open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vanšuanas

**Vansuanas** ( – „Dešimt tūkstančių pavasarių“) – istorinė vietnamiečių karalystė, egzistavusi 544–602 m. šiauriniame Vietname su centru Raudonosios upės deltoje. Valstybę valdžiusi dinastija yra žinoma kaip **Ankstyvoji Li dinastija** ().

## Raida
Valstybės įkūrėjas buvo vienas iš Hanojaus vietininkų Kinijos imperijos Dziaodžou provincijoje – Li Bonas (). Jis buvo kilęs iš vietnamizuotos kinų giminės, kuri buvo atsikėlusi į Vietnamą I amžiuje. Tuo metu Dziao provincijoje vyko daug sukilimų prieš Kinijos valdžią. Pasinaudodamas Liang dinastijos nusilpimu, Li Bonas surinko vietos didžiūnus, valstiečius, mobilizavo imperatoriškąją armiją ir laivyną, ir 543 m. nutraukė Liangų administraciją šiaurės Vietname. Kitais metais jis titulavosi imperatoriumi Li Namde (, t. y. „Pietų imperatorius Li“).

Savąją valstybę jis pavadino Vansuanu, ir jos sostine padarė Longbieno miestą netoli dab. Hanojaus. Li Bonas save laikė Namvieto tradicijų pratęsėju, todėl valstybę kartais vadindavo Namvietu. 544 m. įkūrimui paminėti jis pastatydino Čankuoko pagodą.

Įkurtoji valstybė susidūrė su augančia grėsme pietuose (iš Čampos) ir šiaurėje (iš Liangų Kinijos). Liangų imperatorius Udi pasiuntė karvedį Čen Basianą () susidoroti su sukilusia provincija, ir Kinijos armijos nusiaubė Vietnamą, o 545 m. užėmė Longbieną. Imperatorius buvo priverstas bėgti į kalnuotas teritorijas vakaruose, kur 548 m. nužudytas, prieš tai įpėdiniais paskyręs vyresnįjį brolį Li Tienbao ( ir karvedį Čieu Vietvuongą (). Pirmajam mirus 555 m. ir nepalikus įpėdinio, vieninteliu Vanšuano valdovu liko karvedys Čieu, kuris tęsė pasipriešinimo kovą prieš Kiniją. Jis taikė įvairias partizanines taktikas, kurias taikys vėlesni sukilėliai.

Netrukus kilus pilietiniam karui pačioje Kinijoje, generolas Čen Basianas turėjo palikti Vietnamą ir karas su Kinija baigėsi. Tačiau vietnamiečiai šia palankia situacija nepasinaudojo įtvirtinti savo pozicijoms, nes Vansuane prasidėjo pilietinis karas dėl valdžios. Karvedį Čieu iš sosto siekė išstumti Li giminės atstovas Li Fattu (). Nors iš pradžių abu pretendentai nusprendė pasidalinti šalį į dvi dalis, 570 m. Li Fattu pažeidė šią sutartį, nusiaubė sostinę, o Čieu galiausiai nusižudė. Pasinaudodamas šia proga, Li Fattu suvienijo Vansuaną ir paskelbė save imperatoriumi Li Nam De II. Jis valdė 32 metus.

602 m. į Vanšuaną vėl įsiveržė Kinijos armija. Tuo metu Kiniją jau valdė karinga Sui dinastija, užsibrėžusi suvienyti visas kadaise turėtas teritorijas. Susidūręs su priešo invazija, Li Namde II pasirinko prieštaringai vertinamą sprendimą nesipriešinti ir pasiduoti. Taip jis norėjo išlaikyti taiką savo šalyje, paaukodamas jos nepriklausomybę. Po 60 metų pertraukos Kinija atkūrė savo administraciją šalyje, ir ilgainiui čia įkurtas Anamo generalinis protektoratas.

Ankstyvosios Li dinastijos viešpatavimas vertinamas kaip vienas pirmųjų Vietnamo bandymų atkurti savo nepriklausomybę. Jo metu labai sustiprėjo vietnamietiškoji tapatybė.

## Valdovai

## Išnašos
Ana Leopoldovna

**Ana Leopoldovna** (gimė - 1718 m.; mirė - 1746 m.) – Rusijos regentė (1740-1741).

## Biografija

Maklenburgo-Šverino hercogo Karolio Leopoldo ir Jekaterinos Ivanovnos, Ivano V dukters, duktė. 1739 m. ištekėjo už Braunšveigo- Beverno-Liunenburgo princo A. Ulricho, kuris nuo 1733 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1740 m. Gimęs Anos Leopoldovnos sūnus buvo paskelbtas imperatoriumi, o regentu tapo E. Bironas. Bironas buvo areštuotas, praėjus 3 savaitėms po Anos Ivanovnos mirties, ir Ana Leopoldovna tapo valdytoja. Valdė neilgai. Valdžia faktiškai priklausė Ministrų Kabinetui. 1741 m. gvardija ivykdė rūmų perversmą Jelizavetos Petrovnos, Petro I dukters, naudai. Visą likusį gyvenimą Ana Leopoldovna praleido kalėjime ir numirė Cholmogoruose.

## Galerija

Vaizdas:Arrest of Anna Leopoldovna.jpeg|Anos Leopoldovnos areštas
Vaizdas:Anna Leopoldovna's grave, Blagoveschenskaya church 01 by shakko.JPG|Anos Leopoldovnos antkapis


## Šaltiniai

Istorijos žodynas. 2003 m. 26 psl.

|-
Juzefovas (Kolno apskritis)

**Juzefovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 78 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra I pasaulinio karo vokiečių kareivių kapinės, kurios 1991 m. gruodžio 30 d. buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

## Nuorodos

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)
Robert Neddermeyer

**Robert Neddermeyer** (1887 m. balandžio 3 d. Altonoje – 1965 m. spalio 18 d. Potsdame) – Vokietijos komunistinio judėjimo veikėjas.

## Biografija

1924–1928 m. Vokietijos Reichstago, 1928–1933 m. Prūsijos landtago deputatas. 1929–1932 m. redagavo laikraštį „Dorfzeitung“. 1929–1933 m. žurnalo „Balsas“ ir 1930–1933 m. laikraščio „Unzer emes“ oficialus redaktorius ir leidėjas. 1933–1936 m. ir 1944 m. kalintas. 1945 m. Lėbenvaldės meras, 1945–1947 m. Niederbarnimo ir Barnau rajonų administratorius. 1947–1948 m. Potsdamo apygardos valstiečių kooperatyvo pirmininkas.1948–1952 m. Brandenburgo landtago deputatas. 1952 m. Potsdamo miesto tarybos narys.

## Šaltiniai
Koženistė

**Koženistė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 82 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra XIX a.-XX a. liepų alėja, kuri yra įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. .

## Nuorodos

* Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašas (lenk.)
Sahuinio kultūra

**Sahuinio kultūra** () – geležies amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi I tūkst pr. m. e. ir pirmaisiais mūsų eros amžiais vidurio Vietnamo pakrantėse. 

## Aprašymas
Plito I tūkstantmetyje pr. m. e. siauroje Vietnamo pajūrio pakrantėje. Pavadinta pagal to paties pavadinimo archeologinę vietovę, kuri atrasta 1909 m.

Kultūrai būdingi gausūs vietinės gamybos geležies dirbiniai: kovos kirviai, kardai, peiliai, ietigaliai. Tuo ši kultūra išsiskyrė nuo kaimyninių kultūrų: pvz., šiaurėje klestėjusioje Dongsono kultūroje vyravo bronzos dirbiniai. Vietos gyventojai mirusiuosius degino ir laidojo dengtuose induose. Kaip įkapės buvo paplitę nefrito ir stiklo figūrėlės, karoliukai. Paplitęs dvigalvių gyvūnų motyvas. 

