open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dafnis (palydovas)

**Dafnis** – vienas iš vidinių Saturno palydovų, dar žinomas kaip Saturn XXXV. Po atradimo laikinai buvo vadinamas S/2005 S 1. Dabartinis pavadinimas, skirtas graikų mitologinio dievo Hermio sunaus Dafnio garbei, buvo duotas 2006 metais. Dafnio diametras apie 6-8 kilometrų, jo orbita, nutolusi apie 135 000 km nuo Saturno, yra Kilerio Tarpe.

Pirmą kartą palydovas buvo pastebėtas 2005 m. gegužės 6 d., tiriant vaizdus gautus Cassini kosminiu zondu. Mėnulio egzistavimas buvo teorizuotas po to, kai buvo pastebėta Kilerio Tarpą sudarančių žiedų kraštų netaisyklinga forma. Tokios bangos sukeltos Dafnio traukos jėga.

Dafnio orbitos ekscentricitetas ir posvyris yra artimi nuliui. Palydovas atspindi pusę gautos iš Saulės spinduliuotės.

## Nuorodos
* Dafnio nuotraukos
Vladas Didžiokas

**Vladas Didžiokas** (1889 m. rugsėjo 1 d. Vilnius – 1942 m. spalio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas.

## Biografija
Žmona Barbora Didžiokienė. Mokėsi Vilniuje privačioje realinėje gimnazijoje ir I. Trutnevo piešimo mokykloje. 1911–1915 m. studijavo Sankt Peterburgo A. Štiglico techninio piešimo mokykloje, 1917–1918 m. mokėsi Peterburgo dailės akademijoje.

1918 m. grįžo į Vilnių. 1919 m. persikėlė į Kauną. 1920 m. išvyko į Rusiją, buvo suimtas. 1921 m. grįžo į Lietuvą, dirbo scenografu Kauno teatruose. 1922–1940 m. dėstė Kauno meno mokykloje.

## Kūryba
Sukūrė litografijų („Autoportretas“ 1923 m., Žmonos portretas 1924 m.), scenovaizdžių, nutapė psichologinių portretų („Juozas Tallat-Kelpša“, „Juozapas Albinas Herbačiauskas“, abu 1925 m., „Antanas Sodeika“, „Marijona Rakauskaitė Karmen rolėje“, abu 1926 m.), peizažų („Ronžė“, 1926 m., „Bitynas“ 1938 m.). Kūriniai apibendrintų formų, ryškių spalvų.

## Scenografija
* Džiuzepė Verdis. Rigoletas, 1921 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1924 m.
* Frydrichas Šileris. Plėšikai, 1928 m.

## Šaltiniai
Barbora Didžiokienė

**Barbora Didžiokienė** (merg. *Varvara Gorochova*, 1896 m. gruodžio 12 d. Sankt Peterburgas – 1976 m. rugpjūčio 18 d. Dovainonys, Kaišiadorių raj.) – rusų kilmės Lietuvos tapytoja, scenografė.

## Biografija
Vyras tapytojas Vladas Didžiokas. 1914–1915 m. 
Mokėsi Dailei skatinti draugijos, 1917 m. Štiglico techninio piešimo mokyklose Sankt Peterburge, lankė privačias dailės mokyklas (mokėsi pas V. Didžioką) ir studijas. 1918–1919 m. mokėsi Proletkulto mokykloje Smolenske.

Nuo 1921 m. gyveno Lietuvoje. Nuo 1923 m. dalyvavo parodose, 1932 m. Kaune surengė individualią šaržų parodą. 1946–1954 m. dirbo piešimo mokytoja Rumšiškių vidurinėje mokykloje.

## Kūryba
Nutapė portretų („Juozas Tumas-Vaižgantas“, 1925 m.), natiurmortų („Dvi kaukės“, „Ekrano gražuolė“ 1927 m., „Natiurmortas“ 1957 m.), peizažų, figūrinių kompozicijų. Sukūrė scenovaizdžių (Piotras Čaikovskis. Spragtukas, 1928 m.), kostiumų operos spektakliams (Otas Nicolajis. Vindzoro šmaikštuolės, 1928, Bedržichas Smetana. Parduotoji nuotaka, 1934 m.), iliustracijų knygoms, lėlių, šaržų, lošimo kortų. Kūriniai dekoratyvūs, manieringi, ekspresyvios tapysenos, turi primityvizmo bruožų, natiurmortai dažniausiai siužetiniai.

## Šaltiniai
Kiviukas (palydovas)

**Kiviukas** – Saturno palydovas, pirmą kartą pastebėtas tyrėjo Brett J. Gladman 2000 metais. Jo laikinasis pavadinimas – **S/2000 S 5**. 2003 m. jis buvo pervadintas inuitų mitologinio milžino garbei.

Kiviuko diametras 16 km, jis apskrieja Saturną per 450 dienų orbita nutolusia nuo planetos 11,1 milijonų kilometrų. Palydovas priskiriamas Inuitų grupės palydovams, priklausantiems didesnei netaisyklingos formos palydovų grupei.

Kiviukas turi šviesiai raudoną atspalvį. Jo infraraudonasis spektras panašus į Siarnakės ir Paliako (taip pat priskiriami Eskimų grupei), kas leidžia manyti, kad šių palydovų bendra prigimtis. Galimas variantas – šie palydovai anksčiau suskilusio didesnio fragmentai.

