalės. Tarp paveikslo įkvėpimo šaltinių: antikinio rašytojo Diodoro Siciliečio raštai, Viktoro Hugo ir Rosinio kūriniai, etruskų skulptūros, persų miniatiūros, indiški kostiumai. Paveikslo moteriškų figūrų vaizdavimas atliepia Rubenso ir Koredžo kūrybą, scenos kompozicijoje galima įžvelgti Teodoro Žeriko, Antuano Žano Gro, Pjero Gereno ir Tintoreto scenų dinamiškumą. Tarp Sardanapalo figūros įkvėpimo šaltinių − Heraklitas Rafaelio freskoje „Atėnų mokykla“, Mikelandželo skulptūra, Rembranto Jeremijo figūra paveiksle „Jeruzalės sunaikinimas“.

## Išnašos

## Nuorodos

* wga.hu 
* smarthistory
* independent.co.uk