open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Zemovitas IV

**Zemovitas IV** (; 1353/1356 m. – 1426 m. sausio 21 d.) – Mazovijos kunigaikštis iš Piastų dinastijos, vienas Lenkijos kariuomenės vadų Žalgirio mūšyje.

Zemovito IV valdos apėmė Čersko (*Czersk*), Mazovijos Ravos (*Rawa Mazowiecka*), Sochačevo (*Sochaczew*), Plocko ir Gostynino (*Gostynin*) žemes. 1381 m. jis paveldėjo Wišą (*Wisz*), o 1387 m. – Belzą ()).

Zemovitas IV buvo Zemovito III sūnus. Mirus Liudvikui I Vengrui (kuris buvo Vengrijos karalius nuo 1342 m. ir Lenkijos karalius nuo 1370 m.) Ziemovitas IV buvo vienas kandidatų į Lenkijos sostą. 1383 m. jis užkariavo Kujaviją, bet netrukus jį iš Kujavijos išvarė jungtinės Mažosios Lenkijos šlėktų ir Vengrijos pajėgos.

1386 m. jis pripažino Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Jogailos valdžią ir tapo paveldimuoju Lenkijos vasalu. 1387 m. jis vedė Jogailos seserį Aleksandrą, kartu gaudamas Belzo kunigaikštystę.

Zemovitas IV prarado daug valdų dėl Teutonų ordino užkariavimo, tame tarpe – Vizną (*Wizna*), Zavkžę (*Zawkrze*) ir Plonską. Siekdamas augauti šias žemes jis dalyvavo 1409–1410 m. Lenkijos ir Lietuvos kare su Teutonų ordinu. Žalgirio mūšyje jis su trimis savo pulkais kovėsi Lenkijos pusėje.

Zemovitui IV mirus kunigaikščiu tapo jo ir Aleksandros sūnus Traidenis II ().

## Nuorodos
Vytautas Bikulčius

**Vytautas Bikulčius** (g. 1954 m. gegužės 15 d. Pašvitinyje, Pakruojo rajonas) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, pedagogas, vertėjas, vienas geriausių kelionių po Prancūziją gidų.

## Biografija
1977 m. Vilniaus universitete baigė prancūzų kalbą ir literatūrą. 1982–1985 m. studijavo Maskvos M. Gorkio literatūros instituto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktaras. 1990–1991 m. stažavosi Sorbonos universitete (Prancūzija).

1977–1979 m. Salantų vidurinės mokyklos mokytojas. Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1987–1989 m. Rusų literatūros katedros vedėjas, 1989–1995 m. studijų prorektorius, 1996–2004 m. Visuotinės literatūros katedros vedėjas, nuo 2004 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros docentas, nuo 2008 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros profesorius.

Lietuvos ir Prancūzijos asociacijos Šiaulių skyriaus pirmininkas, Šiaulių universiteto Prancūzų kultūros centro direktorius. Lietuvių kalbos draugijos, Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.

Paskelbė per 70 straipsnių apie šiuolaikinę prancūzų ir lietuvių literatūrą. Išvertė prancūzų, italų, ispanų rašytojų (Margarita Jursenar, Pjeras Bulis, Maksens Fermin, Fransuaza Sagan, Jorge Luisas Borgesas ir kt.) prozos kūrinių.

## Bibliografija
* Filosofinio romano poetika, 1988 m.
* Marselis Prustas: Prarasto laiko beieškant, vadovėlis, Literatūra, 2003 m.
* Antoine de Saint-Exupéry minčių rinktinė, Tyto alba, 2006 m.

## Šaltiniai
Vigmantas Butkus

**Vigmantas Butkus** (g. 1965 m. kovo 12 d. Užventyje, Kelmės rajonas) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, pedagogas.

## Biografija
1987 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1993-1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto ir Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto doktorantas, nuo 1997 m. humanitarinių mokslų daktaras.

Nuo 1988 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1988-1993 m. Lietuvių kalbos katedros asistentas, 1997-2004 m. Lietuvių literatūros katedros asistentas, vyr. asistentas, docentas, vedėjas, 2004-2006 m. Šiaulių universiteto Literatūros istorijos ir teorijos katedros vedėjas, docentas, 2006-2013 m. šios katedros docentas. Nuo 2010 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto Naujosios literatūros skyriaus vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 2013 šio skyriaus vedėjas. Nuo 2012 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Paskelbė per 60 publikacijų neoromantinės dramaturgijos, literatūrinės baltistikos bei latvistikos ir kitais literatūrologiniais klausimais mokslinėje bei kultūrinėje Lietuvos ir Latvijos spaudoje. Publikavo 6 knygas. Išspausdino latvių prozos ir poezijos vertimų.

## Įvertinimas
* 2020 m. Vytauto Kubiliaus premija

## Bibliografija
* Neoromantinė baltų drama, 1991 m.,
* Latvių literatūros eskizai: iki XIX a. pabaigos, 1998 m.,
* Mitai lietuvių kultūroje. Straipsnių rinkinys, sudarytojas, Šiauliai, K. J. Vasiliausko įm., 2002 m.
* Šiauliai: provincijos miestas paltvėje, Šiauliai, Saulės delta, 2005 m.
* Latvių literatūros istorijos seminarai (XIX a. pabaiga – XX a. pirma pusė). Mokomoji knyga. Šiauliai, VšĮ Šiaulių u-to l-kla, 2007
* Alus lietuvių kultūroje. Straipsnių rinkinys. Sudarytojai Vigmantas Butkus, Rūta Stankuvienė. Šiauliai, Lucilijus, 2007 m.
* Šiaulių auto/topografija, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2011 m.
* Literatūros žvalgymai. Straipsnių rinkinys, Šiauliai, VšĮ Šiaulių u-to l-kla, 2011 m.
* Stebuklo horizontai. Šiluva ir jos legenda lietuvių literatūroje. Vilnius, LLTI leidykla, 2014 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vigmantas Butkus. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas
* Vigmantas Butkus. Lietuvos rašytojų sąjunga
Danutė Klumbytė

**Ona Danutė Klumbytė** (g. 1928 m. kovo 4 d. Švėkšnoje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

## Biografija
Tėvai mokytojai, tėvas 1940-1941 m. Vandžiogalos pradinės mokyklos vedėjas. 1941 m. birželio 14 d. su tėvais ištremta į Sibirą. Danutė tuo metu mokėsi Kėdainių gimnazijos 2-oje klasėje. 1956 m. baigė Barnaulo pedagoginį institutą.

1957-1968 m. Kriukų vidurinės mokyklos mokytoja, nuo 1968 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1991 m. profesorė.

Tarptautinės rusų kalbos ir literatūros dėstytojų asociacijos narė. Daugelio vadovėlių bendraautorė.

Mirė 2022 m. gruodžio 21 d. Palaidota Kėdainių kapinėse.

## Bibliografija
* Rusų literatūra X kl., 1992 m.,
* Rusų literatūros skaitiniai IX kl., 1993 m.,
* Literatūriniai skaitiniai XI kl., 1998 m.,
* Rusų literatūra literatūrinio ugdymo sistemoje, monografija, 1986 m.,
* Rusų literatūra lietuvių mokykloje, monografija, 2000 m.,
* Mažos žvaigždės kurčioj sutemoj, memuarai, Šiauliai, 1999 m.,
* Atgyja ir nukirstos šaknys, memuarai, Šiauliai, 2006 m.

## Šaltiniai
Kokosų sala

**Kokosų sala** () – negyvenama sala Ramiajame vandenyne, 550 km nuo Kosta Rikos krantų. Priklauso Kosta Rikai, Puntarenaso provincijai. Plotas 23,85 km². Sala stačiakampio formos, 8 km ilgio, 3 km pločio. Sala yra vulkaninės-tektoninės kilmės ir tai yra vienintelis sausumos taškas tektoninėje Kokosų plokštėje. Paviršius kalnuotas, šlaitai statūs. Aukščiausia vieta – Sero Iglesijas (575,5 m). Yra daug trumpų, vandeningų upokšnių. Klimatas tropinis, drėgnas. Vidutinė metinė oro temperatūra 23,6&nbsp;°C, o metinių kritulių kiekis dėl intensyvių jūros srovių – net virš 7000 mm.