Kultūrai būdinga plataus masto prekybai. Daug prabangos prekių, papuošalų buvo pagaminti iš retųjų akmenų, kurių nerandama vietos teritorijose. Be to, randama kiniškų artefaktų, ypač bronzinių veidrodžių. Ha Huino kultūrai priskiriamas auskarų tipas aptinkamas dabartinio Tailando, Taivano, Filipinų teritorijose.
Naujasis Rakovas

**Naujasis Rakovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mažojo Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 9 km į pietus nuo Kolno ir apie 84 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. .

## Istorija

XIX a. buvo bajorkaimis (). Sena Rakovų giminės valda.

## Šaltiniai
Mažasis Plockas

**Malų Plockas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Malų Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 14 km į pietryčius nuo Kolno ir apie 80 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Pirmą kartą kaimas paminėtas XIV a. pabaigoje. Apie 1405 m. kaimą buvo užėmęs Kryžiuočių ordinas. XV a. pirmoje pusėje įkurta Malų Plocko Šv. Kryžiaus parapija. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai.

## Paminklai

* Parapijinė *Šv. Kryžiaus* bažnyčia pastatyta 1881 m., 1926 m. kapinės;
* XIX a. įkurtos katalikų kapinės;
* I pasaulinio karo rusų kareivių kapinės;
* 1835 m. pastatyti rūmai.


Vaizdas:Maly Plock VIII 2009.jpg|Kaimo bažnyčia


## Nuorodos

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
Mscivujės

**Mscivujės** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Mažojo Plocko valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 13 km į pietus nuo Kolno ir apie 84 km į vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaime yra II pasaulinio karo metu nužudytų žydų kapinės, kurios įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

## Istorija

Pasak archyvų, daugiau kaip 4000 žydų iš Mažojo Plocko, Statisko, Kolnos ir Lomzės kaimų buvo nušauti Mscivujėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrąšas (lenk.)
* Aprašymas apie kaimo žydų žudynes (lenk.)
Malų Plocko Šv. Kryžiaus parapija

**Malų Plocko Šv. Kryžiaus parapija** () - parapija priklausanti Lomžos vyskupijai, Piontnicos dekanatui. Parapija įkurta XV a. pirmoje pusėje.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .
Dongsono kultūra

**Dongsono kultūra** (文化東山, ) – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi I tūkst pr. m. e. ir pirmaisiais mūsų eros amžiais šiauriniame Vietname. Šios kultūros kūrėjai buvo lakvietai.

## Aprašymas

Kultūra išsivystė iš anksčiau šiauriniame Vietname klestėjusių Dongdau ir Gomuno kultūrų. Dongsono kultūros centras buvo Raudonosios upės slėnis, kur randamos pagrindinės gyvenviečių sankaupos. Vietos gyventojai puikiai dirbo žemę, statė irigacijos įrenginius, augino ryžius, vandens buivolus, kiaules. Svarbų vaidmenį jų gyvenime užėmė ir žvejyba. Jie mokėjo gaminti skobtinius laivus, turėjo meškeres, veisė varles, kurios sudarė dalį jų mitybos.

Buvo gaminami aukšto lygio papuošalai, keramika. Kultūrai būdingi ypač puikūs bronzos dirbiniai: figūrėlės, kovos kirviai, kardai. Nėra sutariama, ar bronzos technika į Vietnamą atėjo iš Kinijos, ar atvirkščiai, tačiau skirtinguose kultūriniuose arealuose gaminimo būdai skiriasi. Ypač puikiai gaminti Dongsono bronziniai būgnai, ant kurių aptinkami ornamentai. Šie ornamentai daug pasakoja apie gyventojų buitį, dvasinį gyvenimą. Juose vaizduojama saulė, namai, dirbantys, šokantys, valgantys žmonės. Žmonės vaikščiojo basi, augino ilgus plaukus, dažė dantis juodai ir tatuiravosi kūną.

Nuo I tūkst. m. pr. m. e. Dongsono kultūros įtaka jaučiama dideliame areale, pirmiausia pietinėje Kinijoje. Bronziniai būgnai buvo viena svarbiausių eksporto prekių, randami dabartinėje Malaizijoje, Indonezijoje, Tailande.

Vietos gyventojai tapatinami su Kinijos šaltiniuose minimais lakvietais. Dėl jų kalbinės priklausomybės nėra iki galo sutariama. Ferlus parodė Dongsono arealo sutapimą su austroaziečių (vietinių kalbų) paplitimu, todėl daro išvadą, kad kultūros nešėjai buvo tiesioginiai vietnamiečių protėviai kalbėję austroazijinėmis kalbomis. Tačiau kultūroje ir genetikoje matoma stipri tajų-kadajų įtaka.

Pasak vėlesnių legendų, lakvietai maždaug tuo metu sukūrė pusiau legendinę Vanlango karalystę, valdomą 88 hungvuongų. Legendos pasakoja, kad III a. pr. m. e. viduryje Vanlangą sunaikino šiauriniai jo kaimynai – aukštumų auvietai. Jie, vadovaujami Tuk Fano (), apie 257 m. pr. m. e. užpuolė Vanlangą, nusiaubė jį, ir sujungė abi valstybes į vieną. Naujoji karalystė buvo pavadinta Aulaku. Dongsono kultūrai priklauso žymiausios Aulako vietovės – pirmiausia Aulako sostinė Koloa.

Vėliau Dongsono kultūros kultūrinis centras buvo nukariautas Čieu dinastijos valdomos Namvieto karalystės, o 111 m. pr. m. e. prijungtas prie Kinijos imperijos. Ilgainiui vietinę kultūrą užgožė Kinijos kultūra.

## Nuorodos

Dongsono kultūros artefaktų galerija
Rogienice Velkių valsčius

**Rogienice Velkių valsčius** () – nuo 1919 m. iki 1954 m. ir 1973–1976 m. egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Lomžos vaivadijoje ir Varšuvos vaivadijoje, Kolno apskrityje ir Lomžos apskrityje. Valsčiaus centras buvo Rogienice Velkių kaimas.

## Istorija

1932 m. balandžio 1 d. valsčius tapo Lomžos apskrities dalimi. 1939 m. balandžio 1 d. valsčius tapo Varšuvos vaivadijos dalimi. 1945 m. rugpjūčio 18 d. valsčius tapo Balstogės vaivadijos dalimi. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 25 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. iki 1975 m. birželio 1 d. valsčius priklausė Lomžos vaivadijos Grajevo apskričiai. 1975–1976 m. liepos 2 d. priklausė Lomžos vaivadijai. 1976 m. valsčius tapo Malų Plocko, Piontnicos ir Staviskų valsčių dalimi.

