open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Alianza Valledupar FC Femenino

**Alianza Valledupar Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Alianza Valledupar** – Kolumbijos futbolo klubas iš Jumbo miesto. Namų rungtynes žaidė Jumbo miesto savivaldybės stadione, žinomame kaip Raulio Mirandos vardo savivaldybės stadionas (), talpinančiame 3,5 tūkst. žiūrovų.

Šis straipsnis apie **[[Alianza Valledupar FC|Alianza Valledupar]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2024 m. sausio 16 d. suburta moterų komanda. Nuo 2024 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. Debiutantės po pirmojo etapo buvo šeštoje vietoje ir pateko į aštunffinalį. Aštuntfinalyje savo grupėje liko trečioje vietoje ir į finalą nepateko.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangų gamintojai 
*  

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  *Lissa Cardozo* (), vartininkė; 
*  *Fernanda Viáfara* (), gynėja;
*  *Rocío Olaya* (), saugė;
; užsienietės
* 

## Garsesni treneriai
*  Foad Maziri (2024 m.)
*  Dayana Frias (), nuo 2025 m. sausio

## Taip pat skaitykite
* Alianza Valledupar FC – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė 
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Club Deportivo La Equidad Femenino

**Club Deportivo La Equidad Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Club Deportivo La Equidad** – Kolumbijos futbolo klubas iš šalies sostinės Bogotos.

Šis straipsnis apie **[[Club Deportivo La Equidad]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2017 m. sausio 25 d. suburta moterų komanda. Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. 2024 m. sezone galutinėje komandų rikiuotėje liko devintoje vietoje ir į finalinį etapą nepateko.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangų gamintojai 
*  Puma (2017–2019)
*  Attle (2020–)

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  Ingrid Vidal (), puolėja (2025–);
*  *Jessica Paola Sánchez Duquino*
*  *Dana Verónica Santana Pinilla*
; užsienietės
* 

## Garsesni treneriai
*  Álvaro Duarte	(2017 m.)
*  Guillermo „Flaco“ Rivera (2018 m.)
*  Sandra Salamanca (2018–20?? m.)
*  Albeiro Erazo Barrera

## Taip pat skaitykite
* Club Deportivo La Equidad – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Independiente Santa Fe Femenino

**Independiente Santa Fe Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Independiente Santa Fe** – Kolumbijos futbolo klubas iš šalies sostinės Bogotos.

Šis straipsnis apie **[[Independiente Santa Fe]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2016 m. suburta moterų komanda. Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. 2017 m. sezone pirmą kartą klubo istorijoje iškovojo čempionių titulą. 2020 m. sezone iškovojo antrąjį titulą. 2021 m. sezone liko antroje vietoje. 2023 m. sezone trečią kartą klubo istorijoje tapo čempionėmis.

2025 m. sezone po pirmojo etapo buvo antroje vietoje. Pusfinalyje palaužė „Orsomarso“. 2025 m. rugsėjo 1d. namuose nugalėjo varžoves rezultatu 1-0. 2025 m. rugsėjo 6 d. atsakomosiose rungtynėse išvykoje sužaidė lygiosiomis. Bendras dviejų rungtynių rezultatas lėmė, kad Independiente Santa Fe futbolininkės pateko į finalą.  Finalo rungtynėse varžėsi su čempionių titulą ginančiomis Deportivo Cali. 2025 m. rugsėjo 14 d. namų aikštėje nugalėjo rezultatu 1-0. 2025 m. rugsėjo 21 d. atsakomosiose rungtynėse išvykoje rezultatu 1-0 pirmavo varžovės – Deportivo Cali. Baudinių serijoje tikslesnės (5-4) buvo Deportivo Cali futbolininkės, iškovojusios čempionių titulą.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (3):** 2017, 2020, 2023 m.
*  **Antroji vieta (3):** 2021, 2024, 2025 m.

; **Copa Libertadores:**
*  **Nugalėtojos (0)**:
*  **Finalininkės (2)**: 2021, 2024 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga.

; Aprangų gamintojai 
*  Umbro (2017–2021);
*  Kappa (2021–2023);
*  Fila (2024–)

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*   Catalina Usme, puolėja (2017 m.);
*  Stefany Castaño, vartininkė;
*  Lady Andrade, saugė, puolėja;
*  Leicy Santos, saugė;
*  Liana Salazar, saugė;
*  Ivonne Chacón, saugė;
*  Mildrey Pineda, saugė;
*  Angie Castañeda, puolėja;
; Užsienietės
*  María Peraza, gynėja;
*  Jaylis Oliveros, gynėja;
*  Nubiluz Rangel, gynėja;
*  Oriana Altuve, puolėja;
*  Ysaura Viso, puolėja;
*  Daniela Solera, vartininkė;
*  Melissa Herrera, puolėja;
*  Fany Gauto, saugė;
*  Stephanie Lacoste, gynėja;
*  Kimika Forbes, vartininkė;
*  Carla Guerrero, gynėja;

## Garsesni treneriai
*  Germán Morales (2016–2017 m.)
*  Agustín Julio (2017 m.)
*  Víctor Rozo (2018 m.)
*  Juan Carlos Sarria (2019 m.)
*  Albeiro Erazo (2020–2022 m.)
*  Omar Ramírez (2022–)

## Taip pat skaitykite
* Independiente Santa Fe – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (M)
Deportivo Pereira Femenino

**Deportivo Pereira Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Deportivo Pereira** – Kolumbijos futbolo klubas iš Pereiros miesto.

Šis straipsnis apie **[[Deportivo Pereira]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2017 m. suburta moterų komanda. Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. Debiutantės kovas baigė po grupės etapo ir į finalinį etapą nepateko. 2018 ir 2019 m. sezonuose į finalinį etapą irgi nepateko. 2020 ir 2021 m. sezonuose čempionate nedalyvavo. 

Į pajėgiausią divizioną grįžo 2022 m. sezone ir pirmame etape tarp septyniolikos dalyvių iškovojo šeštąją vietą. Ketvirtfinalyje palaužė Independiente Medellín.  Pusfinalyje kovojo prieš América de Cali. Pirmosios rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosiomis (0-0). Antrosiose nugalėjo varžovės (2-0). América de Cali nugalėjo Deportivo Pereira futbolininkes bendru dviejų rungtynių rezultatu 2-0 ir pateko į finalą.

2023 m. po pirmojo etapo buvo ketvirtoje vietoje. Ketvirtfinalyje bendru dviejų rungtynių rezultatu 3-2 palaužė Deportivo Cali ir pateko į pusfinalį. Pusfinalyje kovojo prieš América de Cali ir pralaimėjo namuose rezultatu 2-3, o išvykoje patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultatu 0-4. América de Cali nugalėjo Deportivo Pereira futbolininkes bendru dviejų rungtynių rezultatu 7-2 ir pateko į finalą.

2024 m. sezone tarp penkiolikos dalyvių liko keturioliktoje vietoje ir į finalinį etapą nepateko.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangų gamintojai 
*  Faby Sport (2017 m.)
*  Otto (nuo 2018 m.)