Kokosų salą dengia tankūs drėgnieji tropikų miškai, kalnuose būdingi debesų miškai. Dėl savo nuotolio nuo žemyno Kokosų saloje susidarė unikali ekosistema. Saloje žinomos 235 žiedinių augalų rūšys, iš kurių 30 % – endeminės. Taip pat rasta ~400 vabzdžių, 50 kitų nariuotakojų, 2 driežų ir 90 paukščių rūšių. Be to, yra 5 žinduolių rūšys, visos įveistos žmonių. Aplinkiniuose vandenyse ir rifuose gyvena įvairios ryklių, žuvų, jūros vėžlių rūšys.

Kokosų sala atrasta XVI a., bet jos atradėjas nėra gerai žinomas. 1832 m. sala tapo Kosta Rikos valstybės dalimi. Joje sustodavo banginių medžiotojai, čia taip pat lankydavosi piratai (tikima, kad čia paslėptas didelis Limos lobis). 1863 m. čia buvo išsodinti buvę polineziečių vergai, gabenti namo. Vėliau jie išgabenti iš salos, bet dauguma jų jau buvo mirę nuo raupų. 1897 m. saloje buvo apsigyvenęs vokiečių nuotykių ieškotojas August Gissler, ieškojęs piratų lobių.

1978 m. Kokosų sala paskelbta nacionaliniu parku, o 1997 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Sala yra populiari tarp povandeninio nardymo entuziastų. Saloje pastoviai gyvena tik nacionalinio parko reindžeriai. Turistai į salą gali patekti tik gavę parko leidimą.
## Išnašos
Adomas Vitauskas

**Adomas Vitauskas** (1908 m. Kurtuvėnuose – nužudytas 1943 m. Šiauliuose) – Lietuvos vargonininkas, muziejininkas.

## Biografija
Vargonininkavo Kiaunoriuose, Kužiuose, Kuršėnuose. Nuo 1937 m. Šiaulių Aušros muziejaus neetatinis muziejininkas konservatorius. Tvarkė muziejaus fondus, dalyvaudavo vasaros išvykose ir ekspedicijose. Per 1938-1940 m. muziejui pateikė per 2000 rankraščio puslapių surinktos medžiagos. Žurnale „Gimtasai kraštas“ publikavo 32 straipsnius. 

1940 m. pradėjo dirbti Kuršėnų valsčiaus vykdomajame komitete. Prasidėjus karui slapstėsi, 1942 m. įkalintas Šiaulių kalėjime, mėgino bėgti iš kalėjimo ir buvo nužudytas.

## Šaltiniai
Asia Barštein

**Asia Barštein** (1922 m. sausio 25 d. Šargorode, Ukraina – 2013 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.

## Biografija
1939–1944 m. studijavo Odesos, Alma-Atos universitetuose. 1973 m. Maskvos srities pedagoginiame institute apgynė disertaciją „20 a. trečiojo dešimtmečio žurnalų satyros raidos kai kurios problemos“, humanitarinių mokslų daktarė.

1944–1945 m. Semipalatinsko pedagoginio instituto, 1946–1949 m. Vinicos pedagoginio instituto dėstytoja. 1949–1995 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1950–1952 m. Rusų kalbos ir literatūros, 1983–1985 m. Rusų literatūros katedros vedėja, docentė.

Nagrinėjo rusų rašytojų S.Jesenino, V.Majakovskio, M.Zosčenkos ir kt. kūrybą.

## Bibliografija
Rusų kalba išleido mokymo priemones:
* Literatūros kūrinio analizė, 1981 m.,
* Tarybinės prozos vystymosi tendencijos ir tipologija, 1985 m.,
* Dokumentinė proza ir jos žanrinės modifikacijos XX a. paskutiniųjų dešimtmečių tarybinėje literatūroje, 1988 m.,
* Dabartinis literatūros portretas kaip žanrinė memuaristikos forma, 1990 m.,

## Šaltiniai
Džiuljeta Maskuliūnienė

**Džiuljeta Maskuliūnienė** (g. 1963 m. spalio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.

## Biografija
1986 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1990–1998 m. mokėsi Vilniaus universiteto doktorantūroje. 2000 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1986 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Humanitarinio fakulteto Lietuvių literatūros istorijos ir teorijos katedros dėstytoja, docentė. 2001–2005 m. Humanitarinio fakulteto prodekanė. Nuo 2006 m. Literatūros istorijos ir teorijos katedros vedėja.

Tarptautinės vaikų ir jaunimo knygų tarybos (IBBY) Lietuvos skyriaus narė, žurnalo „Rubinaitis“ redakcinės kolegijos narė, leidyklos „Saulės delta“ redaktorė.

## Bibliografija
* XIX a lietuvių didaktinė proza: adresatas ir tekstas, 2005 m.,
* Lietuvių apsakymas vaikams: didaktizmo modifikacijos, sudarytoja, 1997 m.,
* Lietuviškos spaudos keliai Šiaurės Lietuvoje: 1864–1904, sudarytoja, bendraautoris Bronius Maskuliūnas, 2005 m.,
* Acta humanitarica universitatis Saulensis, sudarytoja, bendraautoris Kazimieras Romualdas Župerka, 2006 m.,
* Mūzynas-3, sudarytoja, bendraautorė Danguolė Šakavičiūtė, 2006 m.,
* Valerija Ramonaitė. Rinktiniai raštai, sudarytoja, 2009 m.

## Šaltiniai
Aleksandra

**Aleksandra** (; g. apie 1370 m. Vilniuje – m. 1434 m. balandžio 20 d. Plonske) – jauniausia Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir jo antrosios žmonos Julijonos dukra.

## Biografija
1387 m. Aleksandra ištekėjo už Mazovijos kunigaikščio Zemovito IV. Vedybos įvyko po Krėvos unijos, kai Zemovitas IV sutiko nekonkuruoti su Aleksandros broliu Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Jogaila ir palaikyti jį kaip naująjį Lenkijos karalių.

Aleksandros ir Zemovito IV dukra Cimbarka 1412 m. ištekėjo už Austrijos hercogo Ernsto Geležinio (). Vestuvės įvyko Budoje, Šventosios Romos imperatoriaus Zigmanto Liuksemburgiečio rezidencijoje. Tuo metu imperatorius buvo tarpininkas derybose tarp Aleksandros brolio Jogailos ir Teutonų ordino.
Dvi kitos dukterys buvo ištekėjusios už Mykolo Žygimantaičio, kuris buvo kandidatas į Lietuvos didžiosios kunigaikštystės sostą.

## Šeima
Aleksandros ir Zemovito IV santuokoje gimė 12 vaikų.

Sūnūs:
* Zemovitas V (~1389/1390-1442), santuokoje su Margarita Sileziete
* Vladislavas I (~1395/1411-1455), santuokoje su Ana Sleziete
* Kazimieras II (1396/1407-1442), santuokoje su Margarita (m. 1464)
* Aleksandras Zemovitas (1400–1444), Triento kunigaikštis-vyskupas
* Traidenis II (1403/1406-1427)

Dukterys:
* Kimburga Mazovietė (~1394-1429), ištekėjo už Ernsto Austro (1377–1424)
* Efimija Mazovietė (~1395-1447), ištekėjo už Boleslovo I (~1363-1431)
* Jadvyga Mazovietė (1393- po 1439), ištekėjo už Jonušo Horajaus († 1428)
* Amelija Mazovietė (1396/99- po 1424), ištekėjo už Meiseno markgrafo Vljamo I (1371–1425)
* Ana Mazovietė (1407/1413-1435), ištekėjo už Mykolo Žygimantaičio (jo pirmoji žmona)
* Marija Mazovietė (~1410-1450), ištekėjo už Boguslavo IX Pomerano (~1407/1410-1446)
* Katerina Mazovietė († 1475), ištekėjo už Mykolo Žygimantaičio (jo trečioji žmona).