## Šaltiniai

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 roku, Książnica-Atlas, Lvovas 1933 m.;
* Liczba ludności z publikacji „Rocznik Demograficzny Polski“, GUS 1975–1995;
* Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom V – Województwo Białostockie, Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej, Warszawa 1924;
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m., PRL, GUS, Varšuva;
* 1932 m. valsčiaus perkėlimo į Lomžos apskritį įstatymas (lenk.) ;
* 1938 m. valsčiaus atkūrimo Varšuvos vaivadijoje įstatymas (lenk.) ;
* 1945 m. valsčiaus perkėlimo į Varšuvos vaivadiją įstatymas (lenk.) ;
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkurimo įstatymas (lenk.) ;
* 1975 m. Valsčiaus perkėlimo į Lomžos vaivadiją įstatymas (lenk.) ;
* 1976 m. Lenkijos valsčių panaikinimo įstatymas (lenk.) .
Andrichai

**Andrichai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 17 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 81 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Planšetinis kompiuteris

**Planšetinis kompiuteris** (), šnek. *planšetė*&nbsp;– nešiojamasis mobilusis kompiuteris su lietimui jautriu ekranu, paprastai didesnis už mobilųjį telefoną ar delninį kompiuterį. Atpažįsta rankos ar specialaus rašiklio (stiliaus) prisilietimą, nėra valdomas pele ar klaviatūra, tačiau tekstui suvesti naudojama virtuali klaviatūra. Gali būti naudojamas kaip visavertis asmeninis kompiuteris, naršymui internete ir kitokioms smulkioms reikmėms, kaip antai el. pašto tikrinimui, taip pat el. knygų skaitymui, pramogoms, darbui.

Planšetiniuose kompiuteriuose naudojamos x86 ir ARM architektūros, populiariausios naudojamos operacinės sistemos yra iOS, Android, webOS, MeeGo, Windows CE, Linux bei Chrome OS.

Planšetinio kompiuterio ir išmaniojo telefono hibridas vadinamas *[[planšetofonas|planšetofonu]]*.

## Taip pat skaitykite
* Grafinė planšetė
* Delninis kompiuteris
* Jutiklinis ekranas

## Šaltiniai
Namčungbo

**Namčungbo** ( – „Pietų Centrinis krantas“) – regionas vidurio pietų Vietname. Jį sudaro Danango savivaldybė ir septynios provincijos. Kartais dvi pietinės provincijos (Nintuanio provincija ir Bintuanio provincija) priskiriamos Dongnambo regionui.

Namčungbo visada buvo vartai į Taingujeno regioną. Šis regionas labai kalnuotas, tad infrastruktūros plėtra sudėtinga, bet turistus vilioja tokios vietos kaip Fatietas, Niačangas ir Danangas. Turistus taip pat vilioja Čampos kultūrinis palikimas, jos architektūra ir muziejai. Namčungbo yra mažiau išsivystęs nei Dongnambo ir Hongha delta, bet turi tokius pramonės centrus kaip Danangas ir Niačangas.

## Provincijos

## Išnašos
Arbatinukas

**Arbatinukas** – indas, naudojamas arbatžolių ar kitų žolelių plikymui. Dabartiniai arbatinukai dažnai naudojami su arbatos sieteliu, skirtu košimui išpilant arbatą. Taip pat kartais naudojamas ir specialus medžiaginis uždangalas, skirtas sulaikyti šilumą, pagerinti plikymo procesą, saugoti arbatą nuo per greito atvėsimo.

## Istorija

Kinijoje arbatinukai naudojami kelis tūkstančius metų. Seniausias iki šių laikų išlikęs arbatinukas tikriausiai yra Honkongo „Flagstaff House“ arbatos muziejuje saugomas eksponatas, datuojamas 1513 m.

Senieji arbatinukai dabartiniu supratimu yra maži, kadangi būdavo skirti vienam žmogui, o pagal senus papročius arbata būdavo geriama tiesiai iš arbatinuko kakliuko. Taip pat, vienu kartu plikant mažai arbatos, būdavo lengviau sukurti tinkamą skonį.

XVII a. iš Kinijos į Europą pradėjus vežti arbatą, kartu buvo importuoti ir porcelianiniai arbatinukai. Vakaruose tuo metu arbata ir arbatinukai buvo turtingųjų prabangos dalykas. Ypač paklausūs buvo porcelianiniai, kadangi Europoje jų nemokėta gaminti.

## Galerija


File:Persian teapot, Asian Art Museum of San Francisco, 09-18-2006.jpg|Persiškas arbatinukas iš Azijos meno muziejaus San Fransiske
File:B-Qingbai-Kanne.JPG|Song dinastijos laikų kiniškas arbatinukas
File:Japansk silvertekanna med dito sil.jpg|Sidabrinis japoniškas arbatinukas
File:Melin Teekanne 1972.jpg|Stiklinis arbatinukas, 1972 m.


## Nuorodos

* Arbatinukų istorija
Taingujenas

**Taingujenas** ( – „Vakarų aukštumos“) kartais vadinanas Vidurio aukštumomis – regionas pietų Vietname. Jam priklauso Kontumo, Žialajaus, Daklako, Daknongo, Lamdongo. Regionas kartais vadinamas *Cao nguyên Trung bộ* („Viduržemio aukštumos“).

## Provincijos

## Gyventojai

Taingujene gyvena daug tautinių mažumų, pvz., kalbančių Malajų-polineziečių kalbomis (džarajai, edėjai) ir monų-khmerų kalbomis (banarai ir kohojai). Ilgą laiką jie regione sudarė daugumą gyventojų. Tačiau per pastaruosius kelis dešimtmečius jie tapo mažuma, kai atvyko daug vietnamiečių. 2006 m. jie visur sudarė daugumą išskyrus kelis rajonus Žialajaus provincijoje.

2007 m. regione buvo 4 935 200 žmonių. Dėl gyventojų perkėlimo politikos (kurią vykdė kolonistai, Pietų Vietnamas ir pokario vyriausybės) Taingujeno gyventojų skaičius išaugo. 1926 m. čia gyveno tik 420 tūkst. žmonių, bet 1991 m. buvo 2,8 mln., o 2000 m. 4,2 mln. 2000–2007 m. gyventojų prieaugis buvo 2,24%, o tai daugiau nei kituose regionuose (Namčungbo 1,22%, o Bakčungbo 0,86%). Gyventojų prieaugis ypač didelis Daknongo provincijoje (4,76%) ir Kontumo provincijoje 2,64%.

## Flora ir fauna

Taingujene aptinkama daug nykstančių Pietryčių Azijos rūšių: indokininis tigras, gaūras, bantengas, laukinis vandens buivolas ir azijinis dramblys.

## Išnašos
Dombrova (Grabovo valsčius)

**Dombrova** () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Sviestinė arbata

**Sviestinė arbata**, arba **po cha** () – gėrimas, gaminamas iš arbatmedžio lapų, jako pieno sviesto ir druskos. Populiariausias Tibete, Butane ir pietvakarių Kinijoje.

## Istorija

Pagal turimus istorinius duomenis, ši arbata Tibete pradėta naudoti dar prieš X a. Maždaug nuo XIII a. ji jau buvo išplitusi visame Tibete. Kraštą pradėjus valdyti Dalai Lamoms, sviestinė arbata tapo valdžios monopoliu. Šiais laikais ją gaminti ir pardavinėti jau oficialiai leidžiama visiems, tačiau pagrindinė prekiautoja vis dar yra vyriausybė.

## Paruošimas

Tradiciškai arbata ruošiama verdant arbatmedžio lapus maždaug pusę dienos, kol vanduo tampa tamsiai rudas. Tuomet jis nukošiamas ir supilamas į cilindrus su šviežiu jako sviestu bei druska, sukratomas. Gautas tiršto aliejaus konsistencijos skystis patiekiamas mediniuose dubenėliuose, arbatos puodeliuose arba stiklinėse.

Yra įvairių šio paruošimo būdo variacijų. Kartais naudojama ir šiek tiek sodos.

## Naudojimas

Sviestinė arbata yra labai paplitusi Tibete. Tradiciškai ji yra geriama kiekvieną rytą prieš darbą, ja vaišinami svečiai ir pan., taip pat ji geriama kaip kasdieninis gėrimas. Paplitusi ir tarp klajoklių. Ji yra labai kaloringa, suteikia energijos, sviesto riebalai saugo lūpas nuo sudžiūvimo.

