open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Algimantas Kleinotas

**Algimantas Kleinotas** (1930 m. birželio 6 d. Kaune – 1985 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius.

## Biografija
1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1954–1958 m. dirbo Vilniaus statybos treste, šio tresto valdybos vyr. inžinierius. 1958–1964 m. Gelžbetonio konstrukcijų gamyklos Nr. 1 (nuo 1964 m. Vilniaus namų statybos kombinatas) Kapitalinės statybos skyriaus viršininkas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas, 1964–1972 m. gamybos viršininkas, 1972–1976 m. vyr. inžinierius. 1976–1978 m. Miestų statybos projektavimo instituto Tipinio projektavimo skyriaus vyr. technologas. 1978–1985 m. LKP CK leidyklos direktoriaus pavaduotojas statybos reikalams.

Svarbiausi darbai – stambiaplokščių namų statyba. 3 išradimų autorius.

## Įvertinimas
* 1967 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1974 m. Lenino premija (su kitais) už Lazdynų gyvenamojo rajono Vilniuje projektavimą ir statybą.

## Šaltiniai
Vytautas Antanas Kleiza

**Vytautas Antanas Kleiza** (1919 m. sausio 30 d. Pakuonyje, Prienų rajonas – 2007 m. gruodžio 26 d.) – Lietuvos gydytojas chirurgas, partinis veikėjas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno valstybinis universitetas) dėstytojas. 1950–1953 m. Šiaulių srities vyr. chirurgas, 1953–1956 m. Šiaulių miesto vyr. chirurgas. 1956–1960 m. Vilniaus respublikinės ligoninės vyr. gydytojas. 1960–1980 m. LSSR sveikatos apsaugos ministras. 1966 m. medicinos mokslų kandidatas. 1966–1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1969 m. docentas. 1975–1980 m. Inkstų transplantacijos ir hemodializės centro vadovas. 1980–1994 m. dirbo Onkologijos centre Vilniuje, 1990–1992 m. Chirurgijos klinikos vadovas, 1992–1994 m. mokslinis konsultantas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

1961–1964 m. kandidatas į LKP CK narius, 1964–1980 m. LKP CK narys. 1963–1980 m. LSSR AT deputatas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausia kryptis – hemodializė, organų transplantacija. 1974 m. pirmasis Lietuvoje atliko sėkmingą inksto persodinimą žmogui.

## Bibliografija
* Sveikatos apsauga Lietuvoje (1917–1967 m.): medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1968. – 15 p.: lent.
* *Health Services in Lithuania*. – Vilnius: Gintaras, 1972. – 99 p.: iliustr.
* Organų persodinimas: problemos ir perspektyvos: medžiaga lektoriui / V. Kleiza, Balys Dainys. – Vilnius: Žinija, 1978. – 22 p.
* Sveikatos apsaugos ir medicinos pasiekimai Tarybų Lietuvoje (sutinkant Tarybų valdžios atkūrimo Lietuvoje 40-metį): medžiaga gydytojui-lektoriui. – Vilnius, 1980. – 11 p.
* Apie organų persodinimą / Vytautas Kleiza, Balys Dainys. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 30 p.
* *Ангиохирургические аспекты подготовки больного к гемодиализу* / V. Kleiza, B. Dainys. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 203 p.
* Inkstų navikai: Lietuvos onkologijos centro urologijos skyriaus dešimties metų duomenys ir gydymo rezultatai / Vytautas Kleiza, Vladas Lazutka, Tadas Petraitis. – Vilnius: Lietuvos onkologijos centras, 1993. – 29 p.: iliustr.
* Inkstų vėžys. – Vilnius: Mokslo aidai, 1998. – 51 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs gydytojas

## Šaltiniai

|-
Elektrodo potencialas

**Elektrodo potencialas** – elektrinio lauko potencialo skirtumas tarp elektrodo ir elektrolito (dažniausiai tarp metalų ir tirpalų elektrolito).

~^EMe/Me^{N+}=^{E^o}Me/Me^{N+}+ \frac{RT}{nF}lnc

* ~n - elektronų skaičius, kurio netenka metalo atomas, virsdamas jonu ~Me^{N+} (~n lygus metalo valentingumui duotame junginyje).
* ~R - dujų konstanta, lygi ~8,313\ J/laips\cdot mol.
* ~T - absoliutinė temperatūra ~^oK.
* ~F - Faradėjaus skaičius.
* ~C - metalo jonų koncentracija tirpale ~gjon/l.
* ~E^o - standartinis potencialas, priklausomas nuo paimtojo metalo prigimties.
Takeda Pharmaceutical Company

**Takeda Pharmaceutical Company Limited** () – didžiausia farmacinė kompanija Japonijoje, turinti įmones JAV ir Europoje. Įkurta 1781 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Takeda“ svetainė 
* Oficiali „Takeda“ svetainė
Ičilas

**Ičilas** (, ) – Amazonės baseinui priklausanti upė Bolivijoje, Santa Kruso ir Kočabambos departamentuose. Prasideda susiliejus Moilės ir Aukštutinio Ičilo upėms, prasidedančioms Rasetės aukštumoje. Prateka 370 km, kol susilieja su Čimorės upe, su kuria sudaro Mamoresilją (Mamorės ištaka).

Didžiausi intakai: Sachata, Vibora, Čorė.

## Šaltiniai
Čaparė

**Čaparė** (, ) – upė Bolivijoje, Kočabambos departamente; Mamorės ištaka. Prasideda susiliejus Espiritu Santo ir San Matėjo upėms ties Vilja Tunario miesteliu. Teka Čaparės lygumomis. Susiliejusi su Mamoresilju sudaro Mamorę (Amazonės baseinas).

## Šaltiniai
Čimorė

**Čimorė** () – upė Bolivijoje, Kočabambos departamente; Mamoresiljo ištaka. Prasideda 2860 m aukštyje, teka į šiaurės vakarus, toliau teka lygumomis. Susilieja su Ičilu ir sudaro Mamoresilją (Amazonės baseinas). Prie Čimorės upės yra Čimorės miestelis.

## Šaltiniai
Justinas Sigitas Pečkaitis

**Sigitas Justinas Pečkaitis** (g. 1946 m. spalio 13 d. Apirbiškiai, Šakių rajonas) – teisėtyrininkas penalistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, prorektorius (akademiniam darbui).

## Biografija
Mokėsi Kudirkos Naumiestyje, vėliau perėjo į Sintautų vidurinę mokyklą, kurią baigė 1966 m. Atlikęs karinę tarnybą, 1969 m. įstojo į Vilniaus universitetą. 1974 m. su pagyrimu baigė VU Teisės fakultetą.
1975-1978 m. VU aspirantas. 1979 m. spalio 26 d. Leningrado A. Ždanovo valstybiniame universitete apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją tema „Tarybų Lietuvos baudžiamosios teisės kūrimas ir vystymasis socialistinės visuomenės sąlygomis“.

Iki 1983 metų VU Teisės fakulteto asistentas. 1983–1990 metais TSRS Vidaus reikalų ministerijos Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto, rengusio specialistus vidaus reikalų sistemai, vyresnysis asistentas. 1985 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas. Mokslo laipsnis ir docento vardas nostrifikuoti 1993 m. Profesorius (nuo 1994 m.).

1974-1983 m. VU Teisės f. Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros asistentas, dėstytojas. Nuo 1983 m. TSRS VRM Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vyr. dėstytojas, docentas, viršininkas (katedros vedėjas), LTA prorektorius akademiniam darbui (nuo 1991 m.). VDU Teisės institute dėstė baudžiamąją teisę (1998/1999 pavasario semestro metu). M. Romerio universiteto studentams skaito baudžiamosios teisės kursą.

