open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaducėjus

**Kaducėjus** (, ) – lazda su dviem apie ją apsivyniojusiomis gyvatėmis, viršuje užsibaigianti nedideliais sparnais arba sparnuotu šalmu. Tai simbolis, siejamas pirmiausia su dievu Hermiu bei jo vėlesne hipostaze – Hermiu Trismegistu.

Romėnams kaducėjus simbolizavo moralinę pusiausvyrą ir tinkamą elgesį. Lazda reiškia galią, gyvatės – išmintį, sparnai – uolumą, šalmas – pakilias mintis. Be to, kaducėjuje persipina 4 pradai – lazda atitinka žemę, sparnai – orą, dvi gyvatės – ugnį ir vandenį.

Kaducėjaus simbolis labai senas – toks atvaizdas rastas ant Lagašo karaliaus Gudėjos taurės (XXVII a. pr. m. e.). Panašūs simboliai randami ant senovės Indijos paminklų (pvz., ant karaliaus Ašokos monetų). Anot Hainricho Cimerio, kaducėjus senovės Mesopotamijoje galėjo būti visa išgydančio dievo simbolis, vėliau tokia pat reikšme perimtas graikų. Tantrinio budizmo požiūriu, kaducėjaus lazda reiškia pasaulio ašį, gyvatės – atsiskleidusią kundalinės galią. Bendrai, visa kaducėjaus kompozicija atskleidžia pusiausvyrą ir susitvardymą – tiek fizinės, tiek dvasinės sveikatos atžvilgiu.

Su kaducėjumi vaizduojamas egiptiečių Anubis, antikos Hermis-Merkurijus, finikiečių Baalas, kartais Izidė arba Ištarė. Per hermetizmo tradiciją kaducėjus pateko į alcheminę tradiciją, kur gyvatės laikytas priešybių sintezės, tirpsmo ir krešėjimo (*solve et coagula*), transfomacinės galios simboliu.

Šiais laikais kaducėjaus simbolį kartais naudoja medicinos, farmacijos organizacijos (panašiai kaip Asklepijaus lazdą), taip pat prekybos organizacijos (kaip Hermio prekybininkų globėjo ženklą). Kaducėjaus kaip medicinos srities simbolio naudojimas labiausiai paplitęs JAV ir prasidėjo XIX a. pabaigoje - XX a. pradžioje supainiojus jį su Asklepijaus lazda, senu medicinos simboliu (Asklepijas buvo sen. graikų dievas, siejamas su medicina). Šis ženklas populiarus įvairių Europos miestų heraldikoje.


Girsu_Gudea_libation_vase.jpg|Kaducėjus ant karaliaus Gudėjos aukojimo taurės
Johann Froben's printer's symbol.jpeg|Kaducėjus XVI a. gydytojo Johano Frobeno knygoje
Caducée de Mercure.svg|Stilizuotas kaducėjus
Blason ville fr Saint-Pantaléon (Vaucluse).svg|Kaducėjus ant Sen Pantaleono kaimelio (Vokliūzas, Prancūzija) herbo
Mann mit Sonnenkopf auf Sonne stehend.jpg|Piešinys iš alchemijos veikalo, kur filosofas-saulė rankoje laiko kaducėjų


## Šaltiniai
Kawai

**Kawai** – japonų akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojas.

„Kawai“ (tariama: Kavaji) yra vienas didžiausių pagal apimtis akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojų pasaulyje. Gamina „Kawai“, „K. Kawai“ ir „Shigeru Kawai“ prekės ženklų pianinus.

## Istorija
Įmonės įkūrėjas Kojičis Kavajis (1885−1955) nuo jaunystės dirbo pas Torakusų Jamahą (1851−1916) ir padėjo sukurti pirmąjį „Yamaha“ pianiną. 1927 m. jis atsiskyrė nuo „Yamaha“ ir įkūrė „Kawai muzikinių instrumentų tyrimų laboratoriją“, kuri 1929 m. pervadinta į „Kawai muzikinių instrumentų gamybos kompaniją“. Įmonė gamino vertikalius pianinus, fortepijonus ir fisharmonijas. Laikoma, kad K. Kavajis pirmasis Japonijoje sukonstravo ir pradėjo gaminti pianinų grojimo mechanizmą vietoj importuojamų. 1937 m. prasidėjus karams kompanija buvo nukreipta gaminti reikmes kariuomenei. 1955 m. mirus K. Kavajui įmonei pradėjo vadovauti jo sūnus Šigerus Kavajis (1926−2006). Jis daug skyrė dėmesio gamybos pajėgumų didinimui ir taikė asmeninių pardavimų taktiką, kas „Kawai“ padėjo išaugti į antrą pagal didumą pianinų kompaniją Japonijoje po „Yamaha“. Po 1960 m. „Kawai“ turėjo 2000 asmeninių pianinų pardavėjų ir 300 000 jaunimo mokėsi „Kawai“ pianino mokyklose.

1960 m. „Kawai“ pradėjo gaminti „Howard“ prekės ženklo fortepijonus amerikiečių „Baldwin“ kompanijos užsakymu (iki 1988 m.). 1963 m. „Kawai“ įsteigė filialą JAV. Jiems sekėsi pardavinėti pianinus muzikos mokykloms, studentams, nes, kaip ir „Yamaha“, jų pianinai kainavo tik menką dalį to, kiek kainavo kitų gamintojų, pavyzdžiui, „Steinway & Sons“, pianinai. 1989 m. atidaryta „Kawai“ gamykla Šiaurės Karolinoje. 1966 m. „Kawai“ įsigijo „Teisco“ elektronikos gamintoją, 1982 m. pradėjo gaminti sintezatorius „Teisco“ ir „Kawai“ pavadinimais. 1989 m. įsigytas amerikiečių elektroninių vargonų gamintojas „Lowrey“. 1982 m. kompanijos prezidentu tapo Hirotakus Kavajis, K. Kavajo anūkas. Jis iškart investavo į gamybos procesų robotizavimą. 1991 m. „Kawai“ pradėjo gaminti „Boston“ prekės ženklo pianinus „Steinway & Sons“ užsakymu, įsteigtas padalinys Malaizijoje. 1995 m. pradėta gamyba su partneriais Kinijoje, 2001 m. atidaryta gamykla Indonezijoje. 1999 m. įmonė pristatė ypač aukštos klasės ir brangių fortepijonų liniją su „Shigeru“ vardu. 2007 m. Indonezijos gamykloje pradėti gaminti skaitmeniniai pianinai. 2017 m. pristatytas hibridinis pianinas, naudojantis akustinio pianino mechaniką, bet su skaitmeniniu garsu, „Novus N10“.

## Gaminių galerija

Vaizdas:Kawai K3 Additive Hybrid Synthesizer (6887425347).jpg| 1986 m. sintezatoriaus modelis K3
Vaizdas:S. Kawai Grand Piano by Shigeru Kawai - Beautiful figure piano (photo by Hirotomo.SABETTO).jpg| „Shigeru Kawai“ fortepijonas
Vaizdas:KAWAI, Digital Piano, Concert Artist CA95,.jpg| 2012 m. skaitmeninio pianino modelis CA95


## Šaltiniai
* Herbert Wise
* Įmonės istorija oficialioje svetainėje
Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia

**Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia** – Aušros Vartų Dievo Motinos (Gailestingumo Motinos) vardu vadinama koplyčia, paprastai turinti garbinamo Švč. Mergelės Marijos paveikslo atvaizdą (paveikslą, mozaiką). Panašiai tituluojamos įvairios, ne vienos konfesijos, koplyčios:

* Lapų Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia – koplyčia Lapose, Lenkijoje
* Lėbartų Aušros Vartų Dievo Motinos koplyčia – stačiatikių koplyčia Klaipėdos raj.
* Lietuvių Aušros Vartų Gailestingumo Motinos koplyčia – lietuvių koplyčia Vatikane
* Panemunės Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia – katalikų tradicionalistų koplyčia Kaune
* Vilniaus Aušros Vartų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, koplyčia – koplyčia Vilniuje
Kristijonas Vildžiūnas

**Kristijonas Vildžiūnas** (g. 1970 m. spalio 12 d. Vilniuje) – lietuvių kino režisierius, atlikėjas.

1987 m. su kitais Vilniuje įkūrė roko grupę Šiaurės kryptis.
1991 m. lankė Krzysztof Zanussi seminarų ciklą Varšuvoje.
1996 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, studijavo TV ir kino režisūrą (Henriko Šablevičiaus mokinys).