Tikima, kad Kiviuko orbitos posvyris periodiškai mažėja, tuo pat metu didėjant jos ekscentricitetui ir atvirkščiai. Šis reiškinys vadinamas Kozai rezonansu.
Valteris Didžys

**Valteris Didžys** (1896 m. lapkričio 16 d. Unguroje, Rytų Prūsija, dab. Vengoževas, Lenkija – 1977 m. spalio 21 d. Melburne, Australija) – gydytojas, Lietuvos ir Australijos visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Tilžės gimnaziją, Miuncheno universiteto Medicinos fakultetą. 1923 m. daktaras.

1918 m. vienas Prūsų (Mažosios Lietuvos) tautinės tarybos steigėjų ir narių, Tilžės akto signataras. 1918–1920 m. teikė paramą besikuriančiai Lietuvos kariuomenei.

1924–1939 m. gyveno Klaipėdoje. Iki 1939 m. dirbo geležinkelio ruožo gydytoju. Pirmasis ėmė organizuoti krašto lietuvių mokyklas. Lietuvių gydytojų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 1926 m. Klaipėdoje įsteigto lietuvių jachtklubo „Buriuotojų sporto klubo“ komodoras, savo jachta „Rūta“ laimėjo prizų tarptautinėse regatose. 1926 m. Klaipėdoje įsteigė automobilininkų klubą, Lietuvos automobilių sporto čempionas. 1938 m. pirmojoje Lietuvos tautinėje olimpiadoje laimėjo buriavimo aukso medalį. Naciams užgrobus Klaipėdos kraštą persikėlė į Kauną.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Ten 1946 m. atkurtos Mažosios Lietuvos tarybos vicepirmininkas. 1947 m. pasirašė Mažosios Lietuvos lietuvių protestą (II Fuldos aktas), kuriuo reikalaujama Karaliaučiaus kraštą prijungti prie Lietuvos. 1949 m. išvyko į Australiją, apsigyveno Altonoje (Melburno metropolinė teritorija). Rėmė Lietuvių namų Melburne statybą. Su kitais įsteigė Mažosios Lietuvos bičiulių draugiją, kuri veikė iki 1952 m.

2013 m. rugsėjo 7 d. po iškilmių Vilkyškių evangelikų liuteronų bažnyčioje urnos su Valterio Didžio ir jo žmonos Liudvikos palaikais perkeltos į Bitėnų kapines.

## Šaltiniai
Gervydas Dienys

**Gervydas Dienys** (g. 1934 m. rugsėjo 25 d. Joniškyje) – Lietuvos chemikas organikas ir biochemikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1957–1975 m. ir nuo 1991 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1965 m. docentas, nuo 1995 m. profesorius. Nuo 1975 m. dirba Biotechnologijos institute (iki 1992 m. Taikomosios enzimologijos institutas), 1975–1991 m. Fizikinės cheminės enzimologijos skyriaus vedėjas. 1994 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai – organinių reakcijų kinetikos ir mechanizmo, enzimologijos, baltymų tyrimai. 1959 m. moksleivių chemijos olimpiadų rengimo pradininkas, daugelio jų vertinimo komisijos pirmininkas.

## Bibliografija
* Organinė chemija: vadovėlis (su kitais), 2 d. – 1969–1971 m.
* Kvantinė chemija: mokymo priemonė / Gervydas Dienys, Povilas Adomėnas. – Vilnius: Vilniaus universitetas, 1976. – 27 p.
* Organinė chemija: vadovėlis / Romualdas Baltrušis, Juozas Degutis, Gervydas Dienys, Vytautas Mickevičius ir kt. – 2 d. – Vilnius: Žodynas, 1995–1999. – ISBN 9986-465-25-7
* Kvantinė chemija: paskaitų konspektas / Gervydas Dienys, Povilas Adomėnas. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 1999. – 54 p.: brėž.
* Chemija: bendrasis kursas: vadovėlis 11 klasei / Eugenijus Butkus, Gervydas Dienys, Rimantas Vaitkus. – Kaunas: Šviesa, 2006. – 128 p.: iliustr. – ISBN 5-430-04078-9

## Įvertinimas
* 1975 m. LSSR valstybinė premija
* 2000 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai
Vincentas Dienys

**Vincentas Valdas Dienys** (1936 m. balandžio 22 d. Aleknose, Juodupės valsčius, Rokiškio apskritis – 2022 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas.

## Biografija
1954 m. baigė Žeimelio vidurinę mokyklą. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete, įgijo fiziko specialybę. 1958–1961 m. Fizikos ir matematikos instituto laborantas, mokslinis bendradarbis. 1961–1964 m. studijavo aspirantūroje, 1967 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

1964–1966 m. Fizikos ir matematikos instituto vyresnysis, vėliau vyriausiasis inžinierius. 1967–1968 m. Puslaidininkių fizikos instituto vyriausiasis inžinierius, 1968–1990 m. karštųjų elektronų laboratorijos vedėjas, 1968–1974 m. ir 1985–1987 m. direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, nuo 1987 m. profesorius. 1981 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

1987–2011 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 1990–1994 m. LR kultūros ir švietimo ministrų Dariaus Kuolio ir Dainiaus Trinkūno pavaduotojas. 1994–1996 m. Pedagogikos instituto vyr. mokslinis bendradarbis. 1996–2005 m. Profesinio mokymo metodikos centro direktorius, 2005–2009 m. direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2010 m. Kvalifikacijų ir profesinio mokymo plėtros centro direktoriaus pavaduotojas.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Mokslinė veikla
Darbai iš puslaidininkių fotolaidumo, elektros laidumo stipriame elektros lauke, pernašos reiškinių puslaidininkiuose, relaksacinių reiškinių puslaidininkiuose silpnai kaitinančiame elektros lauke, edukologijos.