Aleksandros sesuo buvo Ona (m. 1368), Pomeranijos hercogo Kazimiero IV žmona, brolis – Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila, vėliau tapęs Lenkijos karaliumi Vladislovu II.

## Išnašos

## Nuorodos
* Gediminaičių dinastijos genealogija 
* Piastų dinastijos genealogija
Valerija Ramonaitė

**Valerija Ramonaitė** (1928 m. sausio 24 d. Katinuose, Kriukų valsčius – 2007 m. kovo 4 d. Joniškyje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.

## Biografija
1947 m. baigė Joniškio gimnaziją, 1951 m. – lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. apgynė disertaciją „Juozo Baltušio romano „Parduotos vasaros“ ritmas kaip stiliaus faktorius“, humanitarinių mokslų daktarė.

1951-1956 m. Telšių pedagoginės mokyklos, 1956-1999 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, docentė.

Paskelbė J.Baltušio prozos ritmikos nagrinėjimų, kitų mokslinių straipsnių, pranešimų tekstų, tezių.

## Bibliografija
* Epitetai. Palyginimai, 1972 m.,
* Literatūros mokslo pagrindai, 1993 m.,
* Eilėdara: Medžiaga studijoms, 994 m.,
* Skaitiniai, vadovėlis pradžios mokyklos II klasei,
* Ąžuolėlis, vadovėlis pradžios mokyklos II klasei,
* Gimtasis žodis, vadovėlis pradžios mokyklos II klasei, su E. Prėskieniene,
* Ąžuolėlis, vadovėlis III klasei

## Literatūra
* Valerija Ramonaitė. Rinktiniai raštai, sudarytoja Džiuljeta Maskuliūnienė, 2009 m.

## Šaltiniai
Sigitas Renčys

**Sigitas Renčys** (1948 m. lapkričio 8 d. Šiauliuose – 2021 m. liepos 7 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros kritikas, partinis veikėjas, švietimo vadybininkas.

## Biografija
1958–1965 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokyklos smuiko klasėje, 1955–1966 m. Šiaulių 8-oje vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1970–1974 m. Lietuvos rašytojų sąjungos literatūrinis konsultantas. 1974–1987 m. LKP CK Kultūros skyriaus instruktorius, vedėjo pavaduotojas, vedėjas. 1977–1980 m. studijavo Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK. 1980 m. apgynė disertaciją „Tarybinės istorinės tragedijos žanriniai ypatumai“, filologijos mokslų kandidatas. 1987–1991 m. SSKP CK Kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, Menų sektoriaus vedėjas, Humanitarinio skyriaus vedėjo pavaduotojas. Nuo 1986 m. kandidatas į LKP CK narius, nuo 1985 m. LSSR AT deputatas.

1991–1992 m. leidybinės firmos „Maratonas“ generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1992 m. „Fodio“ vyr. redaktorius. 1993–1997 m. MBA Verslo korpuso (JAV) programos direktorius Lietuvoje. 1993–2002 m. Baltijos vadybos fondo direktorius. 1994 m. valstybės konsultantas mokslo ir technikos klausimais, 1997–1999 m. KTU ir Norvegijos vadybos instituto Biznio mokymo centro programų Vilniuje vadovas. 1999–2000 m. Tarptautinės aukštosios vadybos mokyklos Vilniaus filialo administratorius, 2002–2009 m. Lietuvos valstybinio mokslo ir studijų fondo direktorius, 2010–2014 m. – Valstybinio studijų fondo direktorius.

Nuo 1979 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Lietuvos vadybos draugijos tarybos narys, Lietuvos mokslo ir technikos draugijų asociacijų valdybos narys, Europos mokslo fondo valdančiosios tarybos narys, Santarvės fondo valdybos pirmininkas. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

Kelių knygų apie lietuvių literatūrą bendraautoris, daugiau kaip 200 publikacijų apie literatūrą bei kultūrą periodikoje, publikacijų apie vadybą ir ekonominį švietimą autorius.

## Bibliografija
* Julius Janonis literatūros moksle ir kritikoje: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1978. – 357 p.
* Ištikimybė žmogui: kritikos straipsniai. – Vilnius: Vaga, 1979. – 246 p.
* Tragedija: istorija ir nūdiena. – Vilnius: Vaga, 1983. – 243 p.
* Vilties bedugnė: eilėraščių rinkinys. – Vilnius: Logos, 1998.
* Berniukų eilėraščiai (dail. Neringa Hesham Attia). – Vilnius: Trys žvaigždutės, 2004. – 22 p.: iliustr. – ISBN 9955-454-99-7
* Mergaičių eilėraščiai (dail. Neringa El Bavab). – Vilnius: Trys žvaigždutės, 2010. – 24 p.: iliustr. – ISBN 978-609-431-009-6

## Įvertinimas
* 2005 m. Ordinas „Už nuopelnus tarnaujant mokslui ir literatūrai“ (Tarptautinis biografijų centras, Kembridžas, Anglija)

## Šaltiniai
Dalia Striogaitė

**Dalia Striogaitė** (g. 1940 m. liepos 1 d. Jonelaičiuose, Šiaulių valsčius) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, pedagogė.

## Biografija
1958–1963 m. studijavo Vilniaus universitete. 1969–1972 m. Vilniaus universiteto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.

1963–1967 m. mokytojavo Radviliškio rajone. 1967–1993 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, docentė. 1993–1994 m. Šiaulių miesto kultūros skyriaus darbuotoja. Nuo 1994 m. dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.

Tyrinėja lietuvių literatūros istoriją. Nuo 1990 m. Šiauliuose vykstančios mokslinės konferencijos „Povilo Višinskio skaitymai“ iniciatorė ir organizatorė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorė.

## Bibliografija
* Poetinė proza: K. Borutos kūrybos pagrindu, 1976 m.,
* Žmogaus vidinio pasaulio vaizdavimo ypatumai prozoje, 1979 m.,
* Vaikų literatūra: kūrinio suvokimo ir nagrinėjimo klausimai, 1983 m.,
* Avangardizmo sukūryje, studija, 1998 m.,
* Baltaragio malūnas ir jo byla, sudarė, 2005 m.,
* Kazys Boruta, sudarė, 2005 m.,
* Apie laisvę ir apie tulpės žiedą, sudarė, 2006 m.,
* Petronėlė Orintaitė, biobibliografinė rodyklė, 2002 m.

## Įvertinimas
* 2006 m. Šiaulių miesto kultūros ir meno premija.

## Šaltiniai
Benjamin Harrison

**Bendžaminas Harisonas** () (1833 m. rugpjūčio 20 d. – 1901 m. kovo 13 d.) – buvo 23-asis Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas.

## Biografija

Dvidešimt vienerių metų Harisonas iš gimtojo Šiaurės Bendo kaimo, Ohajo valstijoje, persikėlė į Indianapolį, Indianos valstijoje, kur jis tapo garsiu valstijos politiku. JAV pilietinio karo buvo brigados generolas. Po karo nesėkmingai bandė tapti Indianos gubernatoriumi, tačiau vėliau buvo išrinktas į JAV Senato rūmus.