Parašė per 60 mokslinių straipsnių baudžiamosios teisės istorijos ir teorijos klausimais. Knygos „Teisė ir persitvarkymas“ (1989) vienas autorių, parašė ir išleido monografiją „Baudžiamoji atsakomybė už tyčinį sveikatos sutrikdymą. Teisiniai medicininiai smurto aspektai“ (2002), monografijos “Nuotolinių studijų organizavimas: strategijos ir technologijos” (2003) vienas autorių, leidinio “Kvalifikacijos tobulinimo strategija:studijų programos“ (2004) vienas autorių.

## Šaltiniai
Baudžiamoji justicija

**Baudžiamasis teisingumas**, **baudžiamoji justicija** – teisingumo (justicijos) sistemos dalis; siaurąja prasme – teisingumas baudžiamojoje srityje (baudžiamosiose bylose).

Teoriniu lygiu pasaulyje vyrauja baudžiamojo teisingumo, orientuoto į nusikaltimų užkardymą, modelis.

Tarptautiniu mastu (suprainternacionaliniu lygiu) veikia Tarptautinis Baudžiamasis Teismas (*ICC*), būstinė – Haga.

## Lietuvoje

Baudžiamasis teisingumas Lietuvoje vykdomas bendrosios kompetencijos teismų.

Tyrimo lygmeniu Lietuvoje veikia LR TM Baudžiamosios justicijos departamentas bei Teisės instituto Baudžiamosios justicijos skyrius.

## Taip pat skaitykite
* Atkuriamasis teisingumas

## Literatūra
* Svetlana Gečėnienė. Baudžiamosios justicijos poveikis nepilnamečio asmenybei (kardomojo kalinimo tyrimo pavyzdžiu). Daktaro disertacija. Lietuvos teisės universitetas, Vilnius, 2002 m.
Saulėtekis (Vilnius)

**Saulėtekis** – Vilniaus miesto dalis, išsidėsčiusi į šiaurės rytus nuo miesto centro, Antakalnyje. Mikrorajoną sudaro du studentų bendrabučių miesteliai – „Niujorkas“ ir „Kamčiatka“. Pirmajame yra Vilniaus universiteto Fizikos, Teisės, Komunikacijos ir Ekonomikos fakultetai, VU Tarptautinė verslo mokykla, VGTU, sporto salė bei 6 šešiolikos aukštų studentų bendrabučiai, kuriamas Saulėtekio slėnis. „Kamčiatkoje“ stovi du VGTU priklausantys 12 aukštų bendrabučiai, vienas penkiaaukštis ir 4-5 aukštų VU bendrabučiai, kepyklėlė, krepšinio aikštelė, troleibusų žiedas, Saulėtekio stadionas.

## Galerija

Kamciatka by Augustas Didzgalvis.jpg|Studentų bendrabučių kompleksas "Kamčiatka"
PlytinėsTroleibusųŽiedas.JPG|Senosios plytinės troleibusų žiedas ir Saulėtekio stadionas


## Nuorodos
Ampyras

**Ampyras** – vėlyvojo klasicizmo, XIX a. pr. Napoleono I laikmečio meno kryptis. Pavadinimas kilo nuo žodžio *[[imperija]]* Prancūzų kalba.

## Bruožai
Ampyrui būdingos simetriškos monumentalios formos, puošnus dekoras, vaizduojami valdžios simboliai – laurų vainikai, ereliai, karo trofėjai.

## Ampyras Lietuvoje
Lietuvoje ampyro architektūros stiliui priskiriami šie pastatai:
* Lietuvos Respublikos prezidentūra
* Chodkevičių rūmai Vilniuje (Vilniaus paveikslų galerija)
* Tiškevičių rūmai Vilniuje (VGTU architektūros fakultetas)
* Jašiūnų dvaras
* Astravo dvaras
* Burbiškio dvaro rūmai

## Nuorodos
Pierre Nkurunziza

**Pierre Nkurunziza** (1963 m. gruodžio 18 d. – 2020 m. birželio 8 d.) – Burundžio prezidentas ir Demokratijos gynybos nacionalinio komiteto (politinės partijos) vadovas.

Nkurunziza gimė 1963 m. Burundžio sostinėje Bužumbūroje. Jis baigė mokyklas mažesnėse šalies provincijose, o aukštąjį išsilavinimą gavo Burundžio universitete 1990 m. Universitete jis pasižymėjo sporte ir moksluose.

Jo tėvas Eustache Ngabisha 1965 m. buvo išrinktas į šalies parlamentą, o vėliau tapo dviejų provincijų vadovu. 1972 m. buvo nužudytas per etnines žudynes, kuriose žuvo apie 100 000 Burundžio gyventojų.

Nkurunziza dirbo dėstytoju Burundžio universitete, kai šalyje 1993 m. išsiplėtė pilietinis karas. Dar po dvejų metų jis prisijungė prie Demokratijos gynybos nacionalinio komiteto partijos.

Kildamas karjeros laiptais, 1998 m. jis tapo vienu partijos vadovų, o 2001 m. visos partijos vadovu.

Nuo 2004 m. lapkričio Nkurunziza dirbo tuometinio prezidento Domitien Ndayizeye komandoje kaip vienas ministrų. 2005 m. partija laimėjo keletą smulkesnių šalies rinkimų, tad tais pačiais metais Nkurunziza tapo partijos kandidatu į šalies prezidento postą. 2005 m. rugpjūčio 19 d. parlamentas P. Nkurunziza išrinko prezidentu, prisaikdintas 2005 m. rugpjūčio 25 d.

Pierre Nkurunziza buvo vedęs, turėjo du sūnus. Jis pats yra iš septynių vaikų šeimos, tačiau du jo broliai buvo nužudyti pilietiniame kare, o dar trys žuvo kovodami partijos kovose. Šiuo metu iš jo šeimos gyva yra likusi viena sesuo.

## Išnašos
José Eduardo dos Santos

**Žozė Eduardas doš Santošas** (; 1942 m. rugpjūčio 28 d. – 2022 m. liepos 8 d.) – Angolos prezidentas, šias pareigas ėjęs 1979–2017 m. Jis taip pat buvo Angolos liaudies judėjimo už išsivadavimą (**MPLA**) prezidentas.

## Biografija
Doš Santošas gimė Luandos mieste. Jo tėvas buvo darbininkas iš San Tomė ir Prinsipės. Kuomet doš Santošas mokėsi mokykloje, 1956 m. jis įstojo į MPLA judėjimą ir taip pradėjo savo politinę karjerą. Dėl šalies kolonizacijos politikas pasitraukė ir gyveno Prancūzijoje nuo 1961 m. Vėliau jis persikėlė į Kongo Respubliką ir iš ten bendradarbiavo su MPLA, o dar vėliau tapo viceprezidentu. Norėdamas tęsti savo mokslus jis nutarė vykti į tuometinę SSRS, kur įgijo inžinieriaus specialybę Azerbaidžiano naftos ir chemijos institute.

1970 m. jis sugrįžo į Angolą ir dirbo MPLA atstovu Konge, Kinijoje ir Jugoslavijoje. 1974 m. jis tapo MPLA centrinio komiteto darbuotoju. Nuo kitų metų jis ėjo MPLA užsienio reikalų departamento vadovo pareigas.

Po pirmojo Angolos prezidento Agostinjo Neto mirties 1979 m. rugsėjo 10 d. doš Santošas buvo išrinktas MPLA prezidentu ir pradėjo eiti Angolos prezidento pareigas.

1992 m. rugsėjį vykusiuose rinkimuose doš Santošas nugalėjo savo konkurentą Prezidento rinkimuose Joną Savimbį, kuris pasitraukė iš rinkimų po pirmojo rato. Savimbis taip pat buvo UNITA (tautinė sąjunga už visišką Angolos nepriklausomybę) judėjimo lyderis.

Iš karto po rinkimų 1993 m. Angola buvo pripažinta Jungtinių Tautų, o tai labai pakėlė doš Santošo įvaizdį.

Dar didesnių galių prezidentas gavo 1999 m., kai šalies parlamentas doš Santošą paskyrė gynybos ministru.