## Filmografija
* Likusios dienos (1995 m., režisierius, scenarijaus autorius)
* Biblioteka (1997 m., režisierius, scenarijaus autorius)
* 9 vartų miestas (1999 m., režisierius, scenarijaus autorius, montažas)
* Nuomos sutartis (2002 m., režisierius, scenarijaus autorius)
* Aš esi tu (2006 m., režisierius, scenarijaus autorius)
* Kai apkabinsiu tave (2010 m., režisierius, scenarijaus autorius)
* Senekos diena (2016 m., režisierius, scenarijaus autorius)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvių filmų centras. Kristijonas Vildžiūnas
Žadeikių šv. Jono Krikštytojo koplyčia

**Žadeikių šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Žadeikių kaime (Endriejavo sen.), Klaipėdos rajone, 6 km į šiaurės vakarus nuo Endriejavo, prie kelio . Netoli įrengtas Ablingos medžio skulptūrų ansamblis II pasaulinio karo aukų atminimui, yra Ablingos lurdas (už 2 km), todėl į Žadeikius užsuka pakeleivių.

 

Koplyčia įsikūrusi buvusio darželio ir uždarytos pradinės mokyklos rekonstruotame pastate. Pastate vykdomos įvairios kitos veiklos: biblioteka, kultūros centro skyrius, kaimo bendruomenė.

Priklauso Endriejavo šv. apaštalo Andriejaus parapijai. Tituluojama Šv. Jono Krikštytojo vardu, turi Vatikano dekretu suteiktus atlaidus. Koplyčioje aukojamos sekmadieninės šv. Mišios. Koplyčia aprūpinta reikalingais baldais ir liturginiu inventoriumi: suolais–klauptais, kryžiumi, autentiška klausykla iš bažnyčios, nors nėra maldų salei tradicinio Kryžiaus kelio stočių iliustracijų.

## Istorija

Koplyčia apie 1995 m. įrengta tuomečio parapijos klebono kun. Sauliaus Jankausko (g. 1969) ir bendruomenės iniciatyva buvusiuose kultūros namuose, vėliau persikėlė į kitas patalpas. Kunigo giminaitis stalius pagamino naujus klauptus, kryžių, dievo stalą.

Rekonstruojant kolūkinių laikų darželio pastatą, 2015 m. koplyčios patalpos buvo šiuolaikiškai įrengtos su nauja apdaila, šildomomis grindimis. Pastatas buvo pritaikytas įvairioms kitoms veikloms: bibliotekai, Veiviržėnų kultūros centro skyriui, kaimo bendruomenei.

## Šaltiniai
Žadeikių koplyčia

**Žadeikių koplyčia** gali būti vadinama koplyčia tokio paties pavadinimo gyvenvietėse:
* Žadeikių koplyčia (Šilalė) – Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia, esanti Šilalės rajone, Žadeikių seniūnijoje,
* Žadeikių koplyčia (Klaipėda) – Šv. Jono Krikštytojo koplyčia, esanti Klaipėdos rajone, Endriejavo seniūnijoje.
Žvaginių piliakalnio koplyčia

**Žvaginių piliakalnio koplyčia** – nedidelė medinė koplyčia, stovinti Klaipėdos rajone, Endriejavo seniūnijoje, ant Žvaginių piliakalnio (Žvaginkalnio), 6 km į šiaurę nuo Endriejavo, pasiekiama nuo Žadeikių keliu  (2,5 km). Gretimame kaime stovi Ablingos lurdas (už 1,5 km). Patenka į Endriejavo Šv. apaštalo Andriejaus parapijos teritoriją.

Manytina, medinė koplyčia pastatyta po Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimo 1918 m., tarpukaryje. Ji 2,3x2,0 m dydžio, 3,1 m aukščio, viduje yra  dievo stalas, sienos nukabintos šventųjų paveikslais. Stogas dengtas skiedromis, ant jo galinio kraigo įtaisytas metalinis kryžius.
 
Žvaginkalnis – apylinkėje dominuojanti kalva, čia ilgą laiką stūksojo medinis trianguliacijos bokštas. Koplyčia stovi mišku apaugusioje aikštelėje, prie buvusių kapinių. Kultūrinis sluoksnis su archeologiniais radiniais, tačiau jis sužalotas laidojant piliakalnio aikštelėje Žvaginių gyventojus. Koplyčia pasiekiama kalvos pietiniame šlaite įrengtais laiptais, praeinant papėdėje įrengtą paminklą 1941 m. birželio 23 d. vokiečių sušaudytiems Žvaginių ir Ablingos gyventojams. Piliakalnio aikštelėje buvusiose kapinėse palaidota dalis šių aukų, yra keli cementiniai antkapiai. Arčiausiai koplyčios stovi iškilus kryžius, skirtas atminti Žvaginių kaimo išskirstymą į viensėdžius 1936 m. Aikštelės vakarinėje dalyje anksčiau būta kapinių geležinių vartelių.

## Istorija

Knygnešys valstietis Vladislovas Budrys, XX a. pradžioje su šeima gyvenęs Žalakiškės kaime, su tėvu pastatė koplyčią ant Žvaginių kalno esančiose kapinaitėse. Nuo Ablingos, iš Žalakiškės, kilusi Valerija Budrytė–Biliūnienė (g. 1923), kurios tėvas Vladislovas Budrys dalyvavo knygnešių veikloje, o dėdė Vincentas Budrys buvo vedęs Ievos Simonaitytės mamą, prisimena girdėjusi, kad koplyčią pastatė jos senelis Budrys su sūnumi Vladislovu, jos tėvu. Koplyčioje Endriejavo kunigai retkarčiais laikydavo pamaldas. Gegužę prie koplyčios būdavo giedamos „mojavos“. Per šv. Joną, naktį, šalia kapinaičių esančiame bokštelyje būdavo uždegamas deglas. Žinomi keli pasakojimai: apie kalne buvusią šventvietę, aukurą, apie nakties metu ant kalno gražiu balsu giedantį ir grojantį kažkokį kunigą.

1930 m. rugsėjo 9 d. surašytame  Endriejavo bažnyčios inventoriuje, kuriame išsamiai aprašyta parapija, sakoma, kad parapijoje kitų bažnyčių ar koplyčių nesama.

## Taip pat skaitykite

* Betygalos piliakalnio koplyčia

## Šaltiniai
Blüthner

**Blüthner** – vokiečių akustinių pianinų gamintojas.

„Blüthner“ (tariama: Bliutner) yra vienas žinomiausių vokiečių tradicinių akustinių pianinų gamintojų. Gamina aukščiausios klasės „Blüthner“ ir pigesnės „Haessler“ prekės ženklų pianinus. 