## Bibliografija
* *Горячие электроны* / Vincentas Dienys, Juras Požela. – Vilnius: Mintis, 1971. – 289 p.: iliustr.
* *Многодолинные полупроводники* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1978. – 200 p.: brėž.
* *Полупроводниковые преобразователи* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1980. – 173 p.: brėž.
* *Теплые электроны* / Vincentas Dienys, Žilvinas Kancleris, Zigmas Martūnas. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 144 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1982 m. LTSR valstybinė premija
* 1986 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas 
* 1998 m. DLK Gedimino ordino 1 laipsnio medalis 
* 2008 m. LR švietimo ir mokslo ministerijos garbės ženklas

## Šaltiniai
Bocmanmatas

**Bocmanmatas** () – Rusijos karinio jūrų laivyno puskarininkių pareigos, egzistavusios nuo XVIII a. pradžios iki 1917 m.

Pareigos jau egzistavo 1699 m. Tuo metu bocmanmatas vadinosi *pabocmanis* (). Pareigos buvo įteisintos 1720 m. Petro I Jūrų statute.
 
Bocmanmatai buvo rikiuotės puskarininkiai. Už juos vyresni buvo bocmanai, žemesni – paprasti rikiuotės puskarininkiai. Bocmanmatais tapdavo puskarininkiai, turintys bent metų stažą ir išlaikę atestaciją, jei būdavo vakansija.
Bocmanmato vardą suteikdavo ir vairininkams, signalininkams, narams.

Bocmanmatas turėdavo išmanyti takelažo darbus, rangauto pakėlimo ir nuleidimo tvarką, laivo ginkluotę, kompasą, valčių buriavimą ir vairavimą, laivo švartavimą, skylių korpuse uždengimą lopais. Bocmanmatas vadovavo savo skyriui, todėl turėjo žinoti savo pavaldinių darbines vietas, prižiūrėti jų aprangos ir artelės indų švarą. Kai nebūdavo bocmano, bocmanmatas turėjo teisę jį pavaduoti ir vadovauti denio komandai.

Į bocmanmatą kreipdavosi „Pone bocmanmate“.

Bocmanmato pareigos buvo panaikintos 1917 m.
Jūratė Dievaitienė

**Jūratė Dievaitienė-Baltaduonytė** (g. 1927 m. rugsėjo 28 d. Kaune – 2017 m. gegužės 29 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja infekcionistė terapeutė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1950 m. baigė Kauno universitetą. 1960 m. apgynė disertaciją „Sąnarių ligų gydymas Birštono kurorte“, medicinos mokslų kandidatė, 1968 m. apgynė disertaciją „Reumato ir sąnarių ligų paplitimas Kaune“, medicinos mokslų daktarė.

1952–1993 m. dėstė Kauno medicinos institute (nuo 1989 m. Kauno medicinos universitetas), 1973–1991 m. Infekcinių, odos ir venerinių ligų katedros vedėja.

Vyras Mildoras (g.1927), gydytojas akušeris – ginekologas, vaikai Algirda (g.1951), Egidijus (g.1954).

## Mokslinė veikla
Įdiegė į kliniką virusinio hepatito specifinės diagnostikos metodų. Paskelbė darbų apie sąnarių ligų epidemiologiją, infekcinių ir alerginių ligų imunopatologiją, medicinos etiką. Daugiau kaip 200 mokymo priemonių studentams, mokslinių straipsnių infektologijos bei sanitarinio švietimo leidinių autorė.

## Įvertinimas
* 1977 m. Lietuvos nusipelniusi gydytoja

## Bibliografija
* Gydytojo etika, 1987 m.
* Virusiniai hepatitai, monografija, 1988 m.
* AIDS, monografija, 1991 m.

## Šaltiniai
Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė

**Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė** (1903 m. rugsėjo 13 d. Tbilisis – 1970 m. lapkričio 6 d. Panevėžys) – Lietuvos dainininkė.

## Biografija
Iki 1918 m. gyveno Tbilisyje. 1921-1927 m. mokėsi Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės klasėje. Gavusi valstybės stipendiją 1927-1932 m. studijavo Paryžiuje, 1931 m. baigė Normalinę muzikos mokyklą, įgijo koncertinės dainininkės diplomą, 1932 m. baigė Rusų konservatorijos S. Gladkajos–Kedrovos klasę.

1932 m. su K. Kavecko vadovaujamu lietuvių studentų choru dalyvavo įvairių šalių tautinio meno šventėje Paryžiuje. Debiutavusi Margaritos vaidmeniu Š. Guno operoje „Faustas“ vieną sezoną dainavo Valstybės teatre, surengė kamerinių koncertų. Buvo valstybinio radiofono solistė, vertėsi privačiomis dainavimo pamokomis. Dėstė dainavimą Klaipėdos, Šiaulių, Panevėžio muzikos mokyklose.