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  *Alejandra Villegas Caly*, gynėja;
*  *Valeria Villegas Caly*, puolėja;
*  Orianna Quintero Lemmel, puolėja;
; užsienietės
* 

## Garsesni treneriai
*  Carlos Ariel Osorio

## Taip pat skaitykite
* Deportivo Pereira – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Catalina Usme

**Marija Katalina Usme Pineda**, o trumpiau vadinama tiesiog **Katalina Usme** (, g. 1989 m. gruodžio 25 d.) – Kolumbijos futbolininkė, puolėja.

## Karjera
Karjerą pradėjo 2009 m. Formas Íntimas klube. 2017 m. perėjo į América de Cali. 2017 m. vasarą persikėlė į Independiente Santa Fe.

2018–2023 m. priklausė América de Cali klubui. 2024 m. persikėlė į Meksiką ir atstovavo CF Pachuca. 

Vėliau išvyko į Turkiją ir prisijungė prie Galatasaray. 2024 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė vienerių metų trukmės sutartį su klubu.

## Rinktinė
2006 m. pakviesta atstovauti šalies nacionalinei rinktinei. Kolumbijos komandoje sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių.

## Laimėjimai

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Catalina Usme pagal Soccerdonna
Hilda Grīva

**Hilda Gryva** (, mergautinė pav. *Cerbaha*, 1910 m. vasario 27 d. Sykragas, Rusijos imperija, dab. Latvija – 1984 m. rugsėjo 13 d. Latvijos TSR) – lyvių muzikė, muzikos pedagogė, lyvių folkloro ansamblio „Kāndla” įkūrėja ir meninė vadovė.

## Biografija
Gimė Dundagos valsčiuje, Sykrago kaimo Klavų sodyboje žvejo Oskaro ir Minos Cerbahų šeimoje. Motina buvo estė, todėl dukterys Hilda ir Elfryda jau ankstyvoje vaikystėje išmoko kalbėti lyviškai, estiškai ir latviškai. Cerbahų giminė manė, kad jie yra Dundagos barono Osteno-Sakeno nepripažintieji palikuonys. Archyviniai duomenys liudija, kad tai galėjo būti tiesa.

Mokyklą H. Gryva pradėjo lankyti Estijoje, kur šeima gyveno per Pirmąjį pasaulinį karą. Grįžusi į Latviją mokėsi Mazirbės pradinėje mokykloje. Ventspilyje įgijo griežimo smuiku pagrindus.

1927 m. H. Gryva buvo išsiųsta mokytis Suomijon, kur ji Tūsulos liaudies aukštojoje mokykloje mokėsi suomių kalbos, lygiagrečiai iš Ž. Sibelijaus dukters gaudavo fortepijono pamokas bei Helsinkio liaudies konservatorijoje mokėsi dainavimo. 1928 m. Heinoloje studijavo mokytojų institute, o 1929 m. mokslus tęsė mokytojų institute Jelgavoje. Studijuodama Jelgavoje su Pėteriu Dambergu ir Alyse Gūtmane pradėjo leisti mėnraštį „Līvli“ („Lyvis“) bei vertė tekstus iš suomių kalbos.

1934 m. baigusi Jelgavos mokytojų institutą pradėjo dibti mokyklose – Ventspilyje ir kitur. Bedirbdama baigė Ventspilio muzikos mokyklą ir vėliau dirbo Talsų muzikos mokykloje smuiko ir fortepijono mokytoja. Talsuose taip pat vadovavo bažnytiniam chorui. Greta savo tiesioginių pareigų kartkartėmis rašė straipsnius laikraščiui „Līvli“ bei prisidėjo prie P. Dambergo rašomo lyviško vadovėlio (skaitymo knygos) sudarymo.

Anot V. M. Šuvcanės, H. Gryva buvo gražų balsą turėjusi talentinga muzikė. 1939 m. rugpjūčio 6 d. Mazirbėje per Lyvių tautos namų atidarymą surengtame koncerte H. Gryva atliko solines dainas.

1956 m. H. Gryva ištekėjo už grįžusio iš tremties Sibire buvusio dundagiškio Paulio Gryvos. Santuokinis gyvenimas truko neilgai, nes vyras greitai mirė.

1960 m. prisidėjo prie Esperanto–latvių–lyvių žodyno sudarymo. 1966 m. Estijos televizija pastatė dokumentinį filmą „Liivi rannal“ („Lyvių pakrantėje“), jame atspindėtas 7-ojo dešimtmečio Kuršo lyvių gyvenimas. Šiame filme matoma ir H. Gryva.

H. Gryva buvo Ventspilio lyvių folkloro ansamblio „Kāndla“ („Kanklės“) įkūrėja ir meninė vadovė nuo jo įkūrimo 1972 m. pradžios iki savo gyvenimo pabaigos. Paskutiniais metais dirigentės klausa vis labiau silpo, taip pat ir organizacinis darbas nesisekė, tačiau ji negalėjo atsisakyti vadovauti ansambliui.

Hilda Gryva palaidota Sykrago kapinėse.

## Išnašos

## Literatūra
* 
*
Papartynės malūno tiltas

**Papartynės malūno tiltas** – tiltas Akmenės rajone, Papilės seniūnijoje, nutiestas per Ventą tarp Pagamės ir Rudikių kaimų, 4,7 km į pietryčius nuo Papilės, 0,4 km į pietvakarius nuo kelio . Stovi šalia buvusio Papartynės vandens malūno, žemiau tvenkinio užtvankos, mišku apaugusiame Papartynės slėnyje. Tiltas skirtas pėstiesiems. Pagamės pusėje prie jo veda žvyrkelis, prieigose įrengta dirbtinė Papartynės atodanga (prie plento pastatyta lankytino objekto rodyklė). Tiltu pereinama į malūno ir veikiančios mažosios hidroelektrinės pusę. Kiek toliau šiame krante auga saugomas Rudikių ąžuolas (1,2 km). 

Į Papartynės malūną susimalti grūdų atvykę ūkininkai Ventą pervažiuodavo per pavasarinius potvynius nuimamą medinį tiltą. Jis stovėjo ant akmenų mūro atramų. Taip pat vasarą buvo galima šalia važiuoti per brastą, žiemą – ledu. Prie gretimo Rudikių malūno buvo įrengtas keltas, kėlęs ne tik žmones, bet ir arklius su traukiamais vežimais. Papartynės tiltas sunyko sovietmečiu apleidus vandens malūną. Medinės dalys supuvo, ledonešiai apardė upėje stovinčias akmenines atramas, išlikusias iki dabartinių laikų.
 
Atstatant malūną, stūksančios ramtų ir taurų liekanos panaudotos įrengti naujam pėsčiųjų tiltui. Krantinių pamatų ir upės vagoje stovinčių dviejų atramų akmenys iš dalies buvo sutvirtinti betonu. Tiltui laikyti ant jų įtaisyta iš metalinių profilių padaryta santvarinė konstrukcija. Ant vienos iš apardytų atramų buvo likusi tik menka akmeninė dalis – ji patiltėje paaukštinta metaline pakyla. Tiltas trijų tarpatramių, jo medinė dalis nutiesta santvaros viršuje. Pėsčiųjų take paklotos skersinės lentos, kraštuose pastatyti mediniai turėklai. Prie tilto takas sutvirtintas lauko akmenimis. Statinio siluetas išlenktas, jo ilgis apie 27 m. 

