open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Berno Alpės

**Berno Alpės** (, ) – kalnų masyvas Šveicarijoje; Vakarų Alpių šiaurėje. Nuo Peninų Alpių (pietuose) skiria Ronos slėnis, nuo Leponto Alpių (pietryčiuose) – Ronos slėnis ir Furkos bei Gotardo perėjos, nuo Glarno Alpių (rytuose) – Roiso slėnis. Šiaurinė riba eina maždaug linija tarp Ženevos ir Keturių Kantonų ežero.

Kai kuriuose šaltiniuose zona į šiaurės rytus nuo Arės išskiriama į atskiras Urio Alpes.

Masyvo ilgis 120 km. Aukščiausia dalis yra Finsterarhorno masyvas, esantis tarp Žemi ir Grimselio perėjų. Aukščiausios viršūnės:
* Finsterarhornas (4274 m),
* Alečhornas (4195 m),
* Jungfrau (4158 m),
* Monchas (4107 m)
* Šrekhornas (4080 m).

Centrinis kalnagūbris sudarytas iš kristalinių skalūnų bei granito, o šiaurinės ir vakarinės atšakos – iš klinties ir kitų nuosėdinių uolienų. Berno Alpėse yra apie 80 ledynų (iš jų didžiausias Alpėse Alečo ledynas). Žemutiniuose šlaituose auga bukų miškai, aukščiau – su eglių priemaiša. Virš medžių ribos (>2000 m aukštyje) plyti subalpinės ir alpinės pievos.

Berno Alpės yra svarbus alpinistų, turistų, žiemos sporto entuziastų traukos centras. Tarptautinės reikšmės turizmo centrai: Interlakenas, Grindelvaldas, Vengenas, Lauterbrunenas, Miurenas, Kanderstegas, Adelbodenas, Gštadas. Į aukščiausias viršūnes pirmąkart įkopta XIX a. viduryje.

## Šaltiniai
Berno kantonas

**Berno kantonas** (, ) – kantonas Šveicarijos vidurio vakaruose, antras pagal plotą (po Graubiundeno) ir gyventojų skaičių (po Ciūricho) šalyje. Administracinis centras – Bernas. Oficialios kalbos – vokiečių ir prancūzų.

## Geografija

Pietryčiuose yra Berno Alpių dalis (aukščiausios viršūnės – Finsterarhornas, 4274 m, Jungfrau, 4158 m), ~260 km² plotą užima ledynai, viduryje – tankiai gyvenamas Šveicarijos plokščiakalnis (vyraujantis aukštis 400–800 m), šiaurės vakaruose – Juros kalnai. Svarbiausios upės – Arė, Emė, didžiausi ežerai – Bylis, Tūnas, Briencas, Nešatelis.

## Ekonomika

Laikrodžių, mašinų gamyba, elektrotechnikos, tekstilės, maisto (pieno, sūrių) pramonė, medžio ir metalo apdirbimas. Amatai (puodininkystė). Įrengta nemažai hidroelektrinių, veikia Mulebergo atominė elektrinė. Auginami kviečiai, cukriniai runkeliai, pašariniai augalai. Vynuogininkystė (ypač prie Bilio ir Tūno ežerų). Emės, Simės, Zanės upių slėniuose, Berno Alpėse verčiamasi pienine gyvulininkyste. Berno kantonas taip pat yra svarbus turizmo, alpinizmo, žiemos sporto regionas. Kurortai – Interlakenas, Tūnas, Meiringenas, Grindelvaldas, Miurenas, Kanderstegas, Gštadas, Adelbodenas. Svarbiausias geležinkelis-Bernas-Milanas (Italija); Berno Alpėse jis eina Liočbergo tuneliu.

## Istorija
Kantono teritoriją sudaro sritys, kurias XIV–XVI a. prisijungė kantono centras Bernas. Galioja 1893 m. konstitucija. Pagal 1978 m. rugsėjo referendumą, nuo vokiškai kalbančiojo Berno kantono 1979 m. atskirtas Jura kantonas, kuriame vyrauja prancūzakalbiai.

## Šaltiniai
Bylio ežeras

**Bylio ežeras** arba ***Bjeno ežeras*** (, ) – ežeras Šveicarijoje, Berno kantone, ~20 km į šiaurės vakarus nuo Berno, Juros kalnų pietrytinėje papėdėje, 429 m aukštyje virš jūros lygio. Gylis siekia 74 m. Per ežerą prateka Reino intakas Arė (nukreipta XIX a., kad būtų sumažinti potvyniai). Protaka jungiasi su Nešatelio ežeru. Yra Šv. Petro sala (dabar virto pusiasaliu) su vienuolynu. Bylio ežeras laivuojamas. Šiaurės rytiniame krante įsikūręs Bylio miestas.

## Šaltiniai
Bylis

**Bylis** arba **Bjenas** (oficialiai *Biel/Bienne*, , , , , ) – miestas šiaurės vakarų Šveicarijoje, Berno kantone, į šiaurės vakarus nuo Berno. Įsikūręs šiaurės rytnėje Bylio ežero pakrantėje, šalia Šiuso upės, Juros kalnų papėdėje. Laikrodžių (Omega, Rolex), juvelyrinių dirbinių, mašinų gamyba, metalo apdirbimo pramonė. Turizmas, žiemos sportas (kabamieji lynų keliai į aplinkinius kalnus).

## Kultūra

Yra archeologinis svabų muziejus, meno ir istorijos muziejai, taip pat pilies liekanos – 3 gynybiniai bokštai, pastatyti po 1405 m. Vėlyvosios gotikos Šv. Benedikto bažnyčia, pastatyta 1451 m., perstatyta 1775 m., rotušė (1534 m.) su liepsnotosios gotikos dekoru, arsenalas (1591 m.). Naujojoje Bylio/Bjeno dalyje daug parkų.

## Istorija

Bylis įkurtas keltų. Romos imperijos laikais įrengti įtvirtinimai. IV a. nukariautas alemanų. Nuo ankstyvųjų viduramžių priklausė Bazelio vyskupui. 1275 m. Byliui suteiktos miesto teisės. 1279 m. sudarė sąjungą su Bernu, 1311 m. su Fribūru, 1334 m. su Zoloturnu. 1478 m. tapo Šveicarijos konfederacijos dalimi. Nuo 1815 m. priklauso Berno kantonui.

## Sportas
* FC Biel-Bienne (futbolas)

## Šaltiniai
Edvardas Kriaučiūnas

**Edvardas Valteris "Briedis" Kriaučiūnas** (angl. **Moose Krause**, 1913 m. vasario 2 d. – 1992 m. gruodžio 11 d.) – lietuvių kilmės JAV krepšininkas, žaidęs Notre Dame universitete kartu su savo broliu, Feliksu Kriaučiūnu.

## Biografija
Gimė lietuvių imigrantų šeimoje Čikagoje 1913 metais. Jis pakeitė savo pavardę į Krause, nes gimnazijos futbolo treneris negalėjo ištarti lietuviškos pavardės. Lankė Čikagos De LaSalle gimnaziją (De La Salle Institute), adresu 3434 South Michigan Avenue, Chicago, IL 60616 ir su  krepšinio komanda Edvardas Kriaučiūnas laimėjo du čempionatus. 1930 metais pradėjo lankyti Notre Dame Universitetą Indianoje. Studijuodamas universitete jis atstovavo universitetą net 4 skirtingose sporto šakose - krepšinyje, futbole, beisbole, taip pat dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 1934 metais baigė žurnalistikos studijas su pagyrimu (cum laude). 

## Pasiekimai
Kriaučiūnas tapo All-American 3 kartus žaisdamas krepšinį nuo 1932 iki 1934; tapo All-American žaisdamas amerikietišką futbolą 1932 m.