## Šaltiniai
Leopoldas Digrys

**Leopoldas Mykolas Digrys** (1934 m. rugsėjo 8 d. Kaune – 2025 m. sausio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos vargonininkas, pianistas, pedagogas.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1952–1957 m. studijavo Maskvos konservatorijos G. Ginzburgo fortepijono ir A. Gedikės vargonų klasėse. 1960 m. baigė šios konservatorijos fortepijono, 1961 m. vargonų klasės aspirantūrą. 1969 m. ir 1976 m. stažavo Prahos muzikos akademijoje.

1960–2001 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1983 m. profesorius. Buvo vargonininkų tarptautinių konkursų Lietuvoje ir užsienyje žiuri narys. Nuo 1991 m. Religinės muzikos centro pirmininkas. Surengė daugiau, kaip 2000 vargonų muzikos (klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių) koncertų. Gastroliavo Austrijoje, Belgijoje, Čekijoje, Danijoje, Izraelyje, Jugoslavijoje, Norvegijoje, Prancūzijoje, Slovakijoje, Suomijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, Vokietijoje, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Bremene, Getingene, Leipcige, Ravenoje, Tel Avive, Venecijoje, Zalcburge ir kitur. Suredagavo ir pirmasis atliko lietuvių ir kitų tautų kompozitorių kūrinių vargonams. Jo iniciatyva 1962 m. atkurta vargonininkų specialybė Lietuvos konservatorijoje, nuo 1968 m. pradėti rengti Vilniaus vargonų muzikos festivaliai, M. K. Čiurlionio pianistų konkursas 1968 m. išplėstas į pianistų ir vargonininkų konkursą. Dėl jo nuopelnų naujus vargonus įsigijo Lietuvos nacionalinė filharmonija, Vilniaus arkikatedra, Šv. Kazimiero bažnyčia, Bonifratrų bažnyčia, Lietuvos konservatorija (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija).

## Mokiniai
* Giedrė Lukšaitė-Mrazkova, Bernardas Vasiliauskas, Balys Vaitkus

## Įvertinimas
* 1973 m. LTSR valstybinė premija
* 1976 m. „Vargonų maestro“, dokumentinė apybraiža, Lietuvos televizija, režisierė J. Janulevičiūtė
* 2005 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
* 2015 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Bibliografija
* Kaip groti vargonais, 1998 m.

## Šaltiniai
Karolis Didžiulis

**Karolis Grosmanas** (nuo 1940 m. **Didžiulis**, 1894 m. rugpjūčio 19 d. Mandeikiuose, Kruopių valsčius, Šiaulių apskritis – 1958 m. gegužės 24 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas.

## Biografija
1912-1914 m. Rygos uosto krovikas, 1913 m. įstojo į Latvijos socialdemokratiją. Nuo 1919 m. dalyvavo nelegalios LKP veikloje. 1920–1921 m. LKP CK transporto (nelegalios literatūros gabenimo) skyriaus vedėjas. 1922–1923 m., 1928–1933 m. ir 1936–1940 m. už antivalstybinę veiklą kalintas Kauno ir Šiaulių kalėjimuose, Dimitravo ir Pabradės priverčiamojo darbo stovykloje. 1925 m. Maskvoje baigė Vakarų tautinių mažumų komunistinį universitetą. Nuo 1925 m. LKP CK Panevėžio, Šiaulių rajonų atsakingasis organizatorius. Nuo 1927 m. LKP CK politinio biuro, 1927–1928 m. ir 1934–1935 m. LKP CK sekretoriato narys.

SSRS okupavus Lietuvą - Liaudies Seimo atstovas, 1940–1941 m. LKP (b) CK žemės ūkio skyriaus vedėjas, 1940 m. Lietuvos liaudies vyriausybės įgaliotinis (ministro teisėmis) Vilniui ir Vilniaus kraštui (vietoje suimto Kazio Bizausko). 1940–1947 m. LSSR AT prezidiumo pirmininko Justo Paleckio pavaduotojas. Per Antrąjį pasaulinį karą 1941–1944 m. gyveno Rusijoje. 1945 m. LSSR liaudies komisarų tarybos ir LKP (b) CK įgaliotinis Trakų ir Kretingos apskrityse tremtinių turtui konfiskuoti. 1947–1958 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo pirmininkas. Dalyvavo represijose, teisė Lietuvos antisovietinio pasipriešinimo dalyvius. 1957 m. rugsėjo 25 d. jo vadovaujamas Aukščiausias Teismas nuteisė mirti Lietuvos partizanų Ginkluotųjų pajėgų vadą Adolfą Ramanauską (slapyvardis „Vanagas“).

1927–1958 m. LKP CK narys. 1940–1958 m. LSSR AT, 1954–1958 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Už liaudies laimę: atsiminimai, straipsniai, laiškai, kalbos / Karolis Didžiulis; sud. Julius Lebedys. - Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. - 357 p.: portr.
* Ąžuolai grūdinasi vėtrose: biografinė apybraiža apie Karolį Didžiulį / Vytautas Barauskas. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1964. - 90 p.: portr.
Gražina Didžiūnaitytė

**Gražina Didžiūnaitytė** (1940 m. sausio 18 d. Simanėliškiuose, Alvito valsčius – 2008 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė stiklininkė.