Po 2017 m. tiltas buvo suremontuotas, pakeistas medinis paklotas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pagamės (Papartynės malūno) tiltas per Ventą *pamatyklietuvoje*
* Historische Messtischblätter (TK25) + Luftbilder *[[Messtischblatt|susudata.de]]* (tilto vieta)
Kyle Filipowski

**Kailas Filipovskis** (, g. ) – JAV krepšininkas, rungtyniaujantis NBA lygoje besivaržančioje Jutos „Jazz“ komandoje. Žaidė universitetinį krepšinį Diuko „Blue Devils“ komandoje.

## Karjera universitete
2021 m. liepos 29 d. įsipareigojo žaisti universitetinį krepšinį Diuko universiteto krepšinio komandoje („Blue Devils“).

2023 m. sausio 11 d. Filipovskis surinko dvigubą dublį – 28 taškus ir 15 atkovotų kamuolių – ir 77:69 nugalėjo Pitsbergo „Panthers“ komandą. 2023 m. kovo 11 d. pelnė 20 taškų ir atkovojo 10 kamuolių per 59:49 pergalę prieš Virdžinijos „Cavaliers“ Atlanto pakrantės konferencijos (ACC) turnyro finalo rungtynėse. Taip pat buvo pripažintas naudingiausiu turnyro žaidėju.

Pasibaigus pirmojo kurso sezonui, buvo pripažintas ACC metų naujoku. Nepaisant to, kad 2023 m. NBA naujokų biržoje jam buvo prognozuojamas pirmojo rato šaukimas, Filipovskis nusprendė grįžti dar vienam sezonui. 2023 m. balandį jam atlikta klubų sąnarių operacija.

2024 m. balandžio 13 d. Filipovskis paskelbė, jog dalyvaus 2024 m. NBA naujokų biržoje. Vėliau gavo kvietimą į žaliąjį kambarį, tačiau nebuvo pašauktas pirmajame rate. Antrojo rato dieną analitikas Jonathan Givony pranešė, kad Filipovskis nukrito į antrąjį ratą dėl to, kad komandos nerimavo dėl jo santykių su sužadėtine, teigdamas, kad jis „dėl visos šios situacijos atsiribojo nuo šeimos“ ir kad ji yra „daug vyresnė už jį“. Paklaustas apie šiuos gandus, Jutos „Jazz“ vadovybės narys pareiškė, kad jie patikrino jo praeitį ir vis tiek džiaugėsi pasirinkę vidurio puolėją.

## Profesionali karjera

### Jutos „Jazz“ (2024–dabar)
2024 m. NBA naujokų biržoje Jutos „Jazz“ pasirinko jį 32-uoju šaukimu. 2024 m. rugpjūčio 12 d. pasirašė naujoko sutartį. 2025 m. balandžio 9 d. Filipovskis pelnė 30 taškų ir sugriebė 18 atšokusių kamuolių per 126:133 pergalę pratęsime prieš Portlando „Trail Blazers“. Per savo debiutinį sezoną kelis kartus buvo paskirtas į Jutos NBA G lygos filialą – Solt Leik Sičio „Stars“.

## Statistika

### NBA
#### Reguliarusis sezonas

### Universitetas

|-
| style="text-align:left;"|2022–23
| style="text-align:left;"|Diukas
| **36** || **36** || 29.1 || .441 || .282 || **.765** || **9.0** || 1.6 || **1.3** || .7 || 15.1
|-
| style="text-align:left;"|2023–24
| style="text-align:left;"|Diukas
| *36*' || **36** || **30.4** || **.505** || **.348** || .671 || 8.3 || **2.8** || 1.1 || **1.5** || **16.4**
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"|Karjera
| 72 || 72 || 29.8 || .473 || .314 || .718 || 8.6 || 2.2 || 1.2 || 1.1 || 15.8
|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Kyle Filipowski profilis „Basketball Reference“ 
* Kyle Filipowski NCAA profilis „Sports Reference“ 
* Kyle Filipowski profilis „NBA.com“
* Kyle Filipowski profilis „Proballers“
Zameto namas

**Zameto namas** – valstybės saugomas kultūros paveldo objektas Rokiškio centre, Nepriklausomybės a. 10. 2023 m. duomenimis, priklauso privačiam asmeniui.

## Istorija
Namą apie 1928 m. ar kiek anksčiau pasistatė turtingiausia rokiškėnų žydų šeima Zametai. Tarpukariu jo pirmame aukšte buvo įvairios krautuvės, brolių Zametų metalų apdirbimo ir žemės ūkio technikos gamyklos „Litmetal” kontora, „Singer” atstovybė, „Švyturio” knygynas; antrame aukšte gyveno Zametai, trečiame aukšte buvo nuomojami butai. Buvo įvestas vandentiekis ir kanalizacija. 1940 m. Lietuvą okupavus Sovietų Sąjungai, pastatas nacionalizuotas. Po Antrojo pasaulinio karo jame įsikūrė sovietinės valdžios įstaigos, 1944–1953 m. buvo kalinami ir kankinami sovietinio režimo priešininkai. XX a. antroje pusėje pastatas kapitaliai suremontuotas, pritaikytas administracinei paskirčiai. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, pastatas priklausė savivaldybei; jame veikė įvairios įstaigos – partijų, visuomeninių organizacijų skyriai, vėliau įsikėlė miesto archyvas, XXI a. antrajame dešimtmetyje laikinai saugotos Rokiškio viešosios bibliotekos knygos. Namo būklei prastėjant, savivaldybė pastato atsisakė; apie 2018 m. jį aukcione nusipirko verslininkas Aidas Kandroška.

## Architektūra
Pastatas „L” raidės plano, dviejų aukštų su mansarda. Stogas keturšlaitis, dengtas skarda. Pamatas akmens mūro, sienos – plytų mūro, tinkuotos. Pagrindiniame pietų fasade įrengti du erkeriai su bokšteliais ir pusarkiniais langais, fasado centre – kalvio darbo balkonas. 1999 m. prie sienos atidengta memorialinė lenta su įrašu „Šiame name 1944–1953 metais buvo kalinami ir kankinami kovotojai už Lietuvos laisvę” (skulptorius Jonas Jagėla).

Iki rekonstrukcijos XX a. antroje pusėje pastato pirmas aukštas iš aikštės pusės buvo pritaikytas krautuvėms: turėjo 5 įėjimus ir vitrinas su filinginėmis sulankstomomis durinėmis ir langinėmis. Pastatą remontuojant dalis langų ir durų angų užmūryta, paliktos tik vienerios durys. Be to, perplanuotos visų aukštų patalpos, užtinkuoti skelto akmens ir raudonų plytų mūro fasadai.