## Trenerio karjera
Kriaučiūno  trenerio karjera prasidėjo kaip visų sporto šakų vyr. trenerio „Saint Mary's College“ Winonoje, Minesotoje, dabar vadinamame „Saint Mary's Minnesota“ universitete ir truko 5 metus. Po to jis dirbo dešimt metų Šv. Kryžiaus koledže ir Notre Dame universitete - futbolo trenerio asistentu. 

Vyr. krepšinio treneriu Notre Dame universitete išrinktas 1943 m.  Vėliau vėl dirbo tose pačiose pareigose nuo 1946 m. iki 1951 m., kai jo vadovaujama komanda laimėjo 98 ir pralaimėjo 48 rungtynes (67,1% laimėtų rungtynių). 

Jam buvo patikėtas futbolo komandos vairas trims rungtynėms ir jis atvedė į pergalę Notre Dame futbolo komandą visus kartus, kai vyriausiasis treneris Frank Leahy sirgo.

## Karinė tarnyba
Antrojo pasaulinio karo metu Kriaučiūnas tarnavo JAV jūrų pėstininkuose kaip žvalgybos pareigūnas, įskaitant 14 mėnesių trunkančią misiją  pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje.

## Administracinė karjera

1949 m. kovo mėn. jis buvo paskirtas Notre Dame sporto direktoriumi vietoj Frank Leahy ir dirbo tose pareigose iki 1981 metų. 

## Įamžinimas
1976 m. Kriaučiūno vardas buvo įrašytas į Naismith memorialinį krepšinio šlovės muziejų. 2006 m. jo vardas įtrauktas į Universitetų krepšinio šlovės muziejų. Jo garbei tarp futbolo stadiono ir krepšinio arenos Notre Dame studentų miestelyje yra pastatytas suoliukas. Gatvė, kurioje yra žymus visoje Amerikoje Notre Dame stadionas, pavadinta jo vardu - 2010 Moose Krause Circle, Notre Dame, IN 46556.

Mirė 1992 metais, palaidotas Cedar Grove kapinėse universiteto teritorijoje.
Išdaginis blizgiavabalis

**Išdaginis blizgiavabalis** (*Melanophila acuminata*) – blizgiavabalių (*Buprestidae*) šeimos vabalas. Pavadinimas „išdaginis“ atspindi vabalo sąsają su miško gaisrais ir gaisravietėmis. Tai vienas iš žinomiausių pirofilinių vabzdžių. Retai pagaunamas įprastom sąlygom, tačiau jie suskrenda, kartais ir ištisais pulkais, prie gaisrų.
## [[Morfologija (biologija)|Morfologija]]
Kūnas 7–13 mm ilgio, juodas, žvilgantis. Turi infraraudonųjų spindulių jutimo receptorius, kurie išsidėstę apatinėje kūno dalyje, krūtinėje šalia kojų dubenėlių.

Iš pirmo žvilgsnio gali būti supainiotas su kitais juodais blizgiavabaliais (pvz., Lietuvos pamiškėse labai dažnu keturtaškiu blizgiavabaliu (*Anthaxia quadripunctata*)). Nuo jų atskiriamas pagal priešnugarėlės formą ir pagal infraraudonųjų spindulių jutiklius.

## Biologija ir ekologija
Kiaušinius deda ant apdegusių spygliuočių medžių rąstų, į žievės plyšius. Išsiritusios lervos prasigraužią į medieną gilyn ir minta balana.

Miško gaisrus gali aptikti net 20 km atstumu. Tačiau skrenda kartais ne tik į miškų gaisrus, bet ir į kitas degančias medžiagas, tokias kaip nafta, šiukšlės ar kt.

## Infraraudonųjų spindulių receptoriai
Infraraudonųjų spindulių jutiklių veikimo principas dar nėra iki galo išaiškintas. Šia vabalo ypatybe susidomėjo ir JAV kariuomenė.

## Paplitimas
Aptinkamas Šiaurės Amerikoje, Kuboje, Europoje, Azijoje spygliuočių ir mišriuose miškuose.

Lietuvoje retas, nyksta, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Pagrindinė nykimo priežastis yra apdegusių rąstų išvežimas iš gaisravietės.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Dailusis čiuožimas olimpinėse žaidynėse

Dailiojo čiuožimo varžybų Olimpinėse žaidynėse dalyvių skaičius ribojamas Tarptautinio Olimpinio komiteto nustatyta kvota. Moterų ir vyrų varžybose dalyvauja po 30 sportininkų, 24 poros dalyvauja šokių ant ledo varžybose ir 20 porų – porų čiuožimo varžybose.

80 proc. minėtų vietų (t. y. po 24 vietas moterų ir vyrų, 19 šokių ant ledo porų ir 16 porinio čiuožimo porų) nustatomas pagal rezultatus, pasiektus prieš Olimpines žaidynes ėjusių metų pasaulio čempionate. Vietas gauna šalys ISU narės. Didžiausias galimas gauti vietų skaičius yra trys. Vietų skaičius apskaičiuojamas pagal ISU taisyklėse nustatytą sistemą – skaičiuojami taškai pagal minėtame pasaulio čempionate užimtas vietas. Pirmą vietą užėmęs dalyvis gauna 1 tašką, antrą vietą – 2 ir t. t. Toliau žiūrima, kiek atitinkamos šalies dalyvių dalyvavo tame pasaulio čempionate. Jei atitinkamoje rungtyje dalyvavo du sportininkai, tada tam, kad šalis gautų 3 vietas, pagal užimtas vietas surinktų taškų skaičius turi būti ne didesnis kaip 13, o kad gautų 2 vietas – ne didesnis kaip 28. Jei pasaulio čempionate atitinkamoje rungtyje dalyvavo 1 sportininkas, tada tam, kad šalis gautų 3 kvotines vietas, reikia surinkti ne daugiau kaip 2 taškus (t. y. užimti ne žemesnę kaip antrą vietą), o kad šalis gautų 2 kvotines vietas – reikia surinkti ne daugiau kaip 10 taškų (t. y. užimti ne žemesnę kaip 10 vietą). Jei pasaulio čempionate atitinkamoje rungtyje dalyvauja 3 šalies atstovai, tada taškų skaičius skaičiuojamas pagal 2 geriausiai pasirodžiusių užimtas vietas. Likusios neišdalintos kvotinės vietos paskirstomos po vieną šalims, negavusioms 2 ar 3 vietų. Skirstoma pagal užimtą vietą minėtame pasaulio čempionate tol, kol pasiekiamas nustatytas bendras kvotinių vietų skaičius.

Šalys, negavusios kvotinių vietų Olimpinėse žaidynėse pagal pasaulio čempionato rezultatus, turi dar vieną papildomą galimybę – rudenį prieš Olimpines žaidynes tam tikrų tarptautinių varžybų metu kovojama dėl likusių neišdalintų vietų (po 6 vietas vyrų ir moterų, 5 šokiuose ant ledo ir 4 porinio čiuožimo rungtyje). Ar šalis gaus vietą, priklauso nuo tose varžybose užimtos vietos.

Kokie konkretūs sportininkai dalyvaus Olimpinėse žaidynėse, paliekama nuspręsti nacionalinei institucijai (olimpiniam komitetui, federacijai ir pan.).
Olimpinėse žaidynėse dalyvausiantiems čiuožėjams yra amžiaus apribojimai – prieš Olimpines žaidynes ėjusių metų liepos 1 d. jiems turėjo būti suėję 15 ir daugiau metų. Be to, visi dalyvaujantys sportininkai turi būti šalies, kuriai atstovauja, piliečiai.