## Biografija
1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute. Nuo 1965 m. dalyvavo dailės parodose.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių vazų („Kristoforas“, 1969 m.), vazų komplektų („Laumžirgiai“, 1973 m.; „Senolių atminimui“, 1991 m.; „Kalnas pavasarį“, 1995 m.), kompozicijų („Kalnų tarpekliuose“, 1983 m.; „Skardžiai“, 1986 m.)

Kūriniuose savitai traktuojamos tautodailės tradicijos, jie plastiškų siluetų, monumentalių formų, tamsiai violetinių, žalių, raudonų, mėlynų, rudų tonų kolorito, reljefinio lipdyto, kartais raižyto dekoro. Naudojo daugiasluoksnį stiklą, krištolą, daugiausia kūrė formuodama karštą stiklą. 1974–1975 m. sukūrė dvi meninio stiklo technologijas. Jos kūrinių yra Lietuvos, JAV, Rusijos, Ukrainos muziejuose.

**Individualios parodos:**
* Vilnius – 1969–1970 m., 1981 m., 1983 m., 1991 m., 2003 m.
* Juknaičiai – 1986 m.
* Kaunas – 1996–1997 m.

**Vitražai:**
* Vilniaus restorane „Erfurtas“, 1971 m.
* „Skraidančios laumės“, Elektrėnų restoranas „Perkūnkiemis“, 1975 m.

## Šaltiniai
Virdžinija Bičas

**Virdžinija Bičas** () – miestas rytų JAV, Virdžinijoje, prie Atlanto vandenyno Česapyko įlankos. 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 459 470 gyventojų, su priemiesčiais – 1,8 mln. Tai svarbus kurortinis miestas, garsėjantis paplūdimiais, viešbučių, motelių ir restoranų gausa. Yra JAV karinė oro bazė. Įsteigti du universitetai. Miestas verčiasi turizmu, kariniais įrenginiais, žemės ūkiu ir įvairiomis pramonėmis.

## Istorija
Miestas įkurtas 1887 m. Pastačius viešbutį ir nutiesus geležinkelį į Norfolką, miestas pradėjo augti kaip kurortas. Po Pirmojo pasaulinio karo miestas tapo svarbia nacionalinės pakrančių apsaugos sistemos baze.

## Gyventojai
2021 m. duomenimis, Virdžinija Biče gyveno 60,5 % baltųjų, 18,3 % afroamerikiečių, 6,85 % azijiečių, 5,09 % mišrios rasės, 0,38 % kitų rasių, 0,15 % indėnų, 0,1 % Ramiojo vandenyno salų ir 8,58 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

## Miestų partnerystė
Virdžinija Bičas turi šešis oficialius miestus, su kuriais sudaręs partnerystės ryšius.
*  – Ardsas ir Šiaurės Daunas, Jungtinė Karalystė
*  – Mijadzakis, Japonija
*  – Mosas, Norvegija
*  – Olongapas, Filipinai
*  – Vaiblingenas, Vokietija
*  – San Chuan del Suras, Nikaragva

## Šaltiniai
Antanas Dikčius

**Antanas Dikčius** (1930 m. birželio 15 d. Kulniškiai, Gelvonų valsčius – 1996 m. vasario 1 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1955–1958 m. dėstė Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikume. 1960–1996 m. dirbo Žemės ūkio ekonomikos institute. 1989 m. ekonomikos mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptys: žemės ūkio technikos naudojimas, mašinų ir traktorių parko formavimas, žemės ūkio įmonių agroserviso organizavimas bei ekonomika.

## Bibliografija
* Traktorių remonto organizavimas kolūkiuose, 1966 m.
* Traktorių parko panaudojimo organizavimas kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose, 1972 m.
* Žemės ūkio ekonomisto žinynas, su kitais, 1978 m.
* Žemės ūkio technikos naudojimo gerinimas, 1986 m.
* Laukininkystės technikos parko organizavimas ir ekonomika, 1987 m.

## Šaltiniai
Povilas Dikčius

**Povilas Dikčius** (1933 m. balandžio 11 d. Kulniškiuose, Gelvonų valsčius – 1991 m. kovo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, partinis veikėjas.

## Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1956–1971 m. dėstė muzikos mokyklose. 1970 m. baigė LSSR konservatorijos Eduardo Balsio klasę. Nuo 1971 m. LKP CK kultūros skyriaus instruktorius. 1987–1991 m. Lietuvos muzikų draugijos pirmininkas.

## Kūryba
Sukūrė operą „Ugnis“ (1987 m.), kamerinę oratoriją „Moters paveikslai“ (1981 m.), kantatą „Į šiandieną“ (1978 m.), simfoninę poemą „Mindaugas“ (1970 m.), „Publicistinius motyvus“ simfoniniam orkestrui ir deklamuotojui (1974 m.), simfoniją kameriniam orkestrui (1980 m.), koncertą smuikui ir kameriniam ansambliui (1983 m.), styginių kvartetą (1972 m.), sonatų, vokalinių ciklų, chorų.

## Įvertinimas
* 1983 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas

## Šaltiniai
Jonas Dikinis

**Jonas Dikinis** (1900 m. balandžio 3 d. Juškėnai, Utenos valsčius – 1978 m. birželio 15 d. Kaunas) – Lietuvos aktorius.