Respublikonų partijai priklausęs Harisonas buvo išrinktas JAV prezidentu 1888 metais, nugalėjęs demokratų partijos kandidatą, tuometinį prezidentą Gruverį Klyvlendą. Harisonas yra vienintelis JAV prezidentas iš Indianos valstijos. Prezidento administracija įsimintina dėl jos išleistų ekonominių įstatymų, įskaitant Makinlio tarifą bei Šermano aktą. Jos valdymo metais metinės federalinio biudžeto išlaidos pirmą kartą pasiekė vieno milijardo JAV dolerių ribą. Demokratai užsipuolė vadinamąjį „Milijardo dolerių Kongresą” – 51-ąjį Jungtinių Valstijų Kongresą, kurio daugumą sudarė respublikonai, dėl augančio nepopuliarumo aukštais įkainiais ir pasinaudojo šia problema, kad nugalėtų respublikonus 1890 m. rinkimuose į Kongresą. Harisonui nepavyko būti išrinktam antrai kadencijai 1892 metais. Harisono vadovavimo metais į Sąjungą buvo priimtos 6 naujos valstijos.

Po nepavykusių rinkimų, Harisonas grįžo į savo namus Indianapolyje, kur jis dar kartą vedė, parašė knygą, o vėliau atstovavo Venesuelos respubliką tarptautinėje byloje prieš Jungtinę Karalystę. 1900 metais bylos reikalais jis keliavo į Europą. Po trumpo vizito jis grįžo į Indianapolį, kuriame po metų mirė dėl pasireiškusių gripo komplikacijų.

|-

## Šaltiniai
La Amistado tarptautinis parkas

**La Amistado tarptautinis parkas** () – saugoma teritorija Centrinėje Amerikoje, padalinta tarp Panamos ir Kosta Rikos. Apima Talamankos kalnagūbrį, apaugusį drėgnaisiais rūko miškais. Šių miškų gyvoji gamta sudaro svarbų Mezoamerikos ekologinį koridorių, jungianti Centrinės ir Pietų Amerikos ekosistemas. Užima 567 845 ha plotą, iš kurio didesnioji dalis yra Kosta Rikoje.

La Amistado tarptautinis parkas pasižymi viena didžiausių biologine įvairove pasaulyje. Kosta Rikai priklausančioje parko pusėje aptiktos 136 žinduolių rūšys, Panomoje – 81. Būdingi gyvūnai – jaguaras, puma, ocelotas, koatlis, tapyras, tripirštis tinginys, įvairios beždžionės. Paukščių rūšių identifikuota – Panamos pusėje 285, Kosta Rikos pusėje 450. Taip pat didelė vabzdžių, kitų nariuotakojų, roplių, varliagyvių įvairovė.

1983 m. La Amistado tarptautinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Aleksandras Šešelgis

**Aleksandras Šešelgis** (1921 m. rugpjūčio 25 d. Šiauliuose – 1997 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, tekstologas.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1945 m. Papilės progimnazijos direktorius. 1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1950–1981 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute.

Parengė 1995 m. pradėtą leisti naują Žemaitės „Raštų“ leidimą, paskelbė straipsnių rašytojų kūrybos tekstologijos temomis. Sudarė J. Zauerveino darbų bibliografiją (su V. Kuzmicku, 1975), išvertė T. Ševčenkos poezijos.

## Bibliografija
* Žemaitės raštų tekstologiniai klausimai, studija, 1968 m.

## Šaltiniai
Aleksandro fon Humbolto nacionalinis parkas

**Aleksandro fon Humbolto nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas rytų Kuboje, Holgino ir Gvantanamo provincijose. Užima 711,38 km² plotą.

Parkas apima kalnuotą salos pakraštį, tankiai apaugusį tropinėmis džiunglėmis. Tai drėgniausia salos vieta, todėl pasižymi didele bioįvairove. Be to, į parko teritoriją patenka Karibų jūros pakrantė. Aleksandro fon Humbolto nacionaliniame parke rasta 16 iš 28 endeminių Kubos augalų. Taip pat didelė papūgų, driežų, kolibrių įvairovė. Čia gyvena endeminis graužikas kubinis plyšiadantis (*Solenodon cubanus*). Parko teritorijoje paskutinį kartą stebėtas jau išnykęs baltasnapis genys.

Parkas pavadintas Kubą 1800–1801 m. lankiusio vokiečių gamtininko Aleksandro fon Humbolto garbei. Sudarytas 1996 m. apjungus kelis gamtos rezervatus. 2001 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Stasys Bulzgis

**Stasys Bulzgis** (1935 m. vasario 2 d. Aukštelkuose, Radviliškio valsčius –  2017 m. gruodžio 25 d.) – Lietuvos žurnalistas, poetas, publicistas, kraštotyrininkas.

## Biografija
1942–1946 m. mokėsi Aukštelkų pradinėje mokykloje. Baigė Radviliškio vidurinę mokyklą, 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universitete, baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1959–1962 m. mokytojavo, 1962–1972 m. Radviliškio rajoninio laikraščio „Komunizmo aušra“ redakcijos darbuotojas. 1972–2001 m. miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ (nuo 1989 m. „Šiaulių naujienos“) korespondentas, ekskursijų vadovas. Daugiausia rašė kultūros klausimais. 

Pirmąjį vaikišką eilėraštį „Lietuvos pionierius“ išspausdino 1962 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Šiaurės Lietuvos literatų draugijos, Šiaulių literatų susivienijimo, Lietuvos kraštotyros draugijos narys. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių tarybos narys.

## Bibliografija
* *Šiauliai. Mažasis vadovas*, Vilnius, Mintis, 1985 m.,
* *Šiaulių rajonas*, Vilnius, Mintis, 1988 m.,
* *Pro baltą ūką*: sonetų vainikas, Šiauliai, Saulės delta, 1994 m.,
* *Brangakmeniai*. Eiliuotas kūrinėlis vaikams. Šiauliai, Saulės delta, 1995 m.
* *Pupų Dėdė*, Legendinio Petro Biržio gyvenimo atšvaitai. Šiauliai, Saulės delta, 1996 m.,
* *Šiaulių Mikeliai*, 1997 m.,
* *Elnias devyniaragis, Septyni pasaulio stebuklai*. Eilėraščiai. Šiauliai, Saulės delta, 1999 m.,
* *Tėviškės labui*. Laisvės dešimtmetis (1990–2000). Šiauliai, Saulės delta, 2000 m.
* *Šventojo Florijono globoje*, Šiaulių priešgaisrinei gelbėjimo tarnybai 130 metų. Šiauliai, Saulės delta, 2002 m.,
* *Ant šventovės vartų*, poemos, Šiauliai, Saulės delta, 2003 m., ISBN 9955-522-18-6
* *Saulė šoks Velykų rytą*, Šiauliai, Saulės delta, 2004 m.,
* *Turistinė Šiaurės Lietuva*, Šiauliai, Saulės delta, 2004 m.,
* *Karalienė Morta*, misterija, Šiauliai, Saulės delta, 2005 m.,
* *Vidurnakčio novelės*. Baladės. Šiauliai, Saulės delta, 2005 m.,
* *Ar ne tau į veidą pučia vėjas*, baladžių rinktinė, Šiauliai, Saulės delta, 2006 m.,
* *Neliesk sužibusios rasos*. Baladės, sonetai, odės, trioletai, elegijos. Šiauliai, Saulės delta, 2008 m. ISBN 978-9955-732-25-9

## Įvertinimas
* 1999 m. Mikelio prizas.
* 2000 m. Garbės kraštotyrininkas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Stasys Bulzgis. Genealogija
* Radviliškio biblioteka. Stasys Bulzgis
Kamagvėjus

**Kamagvėjus** () – miestas vidurio rytų Kuboje; provincijos administracinis centras. Jame gyvena virš 324 tūkst. gyventojų (4 pagal dydį Kubos miestas). Greta miesto yra Ignasijo Agramontės tarptautinis oro uostas. Veikia Kamagvėjaus universitetas ir pedagoginis institutas. Chemijos, mašinų gamybos, tekstilės, odos ir avalynės, tabako pramonė.