## Nuorodos

* ISU Regulations
Airdrieonians FC

**Erdrio „United“** – Škotijos futbolo klubas iš Erdrio.

## Istorija
Orginalusis klubas buvo įkurtas 1878 m. ir gyvavo iki 2002 m. 

Iš pradžių buvo vadinamas **Excelcior FC**, o 1991 m. pervadintas ir tapo **[[Airdrieonians FC]]**.

2002 m. buvo įkurtas naujasis klubas **[[Airdrie United FC]]**.

2013 m. oficialiai persivadino ir tapo **[[Airdrieonians FC]]**.

## Sezonai

## Spalvinė gama


Image:Airdrie.PNG |„Airdrieonians“ emblema
Vaizdas:AirdrieUtd.png|Airdrie  United emblema
Vaizdas:Airdrieoniens logo.png|Naujoji emblema


## Apranga
;Sportinių aprangų gamos pokyčiai:
* Namuose žaidžia baltos ir raudonos spalvos aprangomis. 

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Trimitai

:: *Apie LDK herbą žr. [[Trąby]]*.

**Trimitai** – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Krekenavos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Edmundas Šimkus

**Edmundas Šimkus** (1954 m. balandžio 24 d. Kunigiškiuose, Tauragės rajonas – 2009 m. sausio 23 d. Klaipėdoje ) – Lietuvos ir Tauragės rajono partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1972 m. baigė Tauragės rajono Gaurės vidurinę mokyklą, 1972–1978 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.

Pagal paskyrimą pradėjo dirbti Tauragės rajono Laukėsos durpių įmonėje meistru. Taip pat dirbo cecho viršininku, vyriausiuoju mechaniku. 1983 m. LKP Tauragės rajono komiteto Pramonės ir transporto skyriaus instruktorius. 1985–1987 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, ją baigęs grįžo dirbti į LKP Tauragės rajono komitetą, dirbo Pramonės ir transporto skyriaus vedėju.

1989–1992 m. Tauragės komunalinių įmonių kombinato direktorius. 1992–1993 m. UAB „Gilanda“ generalinis direktorius. 1993 m. įkūrė UAB „Edaga“, ėjo direktoriaus pareigas. 1994–2004 m. Valstybinės darbo inspekcijos Tauragės skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius. 2004–2006 m. Tauragės apskrities viršininkas. 2006–2008 m. Valstybinės darbo inspekcijos Tauragės skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius. 2008–2009 m. Tauragės regiono atliekų tvarkymo centro direktorius.

2005 m. buvo minimas KGB rezervistų sąraše.

## Šaltiniai
Lietuvių meno kūrėjų draugija

**Lietuvių meno kūrėjų draugija** – Lietuvos dailininkų, rašytojų, muzikų, teatralų, architektų organizacija, veikusi 1920–1929 m. Kaune, oficialiai likviduota 1934 m.

## Veikla
Lietuvių meno kūrėjų draugija (jos sumanytojai ir pagr. steigėjai Adomas Varnas ir Stasys Šilingas) nuo 1920 m. turėjo Muzikų (pirmininkai Juozas Tallat-Kelpša, Stasys Šimkus), Literatų (pirmininkas Vincas Krėvė, nuo 1921 m. Dramos (pirmininkai Antanas Vanagaitis, Liudas Gira, Plastikos (pirmininkas Justinas Vienožinskis sekcijas. Draugija neturėjo aiškios idėjinės ir meninės programos. Rinko lietuvių dailės ir tautodailės kūrinius, rengė dailės parodas, konkursus, steigė kūrybines įstaigas, rėmė užsienyje studijuojančius menininkus. 1920 m. išleido du laikraščio „Menas“ numerius (rėdytojas Stasys Šilingas).

Muzikų sekcija rengė instrumentinės ir vokalinės muzikos koncertus, būrė chorus (Stasys Šimkus, Julius Štarka), rėmė užsienyje studijuojančius muzikus (Jonas Bendorius, Juozas Gruodis, Mykolas Leškevičius). Sekcijos iniciatyva 1920 m. perimta ir perorganizuota Kaune nuo 1919 m. veikusi privati J. Naujalio muzikos mokykla, įsteigta Operos vaidykla (Lietuvių meno kūrėjų draugijos Operos ir dramos vaidyklos operos trupė, dab. Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras). Draugijos operos trupę įkūrė Aleksandras Kačanauskas, J. Tallat Kelpša, J. Naujalis, Adelė Galaunienė-Nezabitauskaitė, Petras Oleka, Antanas Sodeika ir kiti muzikai. Susibūrusios operos tarybos narių dėka (ypač kunigaikščio S. Šilingo) 1920 m. gruodžio 31 d. įvyko pirmasis operos spektaklis – Dž. Verdžio. „Traviata“.

1920 m. Lietuvių meno kūrėjų draugijos sudaryta Teatro taryba įkūrė pirmąjį profesionalų lietuvių teatrą – Dramos vaidyklą (nuo 1922 m. Valstybės teatras, 1944–1949 m., 1959–1990 m. ir nuo 2004 m. Kauno dramos teatras) ir perėmė A. Sutkaus vaidybos mokyklą. 1921 m. Teatro taryba pertvarkyta į Dramos sekciją, kuri perėmė savo žinion Dramos vaidyklą, telkė aktorius, rūpinosi repertuaru, siekė gaivinti teatrinį gyvenimą provincijoje.

Plastikos sekcija 1920 m. J. Vienožinskio iniciatyva (palaikoma „Lie. Men. Kū. D-ros“ iniciatoriaus, meno mecenato Stasio Šilingo) įsteigė Aukštuosius piešimo kursus (nuo 1922 m. Kauno meno mokykla), Meno rūmų fondą, Skapiškio juostų audimo dirbtuvę. Surengė dailės parodų: apžvalginių (1920–1921 m. Kaune, 1922 m. Šiauliuose), liaudies meno (1921 m.), grupinių ir individualių (1923–1925 m.). 1921 m. draugijos iniciatyva priimtas M. K. Čiurlionio muziejaus steigimo įstatymas.

Iš literatų sekcijos išsiplėtojo dabartinė Lietuvos rašytojų sąjunga (1922–1932 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjunga, 1932–1944 m. Lietuvos rašytojų draugija).

Nuo 1995 m. panašią veiklą plėtoja Lietuvos meno kūrėjų asociacija.

## Draugijos pirmininkai
* Adomas Varnas – 1920–1923 m.
* Justinas Vienožinskis – 1923–1925 m.
* Balys Sruoga – 1925–1927 m.
* Faustas Kirša – 1927–1929 m.

## Šaltiniai
Luganas

**Luganas** (, , senoji , ) − miestas Šveicarijos pietuose, Tičino kantone, prie Lugano ežero, netoli Italijos sienos. Pagal gyventojų skaičių (apie 57 000 gyventojų) Luganas užima devintą vietą Šveicarijoje. Tačiau su priemiesčiais gyventojų skaičius pasiekia 130 000. Dauguma miesto gyventojų kalba italų kalba.

Luganas − kurortinis miestas. Jame yra dailės muziejus, botanikos sodas. Mieste daug viešbučių, motelių, turizmo ir sporto įrenginių. Lugano ežero pakrantėje vaizdingai išsidėstęs senamiestis, kuriame yra tokie architektūros paminklai kaip: romaninė gotikinė Šv. Lauryno katedra (XIII a.), Angelų Šv. Marijos bažnyčia (XV–XVI a.), Teisingumo rūmai (XV a.).

## Sportas

Lugane 1954 m. vyko V pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausia miesto komanda yra FC Lugano.