## Šaltiniai
Spunsčio ąžuolas

**Spunsčio ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Kelmės rajone, Kražių seniūnijoje, Tytuvėnų miškų urėdijos Kražių girininkijos 608 kvartale, Paspąsčio kaime.

1995 m. duomenimis, ąžuolo skersmuo buvo 1,2 m. Aukštis siekia 21 m.

Respublikinės reikšmės paminklams priskirtas 1987 m.

## Tautosakoje
Pasakojama, kad Spunsčio kalnelis, ant kurio auga ąžuolas, taip pavadintas dėl to, kad ant Girgždūtės piliakalnio stovėjusios pilies gynėjai netoli kalnelyje kryžiuočiams paspendę spąstus.

## Išnašos
Lankupa

**Lankupa** – upė Vilkaviškio rajono pietinėje dalyje; Širvintos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda pelkėtuose miškuose piečiau Lankupkos kaimo. Teka į šiaurę ir šiaurės rytus daugiausia tarp miškų ir gojelių per Sūduvos aukštumą. Žemupyje pasuka į pietryčius, įteka į Širvintą 43,6 km nuo jos žiočių, ties Duonelaičiais.

Vaga daug kur ištiesinta.

Kaimai prie Lankupos: Lankupka, Lankupėnai, Kregždžiai, Šilsodis, Duonelaičiai.

Pavadinimas kilęs nuo žodžių *lankà* („užliejama paupio pieva“) ir *ùpė*.

## Šaltiniai
Margarete Stalte

**Margaretė Staltė** (, 1902 m. liepos 15 d. Ryga, Rusijos imperija, dab. Latvija – 1978 m. gruodžio 19 d. Liuneburgas, Vakarų Vokietija) – dirigentė, lyvių kultūros darbuotoja.

## Biografija
Gimė Rygoje lyvio Karlio Staltės ir vokietės Virginijos šeimoje. Vietiniai gyventojai Staltų dukterį vadino tiesiog Greta.

Apie 1905 m. jauna Staltų šeima išsikėlė į Mazirbę. Manoma, kad parengiamąjį išsilavinimą Margaretė įgijo Mazirbės pradinėje mokykloje. Margaretė Staltė buvo muzikali, skambinti pianinu ją išmokė tėvas. Muzikinį išsilavinimą Margaretė Staltė gavo Tartu muzikos mokykloje, kurioje mokėsi 1928–1930 m. Mokytis įkalbėjo profesorius L. Ketunenas, jis padėjo ir materialiai.

Dar prieš mokydamasi Tartu muzikos mokykloje Margaretė Staltė tėvui aktyviai padėjo sudaryti lyvių dainų rinkinį. 1928 m. rudenį Karlis Staltė išsiuntė į Suomiją spausdinti dainų rankraščius ir rašė, jog kompozitorei Minai Hermanei padedant ir dukteriai Margaretei tarpininkaujant rinkinį baigė. Pirmoji lyvių chorinių dainų rinkinio dalis („Līvõkīel lōlõd“) išleista 1929 m. Dainų rinkinio sudarymą tęsė Margaretė Staltė. Į šio dainų rinkinio antrąją dalį įtrauktos aštuonios keturbalsės dainos, iš kurių dvi – Margaretės Staltės sukurtos melodijos „Võrõl māl” („Svetimoje žemėje“) ir „Min igā” („Mano amžius“).

Nuo 1923 m. vasaros Margaretė Staltė dirbo choro dirigente, ji vadovavo lyvių chorui, kurio pagrindinėje sudėtyje dainavo sykragiškiai. Choras turėjo paruošti keletą dainų iki lapkričio 18 d., kai Mazirbėje buvo surengta lyvių vėliavos šventė. Karlis Staltė buvo sukūręs „Vėliavos dainos“ („Plagā loul“) žodžius, daina atlikta lyvių vėliavos garbei, pirmą kartą ji iškelta 1923 m. lapkričio 18 d. Mazirbės pastoriaus dvare. Vadovaujamas dirigentės Margaretės Staltės, Lyvių sąjungos choras 1925 m. kovą išvyko koncertinio turo į Estiją. Choras veikė ne nuolatos, o įvairiomis sudėtimis būdavo suburiamas svarbių renginių progoms. Dainų mokė ir chorui dirigavo Margaretė Staltė.

Mazirbės laikotarpiu, nuo 1933 m. iki 1939 m. rugpjūčio, Margaretė Staltė drauge su tėvu Karliu Stalte leido taip pat ir mėnraštį „Līvli“ („Lyvis“).

1941 m. kovą Margaretė Staltė su tėvais repatrijavo į Vokietiją. Po tėvų mirties ji persikėlė pas giminaičius į Vakarų Vokietiją, ten maždaug už 100 km nuo Liubeko gyveno senelių namuose Liuneburge. Mirė 1978 m.

## Išnašos

## Literatūra
*
Mažieji Kalvaičiai

**Maloje Belozernojė** (), anksčiau ***Mažieji Kalvaičiai*** () – gyvenvietė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Nesterovo rajone, 22 km į pietryčius nuo Nesterovo (Stalupėnų), Vištyčio ežero šiaurės vakariniame krante, priešais Vištyčio miestelį Lietuvoje. Ties gyvenviete iš Vištyčio ežero išteka Pisos upė.

Kurortinė gyvenvietė (poilsio namai, stovyklavietės). Šalia prasideda Raudonasis miškas. Maloje Belozernojė patenka į Vištyčio nacionalinį parką.

## Istorija
1785 m. šioje vietoje minima Kalvaičių, arba Misiškių (), gyvenvietė. Nuo XIX a. minimi Didieji ir Mažieji Kalvaičiai (Misiškiai); Mažaisiais Kalvaičiais vadinta Didžiųjų Kalvaičių kaimo dalis prie Pisos ištakų. 1885 m. čia buvo 3 sodybos ir 29 gyventojai, 1905 m. – 4 sodybos ir 31 gyventojas. Rytų Prūsijos laikais priklausė Geldapės apskričiai, 1874 m. pateko į apskrityje suformuotą Kalvaičių valsčių. Tikinčiųjų dauguma priklausė Žydkiemio evangelikų liuteronų parapijai. Pasienyje su Lietuva buvo sienos perėjimo punktas, veikė muitinė. 1938 m. gyvenvietė pervadinta Mažuoju Kornbergu (*Klein Kornberg*), kraštą užėmus Raudonajai armijai – Malojė Priozernoje. Apytikriai nuo XX a. devintojo dešimtmečio vadinama Malojė Belozernoje.

Tarybų Sąjungos laikais šalia buvo pionierių stovykla, poilsio bazė. Buvo kelias į Vištyčio miestelį.

XXI a. pr. prijungta prie Jagodnojės (Bredūnų) kaimo.

## Šaltiniai
Rudikių ąžuolas

**Rudikių ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Ventos regioniniame parke, Akmenės rajone, Papilės seniūnijoje, Rudikių kaime, 200 m nuo Ventos, upės kairiajame krante, 1,2 km į šiaurės vakarus nuo Papartynės malūno tilto.