## Paveldas

Miestas įkurtas 1515 m. šiaurinėje Kubos pakrantėje ir vadintas *Santa María del Puerto del Príncipe*. Tačiau jis kentėjo nuo nepaliaujamų piratų antpuolių, todėl 1528 m. perkeltas giliau į salą. Kad miestą užpuolę piratai negalėtų lengvai pasprukti, suformuotas sudėtingas miesto planas – gausu akligatvių, painių skersgatvių, išsišakojančių gatvelių, o patekti į miestą įmanoma tik per vieną gatvę. Toks Kamagvėjaus senamiestis išlikęs iki šių dienų (jame gausu tradicinės kolonijinės architektūros pastatų). Kita miesto įžymybė – moliniai ąsočiai, vadinami *tinajón*, kuriuose miesto gyventojai kaupia lietaus vandenį. Tokių įvairaus dydžio ąsočių pilna visame mieste. Stovi paminklas Kubos revoliucionieriui Ignacio Agramonte.

Unikalus Kamagvėjaus senamiestis 2008 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:Camaguey rooftops 1.jpg|*Nuestra Señora de Soledad* bažnyčia
Image:Mud jar in Camagüey.jpg|Ąsotis
Image:Plazaca.jpg|Paminklas Ignasijui Agramontei


## Šaltiniai
Nijolė Petraitytė

**Nijolė Petraitytė** (g. 1957 m. gruodžio 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos bibliotekininkė, knygotyrininkė, kraštotyrininkė, esperantininkė.

## Biografija
1979 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Šiaulių pedagoginiame institute. Nuo 1982 m. Šiaulių miesto savivaldybės viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė.

Lietuvos bibliotekininkų, Lietuvos kraštotyros ir Knygnešio draugijų narė.

Dalyvavo Lietuvos kraštotyros draugijos organizuotose respublikinėse ekspedicijose (Micaičiai, Gruzdžiai, Šiaulėnai, Kurtuvėnai, Kuršėnai). Sudarė rankraštinius kraštotyros darbus „Knygnešystė ir spaudos platinimas Šiaulių apskrityje 1864-1904 m.“, „Ona Gruzdytė-Bugailiškienė“, „Dailidė, dievdirbys, knygų platintojas Gaudentas Rimdeikis“ ir kt. Paskelbė publikacijų knygnešystės, knygotyros, bibliotekų istorijos temomis respublikinėje spaudoje. Skaito pranešimus seminaruose, konferencijose.

## Įvertinimas
* 2004 m. Mikelio prizas

## Šaltiniai
Danutė Andrijauskienė

**Danutė Andrijauskienė** (g. 1938 m. spalio 20 d. Čečeliuose, Subačiaus valsčius) – Lietuvos poetė.

## Biografija
Mokėsi Kauno kino technikos mokykloje, vėliau baigė Vilniaus geležinkelininkų technikumą. Nuo 1960 m. gyvena ir dirba Šiauliuose.

Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Šiaulių literatų susivienijimo narė.

## Bibliografija
* Kryžkelės, Šiauliai, Saulės delta, 1997 m.,
* Išdegusi saulė, Šiauliai, Saulės delta, 2000 m.,
* Edelveiso žydėjimas, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2002 m.,
* Šaltinio gelmių sidabras, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2005 m.,
* Per vasaros sniegą, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2006 m.,
* Vaikystės varpeliai, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2007 m.,
* Baltosios tylos užkalbėjimas, Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2008 m.,
* Pasižvalgymai gamtoje, vaikams, Šiauliai, S. Tumėno leidykla, 2008 m.,

## Įvertinimas
* 2007 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos mecenatės dr. N.Bataitytės (JAV, Los Andželas) literatūrinio fondo S. Bataičio premija.

## Šaltiniai
Jadvyga Kauneckienė

**Jadvyga Kauneckienė-Karinauskytė** ( 1928 m. spalio 5 d. Gailaičiuose, Kražių valsčius –  2017 m. kovo 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogė, leidėja, kultūros ir visuomenės veikėja.

## Biografija
Mokėsi Darbučių pradžios mokykloje, vėliau Bazilionuose, 1948 m. baigė Kelmės gimnaziją, 1950 m. – Šiaulių pedagoginį institutą. 1974–1977 m. Vilniaus pedagoginiame institute neakivaizdžiai studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1950–1954 m. Trakų rajono Drabužnikų septynmetės, 1951–1954 m. Šiaulių rajono Kužių ir Kairių aštuonmečių mokyklų mokytoja. 1954–1988 m. Šiaulių rajono Bridų aštuonmetės mokyklos mokytoja, direktorė. 1988–1990 m. dirbo Šiaulių dramos teatre, 1990–1992 m. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto knygų leidybos grupės „Delta“ vadovė. 1992 m. su kitais įkūrė knygų leidyklą „Saulės delta“, kuri leidžia Šiaulių krašto kultūrai bei istorijai reikšmingas knygas, monografijas, albumus, metraščius, Šiaulių krašto knygų leidyklos „Saulės delta“ vedėja.

Skaitovų konkursų laureatė. Vaikų ir suaugusiųjų mėgėjų teatro vadovė, 37 spektaklių režisierė ir scenografijų autorė. Daugelio leidinių meninė ir literatūrinė redaktorė. LKF Šiaulių krašto tarybos narė. Šiaulių krašto knygų leidėjų draugijos pirmininkė. Nuo 1993 m. Lietuvos Karalienės Mortos premijos talentingiausiems Lietuvos vaikams mecenatė.

## Bibliografija
* Šiaulių krašto kalendorius, 1994 m., Lauryno Ivinskio premija,
* Eilės ir žiedai, sudarė, 1996 m.
* Žmogus akmuo ir laisvė. Nepaprastasis Lietuvos miestelis Pašiaušė, 2004 m.,
* Lietuvos karalienė Morta ir jos vardo premijos laureatai, 2005, 2009 m.

## Įvertinimas
* 2005 m. Lietuvos kultūros fondo medalis „Morta – Lietuvos Karalienė“

## Šaltiniai
Feta

**Feta** () – sūrio rūšis, kilusi Graikijoje, bet vėliau jos variantai įvairiais pavadinimais paplito dideliame regione Balkanuose ir Mažojoje Azijoje.

## Savybės
Feta yra avių pieno sūris, nors vėlesniais laikais jam gaminti naudojama ir nedidelė dalis ožkų pieno (iki 30 %). Jis yra sūryminis sūris, – taigi, brandinamas sūryme keletą mėnesių. Pagamintas sūris neturi žievės, yra minkštos tekstūros, su skylutėmis. Skonis sūrus. Maksimali sūrio drėgmė yra 56 %, o minimalus riebumas – 43 %, rūgštumas varijuoja nuo 4,4 iki 4,6.

Sūrio naudojimas labai įvairus. Jis – viena svarbiausių sudėtinių dalių tokiose salotose kaip graikiškos salotos, šopskos salotos. Graikų virtuvėje jis naudojamas tradiciniuose kepiniuose *tyropita* ir *spanakopita*.

## Istorija
Šis sūris buvo minimas jau Bizantijos imperijoje ir tada vadintas ***prosfatos*** . Manoma, kad jis atsirado Kretoje, bet vėliau paplito visame Bizantijos imperijos areale. XV a. italai aiškiai aprašė jo gamybos technologiją, mirkant sūryme. Fetos pavadinimas Graikijoje paplito XVII a. ir atėjo iš italų kalbos *fetta* („riekelė“).

## Įvairovė ir pavadinimai
2005 metais po 16 metų trukusių debatų Europos Sąjungos Aukščiausiame teisme pagaliau buvo pripažinta, kad „feta“ yra saugotinas tradicinis Graikijos produktas, ir jokiai kitai ES šaliai neleidžiama savo sūrių vadinti šiuo vardu, todėl kitose šalyse (Balkanuose, Vidurinėje Azijoje) tokio tipo sūriai vadinami skirtingai. Kai kuriose šalyse vadinamas tiesiog „sūriu“ (, , ), kitur – „baltu sūriu“ (, , ). Taip pat žinomas kaip ***djath*** (Albanijoje), ***brinza*** (), ***telemea*** (). Izraelyje, Libane tiesiog žinomas kaip **bulgariškas sūris**.