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė  (anglų, italų, kinų, prancūzų, vokiečių k.)
* Luganas - turistinis miestas (anglų, italų, kinų, prancūzų, vokiečių k.)
Lokarnas

**Lokarnas** (, Tičino dialektas *Lucärn*, ) − miestas Šveicarijos pietuose, Tičino kantone, prie Madžorės ežero. Tai nedidelis Šveicarijos miestas, plytintis žemiausiai jūros lygio (205 m), netoli Italijos. Miestas turistus vilioja nepakartojamu Madžorės ežeru ir Viduržemio jūros regiono augalais − palmėmis, oleandrais, apelsinmedžiais. 

Lokarne kas dvejus metus vyksta tarptautinis kino festivalis ir kiti svarbūs su menu, ypač muzika susiję renginiai. 1480 m. pranciškonų vienuoliui Lokarne buvo apsireiškusi Mergelė Marija, dėl to tai ir katalikų traukos centras. 

Lokarnas yra kurortinis miestas. Jame vystoma juvelyrinių dirbinių, mašinų gamyba, chemijos, maisto pramonė. Yra meteorologinė observatorija.

## Sportas
* FC Locarno (futbolas)

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė 
* Apie Lokarną
Žmonių aukojimas

**Žmonių aukojimas** – ritualinis žmogaus nužudymo aktas religiniais motyvais. Žmogaus gyvybė atiduodama kaip didžiausia dovana dievybei. Šiuolaikinėje teisėje žmonių aukojimas laikomas kriminaliniu nusikaltimu – ritualine žmogžudyste.

Žmonių aukojimas kilo iš kraujo, kaip gyvasties simbolio, sureikšminimo. Bekraujai žmonių aukojimo ritualai (paskandinimas, uždusinimas) pasitaikydavo retai. Daugelyje aukojimų kraujas, širdis būdavo svarbiausi objektai. Išliejamas kraujas simbolizuodavo derlingumą laukams, jis simboliškai palaistydavo pasėlius, todėl žmonių aukojimo ritualai būdavo kur kas labiau paplitę žemdirbių tautose, o ne klajoklių ar medžiotojų.

Žmonių aukojimas buvo išplitęs po visą senąjį pasaulį. Vakarų Afrikoje (dagomėjai, ašančiai) būdavo paplitęs karaliaus – žynio aukojimas su jo vergais. Senovės Egipte buvo numatyta, kad vergai, mirus jų šeimininkui, jam tebepriklauso ir turi jį lydėti į pomirtinį pasaulį. Kitose semitų tautose (asirų, finikiečių) pasitaikydavo išperkamieji aukojimo ritualai, kuomet vardan nuodėmės išpirkimo būdavo paaukojamas savo vaikas. Taip pat ritualiniai žmonių aukojimai buvo vykdomi Indijoje, Kinijoje, Okeanijoje.

Šis reiškinys itin buvo paplitęs Amerikoje, o ypač Mezoamerikoje (tarp majų, actekų). Šių civilizacijų piramidėse-šventyklose masiškai dievams buvo aukojami karo belaisviai bei vaikai. Be to, actekai vykdė ir karines kampanijas tik dėl šio tikslo. Inkų imperijoje aukojimai vykdavo mirus valdovui.

Apie senovės indoeuropiečių vykdytus aukojimo ritualus nėra gerai žinoma. Nors mitologijoje yra tokių ritualų pavyzdžių, tačiau ar jie buvo vykdomi iš tikro nesutariama. Minima apie keltų, germanų, graikų, slavų vykdytus priešų aukojimus, tačiau tokie ritualai nebuvę masiniai. Lietuvių legendoje apie Geležinį vilką taip pat minimas aukojimo ritualas – į būsimos Gedimino pilies pamatus turėjo būti paaukota jauna mergina, tačiau įstumtas akmuo tik išplėšė gėles iš jos rankų. Senuosiuose šaltiniuose yra užuominų, kad baltai laimėję mūšį parinkdavo vieną iš priešų belaisvių ir nužudydavo kaip auką dievams.

## Taip pat skaitykite

* Galvų medžiotojai

## Šaltiniai
Vintertūras

**Vintertūras** () − miestas Šveicarijos šiaurėje, Ciuricho kantone, 31 km į šiaurės rytus nuo Ciuricho. Geležinkelio stotis. Aukštųjų technologijų pramonės centras, išvystyta sunkioji pramonė, bankininkystė.

Per Vintertūrą driekiasi geležinkelio atšaka, jungianti Vokietiją ir Italiją. Taip pat miestas turi puikų susisiekimą su Ciuricho aerouostu, iki kurio 15 km.

## Istorija
Romėnų laikais miestas buvo žinomas kaip *Vitudurum*.

1264 m. Vintertūras atiteko Habsburgams, kuriems miestas priklausė iki 1467 m. Vėliau miestas atiteko Ciurichui.

## Sportas
* FC Winterthur (futbolas)

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė (anglų, italų, prancūzų, vokiečių k.)
* Vintertūras (anglų, vokiečių k.)
* Vintertūro muzikos kolegija  (anglų, vokiečių k.)
Šafhauzenas

**Šafhauzenas** (, , , , ) arba **Šafūsas** – miestas Šveicarijos šiaurėje, Reino dešiniajame krante, to paties pavadinimo kantono centras. Šafhauzene yra XI−XVII a. architektūros paminklų. Mieste vystoma laikrodžių, staklių gamyba, chemijos, tekstilės pramonė. 

Senamiestyje išliko daug puikių renesanso epochos pastatų, papuoštų freskomis ir skulptūromis. Išlikusi ir senovinė tvirtovė *Munot*. Šafhauzene yra didžiausias Europoje − Reino krioklys (*Rheinfall*).

## Istorija
1050 m. mieste buvo įsteigtas benediktinų vienuolynas. XII−XIII a. prie vienuolyno buvusi gyvenvietė tapo nepriklausoma. 

XV a. Šafhauzenas tapo laisvuoju miestu, o 1501 m. miestas įstojo į Šveicarijos sąjungą.

1944 m. balandžio 1 d. JAV oro pajėgos dėl navigacinės klaidos subombardavo miestą, žuvo apie 40 žmonių.

## Sportas
* FC Schaffhausen (futbolas)

## Nuorodos
* Šafhauzeno miesto tinklalapis  
* Informacija turistams apie Šafhauzeną 
* Miesto archyvas
Tudhalijas II

**Tudhalijas II** - hetitų karalius, valdė nuo 1400 – 1344 m. pr. m. e. Tudhalijus II buvo Arnuvando I sūnus. 

Jo valdymo metais hetitų valstybė patyrė didžiulį nuosmukį. Neatsakingos Tudhalijaus politikos dėka, šalis iš visų pusių buvo apsupta priešų. Iš šiaurės puolė kaškų gentys, iš vakarų – Arcavos armija, užėmusi net Tuvanuvą (dar vadinama Tiana), iš šiaurės rytų – Hayasa-Azzi federacijos armijos, užėmė Samuchos miestą prie Kelkito upės, iš rytų – huritų armija iš Išuvo karalystės plėšė Tegaramos miestą, o Armatano šalies armija pasiekė Kicuvatnos karalystės sienas. Hetitų karalystė prarado didžiąją dalį savo žemių, liko tik plotas ribojantis dabartinius miestus: Tokatas – Ankara – Nigde () – Sivasas. Buvo užimta ir sugriauta hetitų sostinė – Hatušas (mieste išliko tik vienas pastatas – vieno hetitų didiko mauzoliejus).

Tudhalijus nesugebėjo organizuoti šalies gynimo. Apie jo veiksmus rašoma, kad atėjus pranešimui apie kaškų genčių įsibrovimą, Tudhalijus surinko savo karo vadus ir paklausė, – kas nori eiti kariauti?