## Istorija
Įmonės įkūrėjas Julius Bliutneris (1824−1910) gimė 1824 m. kovo 24 d. Falkenhaine prie Leipcigo miesto. Jis mokėsi ir dirbo pas pianinų meistrus Holingą ir Spangenbergą, kurių dirbtuvėje taip pat mokėsi kiti žymūs pianinų meistrai Ibachas ir Šydmajeris. 1853 m. lapkričio 18 d. Leipcige J. Bliutneris pradėjo savo pianinų gamybą. Iš pradžių jis gamino tik fortepijonus, nes buvo sutaręs su J. Foirichu, „Feurich“ pianinų gamintoju, kad jie pasidalins rinką: jis gamins fortepijonus, o J. Foirichas − vertikalius pianinus. Tačiau jau nuo 1855 m. abu meistrai gamino abiejų rūšių pianinus. 1873 m. J. Bliutneris užpatentavo savo pianino patobulinimą: papildomos stygos įvedimą prie plaktuku užgaunamų stygų. Ši styga buvo suderinta, kad skambėtų oktava aukščiau ir rezonuotų nuo pagrindinių, plaktuku užgaunamų stygų vibracijos. Tai praturtino pianino natų skambesį ir „Blüthner“ pianinai yra pagarsėję savo sodriu skambesiu. 1876 m. Londone atsidarė „Blüthner“ pianinų pardavimų agentūra. Iki 1900 m. J. Bliutneris pardavė apie 50 000 įvairių pianinų Europoje, Amerikose ir Australijoje. 

1910 m. mirus J. Bliutneriui firmos valdymą perėmė jo sūnūs Maksas, Robertas ir Brunas. 1936 m. jie gavo užsakymą pagaminti pianiną dirižabliui „Hindenburg“. Šis pianinas buvo ypač lengvos konstrukcijos ir koncertas su juo, transliuotas iš dirižablio viduryje virš Atlanto vandenyno, sulaukė didelio visuomenės susidomėjimo. Antrojo pasaulinio karo metu įmonė buvo nukreipta gaminti įrangą kariuomenei. 1943 m. aviacijos bombardavimų metu gamykla buvo beveik sugriauta. Rudolfo Bliutnerio-Heslerio pastangomis gamykla atnaujino veiklą 1948 m. Įsteigus VDR įmonė buvo nacionalizuota, tačiau jos produkcijos kokybė nenukrito kaip daugelio kitų VDR teritorijoje atsidūrusių pianinų gamintojų, nes pianinai toliau buvo gaminami rankomis. 1990 m. susivienijus Vokietijai įmonė privatizuota ir grąžinta giminės įpėdiniui Ingbertui Bliutneriui. Jis sėkmingai išvedė įmonę po rinkos praradimo žlugus SSSR, kur buvo eksportuojami „Blüthner“ pianinai, ir organizavo modernaus fabriko statybas. 2002 m. įmonė pagamino apie 400 pianinų: šešis fortepijonų ir tris vertikalių pianinų modelius. Žemesnės kainų klasės fortepijonai ir vertikalūs pianinai pardavinėjami „Haessler“ pavadinimu.

## Gaminių galerija

Vaizdas:Muzeum Sułkowskich - zabytkowy fortepian.JPG| Senoviškas kvadratinis pianinas
Vaizdas:Sergei Rachmaninoff, 1910s.jpg| Sergejus Rachmaninovas prie „Blüthner“ fortepijono


## Šaltiniai
* Jan Rademacher, iš „The Piano“, 2004 m., p. 47
* Įmonės istorija oficialioje svetainėje
2002–2004 m. SARS epidemija

**2002–2004 m. SARS epidemija** – koronaviruso SARS-CoV sukeltos ligos SARS išplitimas pasauliniu mastu. Protrūkis prasidėjo Fošano mieste, Kinijos Guangdongo provincijoje, 2002 m. lapkričio mėn. Užsikrėtusiųjų SARS buvo palyginti nedaug. Epidemijai pasibaigus 2003 m. birželio mėn., sergamumo atvejų buvo 8422, iš kurių mažiausiai 774 baigėsi mirtimi. Mirštamumas sudarė 11 % ir svyravo nuo 0 iki 50 %, priklausomai nuo paciento amžiaus grupės. Pacientų iki 24 metų mirė mažiausiai (mažiau nei 1 %); daugiausiai mirė 65 metų ir vyresni žmonės (daugiau nei 55 %). Susirgusiesiems pasireiškė į gripą panašūs simptomai, tokie kaip karščiavimas, bendras negalavimas, raumenų, galvos skausmai, viduriavimas, drebulys.

Infekcijų skaičius, panašu, daugiausia išaugo virusui persidavus iš žmogaus žmogui sveikatos priežiūros įstaigose, kuriose padaugėjo sunkiai ar kritiškai sergančiųjų, bei nesant tinkamų infekcijos kontrolės atsargumo priemonių. Pritaikius tinkamą infekcijos kontrolę, visuotinis protrūkis buvo suvaldytas.

Nuo 2004 m. naujų SARS atvejų pasaulyje nenustatyta. Tikslus viruso rezervuaras neaiškus. 2017 m. pabaigoje Kinijos mokslininkai nustatė, kad civetos yra šio viruso tarpininkai ir atsekė virusą iki pasagnosinių šikšnosparnių.

## Paveiktos šalys ir teritorijos

## Šaltiniai
Bösendorfer

**Bösendorfer** (liet. tar. *Biozendorfa*) – žymus austrų tradicinių akustinių pianinų gamintojas. Pagarsėjęs ypač kokybiškais pianinais.

## Istorija
Įmonės įkūrėjas Ignacas Biozendorferis (1794−1859) dirbo pas žymiausią to meto Vienos pianinų meistrą Jozefą Brodmaną. Įrašai rodo, kad 1828 m. I. Biozendorferiui buvo suteiktas leidimas pradėti savo pianinų gamybą. Jo pianinų kokybė buvo ypač aukšta, 1839 ir 1845 m. Vienos pramonės parodose jis apdovanotas aukso medaliais. 1839 m. imperatorius Ferdinandas I suteikė jam „Karališkojo ir imperatoriškojo dvaro pianino gamintojo“ vardą. Ferencas Listas buvo pagarsėjęs, kad savo grojimu tiesiog sulaužydavo pianinus. Vieno koncerto metu „Bösendorfer“ pianinas išliko sveikas iki pat pabaigos, tuo iškeldamas pagaminimo kokybės vertę. F. Listas asmeniškai susipažino su I. Biozendorferiu. Po jo mirties 1859 m. pianinų gamybą tęsė sūnus Liudvikas (1835−1919). „Bösendorfer“ buvo ypatingoje padėtyje tarp pianinų gamintojų, nes gamino pianinus Vienoje, kuri buvo Europos muzikos centras. Liudvikas 1860 m. atidarė naują fabriką Vienoje ir po dar dešimties metų persikėlė į dar kitą vietą. 1872 m. buvusioje jojimo mokykloje L. Biozendorferis atidarė 200 klausytojų koncertų salę, šalia buvo įmonės biurai ir demonstracinė pianinų patalpa. Ši salė greitai tapo populiariausia pianino koncertų vieta Vienoje. Joje iki 1913 m. uždarymo koncertavo daug garsių to meto pianistų.

F. Buzonis buvo perrašęs J. S. Bacho kūrinį vargonams atlikimui pianinu, tačiau pianinai neturėjo tiek klavišų žemame registre, kad būtų galima pilnai atlikti šį kūrinį. Specialiai tam 1891 m. „Bösendorfer“ pagamino praplėstos į žemųjų dažnių pusę klaviatūros fortepijoną. Šie papildomi klavišai buvo dažomi juodai ir 97 klavišų, vietoj standartinių 88, „Bösendorfer“ pianinas buvo pramintas „imperatoriškuoju“. Kitame modelyje klaviatūra buvo praplėsta papildomais 4 klavišais. L. Biozendorferis nesusilaukė palikuonių ir 1909 m. įmonę pardavė draugui Karlui Huterstraseriui (1863−1942). Įmonė 1913 m. pagamino bent 434 pianinus ir prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui gamyba smuko iki 136 vienetų. 1927 m. „Bösendorfer“ apdovanotas Didžiuoju prizu tarptautinėje Ženevos muzikos parodoje. Tarpukariu įmonė pagamindavo apie 300 pianinų per metus ir Antrojo pasaulinio karo pabaigoje gamyba sustojo prasidėjus Vienos bombardavimams. Po karo įmonei neatsigavus ją 1966 m. įsigijo amerikiečių „Kimball“ korporacija, gaminusi pigius pianinus. 1973 m. įmonė perkelta į Vienos priemiestį Noištatą.