Daugelyje balkanų šalių išskiriamas feta (arba baltasis sūris) ir kaškavalis (geltonasis sūris).

## Nuorodos

* Feta
Eugenija Liumaitė

**Eugenija Liumaitė-Juodeikienė** (g. 1958 m. gruodžio 20 d. Vališkiuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos poetė, pedagogė.

## Biografija
Mokėsi Šilėnų aštuonmetėje mokykloje,Tyrulių vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 2003 m. – anglų filologiją Šiaulių universitete. Dirbo Šiaulių logopediniuose vaikų globos namuose.2008m.- Bazilionų vidurinės mokyklos mokytoja.

Su kitais 1991 m. įkūrė Šiaulių literatų klubą „Verdenė“, jam vadovauja.  Lietuvos rašančių mokytojų „Spindulio“ draugijos tarybos narė. Redagavo šiauliečių O. Valantinienės,  T. Račienės ir radviliškiečio A. Stugio poezijos knygas.Sudarė "Verdenės" klubo bendraautorių knygas 

## Bibliografija
* Tikiu ir klausiu, 1994 m.,
* Be atsako, 1998 m.,
* Raidės pokštininkės, vaikams, 2000 m.
*Strazdas per mylią,Kaunas:VŠĮ"Kauko laiptai',2014

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Poezija internete
Kaseris

**Kaseris** (, ) – sūrio rūšis, kilusi Graikijoje, dabar plačiai naudojama graikų ir turkiškoje virtuvėse.

## Savybės
Kaseris yra avių pieno sūris su nedidelėmis ožkų pieno priemaišomis. Ankstyvoji jo gamybos fazė primena mozarelos gamybą, tačiau vėliau jis yra brandinamas apie keturis mėnesius, taip išgaunant specifinę tekstūrą ir kvapą. Pagamintas sūris yra šviesiai gelsvas ir šiek tiek primena parmezaną.

Sūrio naudojimas labai įvairus. Graikų virtuvėje jis naudojamas tradiciniame kepinyje *kaseropita*.
Grammis

**The Grammis Awards** yra švediškas Grammy apdovanojimų atitikmuo. Apdovanojimų ceremonija vyksta kiekvienų metų vasarį  Stokholme.
Apdovanojimai pirmą kartą paskelbti 1969 m. ir vyko iki 1972 m. ,kai jie buvo atšaukti.
1987 m. Grammis apdovanojimai grįžo į Švedijos muzikinį gyvenimą.

## Apdovanojimų kategorijos

*Metų daina
*Metų albumas
*Metų atlikėjas
*Metų vaikų albumas
*Metų klasikos ansamblis
*Metų klasikos solistas
*Metų kompozitorius
*Metų folk muzikos grupė
*Metų heavy metal grupė
*Metų hip hop/soul grupė
*Metų jazz grupė
*Metų žodžių kompozitorius
*Metų muzikinis DVD
*Metų pop muzikos grupė
*Metų pop muzikos atlikėjas
*Metų pop muzikos atlikėjas
*Metų prodiuseris
*Metų roko grupė
*Metų Šlageriai
*Metų dainų žodžių kūrėjas.

## Nugalėtojai

**Metų atlikėja Silvana Imam ( 2016)**

**Metų daina**

*2008: (išrinkta TV žiūrovų): "Jennie Let Me Love You" – E.M.D.
*2007: (išrinkta TV žiūrovų): "Om du lämnade mig nu" – Lars Winnerbäck & Miss Li 
*2006: (išrinkta TV žiūrovų): "7milakliv" – Martin Stenmarck
*2005: (išrinkta TV žiūrovų): "Money For Nothing" – Darin
*2004: "Ingen vill veta var du köpt din tröja" – Raymond & Maria 
*2003: "Här kommer alla känslorna (på en och samma gång)" – Per Gessle
*2002: "Dom andra" – Kent
*2001: "Come Along" – Titiyo
*2000: "It Takes a Fool to Remain Sane" – The Ark
*1999: "Du får göra som du vill" – Patrik Isaksson
*1998: "Big Big World" – Emilia
*1997: "Burnin'" – Cue
*1996: "Gå och fiska!" – Gyllene Tider
*1995: "Det vackraste" – Cecilia Vennersten
*1994: "När vi gräver guld i USA" – Glenmark/Eriksson/Strömstedt
*1993: "Lilla fågel blå" – Staffan Hellstrand
*1992: "Himlen runt hörnet" – Lisa Nilsson
*1991: "Vem tänder stjärnorna?" – Eva Dahlgren
*1990: "En del av mitt hjärta" – Tomas Ledin
*1989: "Ängeln i rummet" – Eva Dahlgren

## Šaltiniai
*Grammi apdovanojimai
*Grammis apdovanojimų laimėtojai

## Nuorodos
*Oficialus puslapis
Tatjana Rostovaitė

**Tatjana Rostovaitė** (1926 m. rugpjūčio 4 d. Šiauliuose – 1993 m. dingo be žinios) – Lietuvos poetė, literatūros ir teatro kritikė, vertėja.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, kurią baigusi 1942–1945 m. dirbo ir mokėsi Šiaulių dramos teatro studijoje, Šiaulių dramos teatre. 1950 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. Mokėsi aspirantūroje. 1956–1958 m. dirbo laikraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje.

Paskelbė teatro ir literatūros kritikos darbų, išvertė rusų, norvegų, prancūzų, vokiečių, estų, latvių, armėnų, bulgarų ir kitų šalių rašytojų kūrinių (Nikolajus Nekrasovas, Michailas Lermontovas, Henrikas Ibsenas, Henrikas Heinė, Pjeras Beranže, Lui Aragonas, Robertas Desnosas, Polis Eliuaras, Fransua Mono, Eženas Puatje, Viktoras Hugo, Debora Varendi, Paulis Erikas Rumas, Arvas Metsas, Debora Varendi, Silva Kaputkian, Stanka Panceva).

Eilėraščiuose impulsyviai atsiliepiama į sovietinio gyvenimo aktualijas, poetizuojama komjaunuoliška heroika, socialistinis darbas, tėvynė, kova už taiką, dažni jūros, gimtojo krašto gamtos, jaunystės ir meilės motyvai. Su romantiniu patosu ir pilietine aistra teigiamas socialistinis humanizmas. Vėlesniuose rinkiniuose ryšku motinystės tema, gyvenimo patirties apmąstymai, yra ironijos elementų.

## Bibliografija
* Nugalėtojai: eilėraščiai. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1951. – 91 p.
* Salomėja Nėris: monografinė apybraiža. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1955. – 47 p.
* Tarp jūros ir marių: eilėraščiai / dail. I. Sizovas. – Vilnius: Vaga, 1966. – 129 p.: iliustr.
* Ugnis ir vanduo: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1970. – 126 p.
* Saulės paunksnėj: eilėraščiai / dail. Rimtas Tarabilda. – Vilnius: Vaga, 1974. – 109 p.: iliustr.
* Heroika ir svajonė: apie lietuvių tarybinę poeziją. – Vilnius: Vaga, 1976. – 264 p.
* Šventė: rinktinė / dail. Rimtas Tarabilda. – Vilnius: Vaga, 1976. – 366 p.: iliustr.
* Scenoje – lietuvių dramaturgija: teatro kritikos etiudai. – Vilnius: Mintis, 1977. – 133 p.: iliustr.
* Kova, žydėjimas, ruduo: eilės ir poemos / iliustr. V. Lisauskas. – Vilnius: Vaga, 1986. – 376 p.: iliustr.