Šalies reikalai pagerėjo, kai princas Supiluliumas I ėmė vadovauti savo armijai. Šis talentingas karo vadas sugebėjo sugrąžinti Samuchą ir pavertė šį miestą savo gynybine baze kovai su Hayasa-Azzi ir kaškų gentis.

* Kituose šaltiniuose Tudhalijaus III–jo valdymo metai yra nurodyti 1400 – 1385 m. pr. m. e., 1392 – 1370 m. pr. m. e., 1385 – 1380 m. pr. m. e. ir 1400 – 1380 m. pr. m. e..

## Taip pat skaitykite
*Hetitai
*Mažosios Azijos istorija

## Šaltiniai

|-
Pajūrio Ogovės provincija

**Pajūrio Ogovės provincija** – viena iš devynių Gabono provincijų. Sostinė – Port Žantilis. Provincija užima 22 890 km² plotą. Pajūrio Ogovės provincija ribojasi su Estuarijos provincija šiaurėje, Viduriniosios Ogovės provincija šiaurės rytuose, Ngunio provincija rytuose, Niangos provincija pietryčiuose.

## Departamentai

Provincija padalinta į 3 departamentus:

* Bendžės departamentas (Port Žantilis)
* Etimbuė departamentas (Ombuė)
* Ndugu departamentas (Gamba)

## Šaltiniai
Volijo-Ntemo provincija

**Volijo-Ntemo provincija** – viena iš devynių Gabono provincijų. Sostinė – Ojemas. Provincija užima 98 465 km² plotą. Volijo-Ntemo provincija ribojasi su Estuarijos provincija pietvakariuose, Viduriniosios Ogovės provincija pietuose, Ogovės-Ivindo provincija pietryčiuose.

## Departamentai

Provincija padalinta į 5 departamentus:

* Auštutinio Komo departamentas (Ndindis)
* Aukštutinio Ntemo departamentas (Meduneu)
* Ntemo departamentas (Bitamas)
* Okano departamentas (Mitzikas)
* Volijo departamentas (Ojemas)

## Šaltiniai
Ogovės-Ivindo provincija

**Ogovės-Ivindo provincija** – viena iš devynių Gabono provincijų. Sostinė – Makokas. Provincija užima 46 075 km² plotą. Ogovės-Ivindo provincija ribojasi su Aukštutinės Ogovės provincija pietryčiuose, Ogovės-Lolo provincija pietuose, Ngunio provincija pietvakariuose, Viduriniosios Ogovės provincija vakaruose, Volijo-Ntemo provincija šiaurėje.

## Departamentai

Provincija padalinta į 4 departamentus:
* Ivindo departamentas (Makokas)
* Lopės departamentas (Bouė)
* Mvungo departamentas (Ovanas)
* Zadijė departamentas (Mekambas)

## Šaltiniai
Ogovės-Lolo provincija

**Ogovės-Lolo provincija** – viena iš devynių Gabono provincijų. Sostinė – Kulamutu. Provincija užima 25 380 km² plotą. Ogovės-Lolo provincija ribojasi su Ngunio provincija vakaruose, Viduriniosios Ogovės provincija šiaurės vakaruose, Ogovės-Ivindo provincija šiaurėje, Aukštutinės Ogovės provincija rytuose.

## Departamentai

Provincija padalinta į 3 departamentus:

* Lolo-Buengidžio departamentas (Kulamutu)
* Lombo-Buengidžio departamentas (Pana)
* Mulundu departamentas (Lastursvilis)

## Šaltiniai
Jonas Matulionis (1898)

**Jonas Matulionis** (1898 m. vasario 7 d. Šiugždai, Krokialaukio valsčius – 1980 m. sausio 24 d. Torontas) – Lietuvos finansininkas, teisininkas, lietuvių išeivijos visuomenės veikėjas.

## Biografija
Per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. evakavosi į Voronežą, mokėsi lietuvių gimnazijoje. 1917–1918 m. Lietuvos krikščionių demokratų (Rusijoje) CK narys. 1923–1925 m. Studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1927 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1937 m. dirbo Lietuvos banke, 1937–1940 m. Ūkio banko vyr. direktorius. 1938–1940 m. Prekybos ir pramonės rūmų valdybos narys, Bankų korporacijos pirmininkas.

1941 m. Laikinosios vyriausybės finansų ministras, ją paleidus – finansų generalinis tarėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur įkūrė lietuvių pabėgėlių stovyklą Blomberge ir jai vadovavo.

1947 m. emigravo į Didžiąją Britaniją, buvo Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos Coventry skyriaus pirmininkas. Nuo 1951 m. gyveno Kanadoje. 1952–1955 m. Kanados lietuvių bendruomenės, 1955–1957 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, 1958–1961 m. pirmasis Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas. Parašė straipsnių politine, ekonomine ir tautine tematika.

## Bibliografija
* Neramios dienos, 1975 m.

## Šaltiniai
Arvydas Matulionis

**Arvydas Matulionis** (1940 m. balandžio 1 d. Dūbliškiuose, Kupiškio valsčius – 2025 m. kovo 7 d.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1947–1948 m. mokėsi Maskvyčių pradinėje mokykloje, 1948–1952 m. Vilniaus 4-ojoje septynmetėje mokykloje, 1952–1956 m. Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje. 1956–1958 m. studijavo Kijevo maisto pramonės technologijos institute, 1958–1961 m. Vilniaus universitete.

1961–1991 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971 m. docentas. 1969–1970 m. stažavo Ročesterio universitete (JAV). Nuo 1972 m. dirbo Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1974 m. Kietojo kūno plazmos laboratorijos vadovas. 1981 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1991–1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, Fizikos katedros profesorius. 1995–2007 m. Puslaidininkių fizikos instituto Fliuktuacinių reiškinių laboratorijos vadovas, nuo 2007 m. šios laboratorijos darbuotojas.

Palaidotas Karveliškių kapinėse.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys: nepusiausvirųjų vyksmų, fliuktuacinių reiškinių teorija, puslaidininkių kinetika stipriuose elektros laukuose, karštųjų elektronų reiškinių puslaidininkiuose modeliavimas.

Parašė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių. ES ir JAV programų ir projektų mokslinių grupių vadovas. 6 išradimų, 4 monografijų autorius.

## Bibliografija
* *Многодолинные полупроводники* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1978. – 200 p.: brėž.
* Puslaidininkiniai keitikliai (su kitais), 1980 m., rusų k.
* *Диффузия горячих электронов* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1981. – 210 p.: brėž.
* *Microwave noise in semiconductor devices* / Hans Ludwig Hartnagel, Ramūnas Katilius, Arvydas Matulionis. – New York: J. Wiley, 2001. – 293 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1983 m. LSSR valstybinė premija, su Vincentu Dieniu ir Algirdu Matuliu
* 1995 m. Lietuvos mokslo premija, su Vytautu Bareikiu ir Ramūnu Katiliumi

## Šaltiniai
Jonas Kastytis Matulionis

**Jonas Kastytis Matulionis** (1931 m. vasario 10 d. Pelyšiai, Šimonių valsčius – 2015 m. sausio 12 d. Kaunas) – SJ, Lietuvos kunigas, dainininkas (tenoras), pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, jėzuitas.

## Biografija
1955 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1953–1956 m. dainuoti mokėsi Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje, 1956–1959 m. Vilniaus konservatorijoje. Dalyvavo vokalistų konkursuose, 1956 m. respublikiniame konkurse Vilniuje laimėjo I vietą. Dainavo solo Maskvoje, Paryžiuje, Osle, Stokholme.