Pagal paprotį arbata geriama retais dideliais gurkšniais, ir po kiekvieno gurkšnio šeimininkas svečiams vėl pripildo puodelį. Taip svečiai arbatos niekada neišgeria iki dugno, indas nuolat būna pilnas. Priimta, kad iki dugno svečias arbatą išgeria tik prieš išeidamas.

Taip pat sviestinė arbata naudojama kaip padažas kartu su tibetietišku valgiu – tsampa.

Šiuo metu pardavinėjamas ir arbatos koncentratas. Jis atskiedžiamas vandeniu ir sumaišomas su sviestu bei druska prieš pat vartojimą specialioje medinėje maišyklėje.

## Nuorodos ir šaltiniai

* Receptas 
* Mediniai dubenėliai sviestinei arbatai
* Apie rangan-datta.info
Franz Moericke

**Franz Moericke** (1885 m. kovo 29 d. Apoldoje – 1956 m. gegužės 29 d. Nojenhagene) – Vokietijos komunistinio judėjimo veikėjas.

## Biografija

1923–1924 m. Vokietijos komunistų partijos Rytų Prūsijos apygardos komiteto vadovas. 1925–1930 m. Prūsijos landtago, 1930–1932 m. Vokietijos Reichstago deputatas. 1928–1929 m. žurnalo „Balsas“ oficialus redaktorius ir leidėjas. 1933 m. kalintas. 1945–1952 m. Vokietijos laisvųjų profesinių sąjungų Brandenburgo organizacijos vadovas, vėliau laikraščio „Land und Forst“ vyriausiasis redaktorius.

## Šaltiniai
Bakčungbo

**Bakčungbo** ( – „Šiaurės Centrinis regionas“) – regionas šiaurės vidurio Vietname. Jį sudaro 6 provincijos: Hatinio provincija, Ngeano provincija, Kvangbinio provincija, Kvangčio provincija, Tanhojos provincija ir Tuatieno-Hujės provincija.

## Provincijos

## Kultūra

Regione yra 3 iš 7 UNESCO Pasaulio paveldo vietų: Fong Nia ir Ke Bango nacionalinis parkas (2003 m.) dėl gamtos, Hujės paminklų kompleksas (1993 m.) ir Ho dinastijos citadelė (2011 m.) dėl kultūros.

## Išnašos
Justinas Konstantinas Vaškys

**Justinas Konstantinas Vaškys** (1909 m. spalio 20 d. Liepojoje, Kuršo gub. – 1994 m. rugpjūčio 7 d. Putname, Niujorkas, JAV, palaidotas – Brukline) – Romos katalikų kunigas, vienuolis pranciškonas (O. F. M.), pedagogas, lietuvių pranciškonų vienuolynų steigėjas išeivijoje, tretininkų organizatorius, spaudos darbuotojas, redaktorius

## Biografija

Gimė Liepojos darbininkų lietuvių šeimoje, pakrikštytas buvo Konstantino vardu. Mokėsi Liepojoje, 1923 m. baigė Ylakių pradžios, 1927 m. – vidurinę mokyklą. 1927–1928 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje, 1928 m. įstojo į pranciškonų ordino Kretingos noviciatą, 1929 m. padarė laikinuosius, 1932 m. amžinuosius vienuolio įžadus.

1929–1933 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. Filosofijos kursą 1932–1933 m. išklausė Vytauto Didžiojo universitete, o teologijos studijas 1933–1936 m. tęsė Švarcvalde, Austrija. 

Grįžęs į Kauną, 1936 m. įšventintas kunigu, 1936–1939 m. tęsė studijas Vytauto Didžiojo universitete, įgijo filosofijos istoriko diplomą.

1939 m. paskirtas prie Kretingos pranciškonų gimnazijos veikusios Šv. Antano misijų kolegijos rektoriumi, kolegijos ir gimnazijos istorijos, filosofijos ir tikybos mokytoju, klierikų auklėtoju, „Pranciškonų pasaulio“ redaktoriumi ir Pranciškonų ordino Lietuvos Šv. Kazimiero  provincijos provincijolo tėvo Kazimiero Čepulio patarėju.

Sovietų pirmosios okupacijos pradžioje vienuolijos vadovybės buvo pasiųstas į JAV, kad sutelktų užsienyje studijuojančius pranciškonus į bendruomenę. 1941 m. Pitsburge įkūrė laikiną, o 1944–1951 m. – nuolatinius pranciškonų vienuolynus Greene, Kennebunkporte (Meino valstija), Brukline ir Kanadoje. 1947 m. buvo Kennebunkporto vienuolyno viršininkas, nuo 1949 m. administravo Bridžvilio Šv. Antano parapiją.

Sutelkęs valstijose lietuvius pranciškonus, įsteigė tiesiogiai nuo Pranciškonų ordino vadovybės Romoje priklausančią Šv. Kazimiero lietuvių pranciškonų provinciją ir iki 1952 m. jai vadovavo. 1952–1958 m. buvo Greeno vienuolyno viršininkas ir provincijolo patarėjas, nuo 1959 m. – Kennebunkporto vienuolyno gvardijonas, nuo 1961 m. – pašaukimų direktorius, nuo 1964 m. – Greeno vienuolyno viršininkas, 1976–1991 m. Ročesterio Šv. Jurgio parapijos klebonas. 

Steigė lietuvių tretininkų kongregacijas, kurių įkūrė per 90.  

1942 m. atgaivino, iki 1947 m. redagavo leidinį „Šv. Pranciškaus varpelis“. Nuo 1950 m. perėmė iš Vokietijos lietuvių žurnalo „Aidai“ leidybą. 1951 m. prie Bruklino vienuolyno įkūrė spaustuvę ir spaudos centrą, perėmė „Darbininko“ leidybą.

## Bibliografija
* T. Justinas Vaškys. Pranciškonai Kretingoje. – Kretinga, 1940
 
## Literatūra

* Juozas Girnius. Vaškys Justinas. – Lietuvių enciklopedija. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1965. – T. 33. – P. 241–242
* Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai: biografijų žinynas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. – T. 2. – P. 458–459
Paąžuolynės botaninis-zoologinis draustinis

**Paąžuolynės botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma teritorija Jonavos rajone, draustinis. Plotas – 75,8 ha. Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti Europos Bendrijos svarbos rūšis: šarvuotąsias skėtes (*Leucorrhinia pectoralis*), skiauterėtuosius tritonus (*Triturus cristatus*), įtrauktus į Buveinių apsaugai svarbių teritorijų atrankos tvarkos aprašą, ir užtikrinti palankią saugomų rūšių apsaugos būklę.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Grondų Moždženiai

**Grondų Moždženiai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 75 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Bartkuškio telmologinis draustinis

**Bartkuškio telmologinis draustinis** – saugoma teritorija Širvintų rajone, draustinis. Plotas 188 ha. Saugomas Neries žemupio plynaukštei būdingas Gerviraisčio pelkių kompleksas. Draustinis įsteigtas 1974 m.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Barnėnų telmologinis draustinis

**Barnėnų telmologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajone, draustinis. Plotas 23 ha. Saugoma Vidurio Lietuvos žemumai būdinga Barnėnų pelkė. Įsteigtas 1974 m. Draustinis patenka į Taujėnų-Užulėnio miškų biosferos poligono teritoriją.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Laukėnų telmologinis draustinis