## Šaltiniai
Juozas Sabaliauskas

**Juozas Sabaliauskas** (1930 m. gruodžio 14 d. Šiauliuose – 2012 m. lapkričio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos poetas, žurnalistas, publicistas, redaktorius.

## Biografija

Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje, bet jos nebaigė. 1968 m. baigė Šiaulių neakivaizdinę vidurinę mokyklą, studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete.

1951–1996 m. miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ (nuo 1989 m. „Šiaulių naujienos“) korespondentas. 1989 m. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Šiaulių miesto tarybos laikraščio „Krivūlė“ korespondentas, „Savaitės krivūlė“ redaktorius.

Nuo 1952 m. Šiaulių jaunųjų rašytojų sekcijos pirmininkas. Šiaulių literatų susivienijimo narys. Kūrybą skelbė almanachuose, respublikinėje spaudoje, Šiaulių miesto ir rajono laikraščiuose. Parengė mirusių poetų J. Ruzgio, R. Biržinytės, B. Budrevičienės knygas.

## Bibliografija
* Bronė Budrevičienė. Nespėjau vasaros atšvęsti, sudarytojas, 1988 m.
* Juozas Ruzgis. Tu – mano tylus liūdesys, sudarė, Šiauliai, Saulės delta, 1995 m.
* Paoškit, klevai, mano dainą, poezija ir publicistika, Šiauliai, Saulės delta, 1997 m.,
* Regina Biržinytė. Sutemų slėniai, sudarytojas, redaktorius, Šiauliai, Saulės delta, 1996 m.
* Širdy dar švinta, eilėraščiai, Šiauliai, Saulės delta, 2000 m.,
* Ar pabudėsi, eilėrašti?, eilėraščiai, Šiauliai, K. J. Vasiliausko įmonė, 2002 m.,
* Prieš ilgąją kelionę, eilėraščiai, Lucilijus, 2006 m. ISBN 9955-655-58-5
* Tebelaukiu džiaugsmo varpų, eilėraščiai, Šiauliai, Saulės delta, 2009 m. ISBN 978-9955-732-48-8

## Šaltiniai
Kefalotyris

**Kefalotyris** ( – „galvos sūris“) – kieto graikiška sūrio rūšis, vartojama ir Kipro virtuvėje.

## Savybės
Kefalotyris yra avių pieno sūris, kartais su su nedidelėmis ožkų (rečiau karvės) pieno priemaišomis. Sūris parduodamas didelėmis 6-8 kg svorio galvomis, iš ko ir kilo jo pavadinimas. Brandinamas ne mažiau kaip 3 mėn. Spalva įvairuoja nuo baltos iki geltonos, o skoniu primena grujierį, nors yra sūresnis ir kietesnis. Sūrio riebumas yra nuo 40%, o drėgmė siekia iki 38%.

Dėl ypatingo kietumo sūris daugiausia valgomas keptas alyvų aliejuje, specialioje keptuvėje, kaip patiekalas saganaki.

Sūrio istorija siekia Bizantijos imperiją. Remiantis šio sūrio tradicija, XX a. buvo sukurtas kitas graikų kietasis sūris – kefalograviera.
Kefalograviera

**Kefalograviera** () – kieto graikiško sūrio rūšis.

## Savybės
Kefalograviera yra sūris, kuriam naudojamas avių ir karvės pieno mišinys (santykiu 40% ir 60%). Jo gamyba, išvaizda ir panaudojimas daug kuo primena kefalotyrį, tačiau turi ir kito tradicinio sūrio – kretietiškos gravieros – savybių.

Tai – vienas iš moderniais laikais atsiradusių graikiškų sūrių. Jis pirmą kartą sukurtas 1967 m. Šiuo metu plačiai naudojamas vakarų Graikijoje – istoriniuose Epyro, Etolijos, Akarnanijos regionuose.
Nikolaus von Renys

**Nikolaus von Renys** (; 1360–1411) – Teutonų ordino narys pasaulietis, riteris, 1409–1411 m. Lenkijos ir Lietuvos karo su Teutonų ordinu dalyvis, dalyvavo Žalgirio mūšyje kaip Kulmo žemės vėliavnešys. Teutonų ordinas jį apkaltino išdavyste, dėl kurios jie pralaimėjo mūšį, ir 1411 m. jis buvo nukirsdintas.

Nikolausas fon Renys gimė Ryne netoli Lėciaus Balgos komtūrijoje (Prūsija). Janas Dlugošas veikale *[[Banderia Prutenorum]]* jį aprašė kaip germaną (*Nicolaus dictus Niksz, nacione Swewus*). Istorikas *Stephen Turnbull* aprašė jį kaip kaip „lenkų kilmės riterį pasaulietį... turėjusį herbą *Rogala*“.,, nors žinomas lenkų kilmės amerikietis heraldikos ekspertas *Leonard Suligowski* abejoja, ar tikrai šis riteris turėjo tokį herbą.

1397 m. kartu su savo broliu ir pusbroliais iš Kulmo žemės bajorų Nikolausas fon Renys įkūrė Driežo sąjungą, kuri turėjo tapti atrama prieš teutonų riterius Kulmo žemėje.

1410 m. Žalgirio mūšyje fon Renys nešė Kulmo žemės pulko vėliavą, kuri aprašyta veikale *Banderia Prutenorum*. Nenorėdamas kautis prieš Lenkiją jis nuleido vėliavą, kas buvo palaikyta signalu trauktis ir taip prisidėjo prie Ordino riterių pralaimėjimo. Ordino valdžia, pažeisdama 1411 m. Torunės taikos reikalavimus, draudusius persekioti išdavikus po mūšio, 1411 m. įsakė jam nukirsti galvą, kas buvo padaryta Graudence ().

## Nuorodos
60 m bėgimas

**60 m bėgimas** – lengvosios atletikos rungtis, praktikuojama uždarų patalpų čempionatuose žiemos sezonu. Tai trumpiausia oficiali sprinto distancija. 1990 m. ir 1904 m. olimpinių žaidynių rungtis.

100 m ir 200 m bėgimo pasaulio rekordininkas Usain Bolt, bėgdamas 100 m distanciją 2009 m. pasaulio čempionate, pirmuosius 60 m įveikė per 6,31 s, bet toks rekordas įskaitytas nebuvo. Dabartinis 60 m bėgimo vyrų rekordas priklauso Maurice Greene iš JAV. Moterų rekordininkės titulas atiteko Rusijos bėgikei Irinai Privalovai. Jai taip pat priklauso ir alternatyvaus 55 m bėgimo pasaulio rekordas.

## Organizavimas
60 m bėgimas yra vienintelė uždarų patalpų rungtis, kurioje aukščiausio rango varžybose vienu metu bėga aštuoni sportininkai. Kituose bėgimuose dalyvauja po šešis sportininkus vienu metu. 60 m bėgimo rungtis sudaryta iš keleto kvalifikacinių bėgimų. Pasaulio čempionate iš viso yra trys etapai, o smulkesnėse varžybose yra tik du ar vienas. 8 bėgikai, geriausiai įveikę kvalifikacinius bėgimus, dalyvauja finale. Takeliai paskiriami pagal bandomojo bėgimo rezultatus, greičiausi bėgikai gauna centrinius takelius. Dėl išvystomo didelio greičio, kuris dėl distancijos trumpumo bėgant nemažėja, varžybose dažnai už bėgimo takelių įrengiama speciali didelė pagalvė ar kitokia minkšta konstrukcija, į kurią sportininkas galėtų atsitrenkti ir sustoti.