Pašalintas iš trečio kurso už giedojimą bažnyčiose dirbo Muzikos bibliotekoje, Respublikinėje bibliotekoje, Vilniaus universiteto bibliotekoje, iš jos atleistas dėl politinių motyvų. Vėliau dirbo Teatro ir muzikos muziejuje, Paveikslų galerijoje, Šv. Onos bažnyčios zakristijonas Vilniuje. Už bendradarbiavimą Lietuvos katalikų bažnyčios kronikoje 1976–1977 m. kalintas Vilniaus saugumo, nuteistas 3 m. lygtinai. 1977 m. pogrindyje įstojo į Jėzaus draugiją, 1992 m. davė amžinuosius įžadus.

1980 m. baigęs pogrindinę kunigų seminariją įšventintas kunigu. Dirbo sielovados darbą Kybartuose, 1984 m. vėl suimtas, iki 1987 m. kalėjo Smolensko ir Novo-Orlovsko (Čitos sritis) lageriuose. 1988 m. jo paties prašymu paskirtas Kaišiadorių katedros altaristu su vikaro teisėmis.

1989 m. paties prašymu paskirtas į Vilniaus arkivyskupiją dirbti sielovados darbo, 1990 m. ėjo vikaro pareigas atgautoje Vilniaus katedroje, 1991–1994 m. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios vikaras, nuo 1992 m. ir Karaliaus Mindaugo šaulių rinktinės Vilniuje dvasios tėvas. 1994–1996 m. Pažaislio vienuolyno kapelionas. 1997–2008 m. Šv. Kazimiero bažnyčios Vilniuje, nuo 2008 m. Kauno Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčios kunigas.

2015 m. sausio 12 d. po sunkios ligos mirė Kaune, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

## Įvertinimas
* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Burgdorfas (Šveicarija)

**Burgdorfas** (, ) – miestas vidurinėje Šveicarijoje, Berno kantone, į šiaurės rytus nuo Berno, prie Emės upės. 16,8 tūkst. gyventojų (2003 m.). Elektrinių variklių, žemės ūkio mašinų, fotografinių medžiagų gamyba, avalynės, tekstilės (linų), maisto (sūrių) pramonė.

## Architektūra

Yra 1175 m. pastatyta pilis (joje dabar įrengtas istorijos ir etnologijos muziejus); koplyčia su freskomis (pastatyta 1330 m.), vėlyvosios gotikos bažnyčia, senamiestyje būdingi namai barokiniais fasadais.

## Istorija

Burgdorfas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 175 m. Miesto teisės suteiktos 1273 m. Burgdorfe 1475 m. atidaryta viena pirmųjų Šveicarijoje spaustuvių. 1800–1804 m. čia dirbo šveicarų švietėjas Johann Heinrich Pestalozzi.

## Šaltiniai
Burgdorfas

**Burgdorfas** () žymi šiuos objektus:

* Burgdorfas – Šveicarijos miestas;
* Burgdorfas – Vokietijos miestas;
* Wilhelm Burgdorf – Vokietijos karininkas.
Jonas Matulionis (1906)

**Jonas Matulionis** (1906 m. vasario 1 d. Maskva – 1993 m. birželio 8 d. Kaunas) – Lietuvos matematikas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1962 m. pedagoginių mokslų kandidatas.

1933–1941 m. mokytojavo Raseinių, Vilkaviškio gimnazijose. 1941–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas), nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1945–1968 m. Bendrosios matematikos katedros (1940–1950 m. Matematikos, 1950–1962 m. Aukštosios matematikos katedra) vedėjas, 1951–1962 m. Elektrotechnikos fakulteto dekanas; nuo 1949 m. docentas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija
* Aukštoji matematika, vadovėlis, 1950 m., 2 d. 4 leid. 1966-1968 m.
* Profesorius Jonas Matulionis (sud. Vytautas Šiaudytis). – K.: Aušra, 2007. – 96 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1972 m. – LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Šiljono pilis

**Šiljono pilis** () yra vakarų Šveicarijoje, Vo kantone, Ženevos ežero saloje. Tai yra viena geriausiai išlikusių viduramžių gynybinių pilių. Pastatyta XI-XIII a., romaninio-gotikinio stiliaus. Yra išlikęs senovinis donžonas, gynybinių sienų vidinis žiedas (XI a.), išorinė mūro siena (XII a.), viduje – tapybos fragmentų. Pirmą kartą pilis rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1160 ar 1005 m. Dabartinė pilies architektūra nuformuota 1255 m. Nuo XIII a. Šiljono pilis buvo Savojos tvirtovė ir valstybinis kalėjimas. 1530–1536 m. jame kalėjo šveicarų istorikas François Bonivard, kurio likimą aprašė britų rašytojas Džordžas Baironas poemoje „Šiljono kalinys“.

## Šaltiniai
Vytautas Matulionis

**Vytautas Matulionis** (g. 1952 m. liepos 4 d. Subačiuje) – Lietuvos dailininkas, juvelyras.

## Biografija
1967–1971 m. studijavo Telšių taikomosios dailės technikume, 1971–1976 m. – Estijos dailės institute Taline. 1985–1995 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate. 2000 m. įkūrė „Užupio galeriją“.

## Kūryba
Kuria daugiausia juvelyriką, smulkiąją metalo plastiką, gintaro, kaulo dirbinius. Sukūrė medalių triptiką „Vilniaus universitetui – 400 metų“ (1976 m.), papuošalų iš kaulo (1980–1982 m.), plastinių objektų („Vaisius“, „Matau ir girdžiu jūrą“, abu 1987 m., „Rasos-Joninės“, „Labirintas“, abu 2007 m.), gintarinių papuošalų kolekciją (1989–1991 m.), istorijos tematikos smulkiosios metalo plastikos kūrinių („Katedra“, „Barbora ir Žygimantas“, abu 1989 m., „Sergantis Vilnius“ 1991 m.), 5 abstrakčias plaketes „Karieta, sustojusi naktį“ (1995 m., pagal O. Milašiaus eilėraštį), kompozicijų ciklą „Septynios tuščios dienos“ (2007 m.). Jo juvelyrika, smulkioji metalo plastika turi vaizduojamosios dailės bruožų. Kūriniai reljefiški, būdinga formų, medžiagų, technologijų (galvanoplastika, raižyba), faktūrų įvairovė ir originalumas, metalą derina su emaliu. Polinkis į mistiką reiškiasi figūrų, senųjų kultūros simbolių ir ženklų transformacija, binarinių opozicinių (gyvybė – mirtis) vaizdinių interpretavimu. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Nidoje 1996 m., 2001 m., Vilniuje 2000 m., 2002 m.

## Šaltiniai
Nešatelis

**Nešatelis** ( – „Naujoji pilis“, , , ) yra Šveicarijos miestas vakarinėje šalies dalyje. Miestas – Nešatelio kantono sostinė. Prie miesto telkšo Nešatelio ežeras.

## Geografija

Miestas įsikūręs šiaurės vakariniame ežero krante. Šalia – Juros Alpės.

## Istorija

1011 m. Burgundijos valdovas Rudolfas III pastatė naują pilį ežero pakrantėje, pavadintą *Neuchâtel* (išvertus iš prancūzų kalbos, *Neuchâtel* ir reiškia naują pilį) savo žmonai Irmengardei.

Neušatelio grafystė klestėjo, o 1530 m. priėmė Reformaciją. Su didėjančia valdžia ir prestižu, Neuchâtel tapo kunigaikštyste XVII amžiaus pradžioje. Kai 1707 m. mirė Nešatelio princesė Orleano kunigaikštienė Mary, žmonės iš 15 pretendentų turėjo pasirinkti naująjį valdovą. Jie norėjo, kad jų naujas valdovas būtų protestantas, ir taip pat būtų gana stiprus, kad apsaugotų jų teritoriją. Liudvikas XIV aktyviai skatino daug prancūzų pretendentų į pavadinimą, bet Nešatelio žmonės pasirinko Prūsijos Frydrichą I.