**Laukėnų telmologinis draustinis** – saugoma teritorija Ukmergės rajone, draustinis. Plotas 210 ha. Saugomas Aukštaičių-Sėlių ežeruotam moreniniam kalvynui būdingą pelkių kompleksą. Draustinis įsteigtas 1992 m.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Dubravos rezervatinė apyrubė

**Dubravos rezervatinė apyrubė** – saugoma teritorija Kauno rajone, rezervatas. Terminu „rezervatinė apyrubė“ apibrėžiamas nedidelio ploto gamtinis arba kultūrinis rezervatas, kurio apsaugai ir priežiūrai nėra steigiama direkcija. Apima kelis Vaišvydavos girininkijos Dubravų miško kvartalus (51, 52, 68, 69). Rezervatinė apyrubė įsteigta 1994 m. Plotas – 120 ha. Įsteigta siekiant išsaugoti retas miško augavietes, našius spygliuočių medynus ir kitas vertingas augalų bendrijas. Kai kurių medžių aukštis siekia per 33 m, o aukščiausia rezervato pušis yra 38 metrų aukščio. Aukščiausia išmatuota rezervato pušis yra 38 metrų aukščio Gamtiniu požiūriu vertinga rezervatinėje apyrubėje esanti natūrali aukštapelkė, kuri užima apie ketvirtadalį teritorijos.

Rezervatinėje apyrubėje apsauginis režimas palaikomas nuo 1968 m., t. y. auga jau šešis penkis dešimtmečius žmogaus neliečiamas miškas. Per tuos metus kaupėsi sausuoliai, vėjalaužos, vėjavartos, susidarė sąlygos liemenų kenkėjams ir grybinėms ligoms išplisti. Nekontroliuojamas liemenų kenkėjų židinio plitimas rezervate neigiamai įtakojo aplinkinių eglynų sanitarinę būklę. Dubravos miške 1993–1997 m. dėl liemenų kenkėjų žuvo apie trečdalis eglynų.

2005 m. per rezervatą įrengtas 1,9 km ilgio pažintinis takas.

## Galerija

Dubravos pelkės takas. Prie kelio.JPG|Pažintinio tako pradžia
Dubravos pelkės takas. Pavėsinė.JPG|Poilsio vieta
Dubravos pelkės takas. Laiptai.JPG|Nusileidimas į pelkę
Dubravos pelkės takas. Tarpinė aikštelė.JPG|Tarpinė aikštelė pelkėje 


## Šaltiniai

## Nuorodos

* „Keliauk kitaip“: Dubravos rezervatinė apyrubė
* Apyrubė vilioja turistus
* Užburiantis aukštapelkės kraštovaizdis ir žmogaus nepaliesta gamta
Betliejaus taikos ugnis

**Betliejaus taikos ugnis** (BTU) – simbolinė akcija, skirta žmonijos taikai ir brolybei. Ji buvo pradėta radijo ir televizijos transliuotojo ORF iniciatyva 1986 m. Austrijoje, Linco mieste. Idėja kilo socialinės paramos akcijos „Šviesa tamsoje“ metu. Kasmet ypač pasižymėjęs vaikas iš Austrijos keliauja į Palestiną ir Betliejuje uždega žvakę, kuri lėktuvu, specialioje kapsulėje, transportuojama į Vieną. Iš pradžių ugnis yra platinama po visą šalį, o vėliau ir po Europą. Šią Betliejaus Taikos Ugnies nešimo užduotį visose šalyse atlieka tų valstybių skautai.

## Nuorodos
* BTU Austrijoje
Šešuolėlių telmologinis draustinis

**Šešuolėlių telmologinis draustinis** – saugoma teritorija Širvintų rajone, draustinis. Plotas 507 ha. Saugomas Baltijos aukštumų lankui būdingas aukštapelkės su miškingu apypelkiu kraštovaizdis. Draustinis įsteigtas 1992 m.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Karolis II (Anglija)

**Karolis II** (), (1630 m. gegužės 29 d. Londonas – 1685 m. vasario 6 d. ten pat) – Anglijos, Škotijos ir Airijos karalius (1660–1685 m.).

## Biografija

Karolio I antrasis sūnus ir vyriausias iš išlikusių gyvų vaikų. Per Anglijos revoliuciją 1649 m. nukirsdinus Karolio II tėvą, Škotijoje 1650 m. paskelbtas karaliumi. 1651 m. įsiveržė į Angliją, bet O. Kromvelio kariuomenės buvo sumuštas; pabėgo į Prancūziją, vėliau gyveno Ispanijoje, Nyderlanduose. 1658 m. mirus O. Kromveliui, Anglijoje padaugėjo monarchijos restauravimo šalininkų. 1660 m. paskelbė Bredos deklaraciją, pagal kurią politiniams priešininkams suteikė amnestiją. Sušauktas naujasis Parlamentas 1660 m. gegužę paskelbė Karolį II karaliumi. Karolio II pirmasis ministras E. Hyde’as atkūrė per revoliuciją pašlijusį Anglikonų bažnyčios autoritetą. Nepaisant Bredos deklaracijoje paskelbtų pažadų, buvo persekiojami nonkonformistai ir presbiterionai. Už paskolą, gautą iš Prancūzijos karaliaus Liudviko XIV, sudarė su juo sąjungą, dėl kurios 1672 m. Anglija pradėjo karą su Nyderlandais. Per jį Anglija galutinai atėmė iš Olandijos Niujorką. Siekdamas vienvaldystės 1681 m. paleido Parlamentą ir daugiau jo nebešaukė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
## Genealogija
Karolis III (Ispanija)

**Karolis III** (1706 m. sausio 20 d. Madridas – 1788 m. gruodžio 14 d. Madridas) – Ispanijos (1759–1788) bei Neapolio ir Sicilijos karalius.

## Biografija

Pilypo V ir Izabelės Parmietės sūnus. 1732–1734 m. buvo Parmos kunigaikščiu; nukariavo Neapolio ir Sicilijos karalystę. Mirus pusbroliui Ferdinandui VI, tapo Ispanijos karaliumi ir perleido Neapolio ir Sicilijos karalystę savo trečiajam sūnui Ferdinandui I. 

## Valdymas

Valdydamas Ispaniją globojo žemės ūkį, prekybą, steigė karo mokyklas, pertvarkė finansinį administravimą, suvaržė inkvizicijos veiklą, išvarė jėzuitus. Kartu su Prancūzija siekė susilpninti D. Britanijos pozicijas Amerikoje; iš pradžių bijodamas dėl Ispanijos valdų Amerikoje nerėmė D. Britanijos kolonijų nepriklausomybės kovų, bet 1779 m. stojo į karą kolonijų ir Prancūzijos pusėje. 1783 m. taikos sutartimi atgavo Menorkos salą Balearų salyne ir Floridą Šiaurės Amerikoje.

## Šeima
Žmona – Marija Amalia Saksė. Nuo jų santuokos gimė 13 vaikų, iš kurių išgyveno tik 7.
# Marija Izabelė Antonija (1740–1742)
# Marija Žozefa Antonija (1742)
# Marija Izabelė Ana (1743–1749)
# Marija Žozefa Karmela (1744–1801)
# Marija Luiza (1745–1792), ištekėjo už Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Leopoldo II
# Pilypas (1747–1777), 
# Karolis IV (1748–1819), Ispanijos karalius. Žmona – Marija Luiza, jo pusseserė
# Marija Teresė (1749)
# Ferdinandas I (1751–1825), abiejų Sicilijų karalius. Žmona – Marija Karolina
# Gabrielius (1752–1788), vedė Marianą Viktoriją
# Ana Marija (1754–1755)
# Antonio Paskualis (1755–1817), vedė savo giminaitę Mariją Amaliją, dukterį savo brolio Karolio IV
# Franciskas Chavjeras (1757–1771)

## Šaltiniai

## Nuorodos

|-

|-
Lebkų Dužė

**Lebkų Dužė** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Grabovo valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 18 km į šiaurės rytus nuo Kolno ir apie 80 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Okeo kultūra

**Okeo kultūra** () – geležies amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi I–VII a. dabartiniame pietų Vietname ir pietų Kambodžoje. Tapatinama su kinų šaltiniuose minima Funanės karalyste.