Rudikių ąžuolas nuo 2002 m. yra valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Paminklinis medis nuolat prižiūrimas, aptvertas apsaugine tvorele, pastatytas informacinis stendas. Amžius nenustatytas. Kamieno apimtis 6,15 m, storis 1,95 m, aukštis 24,5 m, lajos plotis 30 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rudikių ąžuolas *pamatyklietuvoje.lt*
* Rudikių ąžuolą juosia nauja apsauginė tvorelė *facebook.com*, 2022-09-08
Lietuvos architektų rūmai

**Lietuvos architektų rūmai** (**LAR**) – atestuotų šalies architektų profesinės savivaldos organizacija.

## Istorija
Organizacija įkurta 2006 m. lapkričio 21 d. priimtu Lietuvos Respublikos architektų rūmų įstatymu Nr. X-914.

Rūmų veiklos tikslas – užtikrinti architektūrinės veiklos skaidrumą ir kokybę, rūpintis architektų atestavimo, kvalifikacijos pripažinimo, profesinės kvalifikacijos tobulinimo, profesinės etikos standartų laikymosi klausimais, vykdyti profesinės veiklos stebėseną, atstovauti architektams santykiuose su valstybės ir savivaldos institucijomis, kitais juridiniais ir fiziniais asmenimis nacionaliniu bei tarptautiniu lygiu, dalyvauti ekspertu teismuose ir kitose institucijose architektų profesinės veiklos klausimais, tenkinti ir ginti su architektūra susijusius viešuosius interesus, spręsti kitus susijusius klausimus.

## Nariai
Iki 2017 metų atestuotų architektų narystė profesinės savivaldos organizacijoje buvo savanoriška, joje dalyvavo tik 10 procentų visų atestuotų architektų. Tokia padėtis neleido tinkamai įgyvendinti profesinės savivaldos tikslų ir iš esmės neatitiko profesinės savivaldos veiklos principų, apie kuriuos išsamiai yra pasisakęs Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas (žr. Konstitucinio Teismo 2008 m. sausio 7 d. nutarimą).

2016 metais Seimui priėmus Architektų rūmų įstatymo pakeitimą, nuo 2017 metų visi Lietuvoje atestuoti architektai yra Rūmų nariai.

## Valdymo organai
Lietuvos architektų rūmų organai:

* Rūmų narių susirinkimas;
* Rūmų taryba – kolegialus Rūmų valdymo organas;
* Rūmų pirmininkas – vienasmenis Rūmų valdymo organas;
* Profesinės etikos taryba;
* Architektų profesinio atestavimo komisija;
* Revizijos komisija;
* Darbo grupės.

## Garbės ženklas
Lietuvos architektų rūmų garbės ženklas skiriamas asmenims, savo darbais reikšmingai prisidėjusiems prie architektūros mokslo ar kūrybinės veiklos plėtros, profesinės veiklos kokybės ir skaidrumo, visuomenės švietimo ir kitos veiklos, susijusios su rūmų siekiamais tikslais.

Garbės ženklas skirtas:
* Algimantui Nasvyčiui – 2019 m.
* Vytautui Jurgiui Dičiui – 2019 m.
* Eugenijui Viktorui Miliūnui – 2019 m.
* Kęstučiui Pempei – 2020 m.
* Algimantui Mačiuliui – 2021 m.
* Česlovui Mazūrui – 2022 m.
* Boleslovui Zabulioniui – 2023 m.
* Jonui Minkevičiui – 2024 m.
* Zigmui Jonui Daunorai – 2025 m.
* Audriui Karaliui – 2026 m.

## Šaltiniai
Georgas Vaškys

**Georgas Vaškys** arba **Jurgis Vaškys** (, 1875 m. rugpjūčio 22 d. Landvietų () kaime, Blauzdžių bažnytkaimis, Šilutės apskritis) – 1954 m. balandžio 26 d. Brėmene, Vokietija) – politinis veikėjas, Trečiojo Seimo narys.

## Biografija
Gimė Landvietų (kituose šaltiniuose nurodomi Ušliokai () kaime ūkininkų šeimoje. Tautybė – vokietis. Mokėsi Ušliokų liaudies mokykloje..

1897–1900 m. atliko karinę tarnybą 12-ajame Lietuvos ulonų pulke. Po tėvo mirties 1903 m. perėmė šeimos ūkį, tačiau netrukus turėjo jį parduoti. 1904 m. vedė ir persikėlė gyventi į žmonos miestelį Blauzdžius (). Susilaukė 14 vaikų.

Georgas Vaškys buvo vienas iš 1907 m. Vyžių kredito draugijos įkūrėjų. 1912 m. paskirtas draugijos direktoriumi. 1916 m. sausio mėn. paskirtas prisiekusiuoju, o 1917 m. – bažnyčios prižiūrėtoju. 1919 m. pradėjo eiti Veiseno parapijos kuratoriaus pareigas, o 1925 m. liepą tapo parapijos tarybos nariu.

1919 m. tapo Šilutė () miesto tarybos nariu, o 1924 m. – miesto valdybos nariu.

1926 m. birželio mėn. rinkimuose į Trečiąjį Lietuvos Seimą buvo išrinktas Klaipėdos krašto rinkimų apygardoje kaip Memelio žemės ūkio partijos kandidatas. 1927 m. balandį Seimas buvo paleistas.

1932–1934 m. – Klaipėdos krašto Seimelio () narys. Nuo 1934 m. liepos 26 d. iki 1935 sausio 24 d. – Klaipėdos krašto Seimelio viceprezidentas.

1934 m. liepos 26 d. pradėjo eiti susirinkimo vicepirmininko pareigas. 1934 m. rugpjūtį buvo pašalintas iš susirinkimo, jo vieta liko laisva. 1935 m. rugsėjį per savivaldos rinkimus Juknaičiuose 14 vyrų, tarp jų ir Georgas Vaškys, užpuolė rinkimų pareigūnus ir sudaužė balsadėžę. 1936 m. spalio 13 d. apeliacinis teismas pripažino vyrus kaltais ir nuteisė G. Vaškį 11 mėnesių laisvės atėmimo bausme.

Nuo 1939 m. balandžio 1 d. – vokiečių NSDAP narys.

Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Brėmene (Vokietija).

Mirė 1954 m.balandžio 26 d. Brėmene. Palaidotas Breme-Lesumo koplyčioje.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Trinkūnas R., Vaškys Georgas (Waschkies George), Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 548–549.

## Nuorodos
* Georgas Vaškys. Lietuvos Respublikos Seimas (lrs.lt)
Once Caldas Femenino

**Once Caldas Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Once Caldas** – Kolumbijos futbolo klubas iš Manisaleso miesto.

Šis straipsnis apie **[[Once Caldas]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2019 m. liepos mėn. suburta moterų komanda. 2019 m. sezone rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. Pateko į „A“ grupę. Patyrė visus šešis pralaimėjimus ir į finalinį etapą nepateko. Nuo 2020 m. nedalyvavo nacionaliniuose čempionatuose. 2025 m. sezone sugrįžo į Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga 

; Aprangų gamintojai 
*  Sheffy, 2019 II–2022	
*  Hillside, 2023–2024 m.
*  Boman (nuo 2024 m.)