2001 m. įmonė parduota austrų „BAWAG-PSK“ grupei. 2008] m. įmonę įsigijo japonų „Yamaha“ korporacija, tačiau „Bösendorfer“ liko atskira įmonė, nesusijusi su „Yamaha“ pianinų gamyba.

„Bösendorfer“ pagamina apie 300 pianinų per metus.

## Gaminių galerija

Vaizdas:Bösendorfer Tafelklavier Wien SAM.jpg| 1828 m. pagamintas pianinas
Vaizdas:Bösendorfer Flügel 1958 SAM 662.jpg| 1958 m. pagamintas pianinas|Fortepijonas su keturiais papildomais klavišais dešinėje


## Šaltiniai

* Frederic Schoettler, iš „The Piano“, 2004 m., p. 50
* Įmonės istorija oficialioje svetainėje
Dvigubas kryžius

**Dvigubas kryžius** – lotynų kryžius su papildomu skersiniu – kryžma. Priklausomai nuo skersinių ilgio ir išdėstymo kryžiai vadinami įvairiai: Lotaringijos kryžiumi, patriarchiniu kryžiumi, stačiatikių kryžiumi, arkivyskupo kryžiumi.

Abi kryžmos gali būti komponuojamos arčiau ar toliau viena nuo kitos, išdėstomos simetriškai vertikalės centro atžvilgiu, virš arba žemiau jo. Galiausiai jos gali būti vienodo ilgio arba su viena iš jų trumpesne. Kryžmų galai dekoruojami skirtingai: apvalūs ar užapvalinti, platėjantys, nusmailinti, dvišakiai.

## Naudojimas heraldikoje

Kryžiai heraldikoje pradėti naudoti II a. Dvigubas kryžius nuo 1140 m. naudotas ant vieno iš penkių sidabrinių brakteatų leidimų krikščioniškoje Kopanicos kunigaikštystėje (, dab. Brandenburgas).

Dvigubas simetriškas kryžius įdėtas Vengrijos herbe. Jis iš Bizantijos paplito XII a. pabaigoje valdant karaliui Belai III, išaugusiam Bizantijos dvare. Patriarchinis kryžius buvo naudojamas karaliaus herbe ir monetose.

Slovakijos vėliavoje, herbe, kelių miestų simboliuose naudojami dvigubi kryžiai dažniau su ilgėjančiomis nei lygiomis kryžmomis, taip pat labiau įprasti tarp skersinių lygūs atstumai išilgai vertikalės.

## Lietuvos simbolikoje

Dvigubas kryžius Lietuvoje yra vienas valstybės simbolių. Jis naudojamas valstybinių apdovanojimų, karo aviacijos, policijos simbolikoje, pavaizduotas raitelio skyde Lietuvos herbe. Siejamas su Jogailaičių dinastijos herbu, kuriame įdėtas Jogailos asmeninis ženklas – Jogailaičių dvigubas kryžius. Tokiu ženklu jis tapo po to, kai Jogaila gavo Vladislovo krikšto vardą ir 1386 m. buvo karūnuotas Lenkijos valdovu. Dvigubo kryžiaus simbolis buvo perimtas iš Vengrijos per Vengrijos ir Lenkijos karaliaus Liudviko I (1326-1382) dukterį Jadvygą, kurią vedė. Gaudamas Vladislovo vardą, kartu Jogaila perėmė ir dvigubo kryžiaus simbolį. Ankstyvuoju laikotarpiu jo apatinė kryžma buvo vaizduojama ilgesnė už viršutinę. 1572 m. mirus paskutiniam Jogailaičių atstovui Žygimantui Augustui, kryžius imtas vadinti **Vyčio kryžiumi**.

## Galerija


Miechowici COA.svg|Kopanicos ženklas XII a.
Coa Hungary Country History Bela III (1172-1196).svg|Vengrijos herbas XII a.
Flag of Slovakia.svg|Slovakijos vėliava
COA family pl Jagiellon.svg|Jogailaičių herbas nuo XIV a.
VKO II.jpg|Lietuviškas apdovanojimas
Vaineikių kryžkelės kryžius 1994.JPG|Kryžius Žemaitijoje
ColombeyCroixLorraine.JPG|Paminklas Šarliui de Goliui


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dvigubas kryžius | lrs.lt
Vyčio kryžius

**Vyčio kryžius** arba **Jogailaičių dvigubas kryžius** yra vienas Lietuvos valstybės simbolių. Jo atsiradimas lietuviškoje simbolikoje yra sietinas su Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos krikštu 1386 m. ir yra perimtas iš Vengrijos santuokos su Lenkijos karaliene Jadvyga metu. Pirma kartą Jogailaičių dvigubas kryžius Lietuvos herbo Vyčio skyde pavaizduotas 1386 m. Lenkijos karaliaus Jogailos antspaude. Šis simbolis iš pradžių simbolizavo Jogailaičių dinastiją, tačiau 1572 m. mirus paskutiniajam Jogailaičiui Žygimantui Augustui imtas vadinti Vyčio kryžiumi.

Antras pagal reikšmę aukščiausias Lietuvos karinis valstybės apdovanojimas yra pavadintas Vyčio Kryžiaus ordino Didžiuoju kryžiumi.

## Galerija

Vaizdas:Seal of Jogaila with the Polish Eagle and Lithuanian Vytis (Waykimas), 1386.png|Lenkijos karaliaus Jogailos 1386 m. antspaudas
Vaizdas:Flag of Vytautas the Great with a standing knight of Kęstutaičiai and Lithuanian Vytis (Waikymas), used during the Council of Constance in 1416.jpg|alt=|Vytauto Didžiojo vėliava, naudota Konstanco susirinkime, 1416 m.
Vaizdas:Flag of Jogaila with the Polish Eagle and Lithuanian Vytis (Waykimas), used during the Council of Constance from 1414 to 1418.jpg|alt=||Jogailos vėliava, naudota tais pačiais metais
Vaizdas:Jogailaičių dvigubas kryžius. Jogailaičiai dynasty's double-cross. 1416.jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas 1416 m.
Vaizdas:Double Cross of the Jagiellonian dynasty (Jogailaičiai), 1440.jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas 1440 m.
Vaizdas:Double Cross of the Jagiellonian dynasty (Jogailaičiai), 1401-1500.jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas XV a.
Vaizdas:Jagajła, Bojča. Ягайла, Бойча (1555) (2).jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas 1555 m.
Vaizdas:Double Cross of the Jagiellonian dynasty (Jogailaičiai), 16th century.jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas XVI a.
Vaizdas:Double Cross of the Jagiellonian dynasty (Jogailaičiai), 1601-1700.jpg|Jogailaičių kryžius, pavaizduotas XVII a.
Vaizdas:Pahonia. Пагоня (F. Reilly, 1793).jpg|Lietuvos herbas, pavaizduotas 1793 m.
Vaizdas:Vytis (Waykimas), coat of arms of Lithuania, designed by Antanas Žmuidzinavičius.jpg|Lietuvos herbas tarpukariu
Vaizdas:Anbo8.jpg|Vyčio kryžius ant ANBO-VIII lėktuvo tarpukariu
Vaizdas:Flag of Lithuania (state).svg|alt=|Lietuvos valstybės istorinė (herbinė) vėliava
Vaizdas:Eurocopter AS365 + LET L-410.jpg|Vyčio kryžius ant Lietuvos kariuomenės Karinių oro pajėgų sraigtasparnio, 2016 m.
Vaizdas:LTU Panevėžio apskritis COA.svg|Vyčio kryžius Panevėžio apskrities herbe
Vaizdas:Liudvinavas.gif|Vyčio kryžius Liudvinavo herbe
Vaizdas:Vilnius County COA.png|Vyčio kryžius Vilniaus apskrities herbe