## Biografija
1916 m. Sankt Peterburge baigė J. Vaičkaus dramos studiją, vaidino jo „Skrajojamajame teatre“ Sankt Peterburge, nuo 1918 m. – Vilniuje. 1920–1924 m. Valstybės dramos teatro (iki 1922 m. Dramos vaidykla) Kaune aktorius. 1924–1926 m. koncertavo su estradine grupe „Dzimdzi drimdzi“ JAV. 1926 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvą okupavus rusams 1941 m. ištremtas. 1941–1947 m. Karagandos srities lėlių teatro, vėliau Kazachijos vokalinio ansamblio bei estradinio orkestro vadovas, Muzikinio teatro administratorius ir direktorius. 1957 m. grįžo į Lietuvą.

## Šaltiniai
Donghu

**Donghu** (), **Rytiniai hu** – senovės tauta, kilusi iš Mandžiūrijos, kuri paskutiniais amžiais pr. m. e. kontroliavo didelę dalį Mandžiūrijos.

## Istorija
Donghu buvo rytiniai šiongnu kaimynai, kadaise gyvenę Mongolijos plynaukštėje. Kadangi šiongnu kinai seniausiais laikais įvardino kaip *hu*, tos tautos, kurios nepriklausė šiongnu, buvo vadinamos „rytiniais hu“. Gali būti, kad taip buvo įvardijama ne viena tauta, o kelių net negiminingų tautų grupė.

Kuomet šiongnu III a. pr. m. e. įgijo hegemoniją visoje Mongolijos plynaukštėje, jie išstūmė donghu į rytus, į dabartinę Mandžiūriją. Manoma, kad maždaug tuo metu jie suskilo į dvi pagrindines tautas – šianbus pietuose ir vuhuanus šiaurėje.

## Kultūra
Kinų šaltiniai apie donghu rašė nedaug. Jie minėjo, kad šios tautos skuto galvas plikai (paprotys, vėliau paplitęs tarp daugybės Mandžiūrijos tautų, tarp jų ir mandžiūrų). Jų valdovų auksinė karūna buvo vadinama *huguan*, o auksu dekoruoti diržai – *hudai*.
Dalia Dilytė

**Dalia Dilytė-Staškevičienė** (g. 1944 m. birželio 22 d. Kraštuose, Svėdasų valsčius) – lietuvių literatūros tyrinėtoja, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1966 m. baigė klasikinę filologiją Vilniaus universitete, 1989 m. filologijos mokslų kandidatė. 

Nuo 1966 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1990 m. docentė.

Sūnus – verslininkas ir rašytojas Ignas Staškevičius.

## Mokslinė veikla
Parašė straipsnių apie antikinę literatūrą ir kultūrą. Išvertė Tacito („Analai“ 1972 m.), Senekos („Laiškai Lucilijui“ 1986 m. 2 leid. 1999 m., „Diatribės“ 1997 m.), Tibulo („Elegijos“ 1993 m.), Cicerono, Tertuliano, Eriugenos, Erazmo Roterdamiečio, M. Liuterio, F. Melanchtono ir kitų veikalų ištraukas.

## Bibliografija
* Heladės šviesa, 1994 m., estų kalba 1996 m.
* Antikinė literatūra, 1997 m.
* Amžinoji Roma, 1998 m.
* Atrium scientiarum antiquarum et novarum, 2001 m.
* Antikos pedagogai, 1991 m.
* Romėnų literatūros chrestomatija, su E. Ulčinaite, 1992 m.
* Antikinė literatūra. Vilniaus universiteto leidykla, 2006 m.
* Senovės Graikijos kultūra. Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 2007 m.
* Senovės Romos kultūra. Vilnius: Metodika, 2012 m.
* Filosofo žmona, romanas. Vilnius: Sofoklis, 2016.

## Šaltiniai
Jonas Danguolis Diliūnas

**Jonas Danguolis Diliūnas** (g. 1935 m. vasario 4 d. Širvintose) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1959–1968 m. dirbo Lietuvos geologijos valdybos organizacijose. Nuo 1968 m. dirba Geologijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas), Požeminio vandens išteklių dirbtinio papildymo ir eksploatavimo metodų laboratorijos, Hidrogeologijos skyriaus, Požeminio vandens skyriaus (vėliau sektoriaus) vadovas. 1968–1979 m. ir nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete.

## Mokslinė veikla
Atrado požeminio vandens telkinius, tyrinėjo požeminio vandens išteklius, jų panaudojimą bei gavybą Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir kt. Lietuvos miestų vandens tiekimui.

## Bibliografija
* Nemuno ir Neries slėnių požeminio vandens panaudojimo perspektyvos, 1973 m.
* Požeminio vandens išteklių dirbtinio papildymo sistemų įrengimas ir eksploatavimas, su kitais, 1984 m.
* Spindulinių šulinių Lietuvoje naudojimo patirtis ir perspektyvos, su kitais, 1986 m.
* Geležis Lietuvos gėlame požeminiame vandenyje, su A. Jurevičiumi, 1998 m.
* Manganas Lietuvos gėlame požeminiame vandenyje, su A. Jurevičiumi, M. Kaminsku, 2002 m.

## Šaltiniai
Vuhuanai

**Vuhuanai** (kin.: 烏桓 *Wūhuán*) – senovės tauta, kilusi iš Mandžiūrijos, kuri pirmaisiais mūsų eros amžiais kontroliavo dalį Mandžiūrijos ir šiaurės rytų Kinijos.