## Aprašymas
Okeo kultūros centras buvo Mekongo žemupis. Šis regionas yra vagojamas dirbtinių irigacijos kanalų. Vietos gyventojai dirbo žemę, augino ryžius, vandens buivolus, kiaules, kitus naminius gyvūnus. Kultūros gyvenvietėse randami papuošalai, keramika, monetos, religinės statulėlės. Didžiausia atrasta kultūros gyvenvietė buvo Okeo, stovėjusi netoli jūros ir naudota kaip uostas. Iš jos į šiaurę vedė vandens kelias į kitą svarbią kultūros gyvenvietę Angkor Borėjų (dabartinės Kambodžos teritorijoje).

Okeo kultūros atstovai vykdė plačią prekybą. Ji patyrė labai stiprią įtaką iš Pietų Azijos. Kultūros meno dirbiniuose jaučiami indiški motyvai, indiški mitologiniai personažai ir siužetai. Kultūros visuomenė buvo labai induizuota, čia randama įrašų sanskrito kalba. Nėra galutinai aišku, kokia kalba kalbėjo šios kultūros kūrėjai, tačiau spėjama, kad jie galėjo būti proto-khmerai ar proto-čamai.

Gali būti, kad Okeo uostas buvo Ptolemėjaus minima paslaptingoji *Katigara*. Pati Okeo kultūra tapatinama su tuometiniuose Kinijos šaltiniuose aptinkama Funanės karalyste. Ši karalystė labiausiai suklestėjo III a., kuomet tapo galinga prekybine valstybe. Vėliau Funanė (ir Okeo kultūra) buvo nukariauta Čenlos karalystės.
Vida Savičiūnaitė

**Vida Savičiūnaitė** (1956 m. sausio 15 d. Virsnyse – 2011 m. lapkričio 17 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė ir pedagogė.

## Biografija
1963–1967 m. mokėsi Akmenos pradinėje mokykloje, 1967–1970 m. – Andrioniškio aštuonmetėje mokykloje, 1970–1974 m. – Kauno A. Mickevičiaus vidurinėje mokykloje. 1974–1979 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1980–1986 m. neakivaizdžiai tęsė studijas Leningrado valstybiniame teatro, muzikos ir kino meno institute, įgijo menotyrininkės išsilavinimą.

1979–1982 m. dirbo Kauno 23-osios technikos mokyklos dėstytoja. 1982–1988 m. – Kauno lėlių teatro Literatūros skyriaus vedėja, 1988–1993 m. – Kauno Valstybinio akademinio dramos teatro Literatūros skyriaus vedėja. 1993 m. – dienraščio „Kauno laikas“ žurnalistė. 1994–2008 m. dienraščio „Lietuvos rytas“ žurnalistė. Nuo 2005 m. interneto svetainės www.kamane.lt vyriausioji redaktorė.

## Apdovanojimai
„Stiklinė plunksna“, 2005 m.

## Šaltiniai
Maskvos matematinis papirusas

**Maskvos matematinis papirusas**, dar vadinamas **Goleniščevo** papirusu – senovės Egipto matematikos papirusas iš maždaug Tryliktosios Egipto dinastijos laikų. Jame nagrinėjami 25 matematikos uždaviniai, pateikiami jų sprendimai. Manoma, kad papiruse remiamasi dar senesnėmis žiniomis, maždaug iš Dvyliktosios dinastijos laikų, tai yra apie 1850 m. pr. m. e.

Rusų egiptologas Vladimiras Goleniščevas papirusą nusipirko Tėbuose, 1892 ar 1893 metais. Šiuo metu papirusas saugomas Valstybiniame V. Puškino vaizduojamųjų menų muziejuje Maskvoje. Tai yra vienas iš žymiausių matematinių papirusų.

## Šaltiniai
Liber Abaci

**Liber Abaci** (dar užrašoma **Liber Abbaci**, liet. **Skaičiavimų knyga**) – 1202 m. Fibonačio manuskriptas apie aritmetiką. Ji labiausiai reikšminga tuo, kad atnešė į Europą arabiškus skaitmenis, su kuriais pats Fibonačis susipažino gyvendamas ir mokydamasis Šiaurės Afrikoje.

Prieš tai arabiški skaitmenys buvo minėti dar poroje europietiškų raštų (*Codex Vigilanus*, popiežiaus Silvestro II raštuose), tačiau Liber Abaci labiau akcentavo jų praktinį pranašumą prieš romėniškuosius ir išpopuliarino tarp prekiautojų bei akademikų.

Pirmajame Liber Abaci skyriuje yra pristatomi arabiški skaitmenys (Fibonačio vadinti *Modus Indorum*, indų metodu) bei skaičių konvertavimo tarp skirtingų sistemų metodai. Antrajame skyriuje pateikiami praktiniai patogesnio skaičiavimo arabiškais skaitmenimis pavyzdžiai iš verslo: naudojimas buhalterijoje, matavimai, valiutų keitimas, pelno, palūkanų skaičiavimai. Trečiajame skyriuje aptariami įvairūs teoriniai matematikos uždaviniai: kinų liekanų teorema, tobulieji skaičiai, Merseno skaičiai, aritmetinės progresijos formulė ir kt. Šiame skyriuje taip pat pateikiamas uždavinys su triušių populiacijos augimu, iš kurio kilo Fibonačio skaičius.
Ketvirtajame skyriuje pateikiami apytiksliai iracionalieji skaičiai, kaip kad kvadratinė šaknis iš 2 ir pan.

Liber Abaci padėjo pamatus Europos perėjimui prie arabiškų skaitmenų.

## Nuorodos ir šaltiniai
* The Fibonacci Quarterly

### Išnašos
Zbigniew Messner

**Zbignevas Stefanas Mesneris** (, g. 1929 m. kovo 13 d. Stryjuje – m. 2014 m. sausio 10 d.) – lenkų politikas ir ekonomistas, buvęs LLR Ministras pirmininkas.

## Biografija
Baigęs Katovicų Aukštąją ekonomikos mokyklą joje dirbo dėstytoju, o 1975 m. išrinktas šios mokyklos rektoriumi. Parašė keletą knygų ekonomikos ir apskaitos klausimais.

Lenkijos jungtinės darbininkų partijos nariu tapo 1953 m., o 1981 m. krizės metu kaip ekonomikos specialistas išrinktas į LJDP Politinį biurą. 1983–1985 m. buvo LLR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1985 m. lapkričio 6 d. iki 1988 m. rugsėjo 19 m. – Ministrų tarybos pirmininkas.

|-
Ni Xia Lian

**Ni Xia Lian** (g. 1963 m. liepos 4 d. Šanchajuje) – kinų kilmės natūralizuota Liuksemburgo stalo tenisininkė. Pasaulio ir Europos čempionė.

Šiuo metu gyvena Etelbriuke.