## Išnašos
Chreščiatikas (Zastavna)

**Chreščiatikas** () – kaimas Vakarų Ukrainoje, administraciškai priklausantis Černivcių srities Zastavnos rajonui.

Išsidėstęs itin aukštame dešiniajame Dniestro krante, lapuočiais medžiais apaugusioje vietovėje. Visame kaime nėra šulinių, vanduo maistui imamas iš mineralinio Apaštalo ir evangelisto šv. Jono šaltinio, trykštančio vyrų vienuolyno kieme. (Be to, kaimo teritorijoje iš po žemių muša dar viena mineralinio vandens srovė). Tiek iš vienuolyno teritorijos, tiek ir iš atskirai įrengtos apžvalgos aikštelės atsiveria panoraminis vaizdas į kairiame upės krante išsidėsčiusį Zališčykų miestą, buvusį garsų Lenkijos kurortą, o dabar gretimo rajono centrą. Kaimo apylinkėje vingiuojantis Dniestro slėnis yra paskelbtas vietinės reikšmės draustiniu (). 

XVII a. į šią nuošalią Bukovinos vietą iš Galicijos atsikraustė persekiojami stačiatikių vienuoliai. Apsigyveno oloje (ją galima pamatyti nusileidus laiptais Dniestro link), o vėliau pasistatė *Apaštalo ir evangelisto šv. Jono vienuolyną*. 1960 m. jis buvo uždarytas, vienuoliai pervažiavo į Počajivo lavrą. 1989 m. vyrų vienuolynas atsikūrė. 

## Šaltiniai
Popular Mechanics

**„Popular Mechanics“** – populiariojo mokslo ir technologijų žurnalas, kuriame aptariamos automobilių, namų, lauko apyvokos, elektronikos, mokslo, „pasidaryk pats“ ir technologijų temos. Paprastai taip pat rašoma apie karybą, aviaciją ir visų rūšių transportą, kosmosą, įvairius įrankius ir prietaisus.

## Istorija
Žurnalą 1902 m. įsteigė Henry Haven Windsor, taip pat dirbęs žurnalo redakcijoje, leidyboje. Pirmasis leidimas išėjo tų pačių metų sausio 11 d. Idėja išleisti žurnalą H. Windsor kilo panorus paaiškinti sudėtingus dalykus suprantama kalba, ją papildant nuotraukomis ir iliustracijomis. Ilgus dešimtmečius žurnalo viršelyje spausdinama antraštė buvo „Parašyta, kad galėtum suprasti“. Iki 1902 m. rugsėjo mėn. žurnalas leistas kas savaitgalį, vėliau tapo mėnesiniu. Žurnalo leidyba kurį laiką priklausė Windsorų šeimai, žurnalas buvo spausdinamas Čikagoje, kol 1958 m. teises į žurnalą įsigijo „Hearst Corporation“ (dab. „Hearst Communications“). 1962 m. redakcija persikėlė į Niujorką.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Jabjum

**Jabjum** ( 'tėvas-motina') – Tibeto budizmo mene sutinkamas simbolis – vyriška ir moteriška figūros sueities pozoje. Šis vaizdinys kyla iš ezoterinių tantrinių mokymų (anutarajoga tantros). Panašus vaizdinys sutinkamas ir hinduistinėje tantroje, kur vadinamas *maithuna*. Jabjum pozoje vaizduojama tūžmioji Vadžrajoginės hipostazė Vadžaravarahė ir rūstusis Heruka Čakrasamvara. Ši pora vadinama Hevadžra. Gali būti vaizduojamos ir kitos poros, pvz., buda Samantabhadra ir Samantabhadrė.

Jabjum motyvas aptinkamas ant tibetietiškų piešinių (thankų), vaizduojamas skulptūromis ir bareljefais. Galimas ir neikoninis vaizdavimas jantra arba mandala. Jabjum reiškia priešybių vienybę, kosminių principų hierogamiją, tai dualizmo transcendencijos priemonė. Vyriška figūra atspindi vyrišką, veiklų, gabų principą (upają), atjautą (karuną), o moteriška – pasyvų, išminties principą (pradžnią), erdvę. Jabjum konfigūracija naudojama tantrinėse idamų meditacijose, susitapatinant su šia priešybių sąjunga. Yra ir fizinė jabjum praktika (sadhana), vadinama *karmamudrā*. Tikima, kad sueities metu kylantis palaimos ir nedvejybės jausmas yra palanki akimirka išsivaduoti iš karmos ir pasiekti atbudimą.

## Šaltiniai
Septyni taškai

**Septyni taškai** – Mesopotamijos mene sutinkamas simbolis, kurį sudaro skirtingais būdais išdėstyti septyni taškai (rutuliai).

Pirmąkart šis simbolis aptinkamas Mitanijos gliptikos mene, tačiau jo ištakos gali siekti priešistorinius laikus. Mitanijos antspauduose taškai paprastai sudarydavo tam tikrą rozetę – šeši taškai būdavo išdėstomi apie vidurinį tašką. Septynių taškų simbolis buvo plačiai paplitęs Naujosios Asirijos karalystės ir Naujosios Babilonijos karalystės laikotarpiais. Skirtingai nei Mitanijos mene, šeši taškai dažniausiai vaizduoti dviem eilėmis, o septintasis – pakraštyje tarp eilių.

Septyni taškai gana anksti, bent jau nuo Vidurinės Asirijos karalystės laikų, pradėti sieti su tokiais astraliniais simboliais, kaip saulės diskas ir pusmėnulis. Asirų, babiloniečių bei vėlesnių laikų mene septyni taškai simbolizavo Plejades, susiklostė šio simbolio atmaina, kur taškus pakeitė septynios žvaigždės. Visgi ši naujesnė simbolio atmaina buvo mažiau paplitusi.

Iš įvairių Mesopotamijos įrašų sprendžiama, kad septyni taškai simbolizavo ir Septynetą dievų (*Sebittu*). Ši dievybių grupė galėjo būti siejama su Plejadėmis.

## Šaltiniai
Adomo Petrausko muziejus

**Adomo Petrausko muziejus ir Uoginių kaimo amatų centras** – vietos gyventojo Adomo Petrausko savarankiškai įkurtas unikalus muziejus, esantis Uoginių kaime, Kupiškio rajone.

## Istorija
Adomo Petrausko (1914–2004) įkurtas muziejus pirmiesiems lankytojams duris atvėrė 1969 m. Tuomet savo sodyboje įkūrė unikalų muziejų, kuriame įrengė buities daiktų, spaudinių, liaudies skulptūrų ekspozicijas, stendus su įžymių žmonių fotografijomis, biografijomis, etnografiniai, archeologiniai radiniai. Pamatę didelį jo entuziazmą kaupti įvairias senienas, muziejui išsiplėsti padėjo tuometiniai Antašavos kolūkio vadovai Vytautas Notkus ir Albinas Vaižmužis. Savamokslis kaimo meistras Jonas Laužikas iš Antašavos muziejininko sodyboje sukonstravo ir pastatė originalų pastatą – bokštą, kuriame nuolat rengiamos keičiamos parodos.