## Regionų rekordininkai

## Nuorodos
* Vyrų 60 m geriausi rezultatai
* Moterų 60 m geriausi rezultatai
Stasys Navickas (1936)

**Stasys Navickas** (g. 1936 m. sausio 25 d. Galvydiškėje, Šaukėnų valsčius) – Lietuvos prozininkas, humoristas.

## Biografija
1955 m. baigė Kauno geležinkelininkų mokyklą, tarnaudamas kariuomenėje įgijo radijo mechaniko specialybę. Dirbo radijo techniku Šiaulių geležinkelyje, Zoknių kariniame aerodrome, Egipte, Afganistane.

Pirmoji humoreska paskelbta 1984 m. Šiaulių rajono spaudoje. Šiaulių literatų susivienijimo narys.

## Bibliografija
* Kaip tapti protingam, humoreskos, Šiauliai, Saulės delta, 1997 m.,
* Ideali žmona, humoreskos, Šiauliai, Saulės delta, 2000 m.,
* Mūšis dėl teisybės, humoreskos, Šiauliai, Saulės delta, 2003 m.,
* Vidinis balsas, humoreskos, Šiauliai, Saulės delta, 2007 m., ISBN 978-9955-732-08-2
* Nematomoji pusė arba Erirono vizijos, humoreskos, Šiauliai, Saulės delta, 2008 m.

## Šaltiniai
Nebularium

**Nebularium** – debiutinis Disarmonia Mundi studijinis albumas, finansuotas ir išleistas pačios grupės.

## Dainų sąrašas
# "Into D.M." – 03:06
# "Blue Lake" – 07:02
# "Mechanichell" – 05:02
# "Guilty Claims" – 07:15
# "Burning Cells" – 04:38
# "Demiurgo" – 07:07
# "Nebularium" – 07:07
# "Awakening" – 02:51

## Personalas
### Grupė
* Benny Bianco Chinto – vokalas
* Ettore Rigotti – mušamieji, gitara
* Simone Palermiti – elektrinė gitara
* Mirco Andreis – bosinė gitara
Giedrius Masalskis

**Giedrius Masalskis** (g. 1971 m. lapkričio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos radijo, televizijos laidų ir renginių vedėjas, organizatorius.

## Biografija
Dirbo radijo stotyse M-1, Radiocentras, vedė televizijos laidas – LNK „Aukselis“ (1998–1999 m. rodytą penktadieniais 22 val., kurioje už pinigus žmonėms gatvėje siūlydavo padaryti užduotis), „Žodžių mūšis“, TV3 realybės šou „Akvariumas“, „Akvariumas 2“ ir „Baras Holivudas“, „Lietuvos Metų Moteris 2008“ apdovanojimai, LTV – „Triumfo arka“ (2008, 2009, 2010, 2011 m.) , nacionalinės atrankos į Euroviziją ir kt. Nuo 2019 m. gegužės mėn. LRT Radijo departamento vadovas, atsakingas už tris visuomeninio transliuotojo radijo stotis: LRT Radiją, LRT Klasiką bei LRT Opus.

2001 m. vedė televizijos laidų ir renginių vedėją Asta Stašaitytę, su ja susilaukė sūnų Emilio ir Danieliaus. 2017 m. lapkričio mėnesį išsiskyrė.

2001 m. vedė komedijų laidą „Tele Pica“.

## Šaltiniai
Šv. Petro ir Pauliaus salos

**Šv. Petro ir Pauliaus salos** () – iš 15 salų ir daugelio uolų sudarytas salynas Atlanto vandenyne, 940 km į šiaurės rytus nuo Pietų Amerikos žemyno, 625 km į šiaurės rytus nuo Fernando de Noronijos salų. Priklauso Brazilijai, Pernambuko valstijai.

Salynas užima ~0,015 km² plotą. Didžiausios salelės: Belmontė, Čelendžeris, Šiaurės Rytų s., Kabralas, Pietų s. Salos uolėtos, aukštis iki 17 m virš jūros lygio. Gėlo vandens salose nėra. Augalija labai skurdi, tik Belmontės salelėje auga samanos ir žolės. Gausiausiai čia gyvena jūriniai paukščiai (baltapilvis padūkėlis, rudasis nodis, juodasis nodis ir kt.), yra krabų, vabzdžių, vorų.

Salose pastovių gyventojų nėra, bet veikia 1998 m. inauguruota Brazilijos jūrų laivyno mokslinių tyrimų stotis. Brazilija, valdydama šias toli nuo žemyno nutolusias salas, tuo pačiu įgija teisę į daug didesnę ekskliuzyvinę ekonominę zoną. 2006 m. kilęs žemės drebėjimas ir potvynis nuniokojo bazę, jos įgula išsigelbėjo žvejybiniu laivu. 2008 m. atidaryta nauja bazė. Veikia 1995 m. pastatytas švyturys.

Šv. Petro ir Pauliaus salas 1511 m. balandžio 20 d. atrado pakeliui į Indiją plaukusi portugalų ekspedicija, vadovaujama kapitono Garsijos de Noronijos. Vienas iš ekspedicijos laivų (San Pedras) čia ir sudužo. 1832 m. salas aplankė Čarlzo Darvino mokslinė ekspedicija.
Graviera

**Graviera** () – kieto graikiško sūrio rūšis.

## Savybės
Graviera tradiciškai gaminta tik iš avių pieno, pastaruoju metu kartais įmaišant šiek tiek ožkų pieno. Graikijoje žinomos kelios šių sūrių variacijos, iš kurių žymiausios – Kretos ir Kerkyros gravieros.
 
Kretos gravierai būdingas degintos karamelės skonis. Sūris parduodamas didelėmis 14-16 kg galvomis, o skersmuo siekia 40 cm. Drėgmė yra iki 38%, riebumas – apie 40%, o druska sudaro iki 2%.
Natura 2000

**Natura 2000** – Europos Sąjungoje esantis saugomų teritorijų tinklas. Jis įkurtas 1992 m., įgyvendinant Buveinių ir Paukščių direktyvas. Šiuo metu Natura 2000 užima beveik 18 % ES sausumos ploto.

## Istorija

1992 m. gegužę ES šalys narės priėmė Buveinių direktyvą, kuri reikalauja apsaugoti gyvūnų ir augalų rūšis, įsteigiant specialias saugomas teritorijas. Panašus reikalavimas yra įvardintas ir 1979 m. priimtoje Paukščių direktyvoje. Tuo pagrindu buvo įkurtas bendras Natura 2000 tinklas, kuris užtikrintų abiejų direktyvų įgyvendinimą.

## Dydis

2009 m. gruodžio mėn. duomenimis, Natura 2000 saugomos sausumos teritorijos buvo 754 710 km² dydžio ir užėmė 17,6 % ES ploto. Tuo tarpu jūrinis – 167 561 km². Natura 2000 saugomos teritorijos nėra tolygiai išsidėstę visose ES šalyse narėse ir svyruoja nuo 34 % visos Bulgarijos teritorijos iki 7,1 % Didžiosios Britanijos. Tuo tarpu Lietuvoje Natura 2000 tinklas apima 13 % šalies ploto.

## Formavimas

Natura 2000 tinklo kūrimas yra kiekvienos valstybės narės atsakomybė. Jų iniciatyva yra atrenkamos vietovės, kuriose aptinkamos Buveinių ir Paukščių direktyvose minimos rūšys. Vietovių tinkamumas turi būti peržiūrimas ir patvirtinamas Europos Komisijos. Įteisintų teritorijų apsauga rūpinasi pačios valstybės. Finansavimas gali būti iš dalies dengiamas LIFE-Nature ar kitų programų lėšomis.

## Apsauga

Natura 2000 priklausančiose teritorijose turi būti užtikrinama esama ekologinė vertė. Ūkinė veikla jose gali būti vykdoma, tačiau ribojama, jeigu tai daro neigiamą poveikį buveinėms ir rūšims.

## Nuorodos
* Sąrašas:Europos bendrijos svarbos natūralios buveinės Lietuvoje
* Europinės svarbos saugomų teritorijų tinklo NATURA 2000 internetiniai vartai 

## Išnašos