## Istorija
Vuhuanai buvo kilę iš donghu, kurie, po pralaimėjimo šiongnu skilo į keletą genčių. Tie, kurie migravo į pietus, buvo žinomi kaip vuhuanai. Jie apsigyveno tuometinėje šiaurės rytų Kinijoje.

I amžiuje silpstant kaimynams šiongnu ir Han dinastijai, vuhuanai nuo II a. dalyvavo keletame sukilimų. III a. pradžioje jie buvo sutriuškinti kinų karvedžio Cao Cao. Po to dauguma jų buvo asimiliuoti. Laikoma, kad jų palikuonys buvo kumo ši.
Leopoldas Dymša

**Leopoldas Dymša** (1893 m. vasario 15 d. Paūsupyje, Raseinių valsčius – 1959 m. kovo 25 d. Stamforde, Konektikutas) – Lietuvos diplomatas, konsulas, vertėjas, karinis veikėjas, kapitonas.

## Biografija
1915 m. baigė Kazanės gimnaziją, buvo pašauktas į Rusijos kariuomenę. 1916 m. baigė Kazanės karo mokyklą. 1917 m. dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo patekęs į nelaisvę.

1919 m. grįžo į Lietuvą, mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1919–1922 m. ryšių karininkas prie prancūzų, vėliau prie britų karinės misijos Kaune, Krašto apsaugos ministerijos, 1920 m. Lietuvos vyriausybės atstovas Klaipėdos krašte. 1920 m. kapitonas. 1922 m. dėl ligos paleistas iš kariuomenės. Londono universitete baigė komercijos mokslus.

1929–1935 m. Lietuvos pasiuntinybės pirmasis sekretorius, vėliau patarėjas Berlyne, 1935–1936 m. patarėjas Rygoje, 1936–1940 m. generalinis konsulas Karaliaučiuje. Nacių internuoto Kazio Škirpos pavestas 1944–1946 m. ėjo Lietuvos pasiuntinio (laikinojo reikalų patikėtinio) Vokietijoje pareigas. Nuo 1946 m. Bendrojo Amerikos lietuvių fondo ir Amerikos katalikų vyskupų tarybos atstovas britų zonoje Vokietijoje. 1950 m. apsigyveno JAV.

Išvertė į lietuvių kalbą Harietos Bičer-Stou romaną „Dėdės Tomo trobelė“, Džonatano Svifto „Guliverio keliones“, bendradarbiavo spaudoje.

## Šaltiniai
Antanas Dimžlys

**Antanas Dimžlys** (1920 m. gegužės 26 d. Namišiuose, Saločių valsčius, Biržų apskritis – 2010 m. sausio 23 d. Vilniuje ) – Lietuvos skulptorius, restauratorius.

## Biografija
Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, vėliau – Kėdainių kultūros ir technikos geodezijos mokyklos Statybos skyriuje. Teko ganyti ūkininkų gyvulius, vėliau dirbo statybininku, 1941–1945 m. organizavo statybos darbus Kelmėje, „Lino“ fabrike, 1945–1947 m. Klaipėdoje. Pajutęs dailininko pašaukimą, 1947–1951 m. studijavo Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute. Nors labiausiai domėjosi architektūra, po ketverių metų apsisprendė tapti skulptoriumi ir 1951 m. įstojo į Vilniaus dailės institutą, kurį baigė 1953 m. Nuo 1957 m. dalyvavo parodose.

## Kūryba
1951 m. sukūrė pirmąsias skulptūras „Pergalė“ ir „Tankistai“, vėliau šios skulptūros buvo sunaikintos. 1953 m. – Nikolajaus Gogolio biustą (diplominis darbas). Taip, pasak skulptoriaus, prasidėjo ilgametė istorinių paminklų kūryba. A. Dimžliui rūpėjo Lietuvos politinė ir kultūrinė istorija, jos įprasminimas. Netrukus A. Dimžlys sukūrė skulptūrą „1863 metų sukilėliai“ Šiauliuose (1957 m.), Sukilėlių kalnelyje. Deja, po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 1991 m. ji buvo smarkiai apgadinta metalo vagių, pateko į privačias skulptūrų kolekcijas (vienu metu nuvežta į Grūto parką).

1961 m. sukūrė skulptūrą „Revoliucionieriai“ Kėdainių miestui, tačiau aplinkybės susiklostė taip, kad ji nebuvo pastatyta. Tais pačiais metais Antaviliuose (prie Vilniaus) pastatyta skulptūra „Lietuvaitė“ iš dirbtinio granito. 1963 m. sukurtoje skulptūrinėje grupėje IX Kauno forte ryškiausiai atsiskleidė skulptoriaus monumentalisto talentas. 1966 m. ši skulptūra apdovanota aukso medaliu parodoje Maskvoje. Prieš Atgimimą nespėta Panevėžyje pastatyti 6 m skulptūros ant didžiulio pjedestalo „Penkmečio kūrėjams“ – įvertintos SSRS liaudies ūkio pasiekimų parodos aukso medaliu ir 1988 m. jau lietos iš bronzos Taline.