Muziejų sudaro kompleksas pastatų: gyvenamasis namas, dvi klėtys, bokštas ir padarginė. Muziejaus rinkinių fondą sudaro daugiau kaip 7000 eksponatai. Sodybą puošia paties A. Petrausko medžio drožiniai, per keletą dešimtmečių kaimų laukuose surinkti  akmenys, keisčiausių formų  gamtos sukurti dariniai.

1996 m. visus eksponatus Adomas Petrauskas padovanojo Kupiškio rajono savivaldybei. Tokiu būdu šis muziejus tapo Kupiškio etnografijos muziejaus struktūriniu padaliniu. Adomui Petrauskui už  nuopelnus, puoselėjant kaimo kultūrą, 2001 m. suteiktas Kupiškio krašto Garbės piliečio vardas.

2015 m. pastatytas Uoginių amatų centras A. Petrausko muziejaus teritorijoje (Kupiškio etnografijos muziejaus padalinyje) vykdant 2014–2015 m. vietos projektą „Amatų centro įkūrimas Uoginių kaime, Kupiškio rajone“. Amatų centro uždaviniai – koordinuoti tradicinių amatų veiklą. Šiame centre organizuojami renginiai, akcentuojantys etnokultūros amatų tradicijas ir skatinantys amatininkų verslumą bei vykdomą  edukacinę veiklą.

2023 m. įtrauktas į Kupiškio rajono lankytinų vietų sąrašą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Adomo Petrausko muziejus ir Uoginių kaimo amatų centras. Kupiškio etnografijos muziejus 
* Kupiškio turizmo centras. Adomo Petrausko muziejus
*Adomo Petrausko muziejus (Virtualus turas)
33-iasis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas

**33-iasis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas** - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos. Jos vykdomos pagal ICCF taisykles.  Čempionato pradžia - 2015.12.20, pabaiga – 2018.03.29. Čempionatas vyko naudojant serverį.

## Varžybų tvarka
Lygiųjų siūlymas apribotas – vienoje partijoje galima varžovui lygiąsias siūlyti tik vieną kartą. Kiekvienas dalyvis per metus gali pasiimti 45 d. atostogų.  Specialių atostogų nėra.

### Laikas galvojimui

Naudojant  serverį  kiekvienam žaidėjui 10-čiai ėjimų buvo skirta - 30 dienų.  Fiksuojama turnyro pradžia, bet turnyro pabaigos data nenustatoma. Kai žaidėjas viršija galvojimui skirtą laiką, jam automatiškai skiriamas pralaimėjimas. 

### Vietų paskirstymas

Vietos nustatomos pagal surinktus taškus: turintis daugiau taškų užima aukštesnę vietą. Surinkus vienodai taškų vietos nustatomos  pagal du rodiklius: pirmoj eilėj, naudojant - Baumbacho  metodą (pergalių skaičių), o jei lygu – Sonen-Bergerio koeficientą.

## Varžybų lentelė

**Pastaba.** Įrašas lentelėje **0E** reiškia kad dalyviui įskaitytas pralaimėjimas pasibaigus jo galvojimo laikui. Įrašas **1E** - rezultatas varžovui pratęsus galvojimui skirtą laiką.

## Prizininkai
33-iojo Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionato nugalėtoju tapo širvintiškis Gediminas Voveris, surinkęs 8 taškus.  Trys varžybų dalyviai: Romas Rutkus, vilnietis Juras Mickevičius ir rokiškėnas Raimundas Ivanauskas surinko po 7,5 taško. Jų užimtoms vietoms nustatyti buvo panaudoti papildomi rodikliai: pergalių skaičius ir Sonen-Bergerio koeficientas. Pergalių visi trys varžovai buvo pasiękę po - 4.  Tad likusių medalių pasiskirstymą  lėmė aukštesnis Sonen-Bergerio koeficientas: Romui Rutkui, kurio koeficientas - 36,5 paskirtas sidabro, o Jurui Mickevičiui, kurio koeficientas - 35,5 - bronzos medalis.

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
*  Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionai
Adomas Petrauskas

**Adomas Petrauskas** (1914 m. spalio 6 d. Uoginių k., Kupiškio raj. – 2004 m. gruodžio 11 d.) – Lietuvos kraštotyrininkas, muziejininkas.

## Biografija
Gimė 1914 m. Uoginių kaime. Uoginiuose praėjo trijų Petrauskų giminės kartų gyvenimas. Adomo prosenelis nusipirko vieną valaką žemės ir pasiliko Uoginiuose. Prosenelis žemę paliko sūnui Jokūbui Petrauskui. Senelio troboje prieš pasaulį išvydo ketvirtas Petrauskų šeimos vaikas – sūnus Adomas.

Ketverius metus lankė Uoginių pradžios mokyklą. 1935–1936 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės Pirmajame husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulke. Iki 1948 m. dirbo ūkio darbus. Daug laiko praleisdavo klajodamas ir meškeriodamas Pyvesos upės pakrantėse, giedodamas Antašavos bažnyčios chore, vaidindamas kaimo jaunimo renginiuose, spektakliuose.

Sovietinė kolektivizacija pakeitė šviesuolio gyvenimą. Ne savo noru 1948 m. išrinktas Uoginių kolūkio pirmininku. Teko dirbti brigadininku, staliumi, bitininku.

Kraštotyra susidomėjo anksti. Rinko įdomesnius apylinkės akmenis, kuriais išpuošė savo sodybą, trobos kambarius. Sukaupė nemažai senovinių buities daiktų, fotografijų, spaudinių. 1969 m. savo sodybos klėtelėje įkūrė muziejų (Adomo Petrausko muziejus), kuris greitai tapo vienu lankytinų objektų Kupiškio krašte. 1996 m. sukauptas vertybes padovanojo Kupiškio rajono savivaldybei. Fondus sudaro daugiau kaip 3800 raštijos, fotografijos, dailės, buities, gamtos eksponatų. A. Petrauskas yra Kupiškio rajono Garbės pilietis.
Mirė 2004 m. palaidotas kaimo kapinaitėse.

## Nuorodos

* „''Visas gyvenimas arba Adomo Petrausko turtai Uoginių kaime“''
* „Adomas Petrauskas – muziejaus įkūrėjas“
* Adomo Petrausko muziejus ir Uoginių kaimo amatų centras. Kupiškio etnografijos muziejus 
* „Adomo Petrausko muziejaus jubiliejus“
* Adomas Petrauskas 1989 m. (video)
Šiaudinių kaimo senosios kapinės

**Šiaudinių kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Šiaudinių kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4722)  Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Subačiaus seniūnijoje. 125 m į šiaurę nuo kelio .

## Kapinės
Nedidelė lėkštašlaitė kalvelė, teritorijoje auga klevas, pušis ir kelios tujos, prie klevo kamieno pritvirtinta koplytėlė. Neaptvertos, antkapinių paminklų nėra. Teritorijos plotas 400 m². Apsaugos nuo fizinio poveikio pozonio plotas – 774 m².

## Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis. 

*Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

## Šaltiniai
* Kultūros vertybių registras
32-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas

**32-asis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatas** - tai individualios nuotolinės šachmatų varžybos. Jos vykdomos pagal ICCF taisykles.  Čempionato pradžia - 2014.12.20, pabaiga – 2017.03.23. Čempionatas vyko naudojant serverį.

## Varžybų tvarka

### Laikas galvojimui

Naudojant  serverį  kiekvienam žaidėjui 10-čiai ėjimų buvo skirta - 40 dienų, o po 20-os dienos, ėjimui sunaudotas laikas dvigubinamas. Fiksuojama turnyro pradžia, bet pabaigos data nenustatoma. Kai žaidėjas viršija galvojimui skirtą laiką, partija yra stabdoma, jei to reikalauja varžovas. Kiekvienas dalyvis per metus gali pasiimti 45 d. atostogų.  Specialių atostogų nėra.