## Biografija
### Olimpinės žaidynės
#### 2000 m. Sidnėjaus žaidynės
Ni Xia Lian pirmą kartą olimpinėse žaidynėse debiutavo 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje. Sportininkė kartu su Peggy Regenwetter tapo pirmosiomis Liuksemburgo stalo tenisininkėmis dalyvavusiomis olimpinėse žaidynėse. Dėl aukšto reitingo Ni Xia Lian tiek vienetų, tiek dvejetų varžybose iš karto buvo deleguota į eliminavimo varžybų stadiją ir neturėjo rungtis kvalifikacinėse grupėse. Savo pirmoje kovoje dvejetų varžybose Liuksemburgo atstovės rezultatu 3:2 pralaimėjo savo  Austrijos dvejetui ir galutinėje įskaitoje dalinosi devintąją vietą. Vienetų varžybose Ni Xia Lian pirmąjį savo susitikimą laimėjo rezultatu 3:2 laimėjo prieš Vengrijos atstovę Csilla Bátorfi, bet 3:0 pralaimėjo  kinei Li Ju, kuri galutinėje įskaitoje pelnė sidabro medalį. Ni Xialian vienetų varžybose dalinosi devintąją vietą.

#### 2008 m. Pekino žaidynės
Ni Xia Lian antrą kartą olimpinėse žaidynėse pasirodė 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pekine. Tai taip pat buvo antras kartas kai Liuksemburgo stalo tenisininkai dalyvauja olimpinėse žaidynėse. Dėl aukšto reitingo Xia Lian iš karto buvo deleguota į eliminavimo stadijos antrąjį turą.Savo pirmąjį susitikimą sportininkė laimėjo rezultatu 4:1  prieš Kinų Taipėjaus atstovę Huang I-Hua. Trečiame eliminavimo varžybų rate Xian Lian kovojo su Nyderlandų atstove Jiao Li, bet pralaimėjo rezultatu 4:1 ir galutinėje įskaitoje dalinosi 17 vieta.

#### 2012 m. Londono žaidynės
2011 m. gegužės 16 d. ITTF paskelbtame pasaulio reitinge, kuris lėmė 28 vietas 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse iš kurių tik po dvi gali būti skirtos vienai šaliai, Ni Xia Lian kvalifikaciniame sąraše buvo įrašyta 25 numeriu ir užsitikrino savo dalyvavimą olimpiadoje be jokių atrankinių turnyrų.

## Laimėjimai
1983 m. - 1985 m. sportininkė pasaulio čempionatuose atstovaudama Kinijai pelnė du aukso, viena sidabro ir viena bronxos medalį, laimėjo du sidabro medalius Azijos taurės varžybose.

1996 m. - 1998 m. jau atstovaudama Liuksemburgą iškovojo tris aukso medalius „Euro-Top 12“ varžybose, bei vėliau pelnė dar keturis sidabro ir bronzos medalius. Iš viso yra pelniusi septynis ProTour medalius iš kurių vienas auksinis. 1998 m. ir 2002 m. tapo Europos čempione.

## Išnašos
*sports-reference.com profilis
Raimondas Šiugždinis

**Raimondas Šiugždinis** (g. 1967 m. spalio 8 d. Kaune) – Lietuvos buriuotojas, olimpietis.

## Biografija
1986 m. baigė Kauno politechnikumą. 

## Laimėjimai
*1985 m. : Tarybų Sąjungos jaunių žaidynės: 470 klasė, 1 vieta
*1986 m. : Tarybų Sąjungos jaunimo čempionatas: 470 klasė, 1 vieta
*1989 m. : Tarybų Sąjungos čempionatas: Lazer klasė, 
*1992 m. : Olimpinės žaidynės: 470 klasė, 32 vieta (su Valdu Balčiūnu)
*1995 m. : Europos čempionatas: Lazer klasė, 4 vieta
*1996 m. : Europos čempionatas: Lazer klasė, 4 vieta
*1997 m. : Pasaulio čempionatas: Lazer klasė, 11 vieta
*1997 m. : Europos čempionatas: Laser Radial klasė, 
*1997 m. : Pasaulio čempionatas: Laser Radial klasė, 
*1998 m. : Pasaulio čempionatas: Laser Radial klasė, 4 vieta
*2001 m. : Pasaulio čempionatas: Laser Radial klasė, 15 vieta
*2019 m. : Pasaulio čempionatas: X-35 klasė, 
* 2021 m. pasaulio Platu 25 čempionatas, 

;Europos taurė:
*1995 m. : Lazer klasė: 
*1997 m. : Laser Radial klasė: 

## Lietuvos čempionatai
Raimondas Šiugždinis Lietuvos čempionu tapo 21 kartą:
*470 klasė: 1985 m., 1990 m., 1992 m.
*Lazer klasė: 1984 m., 1985 m., 1990 m., 1992 m.
*Lazer Radial klasė: 1995 m., 1996 m.
*R-280 klasė: 2004 m., 2005 m., 2006 m., 2007 m., 2008 m., 2009 m., 2011 m.
*Kreiserinė klasė: 2006 m., 2007 m., 2008 m., 2009 m., 2010 m.

Šešis kartus laimėjo Kuršių marių regatą. 

## Apdovanojimai
1997 m. buvo apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi.

## Šaltiniai
Skroda (upė)

**Skroda** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno apskrityje, Grabovo, Staviskų ir Kolno valsčiuose. Upės ištakos netoli Andrichų kaimo. Žiotys Pisos upė, netoli Rudka Skrodos kaimo.

## Pavadinimo kilmė

Upės vardas siejamas su veiksmažodžiu *skrosti* „rausti“. Vardas rodo giliai prasiraususią upę.

## Šaltiniai
Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija

**Grabovo Šv. Jono Krikštytojo parapija** () - parapija įkurta XVI a. Grabovo kaime. Parapija priklauso Lomžos vyskupijai, Ščučino dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1825-1848 metais.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .
Bažikovas

**Bažikovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės vakarus nuo Staviskų, apie 13 km į rytus nuo Kolno ir apie 77 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Kanareoso salynas

**Kanareoso salynas** () − salynas Karibų jūroje, prie pietvakarinių Kubos krantų.

Iš rytų salyną skalauja Kasoneso įlankos vandenys, iš šiaurės − Batabano įlanka, o iš vakarų − Los Indios kanalas.

Salyną sudaro apie 350 mažų salelių. Didžiausios salyno salos yra:
*Chuventudas
*Kajo Largo del Suras
Dombrova (Staviskų valsčius)

**Dombrova** () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Staviskų valsčiuje, Kolno apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Povilas Klastauskas

**Povilas Klastauskas** (g. 1937 m. lapkričio 23 d. Raseiniuose) – Lietuvos lengvosios atletikos nacionalinis sporto treneris, pedagogas, sporto organizatorius.

## Biografija
1962 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą. Nuo tų metų gyvena Telšiuose. 1962-1964 m. Telšių mokyklos-internato mokytojas. 1964-1967 m. Telšių sporto mokyklos mokymo dalies vedėjas, 1967-2001 m. Telšių sporto mokyklos direktorius.

Respublikos sporto mokyklų direktorių tarybos narys. 1988 m. Respublikos nusipelnęs lengvosios atletikos treneris. 1962-2012 m. lengvosios atletikos treneris.

Kaip treneris paruošė daugiau kaip 20 šalies čempionų. Baltijos šalių čempionų ir prizininkų. SSRS ir Europos čempionatų prizininkų. Septyni iš jų tapo sporto meistrai. Jo vadovaujama sporto mokykla respublikiniuose kompleksiniuose renginiuose (1965-1977 m.) iškovojo prizines vietas, 1995 m. pripažinta geriausia tarp Žemaitijos sporto mokyklų.