2002 m. Angolos kariai nukovė J. Savimbį, o tai labai susilpnino UNITA judėjimo galias. Po šio įvykio UNITA baigė savo pasipriešinimo judėjimą ir tuo baigėsi beveik 30 metų trukęs pilietinis karas.

2001 m. doš Santošas paskelbė, kad nedalyvaus kituose Angolos prezidento rinkimuose (2009 m.), tačiau netrukus po to jis buvo perrinktas MPLA sąjungos prezidentu.

## Šaltiniai
Deira

**Deira** () – buvusi anglosaksų karalystė Šiaurės Anglijoje, egzistavusi VI a. Jos žemės buvo nuo Hamberio iki Tyso (*Tees*) ir nuo jūros iki Jorko lygumos vakarinio pakraščio. Vėliau susijungė su Bernicijos karalyste ir sudarė Nortumbrijos karalystę.

Karalystės pavadinimas yra britų kilmės, spėjama, kad iš br 'vandenys' ar *daru* 'ąžuolas'.

Pagal Simeoną Daremietį (*Simeon of Durham*) Deiros teritorija plytėjo nuo Hamberio iki Taino (*Tyne*) upės, tačiau žemės į šiaurę nuo Tyso buvo negyvenamos. Manoma, kad pirmoji Deiros sostinė buvo netoli Poklingtono (*Pocklington*). Po to, kai Edvinas (*Edwin*) aneksavo Ebrauko karalystę, Deiros sostine tapo Jorkas, buvęs *Ebraukas* (*Ebrauc*).

Pirmas žinomas Deiros karalius buvo Ela (*Ælla*), kuris valdė VI a. pabaigoje, po to, kai 581 m. atsikariavo šias žemes iš britų. Po jo mirties Deirą valdė karalius Etelfritas (*Æthelfrith*), kuris buvo vieningas jungtinės Bernicijos ir Deiros karalystės (Nortumbrijos) karalius. Etelfritas valdė, kol 616 ar 617 m. valdžią atėmė Elos sūnus Edvinas (*Edwin*), kuris abi karalystes valdė iki 633 m., kai žuvo mūšyje.

Edvinui žuvus Deirą valdė Edvino pusbrolis (tėvo brolio sūnus) Osrikas (*Osric*), o Berniciją – seserėnas Enfritas (*Eanfrith*).

Apie Deirą rašė Beda savo veikale *Historia Ecclesiastica*.

## Deiros karaliai
Sen.  'karalius',  'karalius'.
Morfologija (biologija)

**Morfologija** – biologijos šaka, kuri studijuoja organizmų formą, struktūrą ir įvairias jų išorines žymes. Skirtingai nei anatomija ir fiziologija, morfologija netiria vidinės organizmo sandaros ir funkcijų.

## Istorija
Žodis „morfologija“ kilo iš senovės Graikų kalbos žodžio *μορφή*, *morphé*, kuris reiškia „formą“ ir iš *λόγος*, *lógos*, reiškiančio „žodį, studijas, tyrimą“.

Morfologijos sąvoką 1790 m. išvystė Johann Wolfgang von Goethe ir nepriklausomai 1800 m. vokiečių anatomas ir fiziologas Karl Friedrich Burdach.

## Taip pat skaitykite
* Lyginamoji anatomija
* Augalų morfologija
* Kladizmas

## Šaltiniai
Ąžuolinė kreivabudė

**Ąžuolinė kreivabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kreivabudžių (*Pleurotus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Parkai, pakelės, gyvų lapuočių sužalotoje vietoje.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė mėsinga, kieta, paviršius šiurkštus, plaušuotai žvynuotas.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 (20) cm skersmens, jauna – pusiau apvali, plačiai vėduokliška, vėliau – paplokščia, šiek tiek įdubusi, plaušuota, žvynuota, pakraščiai užsilenkę žemyn, su plėvelinio apvalkalo liekanomis, balta, pilka, gelsva. Lakšteliai balti, kreminiai, gelsvi, nuaugtiniai, pakraščiai nedantyti. Kotas 2–6×1–4 cm, ekscentrinis, šoninis, plaukuotas, baltas, gelsvas. Trama kieta, balta, malonaus, pikantiško kvapo, riešutų skonio. Sporos 9–13×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai plačiai vėduokliški, baltai pilkšvi, trama mėsinga, pikantiško kvapo.

Auga pavieniui ant lapuočių, retai ant spygliuočių medžių (pažeistoje vietoje) arba ant negyvos medienos. **Nevalgoma**, nereta.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 197 psl.

## Nuorodos
* Ąžuolinės kreivabudės nuotraukos
Urų kalba

**Urų** kalbą vartojo Amerikos čiabuviai – urų genties žmonės. 2000 metais buvo likę tik 2 iš 100–150 gentainių, kurie supranta urų kalbą. Urų gentis yra įsikūrusi Bolivijoje, La Paso departamente, Ingavos provincijoje prie Titikakos ežero. Urų kalba yra artima čipajų kalbai ir priklauso čipajų–urų kalbų šeimai. Šiuo metu gentis vartoja ispanų kalbą.

## Nuorodos
* 
* Urų kalba
Šiaurinis kelmutis

**Šiaurinis kelmutis** (*Armillaria borealis*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kelmučių (*Armillaria*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, parkai, sodai, pakelės, ant lapuočių, spygliuočių medienos.
* **Augimo laikas**
Vasara (retai), ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlės pakraščiai šviesesnės spalvos, lygiu paviršiumi, vagoti.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens ar didesnė, su buku gūbreliu, netaisyklingai paplokščia, centrinėje dalyje plaušuota, žvyneliuota, pakraščiai lygūs, vagoti, nuo pilkšvai gelsvos iki rudos spalvos. Jauni lakšteliai – kreminiai, ochriškai rusvi, gelsvai rusvi, priaugtiniai, jauni – pridengti balto apvalkalo plėvele. Kotas 5–8 (10)×0,5–1,5 (2) cm, į pamatą storėjanti, su baltu žiedu, viršutinėje dalyje baltas, gelsvas, į pamatą ruduojanti, balsvai plaušuotas. Trama balta, nestora, malonaus kvapo, skonio. Sporos 7–10 (11)×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė labiau apšepusi viduryje, kotas viršutinėje dalyje baltas, su baltu žiedu. Panašus į paprastąjį kelmutį, kuris šiuo metu skirstomas į 5 rūšis.

Auga miškuose, parkuose kaip parazitas, saprotrofas, didelėmis grupėmis. Valgomas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 199 psl.
Pilkšvoji kreivabudė

**Pilkšvoji kreivabudė** (*Pleurotus pulmonarius*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kreivabudžių (*Pleurotus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, parkai, ant negyvų šermukšnių, blindžių ar drebulių.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Šviesesnė, nei gluosninė kreivabudė.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, vėduokliška, paplokščia, pilkšva, išblukusiai ochrinė, rausvai gelsva, nemėsinga. Lakšteliai balti, pilkšvi, gelsvi, nuaugtiniai, nedantyti. Kotas šoninis, 0,5–2,5×0,5–1 (1,5) cm. Trama balta, pilkšva, plona, miltų kvapo, nekarti. Sporos 7–11×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai pilkšvi, gelsvi, rusvi, auga po kelis ant negyvos lapuočių medienos.

Dygsta pavieniui, grupelėmis. Dažna. Vertingas valgomas grybas.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 196 psl.
Paprastasis vapsvavoris

**Paprastasis vapsvavoris** (*Argiope bruennichi*) – vorų (*Araneae*) būrio, kryžiuočių (*Araneidae*) šeimos voras.

Tai gana stambūs ir į vapsvas panašūs vorai. Patinų ilgis 5-9 mm, patelių 19-28 mm. Jie aptinkami saulėtose pakelėse, dykvietėse, miško pakraščiuose, prie vandens telkinių. Pagrindinis šių vorų maistas yra žiogai.