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  
*  
; užsienietės
*  

## Garsesni treneriai
*  Julio Cesar Ocampo;

## Taip pat skaitykite
* Once Caldas – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Fortaleza CEIF Femenino

**Fortaleza C.E.I.F. Femenino** (), o trumpai žinomas kaip **Fortaleza C.E.I.F.** – Kolumbijos futbolo klubas iš šalies sostinės Bogotos.

Šis straipsnis apie **[[Fortaleza CEIF|Fortaleza C.E.I.F.]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2016 m. liepos 15 d. futbolo visuomenei pristatyta **Fortaleza Cundinamarca** moterų futbolo komanda. Debiutančių komanda buvo sudaroma suburiant „Real Pasión“ futbolo mokyklos žaidėjas, Sergio Arboledos universiteto​ moterų futbolo komandos nares ir pasikviečiant žaidėjas iš kitų Bogotos klubų.

Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. 2021 m. klubo žaidėjos Michell Lugo ir Ana María Bohórquez buvo pakviestos į Kolumbijos moterų futbolo rinktinę draugiškoms rungtynėms su Ekvadoru.

2022 m. sezone tarp septyniolikos dalyvių, iškovoję vos vieną pergalę, liko paskutinėje vietoje. 2023 ir 2024 m. sezonuose čempionate nedalyvavo.

Nuo 2025 m. sezono vėl varžėsi pajėgiausioje šalies moterų futbolo lygoje.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga 

; Aprangų gamintojai 
*  Kimo (2021–2024 m.)
*  Go, Rigo, Go! (nuo 2025 m.)

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  Michell Lugo, vartininkė;
*  Ana María Bohórquez, puolėja
; užsienietės
* 

## Garsesni treneriai
*  Albert Martínez (2017 m.)
*  Diego Rodríguez Toro (2018 m.)

## Taip pat skaitykite
* Fortaleza CEIF – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Atlético Huila Femenino

**Atlético Huila Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Atlético Huila** – Kolumbijos futbolo klubas iš Neivos miesto.

Šis straipsnis apie **[[Atlético Huila]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2016 m. gruodžio mėn. suburta moterų komanda. Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. Debiutantės pateko į finalą ir kovojo dėl čempionių titulo. 2017 m. birželio 19 d. namuose rezultatu 1-2 nusileido Santa Fe futbolininkėms. 2017 m. birželio 24 d. lemiamose rungtynės minimalia persvara (1-0) dar kartą nugalėjo varžovės.

2018 m. sezone Atlético Huila vėl pasiekė finalą. 2023 m. gegužės 23 d. pirmosiose finalo rungtynėse minimalia persvara (1-0) nugalėjo varžovės – Atlético Nacional. 2018 m. gegužės 31 d. atsakomosiose rungtynėse pasibaigus rungtynėms rezultatu 2-1 pirmavo Atlético Huila futbolininkės. Baudinių serijoje tikslesnė buvo Atlético Huila futbolininkės, tapusios čempionėmis pirmą kartą klubo istorijoje. 

2019 m. sezone E grupėje buvo pirmoje vietoje ir pateko į ketvitfinalį. Jame įtikinamai nugalėjo Junior futbolininkes. Pusfinalyje pirmosiose rungtynėse minimalia persvara (1-0) nugalėjo Independiente Medellín. Atsakomosiose rungtynėse išvykoje patyrė triuškinamą pralaimėjimą rezultatu 0-5 ir pasitraukė iš kovos dėl čempionių titulo.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (1):** 2018 m.
*  **Antroji vieta (1):** 2017 m.

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga 

; Aprangų gamintojai 
*  nežinoma

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  
*  
; užsienietės
*  

## Garsesni treneriai
*  

## Taip pat skaitykite
* Atlético Huila – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Atlético Bucaramanga Femenino

**Atlético Bucaramanga Femenino**, o trumpai žinomas kaip **Atlético Bucaramanga** – Kolumbijos futbolo klubas iš Bukaramangos miesto.

Šis straipsnis apie **[[Atlético Bucaramanga]] klubo moterų futbolo komandą**.

## Istorija
2016 m. gruodžio mėn. suburta moterų komanda. Nuo 2017 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje moterų futbolo lygoje – Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia. Debiutantės pasiekė pusfinalį, kuriame pralaimėjo Santa Fe klubui ir į finalą nepateko.

## Laimėjimai
;  **[[Liga Profesional Femenina de Fútbol de Colombia|Liga Femenina]]:**
*  **Čempionės (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga 

; Aprangų gamintojai 
*  Deporte Total, 2017–2018 m.
*  New Victory, 2019–2022 m.
*  Lotto, nuo 2022 m. II

## Garsesnės žaidėjos
; Atstovavę nacionalinei rinktinei
*  Manuela Alexandra González Mendoza, puolėja;
*  *Nicol Julieth Camacho Ariza*, saugė;
; užsienietės
* 

## Garsesni treneriai
*  Bairon Orlando Moreno Pérez (2025– m.)

## Taip pat skaitykite
* Atlético Bucaramanga – apie klubo pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Oficiali lygos svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive (V)
Miranda de Ebras

**Miranda de Ebras** () – miestas vidurio šiaurės Ispanijoje, Kastilijoje ir Leone, Burgoso provincijoje, 70 km į šiaurės rytus nuo Burgoso, Ebro dešiniajame krante, prie Bajaso upelio žiočių, Baskų krašto pasienyje. Transporto mazgas: plentai ir geležinkeliai į Burgosą, Logronją, Vitoriją, Bilbao. Gaminamas cukrus, šokoladas, sintetinis pluoštas, baldai, chemikalai.

Yra 1777 m. Karolio III arkinis tiltas per Ebrą, 1778 m. rotušė, XIV a. pilis, neoklasikinis Apolono teatras (1912 m.), XI–XIII a. romaninė-gotikinė Šv. Dvasios, XVI a. gotikinė-renesansinė Švč. Marijos, XVII a. Šv. Pranciškaus vienuolynas su Švč. Širdies barokine bažnyčia.

## Istorija
Apylinkės gyventos jau romėnų laikais. Miranda rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 757 m., kai Alfonsas I gyvenvietę atkariavo iš maurų. 1076 m. Miranda prijungta prie Kastilijos, o 1099 m. Alfonsas V miestui suteikė privilegijas. Miranda de Ebras buvo klestintis miestas, bet XVIII a. pab. nusiaubtas potvynių ir epidemijų.

1795 m. Miranda de Ebro gyventojai smarkiai priešinosi prancūzų įsiveržimui. 1907 m. suteiktos miesto teisės. 1936 m., per Ispanijos pilietinį karą, Liaudies frontas surengė demonstraciją, per kurią sudegino Šv. Mykolo bažnyčia (vėliau ši atstatyta).

## Šaltiniai
Louane

Anne Peichert, žinoma sceniniu vardu **Louane** (rečiau – Louane Emera), yra prancūzų dainininkė, muzikantė ir aktorė, gimusi 1996 m. lapkričio 26 d. Sainte-Catherine mieste (Pa de Kalė departamentas).