Per 30 mokyklos auklėtinių tapo SSRS sp. m., SSRS čempionais: sklandytojas V. Sabeckis (1976, 1977 m.), irkluotojas D. Lukošius (1977 m.), futbolininkas L. Rumbutis (1981 m.), PDG daugiakovininkė R. Ringytė (1978 m.), dalyvavo olimpinėse žaidynėse: J. Putinienė (Maskva, 1980 m.), V. Bernotaitė (Barselona, 1992 m.), V. Dirmeikis buvo išrinktas geriausiuoju 1975, 1981 m. Lietuvos futbolininku.

## Įvertinimas
Už nepriekaištingą darbą apdovanotas:

* 1980 m. LSSR AT Prezidiumo garbės raštu
* 1981 ir 1997 m. LSSR Švietimo ministerijos atminimo medaliais "Už nuopelnus moksleivių sporte"
* 1994, 1997, 1998 m. Kūno kultūros ir sporto departamento medaliais "Už nuopelnus moksleivių sportui"
* 2005 ir 2007 m. Lengvosios atletikos federacijos atminimo medaliais
* 2007 m. Kūno kultūros ir sporto departamento "sporto garbės kryžiumi" "Už nuopelnus Lietuvos sportui"

## Šaltiniai
* Lietuvos sporto enciklopedija
Tomografija

**Tomografija** – neinvazinis objektų vidinės struktūros tyrimas peršviečiant juos iš įvairių pusių skvarbia spinduliuote. Klasikine prasme tomografija medicinoje prasidėjo nuo rentgeno spinduliuotės panaudojimo. Tačiau dabar yra ir kitų tomografijos metodų, nesiremiančių jonizuojančia spinduliuote ir atliekamų pvz., ultragarsu, magnetiniais laukais.

Tomografijos prietaisuose plačiai naudojami kompiuteriai, sudėtingais algoritmais apdorojantys ir saugantys didelius masyvus informacijos, todėl dažnai galima sutikti terminą **kompiuterinė tomografija**. Tiriant kompiuteriniu tomografu gaunamas tiriamosios srities skersinio pjūvio dvimatis vaizdas. Esant būtinybei galima atlikti daugiaplanines ir trimates rekonstrukcijas, todėl yra lengvai diferencijuojami pacientų audiniai ir organai.

Tomografiniai metodai naudojami ir kitokiems objektams tirti, pvz., akustinė tomografija – vandens telkiniams, seisminė tomografija – Žemės vidinei struktūrai, astronominė tomografija (elektromagnetine spinduliuote) – besisukantiems astronominiams objektams tirti.
Termokarstinė dauba

**Termokarstinė dauba** – dauba, kuri susidarė pasitraukus ledynui. Ledynui traukiantis atskilę ledo luitai yra užnešami sąnašomis, o ledui ištirpus po žeme susidaro oro ertmė ir žemė įgriūva. Šios daubos dažnai apauga medžiais arba jose susidaro ežerai.

## Lietuvoje

Didžiausia Lietuvoje termokarstinė dauba yra 30-40 m gylio Velnio duobė, esanti netoli Aukštadvario.
Suleimanas II

**Suleimanas II**  (1642 m. balandžio 15 d. – 1691 m. liepos 22/23 d.) – Osmanų imperijos sultonas, valdęs Osmanų imperijos stagnacijos metu.

## Biografija

Jis gimė Konstantinopolyje ir didžiąją dalį gyvenimo praleido *[[kafes]]* - prabangiame kalėjime, kur visi karališko kraujo princai buvo laikomi saugantis jų maišto bei galimo perversmo. Iki įsteigiant *kafes*, naujam sultonui saugantis perversmo buvo įprasta išžudyti visus brolius, įskaitant kūdikius, neretai dešimt ir daugiau vienu metu. Tačiau tuomet vienaip ar kitaip praradus patį sultoną jį nebebūdavo kuo pakeisti. *Kafes* saugiau įkalindavo kitus sosto pretendentus, perkeliant juos ten vos pasiekus brandą. Tačiau kalėjimas menkai tesuteikdavo sultonui reikalingų žinių bei patirties.

Suleimano II motina buvo serbų kilmės Katrin Saliha Dilâşub Sultan.

Suleimano II valdymo metu Turija patyrė didelius karo pralaimėjimus Mohács mūšyje (1687) ir vėliau 1687 bei 1689 Krymo žygiuose. Nesugebėdamas deramai valdyti pats, Suleimanas valdovu bei karvedžiu buvo paskyręs vizirį Köprülü Fazıl Mustafa Pasha, kuris pasiekė pergalių Bulgarijoje, kol buvo nukautas mūšyje.

Suleimanas II buvo vedęs, žinomas žmonos vardas (Khadija), tačiau įpėdinių jis nepaliko.

## Nuorodos


## Šaltiniai
Nikolajus Prževalskis

** Nikolajus Prževalskis** (1839 m. balandžio 12 d. Kimborovo (Smolensko sr.) – 1888 m. lapkričio 1 d. Karakole, Kirgizijoje) – rusų keliautojas, geografas. Sankt Peterburgo MA garbės narys (1878). Generolas majoras (1886).

## Biografija

1863 m. baigė Rusijos kariuomenės Generalinio štabo akademiją Sankt Peterburge. 1864–1867 m. dėstė geografiją ir istoriją Varšuvos junkerių mokykloje. Rusijos geografų d-jos narys (1886).

Padedamas rusų geografo P. Semionovo-Tian-Šanskio, Nikolajus Prževalskis surengė 5 ekspedicijas:
* 1867–1869 m. į Usūrio kraštą,
* 1870–1873 m. į Mongoliją, Kiniją ir Tibetą (ilgiausia nukeliavo ~ 12 000 km),
* 1876–1877 m. į Sindziangą ir prie Lobnoro ežero,
* 1879–1880 m. į Nanšaną, Kunluną, Tibetą ir Gobio dykumą,
* 1883–1885 m. per Gobio ir Alšano dykumas į Tibetą, po to per Taklamakano dykumą prie Isyk Kulio ežero.
Per visas ekspedicijas nukeliavo > 33 200 km, atrado ir aprašė Centrinės Azijos kalnagūbrius (Kunluno ir Nanšano kalnuose): Altintago, Arkatago (Peževalskio), Burban Budaišano, Ulan Darbano ir kt., patikslino Tibeto kalnyno šiaurines ribas, aprašė apkeliautų kraštų gamtą ir gyventojus, apibūdino Centrinės Azijos klimatą. Surinko 15 – 16 tūkst. egzempliorių herbariumą (iš viso ~ 1700 rūšių, iš kurių 218 rūšių aprašytos pirmą kartą), zoologinę kolekciją (> 7500 egz; aptiko ir aprašė laukinį dvikuprį kupranugarį ir Prževalskio arklį), mineralų kolekciją.

Parašė knygas:
* „Kelionė po Usūrio kraštą“ (*Путешествие в Уссурийском крае*, 1870),
* „Mongolija ir tangutų šalis“ (*Монголия и страна тангутов*, 2 t. 1875–1876),
* „Nuo Kuldžios už Tian Šanio ir iki Lobnoro“ (*От Кульджи за Тянь-Шань и на Лобнор*, 1878),
* „Iš Zaisano per Chami į Tibetą ir į Geltonosios upės aukštupį“ (*Из Зайсана через Хами в Тибет и на верховья Желтой реки*, 1883),
* „Nuo Kiachtos į Geltonosios upės ištakas“ (*От Кяхты на истоки Желтой реки. Исследование северной окраины Тибета и путь через Лобнор по бассейну Тарима* 1888)''.

Nikolajaus Prževalskio vardu pavadinta keletas geografinių objektų, augalų ir gyvūnų rūšių.

## Šaltiniai