## Voratinklis
Prie pat žemės, tarp žemų augalų, nutiesia vertikalų tinklą, kuris yra su iš centro į apačią ir į viršų išeinančiomis plačiomis zigzaginėmis verpalų juostomis – stabilimentais (sutvirtinimais). Gaudomoji sritis 30 cm skersmens, spindulių skaičius – 32. Slėptuvės nedaro, voras tupi tinklo centre. Ištikus pavojui arba nukrenta ant žemės, arba minutę laiko staigiais judesiais siūbuoja tinklą. Tai labai gerai matyti žolės stiebu palietus tinkle tupintį vorą.

## Dauginimasis ir vystymasis
Poravimosi metu patelė dažnai suėda patinėlį (kanibalizmas), tik retkarčiais jam pasiseka pabėgti. Kiaušinėlius deda rugpjūčio mėn. Jų būna 300–400, gelsvos spalvos, suformuotų į rutulį. Kiaušinėlių kokonas nuverptas iš kelių voratinklinių gijų sluoksnių, užmaskuotas tarp žolių stiebelių. Iš viso patelė pagamina iki 5 kokonų. Patelės po kiaušinėlių dėjimo nugaišta. Po mėnesio išsirita jaunikliai, kurie peržiemoja tame kiaušinėlių kokone. Gegužės pabaigoje – birželio pradžioje jie prakanda išorinėje kokono sienelėje angą ir palieka savo žiemos būstą. Po trijų mėnesių tampa suaugėliais ir vėl gali daugintis. Kartais tokius gerai apsaugotus kiaušinėlių kokonus užpuola parazitiniai ichneumonidai, kurie padeda savo kiaušinėlius. Išsiritusios vabzdžių lervos maitinasi vorų embrionais.


Image:Argiope bruennichi by Darius.JPG‎
Image:Argiope bruennichi by Darius2.JPG
Image:Argiope_bruennichi_by_Darius3.JPG


Image:Argiope_bruennichi_by_Darius4.JPG
Image:Spider-home.jpg
Image:Argiope bruennichi (white background).png


## Nuorodos
* Paprastasis vapsvavoris
Triumfo arka

**Triumfo arka** – arkos formos architektūrinis paminklas, skirtas pažymėti karvedžio pergalei. Dažnai dekoruota reljefais, šlovinančiais pergalę įrašais. Statoma nuo antikos laikų, senovės persų, romėnų. Vėliau triumfo arkų statybų menas atsigavo renesanso laikotarpiu.
Antanas Jackus Klementas

**Antanas Jackus Feliksas Klementas** (gimė Garduose (dabartinė Žemaičių Kalvarija), krikštytas 1756 m. rugpjūčio 22 d. Sedoje – 1823 m. birželio 16 d. Telšiai) – Lietuvos poetas. Vienas pirmųjų vadinamojo žemaičių sąjūdžio poetų.

## Biografija
Gimė Simono Klemento ir Barboros Montvydaitės šeimoje (tėvai susituokė 1753 metų lapkritį Sedoje, jaunasis buvo iš Žemaičių Kalvarijos, jaunoji – iš Laumių). M. Biržiškos manymu, Klementai į Volynę atsikėlė iš Vengrijos, poeto tėvas iš tenai atkeliavo į Žemaičius. Čia jie turėjo Laumių dvarą (Žemaičių Kalvarijos parapijoje), šešis baudžiauninkus. Dar buvo malūnas ir karčema. Vienu metu visa šeima vėl nuvyko į Vorobiną prie Pinsko, kur grafų Pliaterių dvare tėvas Simonas dirbo prievaizdu. Antanas mokėsi Dombrovicos pijorų mokykloje netoli Pinsko. 1771 m. grįžo į Žemaitiją, dirbo advokatu Raseiniuose, Telšiuose. 1797 m. Lietuvos Vyriausiojo Teismo deputatas Vilniuje. 1802–1808 m. Telšių teismo teisėjas. 1814–1817 m. Telšių apskrities vėliavininkas.

## Kūryba
Rašė lenkų ir lietuvių kalba, kūrybos nespausdino, nors Dionizas Poška rusų mokslininkui P. Kepenui jį pristatė kaip visoje Žemaitijoje žinomą poetą. Rankraščiais paliko apie 140 kūrinių lietuvių kalba (apie 1500 eilučių, iš visos kūrybos liko daugiau, kaip 61000 eilučių, rankraščius saugo Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas). Kūrė odes, elegijas, himnus, epigramas, alegorijas, idiles, dainas, maldas, raudas, laiškus, eiliavo „Bibliją“. Parašė satyrų iš caro valdininkų, kunigų, valstiečių gyvenimo. Ragino valstiečius dėtis prie 1794 m. sukilimo (eilėraštis „Klawsik tu waykuti muno…“, lenkų k. pavadinimas *Piosenka żmudzka Czasu Rewolucyi robiona*), ginti tikėjimą, smerkė seimelių pakrikimą. Buvo unijinės valstybės šalininkas, bet eiliuotame laiške vyskupui J. A. Giedraičiui „Donis priedero“ vertino ir gynė lietuvių kalbą. Iš lenkų į lietuvių kalbą išvertė savo idilių, sudarė jų ciklą „Sodžių darbai“, jose vyrauja lyrinio herojaus dialogas su gamta, ilgimasi ramybės ir harmonijos. Kūrybai būdinga sentimentalumas, pasakojimo laisvumas, pasaulietinių temų įvairovė, jausmingumas.

## Bibliografija
* Žemaitiška giesmelė, Vilnius, 1972.

## Šaltiniai
Vytautas Klemka

**Vytautas Klemka** (1924 m. rugsėjo 8 d. Rudikiškis, Panemunėlio valsčius, Rokiškio apskr. – 1991 m. rugpjūčio 14 d. Kaunas) – Lietuvos skulptorius, grafikas, tapytojas.

## Biografija
Žmona Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė. 1946–1948 m. mokėsi Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. 1949–1961 m. Kaune dirbo Požėlos spaustuvėje. 1961–1977 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume.

## Kūryba
Sukūrė grafikos (estampai linoraižinio, oforto, akvatintos, sausosios adatos technika), tapybos (aliejinės tapybos, akvarelių, pastelių), skulptūros kūrinių. Kūrybos pagrindinės temos – žmogus, gamta, ypač daug sukūrė pajūrio vaizdų. Šeštajame dešimtmetyje daugiausia kūrė skulptūras („Mergaitė su pėdu“ 1951 m., „Valstiečiai“ 1952 m.). Grafikos kūriniai išsiskiria poetiškumu, precizišku štrichu, subtiliais tonais, ankstyvuosiuose vyravo tikroviškas, šiek tiek stilizuotas piešinys („Pirčiupio tragedija“ 1959–1960 m., „Tinklus taiso“ 1965 m.). Aštuntojo dešimtmečio kūriniai romantizuoti, poetiški („Kopų paukštis“ 1976 m., „Vėjas kopose“ 1984 m.). Grafikos technikomis sukūrė portretų (Vinco Mykolaičio-Putino portretas 1979 m., Dailininko Kajetono Sklėriaus portretas, Jono Šileikos portretas, abu 1983 m.). Akvarelės sukurtos panašia į K. Sklėriaus maniera, būdingi skaidrūs tonai, laisvas potėpis („Natiurmortas su kriaušėmis“ 1986 m., „Langas į sodą“ 1987 m.).

Nuo 1953 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos Kaune 1962 m., 1974 m., 1976 m., 1987 m., Vilniuje 1977 m., pomirtinė Rokiškyje 2004 m. Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus, Rokiškio krašto muziejus.

## Šaltiniai
Ekoregionas

**Ekoregionas** – regionas, kuriam dėl jo geografijos, vyraujančių dirvožemio, klimato ir kitų veiksnių būdingos tam tikro pobūdžio ekosistemos.