## Karjera
Ji išgarsėjo 2013 m. dalyvaudama muzikiniame televizijos projekte *The Voice: La Plus Belle Voix*, o dar didesnio pripažinimo sulaukė 2014 m., suvaidinusi pagrindinį vaidmenį filme *La Famille Bélier*. Šis vaidmuo jai pelnė Cezario apdovanojimą (pranc*. César du cinéma*) apdovanojimą kaip geriausiai jaunajai aktorei 2015 m.

Jos debiutinis albumas *Chambre 12*, išleistas 2015 m., tapo perkamiausiu metų albumu Prancūzijoje ir laimėjo metų atradimo albumo apdovanojimą „*Victoires de la Musique“* ceremonijoje 2016 m. Vėliau ji išleido dar keturis albumus: *Louane* (2017), *Joie de vivre* (2020), *Sentiments* (2022) ir *[[Solo]]* (2024).

2025 m. Louane atstovauja Prancūzijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Bazelyje, Šveicarijoje, su daina *Maman*, kurią skyrė savo mirusiai mamai.

## Šaltiniai
Ponferada

**Ponferada** () – miestas vidurio šiaurės Ispanijoje, Kastilijoje ir Leone, Leono provincijoje, ~85 km į vakarus nuo Leono, prie Silio ir Boesos upių santakos. Praeina geležinkelis Leonas–Monforte de Lemosas ir Madrido–La Korunjos greitkelis. Metalo apdirbimas, anglies briketų gamyba. Apylinkėse yra akmens anglių ir geležies rūdos telkinių.

Ponferadoje yra XII–XIV a. tamplierių pilis – vienas geriausių gynybinės viduramžių architektūros pavyzdžių. Taip pat yra X a. mozarabinio stiliaus Šv. Tomo bažnyčia, gotikinė Šv. Marijos bažnyčia. Apylinkėse yra pasaulio paveldo objektas – *[[Las Médulas]]*.

## Istorija
Ponferada rašytiniuose šaltiniuose minima nuo XI a. Jos pavadinimas kilęs iš  – „geležinis tiltas“. 1082 m. šį tiltą pastatydino Astorgos vyskupas Osmundas – per jį nusidriekė svarbi Šv. Jokūbo kelio trasa. 1211–1312 m. Ponferada priklausė tamplierių ordinui.

1881 m. miestą pasiekė geležinkelis, pradėtas kasti volframas, o nuo 1918 m. – akmens anglys. Čia buvo viena svarbiausių Ispanijos anglių kasyklų, 1949 m. atidaryta pirmoji anglimis kūrenama elektrinė šalyje. XX a. pab. kasyklos uždarytos, pradėtas plėtoti turizmas, vynininkystė.


Ponferrada - Plaza de la Virgen de la Encina 05.jpg|Ensinos Mergelės aikštė
Castillo de Ponferrada, exteriores.jpg|Ponferados pilis
AYUNTAMIENTO-PONFERRADA.jpg|Rotušė
Iglesia de Santo Tomás de las Ollas (2650165541).jpg|Šv. Tomo bažnyčia


## Sportas
* SD Ponferradina (futbolas)

## Šaltiniai
Josvainių tiltas

**Josvainių tiltas** – tiltas kelyje , Kėdainių rajono savivaldybėje, nutiestas per Šušvę tarp Josvainių miestelio ir Juodkaimių. Tilto prieigose išilgai upės dešiniajame krante atsišakoja keliai  ir , kairiajame – . Josvainių pusėje prie tilto pylimo įrengta vandens matavimo stotis. 

Tarpukaryje, iki Aukštaičių plento pastatymo, tilto šioje vietoje nebuvo. Pagrindinis kelias iš Josvainių link Ariogalos ėjo šiauriau Josvainių kapinių, kirto Šušvę mediniu tiltu ties Sviliais. Vėliau senasis tiltas tapo nereikalingas, sunyko. Ant išlikusių akmens mūro atramų įrengtas „beždžionių tiltas“.

1936 m. spaudoje buvo pranešama apie Josvainiuose baigiamą statyti didelį, 49 m ilgio tiltą per Šušvę, kainuosiantį apie 49 000 lt, turėsiantį tarnauti naujai tiesiamam Kauno–Panevėžio plentui. 

2012 m. tiltas per Šušvę rekonstruotas. Tilto ilgis – 51 m, plotis – 14,4 m. Dabartinis tiltas trijų tarpatramių, rekonstruotas išplatinant važiuojamąją dalį ir atramas. Ant tilto įrengtos dvi eismo juostos su vienu plačiu šalitilčiu pėstiesiems ir dviratininkams. Perdangą sudaro išilginės gelžbetoninės sijos, atremtos į du sieninio tipo taurus ir pusiau užpiltinius ramtus. 

## Galerija


Josvainiai, tiltas.jpeg|Tilto pusė be šalitilčio pėstiesiems
2025, Josvainių tiltas, šalia Juodkaimių.jpeg|Po tiltu nusekusi upė, nežymus slenkstis
Josvainiai, vandens matavimo stotis.jpeg|Vandens matavimo stoties namelis
Tiltas Juodkaimiai–Josvainiai.jpeg|Nuo miestelio (aukštupio) pusės


## Šaltiniai
Orsomarso Sportivo Clube

**Orsomarso Sportivo Clube**, o trumpai žinomas kaip **Orsomarso SC** – Kolumbijos futbolo klubas iš Jumbo miesto.

Šis straipsnis apie **Orsomarso klubo vyrų futbolo komandą**.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 2012 m. liepos 5 d. Kitados varžėsi regioninėse lygose. Nuo 2016 m. sezono rungtyniavo Categoría Primera B (II). Debiutantai galutinėje komandų rikiuotėje iškovojo vienuoliktą vietą.

2024 m. sezone galutinėje komandų rikiuotėje liko penkti.

## Laimėjimai
;  **Kolumbijos čempionatas:**
*  **Čempionai (0):**

## Sezonai

; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga 

; Aprangų gamintojai 
*  Lans (2016 m.)
*  Vicbay (2016 m.)
*  Kimo, 2017–2019 m.
*  TokeSport, 2020–2023

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Kolumbijos nacionalinei rinktinei
*  Iván Vélez, gynėjas;
*  *Marlon Balanta*, gynėjas;
*  *Sebastián David Girado Díaz*, puolėjas;
*  Víctor Hugo Montaño, puolėjas;
*  John Jaramillo, gynėjas;

## Garsesni treneriai
*  José Sangiovanni (2016 – 2019)
*  Edwards Muñoz (2020 – 2021)
*  Víctor Barón (2021 – 2022)
*  Roberto Steffaneti (2022)
*  José Sangiovanni (2023)
*  Stiven Sánchez (2023 – )

## Taip pat skaitykite
* Orsomarso SC Femenino – apie klubo pagrindinę moterų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive (V)
Amerikos krepšinio asociacija

**Amerikos krepšinio asociacija** gali reikšti:

* Amerikos krepšinio asociacija (1946–1949) (*Basketball Association of America*, **BAA**) – profesionali krepšinio lyga, įkurta 1946 m. Viena iš dviejų lygų, iš kurių susikūrė NBA;
* Amerikos krepšinio asociacija (1967–1976) (*American Basketball Association*, **ABA**) – profesionali krepšinio lyga, įkurta 1967 m. 1976 m. ABA susijungė su NBA;
* Amerikos krepšinio asociacija (1999–) (*American Basketball Association*, **ABA**) – pusiau profesionali krepšinio lyga, įkurta 1999 m.
Katilas

**Katilas** – didelis metalinis indas valgiui virti ar troškinti. Būna įvairaus dydžio su lanku arba rankenėlėmis (dažniausiai kabinami ant trikojo). Šiais laikais dažniausiai katilai naudojami lauko sąlygomis maistui gaminti virš laužo (turistinių žygių, sąskrydžių, stovyklų metu).