### Vietų paskirstymas

Vietos nustatomos pagal surinktus taškus: turintis jų daugiau, užima aukštesnę vietą. Surinkus vienodai taškų vietos buvo nustatomos  pagal du rodiklius: pirmoj eilėj, naudojant - Baumbacho  metodą (pergalių skaičių), o jei lygu – Sonen-Bergerio koeficientą.

## Varžybų lentelė

**Pastaba.** Įrašas lentelėje **0E** reiškia kad dalyviui įskaitytas pralaimėjimas pasibaigus jo galvojimo laikui. Įrašas **1E** - rezultatas varžovui pratęsus galvojimui skirtą laiką. 2200P - laikina reikšmė.

## Prizininkai
32-ojo Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionato nugalėtoju tapo širvintiškis Gediminas Voveris, pelnęs 11 taškų.  Antras, su 10,5 taško,  liko nugalėtojo sūnus, taip pat širvintiškis, Saulius Voveris. Du  varžybų dalyviai: rokiškėnas Raimundas Ivanauskas ir Juras Mickevičius  surinko po 10 taškų. Bronzos medalio likimą lėmė pasiektų čempionate pergalių skaičius. Pagal šį rodiklį bronzos medalis  atiteko rokiškėnui Raimundui Ivanauskui (8 pergalės, o varžovo - 6).

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
*  Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionai
Karaliūnų kaimo senosios kapinės

**Karaliūnų kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Karaliūnų kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4731 , L369) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, 300 m į pietvakarius nuo Karaliūnų kaimo, 100 m į šiaurės vakarus nuo Akmenos upės.

## Kapinės
Kapinės ant kalvelės, su šlaitu į pietryčių pusę, apaugusi medžiais, krūmais, iškasinėtos. Išlikę lauko akmenų mūro tvoros fragmentai. Teritorijos plotas 1457 m².

## Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

## Nuorodos

* Kultūros vertybių registras 
* „KARALIŪNŲ KAIMO KARALYSTĖJE“ Kupiškėnų mintys
Paprūdžių kaimo senosios kapinės

**Paprūdžių kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Paprūdžių kaimo senosios kapinės, vadinamos *Milžinkapiu* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4730 , L368) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, Paprūdžių kaimo šiaurinėje dalyje, 270 m į šiaurės rytus nuo kelio 2406 Radžiūnai-Maksvyčiai.

## Kapinės
Kapinės ant nedidelės pakilumos. Lietuvos TSR kultūros ministerijos kolegijos 1984-12-11 nutarimu Nr. 135 objektas buvo išbrauktas iš archeologijos paminklų sąrašo. Teritorijoje auga kelios eglės ir tankūs alyvų krūmai, kapinių pietvakarių pakraštyje pastatytas informacinis ženklas, išliko vienintelis Povilo Balaišio (mirė 1933 m.) kapas su betoniniu antkapiu. Taip pat išlikę lauko akmenų kapinių tvora visu kapinių perimetru.

## Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

Teritorijos plotas 532 m². Apsaugos nuo fizinio poveikio pozonis – 570 m²

## Nuorodos

* Kultūros vertybių registras 
* *[http://kmintys.lt/2019/11/08/paprudziai-kaimas-tarp-dvieju-parapiju/ „PAPRŪDŽIAI – KAIMAS TARP DVIEJŲ PARAPIJŲ“]* Kupiškėnų mintys
Rimantas Balsys

**Rimantas Balsys** (g. 1961 m. vasario 25 d.) – Lietuvos etnologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

1984 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetą. 1984–1990 m. dirbo mokytoju Raudondvaryje (Kauno rajonas). 1991 m. pradėjo dėstyti Klaipėdos universitete. 1997–2006 m. Humanitarinių mokslų fakulteto prodekanas, 2006–2015 m. – dekanas, nuo 2017 m. Humanitarinių ir ugdymo mokslų dekanas. Nuo 2018 m. Socialinių ir humanitarinių mokslų fakulteto dekanas. 2008 m. apgynė habilitaciją, gavo profesoriaus laipsnį. Nuo 2016 m. – Lietuvos mokslo premijų komisijos narys.

Rimantas Balsys 2003–2006 m. buvo žurnalo „Tiltai“ priedo „Lietuviai ir lietuvininkai“ sudarytojas ir redaktorius, taip pat su Stasiu Vaitekūnu sudarė žurnalo „Etninė kultūra“ numerius. Nuo 2007 m. žurnalo „Res Humanitariae“ vyriausiasis redaktorius.

Mokslinių tyrimų pagrindinės kryptys – etnologija, mitologija (ypač prūsų), folkloristika.

## Įvertinimas

* 2007 m. skirta Ievos Simonaitytės vardo premija
* 2026 m. Karalienės Luizės atminimo medalis.

## Bibliografija

;Monografijos
* *Mažosios Lietuvos žvejų dainos. Sandaros, turinio ir poetikos ypatumai* (2003 m.),
* *Lietuvių ir prūsų dievai, deivės, dvasios: nuo apeigos iki prietaro* (2006/2010 m.),
* *Metodinė priemonė Pagoniškojo lietuvių ir prūsų panteono raida* (2014 m.),
* *Lietuvių ir prūsų pagonybė: alkai, žyniai, stabai* (2015 m.),
* *Lietuvių ir prūsų religinė elgsena: aukojimai, draudimai, teofanijos* (2017 m.),
* *Apie savo kraštą ir jo žydinčias tvoras…* [straipsniai, recenzijos, interviu] (2019 m.)
**Paganism of Lithuanians and Prussians. Volume I* (2020 m.)
**Paganism of Lithuanians and Prussians. Volume II* (2021 m.)

;Sudaryti leidiniai
* *Konstantinas Bružas. Apie tai, kas neturi išnykti: XIX a. pabaigos – XX a. 8 dešimtmečio etnografinė Žemaitijos apylinkių medžiaga.* I knyga. (2017 m.)
* *Stasys Vaitekūnas: nuo aušros iki saulėlydžio* (su Vida Vaitekūniene, 2019 m.)

## Nuorodos
* Išsami bibliografija, http://tautosmenta.lt.

## Šaltiniai
Birutė Jasiūnaitė

**Birutė Jasiūnaitė** (g. 1958 m. rugpjūčio 21 d.) – Lietuvos kalbininkė dialektologė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė, profesorė.

1981 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas. 1983 m. pradėjo dėstyti VU Filologijos fakultete. 2008 m. suteiktas profesorės laipsnis.

2010 m. apdovanota Jono Kazlausko premija.

Mokslinių tyrimų sritys – fonetika, fonologija, dialektologija, lietuvių kalbos tarmių leksika ir frazeologija, etnolingvistika.

## Bibliografija
;Monografijos
* *[https://kolekcijos.biblioteka.vu.lt/islandora/object/kolekcijos%3AVUB01_000424729 Šventieji ir nelabieji frazeologijoje ir liaudies kultūroje]* (2010 m.),
* *Lietuvių velniavardžiai* (2019 m.).

;Sudaryti leidiniai
* Lietuvių dialektologijos skaitiniai (su kitais, 2 t. 1999 m.),
* Centrinė šiaurės žemaičių kretingiškių tarmė: Mokomės dialektologijos (su kitais, 2007 m.),
* Centrinė šiaurės žemaičių kretingiškių tarmė: Tarmės tekstai su komentarais ir žodynėliu (su kitais, 2007 m.).

## Nuorodos
* Išsami bibliografija, tautosmenta.lt.

## Šaltiniai
Akmenių kaimo senosios kapinės

**Akmenių kaimo senosios kapinės** – neveikiančios Akmenių kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4732)  Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, 350 m į rytus nuo Akmenių kaimo, 170 m į vakarus nuo Akmenos upelio.