Tais laikais Nešatelis gyveno aukso amžių, klestėjo komercija ir pramonė (laikrodininkystė ir nėriniai), bankininkystė.

XVIII ir XIX amžių sandūroje Prūsijos karalių įveikė Napoleonas. Frydrichas I buvo priverstas palikti Nešatelį, kad išlaikytų Hanoverį. Napoleono maršalas Berthier tapo Neušatelio princu. Jo valdymo metu buvo nutiesti keliai ir atkurta infrastruktūra, tačiau pats Berthier teritorijoje nesilankė. Įveikus Napoleoną, Prūsijos karalius Frydrichas III pakartotinai patvirtino savo teises, teigdamas, kad Neušatelis turi būti prijungtas prie kitų Šveicarijos kantonų. 1814 m. rugsėjo 12 d., Nešatelis tapo 21-uoju kantonu, bet taip pat ir liko prūsų valdžioje. Tai išprovokavo bekrauję revoliuciją. Nešatelis atsikratė karališkos praeities ir 1848 m. pasiskelbė respublika Šveicarijos Konfederacijos sudėtyje.

## Sportas
### Futbolas
* Neuchâtel Xamax FC
* FC Cantonal Neuchâtel

## Išnašas
Kūras (Šveicarija)

**Kūras** (, , , ) – miestas rytų Šveicarijoje, Retijos Alpėse, 593 m aukštyje virš jūros lygio, prie Reino intako Plesuro. Graubiundeno kantono centras. Mašinų ir tiksliųjų prietaisų, metalo apdirbimo, tekstilės, chemijos, maisto (šokolado, vyno, alaus) pramonė. Turistinis centras. Veikia aukštoji teologinė mokykla. Yra katedros, Retijos, dailės, gamtos istorijos muziejai, teatras.

## Architektūra

Kūras žymus savo senovinės architektūros senamiesčiu: yra gotikinė Šv. Liucijos bažnyčia su VIII a. kripta (pradėta statyti 1150 m.), romaninė gotikinė katedra su Karolingų laikotarpio reljefais (1155–1272 m.), vėlyvosios gotikos Šv. Martyno bažnyčia (1474–1491 m.) su VIII a. sienų fragmentais, gotikinė rotušė (XV–XVI a.), kurioje nuo 1872 m. įrengtas archeologijos, taikomosios dekoratyvinės dailės ir tautodailės muziejus, XVII–XVIII a. akmenų mūro gyvenamieji namai, barokiniai Vyskupų rūmai (atstatyti apie 1737 m.).

## Istorija

Kūras žinomas jau nuo Antikos laikų, kuomet buvo Romos imperijos Retijos provincijos centras. Nuo V a. vyskupijos centras. Nuo X a. priklausė Šv. Romos imperijos kunigaikščiams. Reformacijos metu 1526 m. tapo laisvuoju miestu. 1489 m. įstojo į Šveicarijos sąjungą. Nuo 1820 m. tapo Graubiundeno kantono centru.

## Sportas
* FC Chur 97 (futbolas)

## Šaltiniai
Nešatelio kantonas

**Nešatelio kantonas** – kantonas Vakarų Šveicarijoje. Kantonas yra prie sienos su Prancūzija. Administracinis centras – Nešatelis.

## Geografija

Nešatelio kantonas yra Romandijoje – Šveicarijos prancūzkalbių regione. Natūralu, kad kantono oficiali kalba – prancūzų. Šiaurės rytuose kantonas ribojasi su Berno kantonu. Nešatelio ežeras telkšo pietrytinėje kantono dalyje, pietvakariuose Nešatelio kantonas ribojasi su Vo kantonu. Kantonas įsikūręs centrinėje Juros kalnyno dalyje, o Dubso upė skalauja šiaurinius kantono kraštus.
Alfonsas Matulis

**Alfonsas Matulis** (1927 m. lapkričio 1 d. Bastūnuose, Želvos valsčius – 2017 m. gruodžio 27 d. Vilniuje)  – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Želvos pradžios mokykloje, Giedraičių vidurinėje mokykloje, 1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. medicinos mokslų daktaras.

1954–1997 m. dirbo Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute; 1961–1970 m. Terapijos sektoriaus vadovas, 1970–1994 m. instituto direktorius. 1993–1997 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.

1994 m. kartu su kitais įkūrė žurnalą „Acta medica Lithuanica“, iki 1997 m. jo vyr. redaktorius. 1971–1997 m. Lietuvos reumatologų draugijos pirmininkas. 1992–1994 m. Baltijos šalių reumatologų asociacijos prezidentas, 1988–1992 m. Pasaulio ir Europos reumatologų lygų tarybos narys.

## Mokslinė veikla
Vienas pirmųjų sergančiuosius reumatinėmis ligomis pradėjo gydyti imunosupresantais, įdiegė daug naujų reumatinių ligų diagnostikos metodų. Tirdamas sąnarių degeneracinių ligų gydymo efektyvumą kartu su V. Vasilionkaičiu pasiūlė naują vaistą – polivinilpirolidoną, kuris 1984 m. pripažintas išradimu. Paskelbė daugiau kaip 400 mokslinių straipsnių. 

## Bibliografija
* Sergančiųjų reumatinėmis ligomis imuniniai sutrikimai ir imunoreguliuojančioji terapija, su D. Stankaitiene, 1982 m., rusų k.

## Šaltiniai
Algirdas Matulis

**Algirdas Matulis** (g. 1939 m. sausio 20 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. Juozo Matulio sūnus.

## Biografija

1957 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą ir išvyko studijuoti į Maskvos universitetą. Jį su pagyrimu baigė 1962 m. Grįžęs pradėjo dirbti LMA Fizikos ir matematikos institute. 1964 m. įstojo į Vilniaus Valstybinio universiteto aspirantūrą ir 1967 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Diagraminių perturbacinių metodų taikymas kvantmechaninėje atomo teorijoje (vad. Adolfas Jucys ir Antanas Rimvidas Bandzaitis)“. 1982 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto fizinių mokslų daktaro) disertaciją „Slenkstiniai ir rezonansiniai reiškiniai puslaidininkiuose, sąlygoti neelastinės elektronų sklaidos“.

Nuo 1967 m. – Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1973–2006 m. – Kietojo kūno teorijos laboratorijos vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1991–1996 m.  Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 2003 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 2006 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1990 m. – profesorius. Nuo 1994 m. skaito paskaitas užsienio universitetuose. 

1994–1999 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Nuo 1987 m. buvo „Lithuanian Journal of Physics“ redaktorių kolegijos narys.

## Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: atomo fizika, klasikinė ir kvantinė kietojo kūno fizika, kvantinė nanofizika. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Algirdas Matulis. *Faziniai virsmai*. Vilnius: Puslaidininkių fizikos katedra, 1977. – 27 p.:iliustr.
* Algirdas Matulis. *Kvantinė kinetinė lygtis*. Vilnius: Puslaidininkių fizikos institutas, 1984. – 46 p.
* Algirdas Matulis. *Kaip mes matome?*. Vilnius: „Mokslas“, 1985.  29 p.:iliustr. (Serija Fizikos mokykla, 11 t.)
* Žilvinas Kancleris, Algirdas Matulis. *Šiltųjų elektronų teorija* (; monografija). Vilnius: „Mokslas“, 1990. – 176 p.:iliustr. ISBN 5-420-00815-7
* Algirdas Matulis. *Kietojo kūno fizika*. Vilnius: Puslaidininkių fizikos institutas, 1994. – 212 p.:iliustr.
* Algirdas Matulis. *Kietojo kūno fizika*. Vilnius: Petro ofsetas, 2000. – 221 p.:iliustr. ISBN 9986-824-58-3 (2-as leidimas – „Ciklonas“, 2002. – 231 p.:iliustr. ISBN 9955-497-03-3)
* Algirdas Matulis. *Elektrodinamika*. Vilnius: „Ciklonas“, 2001. – 275 p.:iliustr. ISBN 9955-497-00-9
* Algirdas Matulis. *Kompleksiniai skaičiai ir funkcijos: analizinių skaičiavimų menas*. Vilnius: „Ciklonas“, 2003. – 235 p.:iliustr. ISBN 9955-497-28-9
* Algirdas Matulis. *Kompleksiniai skaičiai ir funkcijos: analizinių skaičiavimų menas*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2005. – 235 p.:iliustr. ISBN 9955-497-27-0
* Algirdas Matulis. *C, C++, OOP: mokomės programuoti*. Vilnius: „Ciklonas“, 2005. – 191 p.:iliustr. ISBN 9955-497-86-6

## Įvertinimas
* 1982 m. – LTSR valstybinė premija, su Vincentu Dieniu ir Arvydu Matulioniu.
* 2009 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Kvantinių nanodarinių modeliavimas (1994–2008 m.)“ (kartu su Egidijumi Anisimovu).

## Šaltiniai
Hatušilis II

**Hatušilis II** - hetitų karalius, valdė XIV a. pr. m. e. pradžioje, tikriausiai Arnuvando I sūnus. 

Šio hetitų karaliaus egzistavimas yra ginčytinas. Hetitų karaliaus Muvatalio II ir Alepo karaliaus Talmi-Šarrumo sutartyje yra padaryta nuoroda į hetitų valdovą Hatušilį. Gal ši nuoroda yra skirta nežinomam hetitų karaliui Hatušiliui II, bet greičiausiai Labarnui II (Hatušilis I).

* Kituose šaltiniuose Hatušilio II–jo valdymo metai yra nurodyti 1420 – 1400 m. pr. m. e., apie 1400 – 1380 m. pr. m. e ir 1397 – 1393 m. pr. m. e.

## Taip pat skaitykite
*Hetitai
*Mažosios Azijos istorija

## Šaltiniai

|-
Ciuricho kantonas

**Ciuricho kantonas** () – kantonas šiaurės Šveicarijoje, Vokietijos pasienyje. Administracinis centras – Ciurichas, kiti didesnieji miestai: Vinterturas, Vecikonas, Biulachas. Oficiali kalba – vokiečių. Kantonas patenka į Šveicarijos plokščiakalnį, paviršius kalvotas, suskaidytas upių slėnių. Didžiausias aukštis – 1293 m (Šnebelhorno kalnas). Didžiausios upės: Reinas, Roisas, Limatas, Sihlas, Glatas, Tosas, Tūras. Ciuricho kantono pietuose telkšo dalis Ciuricho ežero.

## Ekonomika

Verčiamasi mašinų, geležinkelio riedmenų gamybos, tekstilės (šilko, medvilnės), baldų, maisto pramone, laikrodžių gamyba. Javų, daržovių, vaismedžių, vynmedžių auginimas. Veisiami galvijai. Upių slėniais eina geležinkeliai ir plentai, Limato upės slėniu eina seniausia Šveicarijoje (nutiesta 1847 m.) geležinkelio linija Ciurichas-Badenas. Turizmas.

## Istorija

Kantonas yra Šveicarijos Konfederacijoje nuo 1351 m. Galioja 1869 m. konstitucija.

## Šaltiniai
Dinaminė eilutė

**Dinaminė eilutė** () – statistinių dydžių visuma, sudaryta chronologiniu nuoseklumu, laiko ar reiškinio raidos atžvilgiu. Ji susideda iš dviejų pagrindinių elementų: dydžių, kurie apibūdina požymio dydį arba lygį, ir laiko, kuriam priskiriami tie dydžiai. Pagal tai skiriamos dvi pagrindinių eilučių rūšys: momentinės ir intervalinės eilutės.

## Ekonomikoje
Ekonomikoje dinaminės eilutės yra aiškinamos kaip stochastinių (atsitiktinių) procesų realizavimas. Toks metodas leidžia ekonominio modelio kūrėjui naudoti statistines išvadas, kad sudarytų ir patiktų lygtis, apibūdinančias ryšius tarp ekonominių kintamųjų.

## Šaltiniai
Skrydis per Atlantą

**Skrydis per Atlantą** – 1983 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas istorinis meninis filmas apie lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno žygdarbį. Filmo trukmė – 95 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autoriai - Raimondas Vabalas, Juozas Glinskis
* Režisierius – Raimondas Vabalas
* Operatorius – Jonas Tomaševičius
* Kompozitorius – Bronius Kutavičius
* Dailininkas statytojas – Algirdas Ničius
* Kostiumų dailininkė – Irena Vabalienė
* Dailininkė grimerė – Ksavera Pinelienė
* Garso operatorius - J.Tuita.

## Vaidina
* Remigijus Sabulis – *Steponas Darius*
* Eimuntas Nekrošius – *Stasys Girėnas*
* Regimantas Adomaitis – *Djedonė*
* Jonas Vaitkus – *Antanas iš Paryžiaus*
* Juozas Budraitis – *Nanžeseras*
* Gediminas Girdvainis – *Jurgis-Džordžas*
* Valdas Jatautis – *Kaminskas*
* Gediminas Karka – *Kazimieras*
* Algirdas Paulavičius – *Stulpinas*
* Aleksas Stanislovas Girdenis – *Petras*
* Audris Chadaravičius – *Rosis*
* Steponas Kosmauskas – *Benediktas*
* Raimondas Vabalas – *pastorius*
* Povilas Gaidys – *Kimblas*
* Valentinas Masalskis – *Viktoras*
* Algimantas Masiulis – *Našlėnas*
* Algis Matulionis – *Tadas*
* Juozas Kisielius – *Leonas*
* Romualdas Ramanauskas – *Kodas*
* Algirdas Venskūnas – *Dariaus brolis*
* Eugenija Bajorytė – *Kastė*
* Henrika Hokušaitė – *Dariaus mama*
* Kazys Vitkus – *gydytojas*
* Eustachijus Aukštikalnis – žurnalistas
* taip pat Andrius Karka, Mirdza Martinsone, Povilas Stankus, Girdtas Jakovlevas, Arvydas Dapšys ir kiti.

## Siužetas
Filmas – vieno svarbiausių XX a. lietuvių gyvenimo įvykių rekonstrukcija: atkuriama legendinio Dariaus ir Girėno skrydžio per Atlantą 1933 m. istorija, prasidėjusi dar 3 – iojo dešimtmečio Kaune. Daug istorinių personažų, tiksliai atkurta skrydžio chronologija bei technika.
1933 m. liepos 15 d. mažas vienmotoris lėktuvas „Lituanica“ iš JAV Niujorko oro uosto per Atlantą skrenda į Kauną. Herojiškas skrydis truko 37 val. Naudodamiesi primityviais prietaisais, lakūnai įveikė 7 000 km ir žuvo prie pat tikslo…

## Apdovanojimai
* Bronzinis prizas sportinių filmų festivalyje Kaune 1983 m.
* Filmą pamatė virš 647 000 žiūrovų – kas penktas Lietuvos gyventojas (didžiausio populiarumo sulaukęs lietuviškas vaidybinis filmas).

## Nuorodos
* Filmo ištraukos
* Paskutinių filmos epizodų filmavimas