Ekoregionai apima santykinai dideles sausumos ar vandens teritorijas. Vieno ekoregiono bioįvairovė ir charakteringos ekosistemos skiriasi nuo kitų ekoregionų. Išskiriama 867 sausuminiai ir 232 jūriniai ekoregionai.

## Taip pat skaitykite
* Ekosistema
* Biogeografija
* Biologinė įvairovė
* Biomas

## Nuorodos

* Ekoregionų žemėlapis
Karl Jenkins

**Dr. Karl William Jenkins** (g. 1944 m. vasario 17 d.) – Velso muzikantas ir kompozitorius. 2005 m. apdovanotas Britų Imperijos ordinu.

Gimė Goverio pusiasalyje, Penklaudo kaime, Velse. Karl Jenkins muzikinę karjerą pradėjo Velso nacionaliniame jaunimo orkestre kaip obojininkas. Vėliau studijavo muziką Kardifo universitete, Karališkoje muzikos akademijoje.

Nemažą muzikinės karjeros dalį Jenkins buvo džiazo atlikėjas: grojo obojumi, saksofonu, klavišiniais. Buvo Graham Collier suburtos grupės nariu, 1969 m. su bendraminčiais įkūrė džiazo kolektyvą Nucleus, su kuriuo 1970 m. laimėjo Montrė džiazo festivalį Šveicarijoje. Grojo džiazo/roko grupėje Soft Machine.

Kaip kompozitorius Karl Jenkins pagarsėjo su ambient muzikos projektu (albumų serija) *[[Adiemus]]*.

## Diskografija

### Albumai
* **
* *[[Adiemus II: Cantata Mundi]]*
* *[[Adiemus III: Dances of Time]]*
* *[[Adiemus IV: The Eternal Knot]]*
* *[[Adiemus V: Vocalise]]*

### Kolekcijos
* *The Best of Adiemus*

### Kiti darbai
* *Adiemus: Live* – Adiemus muzikos įrašai iš koncertų
* *Eloise* (opera)
* *Imagined Oceans* (1998 m.)
* *The Armed Man: A Mass for Peace* (2000 m.)
* *Dewi Sant* (2000 m.)
* *Diamond Music* (1996 m.)
* *Merry Christmas to the World* (1995 m.) – tradicinės kalėdinės muzikos kūriniai, orkestruoti Jenkins’o
* *Over the Stone* (2002 m.) – dvigubos arfos koncertas
* *Crossing the Stone* (2003 m.) – albumas drauge su Velso arfos muzikantu Catrin Finch
* *Ave Verum* (2004 m.)
* *In These Stones Horizons Sing* (2004 m.)
* *Requiem* (2005 m.) – Requiem interpretacija su japoniškos muzikos ir literatūros elementais
* *Quirk* (2005 m.)
* *River Queen* (2005 m.) – garso takelis filmui *[[River Queen]]*
* *Tlep* (2006 m.)
* *Kiri Sings Karl* (2006 m.) – su Kiri Te Kanawa
* *This Land of Ours* (2007 m.) – su Cory Band ir Cantorion
* *Stabat Mater* (2008 m.) – Jenkins’o XIII a. katalikų poemos adaptacija
* *Palladio* (data nežinoma)
Arabiškieji skaitmenys

**Arabiškieji skaitmenys** – dabar plačiausiai paplitę simboliai (skaitmenys): 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, kuriais dešimtainėje skaičiavimo sistemoje galima užrašyti bet kokį skaičių. Jie naudojami įprastinėje dešimtainėje pozicinėje (skaitmens prasmė priklauso nuo vietos skaičiuje (19 ir 91 turi skirtingą reikšmę)) skaičiavimo sistemoje. 

Šie skaitmenys iš tikrųjų sukurti indų matematikų, vėliau perimti arabų, iš kurių vėliau skaitmenis perėmė europiečiai, todėl jie dažnai dar vadinami **indiškaisiais skaitmenimis** arba **indiškaisiais ir arabiškaisiais skaitmenimis**. Kolonizacijos metu skaitmenys paplito po visą pasaulį.

Sąvoka „arabiškieji skaitmenys“ taip pat gali būti taikoma rytų arabų skaitmenims (٠.١.٢.٣.٤.٥.٦.٧.٨.٩), kurie lig šiol vartojami arabų, arba įvairioms indų matematikų apie 500-uosius metus išrastoms dešimtainėms pozicinėms nulį turinčioms skaičiavimo sistemoms. Arabiškų skaitmenų išradimas laikomas svarbiu tolesnei matematikos raidai.

## Istorija

Arabiškieji skaitmenys kilo iš Indijos VI arba VII a., vėliau XII a. dėka arabų kultūros paplito Europoje ir kitose pasaulio dalyse.

Europoje, prieš atsirandant arabiškiesiems skaičiams, buvo naudojami romėniški skaitmenys, kurie dažnai naudojami iki šiol, pavyzdžiui, žymėti kelintiniams skaičiams ar laikrodžių ciferblatuose valandas.

## Šaltiniai
Abelis Klenickis

**Abelis Klenickis** (1904 m. liepos 14 d. Tauragėje – 1990 m. gegužės 13 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, dirigentas, smuikininkas, menotyros kandidatas.

## Biografija
1928–1940 m. Valstybės teatro orkestro smuikininkas. 1930 m. baigė Kauno muzikos mokyklą, I. Vildmano-Zaidmano smuiko klasę. 1938–1940 m. studijavo Kauno konservatorijoje, mokytojai Juozas Gruodis ir Jurgis Karnavičius. Karo metais pasitraukė į Rusijos gilumą. 1942–1944 m. Lietuvos SSR valstybinių meno ansamblių Pereslavlyje Zaleskyje dirigentas.

1944–1945 m. ir 1958–1963 m. LSSR filharmonijos, 1945–1958 m. Lietuvos radijo simfoninio orkestro dirigentas. 1953 m. eksternu baigė LSSR konservatorijos kompozicijos klasę, 1956 m. baigė Maskvos konservatorijos aspirantūrą, L. Ginzburgo dirigavimo klasę. 1953–1990 m. dėstė LSSR konservatorijoje, nuo 1976 m. profesorius. 1961 m. menotyros mokslų kandidatas. Dirigavo Maskvos, Rygos, Talino, Minsko ir kt. simfoniniams orkestrams.

1945–1954 m. LSSR kompozitorių sąjungos atsakingasis sekretorius, 1949–1951 m. ėjo ir sąjungos pirmininko pareigas.

## Kūryba
Socialistinio realizmo ir sovietinės ideologijos apologetas, naujovių lietuvių kompozitorių kūryboje kritikas. Kūrybai būdingos klasicistinės muzikos tradicijos, deklaratyvi sovietinė tematika.

