Saunders-Roe Queen

**Saunders-Roe P.192 Queen** – XX a. penktame dešimtmetyje Didžiojoje Britanijoje nebaigtas kurti itin didelės talpos ir itin didelių nuotolių oro lainerio projektas. Didelę vandens lėktuvų patirtį turėjusi įmonė "Saunders-Roe" keleivių pervežimui tarpžemyniniais maršrutais, ypač tarp Didžiosios Britanijos ir Australijos mėgino sukurti reaktyvinę skraidančią valtį. P.192 būtų tapęs didžiausiu pasaulyje ir daugiausiai variklių turėjusiu orlaiviu. 

Dėl finansavimo stokos ir nesulaukus užsakymų nebuvo sukurtas net prototipas.

## Projektavimas ir kūrimas
Dar prieš Antrąjį pasaulinį karą britų lėktuvų gamintoja "Saunders-Roe" (dažnai vadinta Saro) buvo pradėjusi projektuoti transatlantines skraidančias valtis. Projektas buvo sustabdytas prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, o prioritetas buvo suteiktas projektui Saunders-Roe SR.A/1 – pirmajam reaktyviniam amfibiniam naikintuvui aviacijos istorijoje.

Kai 1943 m. Saro vėl grįžo prie projekto, projekto ambicijos jau buvo išaugę iki 150 tonų ir galiausiai virto "Saunders-Roe Princess" projektu, kurio 1946 m. buvo pastatyti tik trys lėktuvai. Šie lėktuvai buvo varomi 10 turbopropelerinių variklių „Bristol Proteus 600“, kurių kiekvieno galia siekė beveik 3 700 AG; 1952–1954 m. buvo atlikta daug bandomųjų skrydžių.

Nepaisant šios nesėkmės, laivybos įmonės "Peninsular & Oriental Steam Navigation Company (P & O)" vardu 1948 m. į "Saro" kreipėsi bendrovės "Heenan, Winn & Steel" konsultantas inžinierius J. Dundas Meenan. Bendrovė domėjosi lėktuvu, galinčiu pervežti ne mažiau kaip 1 000 keleivių tokiomis pat komforto sąlygomis kaip vandenyno laineris. Saro pasiūlė projektą P.192 – 670 tonų masės skraidantį laivą su 24 reaktyviniais varikliais "Rolls-Royce RB.80 Conway", kurių kiekvieno trauka turėjo siekti 18 500 svarų (8 400 kg).

Šis pirmasis milžiniško reaktyvinio skraidančio laivo projektas aviacijos istorijoje buvo ankstyvųjų 4-ojo dešimtmečio reaktyvinių lėktuvų tęsinys ir rėmėsi tarpukariu itin sėkmingų keturmotorių transatlantinių ir trans-Ramiojo vandenyno skraidančių laivų – tokių kaip Martin M-130, Sikorsky S-42, Short S.23 Empire ir Boeing 314 Clipper pavyzdžiu. 1939 m. bendrovė planavo 85–90 tonų kilimo masės lėktuvą, tačiau prasidėjęs karas pakeitė prioritetus. Kaip ir projektai Dornier Do X, Hughes H-4 Hercules bei tuo metu planuotas „Airliner Number 4“, P.192 dizainas buvo įkvėptas transatlantinių vandenyno lainerių ir tuo metu itin populiaraus „Streamline Moderne“ Art Deco stiliaus.

Buvo planuojama, kad lėktuvas skris 450 mylių per valandą (720 km/h) kreiseriniu greičiu 30 000–39 000 pėdų (9 000–12 000 m) aukštyje. Skrydžio nuotolis turėjo siekti 2 100 mylių (3 400 km). Orlaiviui buvo numatytas maršrutas tarp Londono ir Sidnėjaus per Kairą, Karačį, Kalkutą, Singapūrą ir Darviną.

Fiuzeliaže turėjo būti įrengti penki deniai, o keleiviai būtų apgyvendinti šešių vietų kupė su sėdynėmis, kurios naktį galėjo būti transformuojamos į miegamąsias vietas, panašiai kaip geležinkelio vagonuose. Pirmosios klasės keleiviams buvo numatyti atskiri barai, valgomosios salės ir prausyklos. Maistas visiems deniams turėjo būti tiekiamas iš virtuvės naudojant krovininį liftą. Įgula turėjo sudaryti septyni pilotai, kuriems buvo skirtos atskiros poilsio patalpos ir 40 salono darbuotojų bei stiuardas, kaip vandenyno laineriuose.

Varikliai buvo numatyti įrengti toliau nuo korpuso, kad pakilimo ir nusileidimo metu į juos nepatektų vandens purslai. Skrydžio metu oras turėjo būti tiekiamas per įsiurbimo angas sparno priekinėje briaunoje, o būnant ant vandens – per papildomas angas sparno viršuje. Manervavimą ant vandens turėjo palengvinti vandens vairai.

Nei "P & O", nei britų vyriausybė nesutiko finansuoti šio projekto, todėl jis neperžengė brėžinių stadijos.

Projektas galutinai nutrauktas 1954 m., sparčiai plėtojantis tarptautiniams oro uostams ir reaktyviniams sausumos keleiviniams lėktuvams, prasidėjus 6-ojo dešimtmečio reaktyvinės aviacijos erai.

## Techniniai duomenys (projektiniai)

### Bendrosios charakteristikos
* **[[Įgula (mašinos)|Įgula]]:** 7 pilotai ir 40 salono darbuotojų (stiuardų)
* **Keleivių skaičius**: 1 000 keleivių
* **Ilgis**: 318 pėdų (97 m)
* **[[Sparno mojis]]**: 313 pėdų (95 m)
* **Aukštis**: 55 pėdos 9 coliai (16,99 m)
* **Sparno plotas**: 5 019 kv. pėdų (466,3 m²)
* '''Didžiausia kilimo masė''': 1 500 500 svarų (680 615 kg)
* **Jėgainė**: 24 × turboventiliatoriniai varikliai "Rolls-Royce RB.80 Conway", kurių kiekvieno trauka po 18 500 svarų (82 kN)

### Skrydžio charakteristikos
* **[[V greičiai|Kreiserinis greitis]]**: 450 mylių per valandą (720 km/h; 390 mazgų) 9 000 m (30 000 pėdų) aukštyje
* **Skrydžio nuotolis**: 3 000 mylių (4 800 km; 2 600 jūrmylių)
* **[[Skrydžio lubos]]**: 40 000 pėdų (12 200 m)
## Išnašos