## Kapinės
Kapinės ant kalvelės, tankiai apaugusi medžiais, krūmais, teritorijoje yra betono paminklas, kurį sudaro stačiakampio formos cokolis ir postamentas, kuriame iškaltas įgilintų raidžių memorialinis įrašas lietuvių kalba: „A†A / JUOZAPAS / AM. 67 M. / MR. GUGU. 15 D. / 1921 M. / ELENA / …“. Teritorijos plotas 696 m². Išlikę kapinių tvoros ir vartų elementai.

## Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras
Wanda Stajewska

**Vanda Pessis–Stajevska** (; ((?) – 1943 m. vasario 12 d. Varšuvoje) – Lenkijos operos dainininkė (sopranas).

## Biografija
Gimimo data nėra žinoma. Koncertuoti pradėjo nuo 1895 m. (tais metais dainavo Paryžiuje, 1899 m. – Viši, 1901 – Hagoje, 1903 m. – vėl Paryžiuje). 1903 m. debiutavo Lenkijos sostinės teatruose *WTR* (), atlikdama *Ofelijos* partiją (Ambroise Thomas'o „Hamletas“). Vėliau operose dainavo *Džildos* (Džiuzepės Verdžio „Rigoletas“, *Goplanos* (Vladislavo Zelenskio „Goplana“), *Helenkos* (Liudviko Grossmano „Duch wojewody“) partijas. Po to porą metų buvo Lvovo miesto teatro soliste, nuo 1907 m. – vėl Varšuvoje. 1911 m. gastroliavo Paryžiuje, Nicoje, Monte Karle, Briuselyje ir Londone. Paskutinį kartą Varšuvos operos scenoje pasirodė 1912 m. sausyje dainuodama *Džildą* („Rigoletas“) ir *Malgožatą* („Faustas“); tais metais tapusi našle, vokalinius pasirodymus scenoje nutraukė. 

Buvo ištekėjusi už Varšuvoje gyvenusio prieniškio Jurgio Pesio, gimė dukra Birutė. Vyras kartu su uošviu Lenkijos sostinėje turėjo spaustuvę „Saturn“, kurioje išleido virš 20 lietuviškų knygų (Juozo Damijonaičio „ABC pradžiamokslį“ (1906 m.),  M. K. Čiurlionio harmonizuotų liaudies dainų rinkinį „Vieversėlis“ (1908 m.) ir kt.). XX a. pr. Vanda Pessis–Stajewska Varšuvoje lietuviškai įdainavo, o prancūzų „Pathé“ firma išleido plokštelę su šiomis dainomis: „Miškas ūžia“, „Sudiev Lietuva“, „Piemenėlis“, „Už jūrių marių“, „Oi giria, giria“, taip pat ariją iš Leo Delibas operos „Lakmé“. Tai viena pirmųjų lietuviškų plokštelių.

## Šaltiniai
* Jonas Vytautas Bruveris. ''Čiurlionis ir kiti lietuviai Varšuvoje'' // 7 meno dienos Nr. 41 (1278), 2018-12-14
* Wanda Stajewska // www.encyklopediateatru.pl
* Патé Рекордъ // www.russian-records.com
Sparnuotasis saulės diskas

**Sparnuotasis saulės diskas** – daugiausia Mesopotamijos mene sutinkamas simbolis, kurį sudaro sparnų supamas saulės diskas, ties juo neretai vaizduojamas dievas bei diską prilaikančios būtybės. Vėliau šis simbolis paplito Irane.

Mesopotamijoje sparnuotosios saulės simbolis pirmąkart aptinkamas Mitanijos gliptikos mene. Simbolio kilmė nėra aiški, spėjama, kad į Mitaniją jis galėjo patekti iš Egipto (per sirus ir hetitus). Iš Mitanijos šį simbolį perėmė asirai ir babiloniečiai, o iš šių – Achemenidai. Irane sparnuotosios saulės simbolis – faravaharas – įgavo didelę svarbą. Buvo paplitęs ir Sasanidų laikais (224–651 m.), iki arabų užkariavimo 651 m.

Asirų mene ties saulės disku neretai vaizduotas dievas. Asirijoje saulės diskas simbolizavo Šamašą (Utu). Visgi kai kurie tyrinėtojai šį diską sieja su Ašūru bei Ninurta. Neretai saulės diskas vaizduojamas prilaikomas pusiau žmogaus pavidalo būtybių poros, kaip antai jaučio-žmogaus, Girtablulu (skorpionas-žmogus) bei Lahmu. Kalache aptiktas monumentalus akmens reljefas, vaizduojantis į mūšį vykstantį Asirijos karalių Ašurnasirpalą II. Danguje, sparnuotame saulės diske, skrieja dievas, padedantis karaliui mūšyje.

## Šaltiniai
Maksvyčių kaimo senosios kapinės

**Maksvyčių** **kaimo senosios kapinės** – XIX a. – XX a. pirmos pusės neveikiančios Maksvyčių kaimo senosios kapinės (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 4729 , L367) Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Noriūnų seniūnijoje, Maksvyčių kaimo pietvakarinėje dalyje, į šiaurės vakarus nuo kelio 2406 Subačius-Rudiliai.

## Kapinės
Kapinės ant nedidelės kalvelės, iš vakarų ir rytų pusių apaugę medžiais. Išlikę ažūrinis kalto metalo antkapinis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūrėle, įtvirtintas į trapecijos formos tašyto granito postamentą. Kapinės turėjo akmenų tvorą. 

## Kapinių apsauga
1993 m. kapinės registruotos Kultūros vertybių registre, 2005 m. pripažintos valstybės saugomomis.

* Statusas – Valstybės saugomas;
* Objekto reikšmingumo lygmuo – Regioninis.

Teritorijos plotas 637 m². Apsaugos nuo fizinio poveikio pozonis – 492 m²

## Nuorodos

* Kultūros vertybių registras 
* Kupiškėnų mintys. *Kupiškio krašto kaimų istorijos*, *[http://kmintys.lt/2017/12/14/asfaltuotu-keliu-i-maksvycius/ "ASFALTUOTU KELIU Į MAKSVYČIUS"]*
Jean de Neve

**Žanas de Nevas** (, 1785 m. Prancūzija – 1839 m. sausio 23 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto prancūzų kalbos ir literatūros profesorius.

## Biografija

Žanas de Nevas gimė 1785 m. Prancūzijoje.
 
Nuo 1827 m. Vilniaus universitete dėstė prancūzų kalbą ir literatūrą. 1830 m. tapo Vilniaus universiteto profesoriumi. Prancūzų literatūra buvo dėstoma pagal Š. F. Laharpo, Š. Batjė ir Ž. F. Marmontelio veikalus.

Žanas de Nevas taip pat buvo Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškosios akademijos bei Vilniaus dvasinės akademijos profesorius.

Vilniuje Žanas de Nevas išleido tris prancūzų kalbos vadovėlius. Recenzavo kitų autorių knygas.

Žanas de Nevas mirė 1839 m. sausio 23 d. Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse.

## Nuorodos
Džiunglės (reikšmės)

Džiunglės – karštose klimato juostose esantis tankus miškas. Dažnai naudojamas kaip pavadinimas:

## Knygos

* „Džiunglės“ – Upton Sinclair 1906 m. politinis romanas
* „Džiunglės“ – 2011 m. išleista Clive Cussler knyga

## Filmai

* „Džiunglės“ – pagal U. Sinclair knygą 1914 m. pastatytas filmas
* „Džiunglės“ – 1952 m. indų - amerikiečių fantastinis filmas
* „Džiunglės“ – 1967 m. amerikiečių trumpametražis filmas apie afroamerikiečių studentų gaujas
* „Džiunglės“ – 2000 m. indų filmas
* „Džiunglės“ – 2017 m. australų biografinis filmas apie Yossi Ghinsberg kelionę į Amazoniją