**Kūriniai**
* Koncertas smuikui ir orkestrui, 1929 m.
* Variacijos smuikui ir orkestrui Stasio Šimkaus kūrinių temomis, 1943 m.
* Marytė Melnikaitė, kantata, 1945 m., žodžiai – Salomėja Nėris
* Ačiū Stalinui, kantata, 1947 m.
* Virš laisvų arimų, kantata, 1949 m., žodžiai – Jonas Lapašinskas
* Didysis Tėvynės karas, ciklas balsui ir simfoniniam orkestrui, 1949 m.
* Prie Nemuno, opera, 1951 m., libretas – Borisas Dauguvietis, Vladas Mozūriūnas, Stasys Yla ir Jonas Mackonis, pastatyta 1960 m., Klaipėdos liaudies operos teatras
* Raudonojoje aikštėje, kantata, 1956 m., žodžiai – Eduardas Mieželaitis
* Vardan taikos, kantata, 1956 m., žodžiai – P. Milaknis
* Vasaros diena, siuita, 1956 m.
* Į laimę, oratorija, 1957 m., žodžiai – Julius Janonis
* Koncertas poema violončelei ir orkestrui, 1962 m.
* Simfonijetė, 1962 m.
* Lietuvos keliais, siuita, 1964 m., žodžiai – Kostas Kubilinskas
* Romansas smuikui ir orkestrui, 1967 m.
* Pučiamųjų kvintetas, 1968 m.
* Beširdis, baletas vaikams, libretas – Juozas Gudavičius, Lili Navickytė ir Irena Stravinskienė, pastatytas 1969 m.
* Variacijos kameriniam orkestrui, 1971 m.
* Laužai, kantata, 1974 m., žodžiai – Ramutė Skučaitė
* Kantata apie laužus vaikų chorui ir simfoniniam orkestrui, 1974 m.
* Pergalė, uvertiūra, 1977 m.
* Simfonija, 1982 m.
* 3 styginių kvartetus: 1933 m., 1945 m., 1948 m.
* Parašė solo ir choro dainų
* Šokis, valtornai ir fortepijonui

## Bibliografija
* Instrumentinio koncerto dirigavimas. – Vilnius: Laikraščių ir žurnalų leidykla, 1958. – 34 p.

## Įvertinimas
* 1945 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1964 m. LSSR liaudies artistas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Dirigavimas ir Lietuvos dirigentai / Rimas Geniušas. – Vilnius, 1973. – 125 p.: iliustr.
Valentinas Klevas

**Valentinas Klevas** (g. 1950 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.

## Biografija
Mokėsi Kauno VII-joje vidurinėje (Šančių) mokykloje. Baigė mokyklą 1967 m. 1973 m. baigė Vilniaus universiteto pramonės ekonomikos fakultetą. 1990 -ais apsigynė socialinių mokslų daktaro disertaciją. 2000 m. apsigynė  habilituoto socialinių mokslų daktaro disertaciją.

1973–1990 m. dirbo Lietuvos energetikos instituto Kompleksinių energetikos tyrimų laboratorijoje, nuo 1993 m. iki 2020 m. Regionų energetikos plėtros laboratorijos ir Atsinaujinančių išteklių ir efektyvios energetikos laboratorijos vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 2003 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2005 m.iki 2016 m. profesorius. 2016 m. KTU senatas suteikė profesoriaus vardą. 

Vydūno draugijos narys. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis – energetikos ekonomika: regionų energetikos plėtra, energetikos plėtros gairės ir valdymo problemos, šilumos tiekimo strategija, efektyvus energijos vartojimas. Vadovavo apie 20 Lietuvos mokslinių programų ir projektų vykdymui Lietuvoje. Dalyvavo apie 20 energetikos srities tarptautinių projektų. Tarptautinių projektų BACCHUS (2001–2003 m.), RUSE (nuo 2004 m.), SEIPLED (nuo 2006 m.) darbo grupių vadovas. Tarptautinėse konferencijose skaitė pranešimus ir dalyvavo tarptautinių projektų aptarimuose  18 šalių. 

## Bibliografija
* Energijos tausojimo valstybinės politikos įvadas, monografija, 1998 m
* .Lietuvos energetikos ekonomikos pagrindai, monografija, 2006 m.
* Energetikos ekonomikos pagrindai, mokomoji knyga, 2011 m.
* Justification of long – term economic policy of renewable energy sources, monografija, Nova Science Publishers, New York, 2015 m.
*Pitagoro štabas -pjesių knyga, Naujasis lankas, 2020 m.
*The Paradigma of Harmonious Progress in Energy, Cambridge Scholars Publishing,  2020 m

## Šaltiniai
Gražina Kliaugienė

**Gražina Kliaugienė-Skabickaitė** (1944 m. gegužės 16 d. Panevėžys – 1995 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos menotyrininkė, dailės kritikė.

## Biografija
1964–1966 m. studijavo mediciną ir geologiją Vilniaus universitete, 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1981 m. dirbo Kultūros ministerijos Dailės skyriuje, 1981–1983 m. – Istorijos instituto Menotyros sektoriuje.

Nuo 1972 m. parašė daugiau kaip 300 straipsnių (kai kuriuos pasirašinėjo slapyvardžiu *Viktoras Jonušas*) periodiniuose leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Kultūros barai“, „Pergalė“, „Krantai“, „7 meno dienos“ ir kituose. Kritikos straipsniuose plėtojo eseistinį analitinį stilių, nagrinėjo meno raidos, dailininkų kartų priešpriešos, meninės kalbos atsinaujinimo problemas, būdinga vaizdinga kalba. Formavo visuomenės sampratą apie meno kokybę, neigė dailės vertinimą pagal politinį angažuotumą arba ideologinę konjunktūrą. Rengė televizijos laidas „Versmės“, „Mano pasaulis“.

## Bibliografija
* XX a. lietuvių dailės istorija: Lietuvių tarybinė dailė. 1940-1960 m., t. 3 1990 m., skyrių apie tapybą viena autorių.
* Gražina Kliaugienė. Straipsniai, Vilnius, 1999 m.

## Šaltiniai
Netikrosios lūpuotės

** Netikrosios lūpuotės** (*Pseudocheilinus*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Pseudocheilinus citrinus]]*
* *[[Pseudocheilinus dispilus]]*
* *[[Pseudocheilinus evanidus]]*
* Raudondryžė lūpuotė (*Pseudocheilinus hexataenia*)
* *[[Pseudocheilinus ocellatus]]*
* *[[Pseudocheilinus octotaenia]]*
* *[[Pseudocheilinus tetrataenia]]*
Antanas Kličius

**Antanas Kličius** (1905 m. birželio 15 d. Ryga – 1956 m. liepos 15 d. Karaganda, palaidotas Rygos kapinėse) – Lietuvos cirko artistas.

## Biografija
Nuo 1921 Latvijos, TSRS cirkų, nuo 1953 m. Lietuvos filharmonijos cirko artistas. Svarbiausius numerius atlikdavo su dresuotais žvėrimis (liūtais, tigrais, meškomis). Žuvo atlikdamas atrakcioną, jį sudraskė jo paties išaugintas meškinas Andrius.

## Šaltiniai
Paragva

**Paragva** (, ) – upė rytų Bolivijoje, Santa Kruso ir Beni departamentuose; Gvaporės kairysis intakas. Prasideda San Ignasijo de Velasko miesto apylinkėse. Teka į šiaurės rytus, sudaro vakarinę Noelio Kempfo Merkado nacionalinio parko ribą. Teka lygumomis, pelkynais. Įteka į Gvaporę netoli Piso Firmės gyvenvietės.

Didžiausi intakai: Tarvas, San Ramonas.

## Šaltiniai
Spalvotieji juliai

**Spalvotieji juliai** (*Pseudojuloides*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Pseudojuloides argyreogaster]]*
* *[[Pseudojuloides atavai]]*
* *[[Pseudojuloides cerasinus]]*
* Oranžinis julis (*Pseudojuloides elongatus*)
* Raudonakis julis (*Pseudojuloides erythrops*)
* *[[Pseudojuloides inornatus]]*
* *[[Pseudojuloides kaleidos]]*
* Dėmėtašonis julis (*Pseudojuloides mesostigma*)
* *[[Pseudojuloides pyrius]]*
* *[[Pseudojuloides severnsi]]*
* *[[Pseudojuloides xanthomos]]*
E22

**Europos kelias E22** – kelias, kurio ilgis yra daugiau, nei 5200 km, yra vienas iš ilgiausių Europos kelių tinklo kelių. Kelias prasideda Holihede, Jungtinėje Karalystėje, o baigiasi Išime, Rusijoje.
Galius Kličius

**Galius Kličius** (1950 m. gegužės 10 d. Vilniuje – 2024 m. rugsėjo 11 d. ten pat) – Lietuvos teatro ir kino dailininkas, scenografas.

## Biografija
1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1972–1975 m. dirbo dailininku Vilniaus universiteto Kiemo teatre, 1976–1978 m. – scenografu Jaunimo teatre, 1978–1993 m. Lietuvos kino studijoje.