Lietuvoje paprastai naudoti ketaus arba variniai katilai apvalia apačia su lanku – juose virdavo valgį, šutindavo jovalą. Žemaitijoje XVI a. – XX a. vid. naudoti dideli katilai, kurie buvo kabinami ant vąšo trobos kamine, ir mažesni, statomi ant trikojo. Nuo XX amžiaus vidurio, daugiausia pašarams šutinti, naudojami pramoniniu būdu gaminami katilai su dangčiu.

Katilai aptinkami nuo bronzos amžiaus. Rasta labai didelių, 60–70 litrų talpos keltų katilų.

Žodis *kãtilas* – skolinys iš sen. , kuris, savo ruožtu, yra skolinys iš  arba **katilus* (paliudytas daugiskaitine lytimi *katilē*). Šis žodis toliau kilęs iš  „dubuo, dubenėlis“.


Tuci version 1.jpg|Katile virš ugnies verdamas valgis
Caultron at Tripod near Kouty, Třebíč District.jpg|Varinis katilas ant trikojo
Fogón (1), AA La Tigra (Costa Rica) 2010.jpg|Katilai ant krosnies
Klosz Gyorgy hun.jpg|Hunų katilas


## Šaltiniai
Klāvs Lauva

**Klavas Lauva** (; g. 2004 m. birželio 30 d.) – Latvijos futbolininkas, vartininkas. Atstovavo Latvijos U-18, U-19 jaunimo rinktinėms.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados priklausė Liepājas FS jaunių ir jaunimo komandoms. 2021 m. pakviestas į FK Liepaja. Žaidė dublerių komandoje. 

2021 m. vasarą persikėlė į FS Jelgava. Žaidė Latvijos Pirmojoje lygoje.

Nuo 2022 m. priklausė Valmiera FC. Žaidė klubo dublerių komandoje, debiutavo Latvijos aukščiausioje lygoje.

### DFK Dainava
2025 m. gegužės mėn. tapo žinoma, kad atstovaus „Dainavos“ klubui. Klubas iškrito iš A lygos, žaidėjo kontraktas pratęstas nebuvo.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* [ Globalsportsarchive]
Prakuros

**Prakuros** (*prakurai, prakuras*) – sausos smulkios skiedrelės, skalelės, tošelės ar kita lengvai įsiliepsnojanti medžiaga ugniai įkurti. Prakuromis gali būti bet kokia degi sausa medžiaga, paruošta nedideliais gabalėliais, kad paviršiaus plotas būtų kuo didesnis. Uždegtos prakuros netrukus įsidega, o nuo jų palaipsniui ugnis persimeta ant pagrindinio kuro (pvz., malkų).

Tradiciškai prakuroms naudojamos sausos skiedros, tošis, popierius, dervingi pušies medienos pagaliukai (dervokšliai, smalėkai). Iki tol, kol pradėti naudoti degtukai, prakuroms naudoti kempininiai grybai (ypač tikroji pintis) – pragurinus kietą grybo luobą ir patrupinus minkštimą, į jį įstatomas skeltuvas, kad įskeliamos žiežirbos uždegtų pintį.

Prakuroms (ypač lauko sąlygomis) taip pat gali būti panaudoti sausi lapai, šakelės arba spygliai, sausos žolės kuokštai, sudžiūvę žoliniai augalai, įvairios popieriaus, kartono skiautės, skudurai, medžiagos atraižos, vata, augalų pūkai, džiūvėsiai, paukščių pūkai, tušti paukščių lizdai, plieno vata, magnis ir kiti šarminiai žemės metalai.

## Šaltiniai
Lietuvių ir jotvingių žygis į Voluinę

**Lietuvių ir jotvingių žygis į Voluinę** – 1209 m. pabaigoje – 1210 m. pradžioje surengtas Lietuvos kunigaikštystės ir jotvingių pajėgų žygis į Voluinę, vienas Lietuvos ir Rusios kovų epizodų.

Žygis trumpai aprašytas Haličo-Voluinės metraštyje. Iš jo galima suprasti, kad lietuvių pajėgos surengė daugiau nei vien plėšikavimo žygį. Įsiveržę į Haličo-Voluinės kunigaikštystę lietuviai ir jotvingiai mėgino užimti Červenės miestą (dab. Czerwień, Lenkija). Vietos gyventojams sėkmingai pasipriešinus, užpuolikų pajėgos nusiaubė Voluinės žemę. Metraštyje nieko neminima apie Haličo-Voluinės pajėgų surengtą persekiojimą, kas leidžia manyti, kad lietuviams ir jotvingiams pavyko sėkmingai grįžti su grobiu.

Šiuolaikiniai rusų autoriai teigia, kad lietuvių ir jotvingių pajėgos į Haličą įsiveržė per Turuisko miestą (dab. Ukraina), po nesėkmingo Červenės šturmo judėjo per Komovą ir Uchanę.

Metraštyje neužfiksuotas Lietuvos ir jotvingių pajėgų vado vardas, taip pat abejų pusių pajėgų dydžiai ar nuostoliai. Užfiksuoti Haličo pajėgų vadų vardai – Belzo kunigaikštis Aleksandras () ir Červenės kunigaikštis (nuo 1211 m. – Belzo kunigaikštis) Vsevolodas ().

## Išnašos

## Literatūra

* Галицко-Волынская летопись. ПОЛНОЕ СОБРАНІЕ РУССКИХЪ ЛЂТОПИСЕЙ Изданное по Высочайшему повелЂнію Императорскою Археографическою Коммиссіею, *Томъ второй* ИПАТЬЕВСКАЯ ЛЂТОПИСЬ**.,** Изданіе второе., С.-ПЕТЕРБУРГЪ., Типографія М. А. Александрова (Надеждинская, 43)., 1908.
* Набег литовских и ятвяжских отрядов на Волынь , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
* Полное собрание русских летописей, ПСРЛ. Т. 2. Стб. 721.
* Соловьев, Сергей Михайлович (1820–1879)., История России с древнейших времен / соч. Сергея Соловьева. – Изд. 5-е. -Москва : В Унив. тип. (Катков и К°), 1874–1889.