Sukūrė scenografijų spektakliams Šiaulių, Panevėžio, Lietuvos nacionaliniame dramos, Lietuvos operos ir baleto teatre, televizijos, kino filmams. Scenovaizdžiams būdingas humoras, ironija, elementų gausa. Dalyvavo scenografijos parodose (Vilnius 1977 m., Talinas 1981 m., Ryga 1985 m.). Nuo 1993 tapė paveikslus. Kūrinių turi Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus.

## Scenografija
**Teatre:**
* Saulius Šaltenis. Škac, mirtie, visados škac, 1976 m., Jasonas 1978 m.
* Žanas Kokto. Žmogaus balsas, 1977 m.
* Rudolfas Blaumanis. Siuvėjų dienos Silmačiuose, 1993 m.
* Kaip žydėjimas vyšnios… pagal S. Nėrį, 1974 m.
* Hermanas Zudermanas. Jonas ir Erdmė, 1979 m.
* History of Lithuania 2004 m., pagal J. Erlicką
* …su meile-Marlene Dietrich, 2005 m.
* Stanislavas Stratijevas. Maksimalistas, 1988 m.
* Aleksandras Dudarevas. Eiliniai, 1984 m., Kauno dramos teatre
* Johanas Štrausas. Čigonų baronas, operetė, 1995 m.
* Herkus Kunčius. Sučiuptas velnias, 2001 m.

**Televizijoje:**
* Nauji Robino Hudo nuotykiai, 1996-1999 m.
* Atila, 2001 m., rež. D. Lowry
* Elžbieta, 2005 m., rež. T. Hooperis

**Kine:**
* Nebūsiu gangsteris, brangioji, 1978 m., rež. Algimantas Puipa
* Žaltvykslės, 1980 m., rež. Gytis Lukšas
* Faktas, 1980 m., rež. Almantas Grikevičius
* Vasara baigiasi rudenį, 1981 m., rež. Gytis Lukšas
* Mano mažytė žmona, 1984 m., rež. Raimundas Banionis
* Vakar ir visados, 1984 m., rež. Gytis Lukšas
* Jo žmonos išpažintis, 1984 m., rež. Almantas Grikevičius
* Kažkas atsitiko, 1986 m., rež. Artūras Pozdniakovas
* Amžinoji šviesa, 1987 m., rež. Algimantas Puipa
* Šešiolikmečiai, 1987 m., rež. Raimundas Banionis
* Ir ten krantai smėlėti, 1991 m., rež. Algimantas Puipa
* Procesas, 1994 m., rež. Algimantas Puipa
* Dievų miškas, 2005 m., rež. Algimantas Puipa
* Nuodėmės užkalbėjimas, 2007 m., rež. Algimantas Puipa
* Kai apkabinsiu tave, 2010 m., rež. Kristijonas Vildžiūnas
* Senekos diena, 2016 m., rež. Kristijonas Vildžiūnas
* Kita tylos pusė, 1019 m., rež. Algimantas Puipa

## Įvertinimas
* 1984 m. LTSR valstybinė premija
* 1989 m. Pabaltijo scenografijos trienalės I premija

## Šaltiniai
Vaivorykštinės lūpažuvės

**Vaivorykštinės lūpažuvės** (*Pseudocoris*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Pseudocoris aequalis]]*
* *[[Pseudocoris aurantiofasciatus]]*
* *[[Pseudocoris bleekeri]]*
* *[[Pseudocoris heteroptera]]*
* *[[Pseudocoris ocellata]]*
* *[[Pseudocoris philippina]]*
* Pilkasis junkeris (*Pseudocoris yamashiroi*)
San Ignasio de Velaskas

**San Ignasio de Velaskas** (, ) – miestas pietryčių Bolivijoje, Santa Kruso departamente, 476 km į šiaurės rytus nuo Santa Kruso, netoli Paragvos upės ištakų. Chosė Migelio de Velasko provincijos centras. Vyskupijos centras. Šalia San Ignasijaus telkšo Gvapomo tvenkinys.

## Šaltiniai
Tokijo elektros energijos kompanija

**Tokijo elektros energijos kompanija** (, ), dar žinoma kaip **Toden** (東電; *Tōden*), **TEEK** arba **TEPCO** – elektros įmonė, aptarnaujanti Japonijos Kanto regioną, Jamanašio prefektūrą ir rytinę Šidzuokos prefektūros dalį. Įmonės būstinė įsikūrusi Čijodoje, Tokijuje. 

1951 m. įkurta įmonė yra didžiausias Japonijos energijos gamintojas.

## Nuorodos
* Tepco svetainė (anglų k.)
* Tepco svetainė (japonų k.)
Dantytosios lūpažuvės

**Dantytosios lūpažuvės** (*Semicossyphus*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Semicossyphus darwini]]* 
* *[[Semicossyphus pulcher]]* 
* Didžiagalvė dantytoji lūpažuvė (*Semicossyphus reticulatus*)
Baltadryžiai juliai

**Baltadryžiai juliai** (*Stethojulis*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
*Baltadryžis julis *[[Stethojulis albovittata]]* 
**[[Stethojulis balteata]]* 
**[[Stethojulis bandanensis]]*
* *[[Stethojulis interrupta]]*
**[[Stethojulis maculata]]*
**[[Stethojulis marquesensis]]* 
**[[Stethojulis notialis]]* 
**[[Stethojulis strigiventer]]* 
**[[Stethojulis terina]]* 
**[[Stethojulis trilineata]]*
Adolfas Klimas

**Adolfas Klimas** (1889 m. birželio 16 d. Kušliškiai, Kalvarijos valsčius – 1985 m. spalio 9 d. Klyvlendas) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Brolis Petras Klimas. 1912–1916 m. su pertraukomis studijavo teisę ir pedagogikos dalykus A. Šaniavskio universitete Maskvoje. 1915–1916 m. dirbo Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti, nuo 1916 m. – šios draugijos Kultūros ir švietimo Petrogrado sekcijoje ir savaitraščio „Lietuvių balsas“ redakcijoje. Po 1917 m. Vasario revoliucijos dirbo laikraščio „Santara“ redakcijoje, leidinio „Laisvoji Lietuvos mokykla“ redaktorius.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Knygų leidimo komisijoje prie Lietuvių mokslo draugijos, laikraščio „Lietuvos aidas“ redakcijoje. 1920–1921 m. faktiškasis savaitraščio „Lietuvos ūkininkas“ redaktorius, leidinių „Darbas“, „Saulėtekis“, žurnalo „Varpas“ redakcijų darbuotojas. 1921 m. redagavo Šaulių sąjungos žurnalą „Trimitas“. Buvo Steigiamojo ir vėlesnių Seimų stenogramų redaktorius. 1937 m. redagavo dienraštį „Šiandien“. Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į JAV.

1922 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, 1929 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos vienas steigėjų.

Nuo 1906 m. rašinius *Pelagiaus* slapyvardžiu spausdino savaitraštyje „Naujoji gadynė“, dienraštyje „Vilniaus žinios“, laikraštyje „Lietuvos žinios“, slapyvardžiu *A. Kelmutis* arba *A. K-mas* ir inicialais *A. K.* – savaitraštyje „Lietuvos ūkininkas“. Apie Lietuvą esperanto kalba rašė Suomijos leidinyje „Sanomat“, flamandų „Gazette van Gent“. Parašė mokyklinių vadovėlių, esperanto vadovėlį (1928 m.). JAV čia bendradarbiavo laikraštyje „Naujienos“, Lietuvių enciklopedijoje, kituose JAV lietuvių leidiniuose. 

## Šaltiniai
Kreivažuvės

**Kreivažuvės** (*Suezichthys*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Kreivažuvė (*Suezichthys arquatus*)
* *[[Suezichthys aylingi]]*
* *[[Suezichthys bifurcatus]]*
* *[[Suezichthys caudovittatus]]*
* *[[Suezichthys cyanolaemus]]*
* *[[Suezichthys devisi]]*
* *[[Suezichthys gracilis]]*
* *[[Suezichthys notatus]]*
* *[[Suezichthys russelli]]*
* *[[Suezichthys soelae]]*
* *[[Suezichthys tripunctatus]]*
Blankas (Bolivija)

**Blankas** (, ) – upė rytų Bolivijoje, Santa Kruso ir Beni departamentuose; Gvaporės kairysis intakas. Prasideda Agvas Kaljenteso upe, ištekančia netoli Konsepsjono. Teka šiaurės vakarų kryptimi, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Gvaporę netoli Brazilijos miesto Košta Markišo.

Didžiausi intakai: San Martinas, Bauresas, Sapokosas, Negras, Lopesas.

Upės baseine gyvena indėnai mochai. Didesnės gyvenvietės prie upės: La Čonta, Urubiča, Kururu, El Karmenas, Belja Vista.

## Šaltiniai
Žaliažuvės

**Žaliažuvės** (*Symphodus*) – lūpažuvinių (*Labridae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* *[[Symphodus bailloni]]*
* *[[Symphodus cinereus]]*
* *[[Symphodus doderleini]]*
* Viduržemio jūros žaliažuvė (*Symphodus mediterraneus*)
* *[[Symphodus melanocercus]]*
* Tamsiadryžė žaliažuvė (*Symphodus melops*)
* Dėmėtoji žaliažuvė (*Symphodus ocellatus*)
* *[[Symphodus quinquemaculatus]]*
* *[[Symphodus roissali]]*
* *[[Symphodus rostratus]]*
* Jūrų povas (*Symphodus tinca*)


File:Symphodus roissali 1.jpg|Jūrų povas (*Symphodus tinca*)
Antanas Klimas

**Antanas Klimas** (1924 m. balandžio 17 d. Pelekonyse, Jiezno valsčius – 2016 m. rugsėjo 18 d. Braitone, JAV) – Lietuvos kalbininkas, mokslų daktaras.

## Biografija
1941–1943 m. studijavo lituanistiką, filosofiją Vytauto Didžiojo universitete. 1942 m. baigė Kauno mokytojų seminariją. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1947 m. Pabaltijo universitete prie Hamburgo studijavo kalbotyrą ir germanistiką. 1948 m. persikėlė į JAV. 1948–1950 m. studijas tęsė Pensilvanijos universitete, Filadelfijoje, kur jo mokytojai buvo Antanas Salys ir Alfredas Erichas Senas. 1956 m. daktaras. 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas. 1989 m. suteiktas nusipelniusio profesoriaus vardas.

1950–1957 m. Pensilvanijos universiteto dėstytojas. 1957–1989 m. Ročesterio universitete (Niujorkas) dėstė germanistiką, indoeuropiečių, baltų, slavų kalbotyrą, nuo 1970 m. profesorius. Mirė 2016 m. rugsėjo 18 d. Braitone, Niujorko valstijoje, JAV.

## Mokslinė veikla
Daugiausia tyrė lietuvių kalbos istoriją, onomastiką, baltų, slavų ir germanų kalbų santykius. Parašė lietuvių kalbos vadovėlių, žodynų. Redagavo „Lietuvių kalbos žodyną“ (su S. Barzduku, 1974 m.). 1967–2005 m.buvo vienas iš žurnalo „Lituanus“ redaktorių. Paskelbė lietuvių ir indoeuropiečių kalbotyros mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Introduction to Modem Lithuanian (Dabartinės lietuvių kalbos įvadas) su L. Dambriūnu ir V. Šmolstygu, 1966 m., 6 leid. 1999 m.
* Lithuanian Reader for Self-Instruction (Lietuvių kalbos skaitiniai savimokai), su William R. Schmalstieg (V. Šmolstygu) 1967 m.
* Key to the Exercises for Introduction to Modern Lithuanian and Beginner’s Lithuanian (1977, 2010)
* Lietuvių-anglų kalbų kalbotyros terminų žodynėlis (*Lithuanian-English Glossary of Linguistic Terminology*), su V. Šmalstygu, 1971 m.
* Lietuvių kalbos mažybinių (maloninių) daiktavardžių žodynėlis, Vilnius, 1999 m.
* Lietuvių kalbos garsažodžių žodynėlis, Kaunas, 2005 m.
* Lietuvių kalbos homonimų žodynėlis, (*Lithuanian Homonym Dictionary*) 2005 m.
* Lietuvių kalbos dalyvių vartosena, Vilnius, 1993 m.
* Kalbos puošmenos ir pabiros, Vilnius, 2001 m., anglų k. išsp. 2002–2003 m.

## Šaltiniai
Jonas Rimantas Klimas

**Jonas Rimantas Klimas** (g. 1939 m. balandžio 21 d. Užsieniuose, Salako valsčius) – Lietuvos miškininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1953 m. baigė Kazitiškio septynmetę mokyklą, 1958 m. – Vilniaus miškų technikumą. 1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1963–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1966–1974 m. Ukmergės miško pramonės ūkio darbų saugos inžinierius, naujų technologijų diegimo ir statybos remonto vyr. inžinierius. 1974–1978 m. Nemenčinės miškų ūkio direktorius. 1978–1990 m. Vilniaus miškų ūkio gamybinio susivienijimo generalinis direktorius. 1990–1991 m. Miškų ūkio ministerijos Nacionalinių parkų skyriaus viršininkas. 1992–1993 m. miškų ūkio ministras. 1993–1994 m. Lietuvos banko Socialinių reikalų departamento direktorius. 1995–1996 m. Susisiekimo ministerijos skyriaus viršininkas. Nuo 1997 m. Vilniaus miškų urėdijos urėdo pavaduotojas.

Studijų metais vadovavo LŽŪA studentų klubui. 1989–1992 m. Visuomeninės Rytų Lietuvos tarybos prie LTSR, nuo 1990 m. kovo mėn. – prie Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas. 1995 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. 1993–1999 m. Lietuvių etninės kultūros draugijos pirmininkas. Karaliaus Mindaugo kolegijos narys ir kraštiečių Ažvinčių klubo veiklos koordinatorius. 1984 m. įkūrė folkloro ansamblį „Nalšia“, 1986 m. – kraštiečių klubą „Nalšia“. 1998 m. sudarė ir išleido 1944 m. „Armija krajova“ nužudyto poeto J. Klimo eilėraščių rinktinę „Pasižadėjimas“, 1999 m. – kraštotyros knygą apie Rytų Aukštaitiją „Kukuoja gegiutė“.

Sutuoktinė Genovaitė, vaikai Arūnas, Rūta.

## Šaltiniai
Konsepsjonas (Bolivija)

**Konsepsjonas** (, ) – miestas rytų Bolivijoje, Santa Kruso departamente, 250 km į šiaurės rytus nuo Santa Kruso. Njuflo de Čaveso provincijos centras. Per miestą eina kelias iš Santa Kruso į San Ignasiją.

## Istorija

Konsepsjonas įkurtas 1699 m. jėzuitų, kurie čia įsteigė misiją indėnams gvaraniams krikštyti. 1722 m. gyvenvietė perkelta į dabartinę vietą. 1753–1756 m. pastatyta medinė katedra, išlikusi iki šių dienų. 1767 m. Ispanijos karaliaus įsakymu išvarius jėzuitus, indėnai pasitraukė į miškus ir miestas nuskurdo.

Konsepsjono jėzuitų misijos liekanos priklauso Čikitanijos jėzuitų misijoms (pasaulio paveldo objektas).

## Išnašos

## Kita informacija
* Čikitanijos jėzuitų misijos

## Nuorodos
* Aprašymas jėzuitų misijos (pasaulio paveldo sąrašas) su nuotraukomis ir informacija  (anglų k.)