Sukūrė, daugiausia iš akmens, paminklinių, dekoratyvinių („Prie šaltinio“, Druskininkai, 1964 m., „Baltijos aušra“, Palanga, 1990 m.) skulptūrų, teminių kompozicijų, portretų, išdrožė Nukryžiuotojo skulptūrą Šv. Mikalojaus bažnyčiai (vėliau perkelta į Palaimintojo J. Matulaičio bažnyčią Vilniuje). Restauravo Kajetono Sklėriaus skulptūrinę kompoziciją Lietuvos banko rūmuose Kaune (su kitais), Vinco Grybo sukurtus Simono Daukanto ir Motiejaus Valančiaus bareljefus Kauno „Saulės“ vidurinėje mokykloje (su P. Stankevičiumi, 1968 m.).

Ankstyvieji kūriniai realistiniai, vėlesni – monumentalūs, apibendrintų formų, tęsia lietuvių neoklasicistinės skulptūros tradiciją.

## Darbai
* 1863 metų sukilėliai, skulptūrinė grupė, Šiauliai, Sukilėlių kalnelis, 1957 m.
* Laisvės daina, Panevėžys, 1974 m.
* Darbininkas, Vilnius, Lazdynai, 1983 m.
* Gėlės nugalėtojams, Vaškai, 1987 m.
* Tremtinių paminklas, Pasvalys, 1993 m.
* Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Joniškėlis, 1994 m.

## Šaltiniai
Ketvirto rango kapitonas

**Ketvirto rango kapitonas** () – trumpai egzistavęs Rusijos karinio jūrų laivyno vyresniųjų karininkų laipsnis, įvestas 1713 m. vietoj panaikinto komenderio laipsnio ir panaikintas 1717 m.

Ketvirto rango kapitonas buvo jaunesnis už trečio rango kapitoną, bet vyresnis už kapitoną poručiką (kapitoną leitenantą). Priskirtas 1722 m. rangų lentelės VIII klasės 2-ai pakopai.

Komenderiai paprastai vadovaudavo IV rango karo laivams arba užimdavo aukštesnio rango laivų vyresniųjų karininkų pareigas.

Komenderiai atitiko vėlesnį armijos sekundmajorą ir civilį kolegijos asesorių.

Į komanderius kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.

## Nuorodos
* Капитан IV ранга
Pietro Umberto Dini

**Pjetras Umbertas Dinis** (, g. 1960 m. lapkričio 5 d. Pjetrasanta, Toskana, Italija) – italų kalbininkas, baltistas.

## Biografija
1980-1984 m. studijavo Pizos ir 1983-1984 m. Vilniaus universitetuose. 1986-1987 m. stažavo Jogailos universitete.

1988-1995 m. dėstė Potencos Bazilikatos, 1997 m. – Oslo universitete. Nuo 1998 m. Pizos universiteto profesorius.

## Mokslinė veikla
Tiria baltų kalbas, jų raidą, baltų kultūrą. Parašė monografiją „Martyno Mažvydo Šv. Ambraziejaus giesmė“ (1994 m.), išleido lietuvių raštijos paminklą (Lysius H. J. „Mažasis katekizmas“, 1993 m.), paskelbė baltų kalbų istorijos studiją (1993 m.). Parengė informacines knygas „Baltijos žiedas“ (1991 m.), „Baltijos respublikos“ (1994 m.), lietuvių poezijos antologiją „Žemininkų ilgesys“ (1989 m.) ir baltų mitologijos antologiją (su N. Michailovu, 1995 m.), baltų mitologijos bibliografiją (su N. Michailovu, 1997 m.). Su N. Michailovu 1995 m. įkūrė ir redaguoja italų baltistikos žurnalą „Res Balticae“. Svarbiausias veikalas – „Baltų kalbos“ (italų kalba 1997 m., lietuvių ir latvių kalba 2000 m., rusų kalba 2001 m.). Į italų kalbą išvertė lietuvių ir latvių grožinės literatūros kūrinių, parašė straipsnių apie lietuvių literatūrą, lietuvių ir italų kultūrinius ryšius, Italijos baltistiką.

## Įvertinimas
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2005 m. Vilniaus universiteto garbės daktaras 

## Šaltiniai
Tomas Bronius Dirmeikis

**Tomas Bronius Dirmeikis** (1910 m. sausio 24 d. Kražiuose – 1961 m. kovo 13 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, teisininkas.

## Biografija
Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. Tobulinosi Bazelio, Vienos, Paryžiaus universitetuose, 1942 m. Vilniaus universitete gavo teisių daktaro laipsnį.

Studijų metais – studentų tautininkų korporacija „Neo-Lithuania“ narys, jos laikraščio „Studentų balsas“ vyriausias redaktorius.  Dirbo žurnalo „Akademikas“ redakcijoje. Dėstė teisę Prekybos institute Klaipėdoje. Nuo 1939 m. gruodžio iki 1940 m. birželio mėn. laikraščio „Lietuvos aidas“ vyr. redaktorius. 

1940 m. pasitraukė į Vokietiją, dalyvavo Lietuvių aktyvistų fronte.  Lietuvių aktyvistų fronto pakviestas pirmininkauti politikos - vienos iš 20 komisijų, turėjusių rengti projektus būsimam Lietuvos gyvenimui. 1941 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus universitete. 1943–1944 m. advokatas Kaune. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos ir kurį laiką gyveno Paryžiuje. 1949 m. persikėlė į JAV. Žurnalo „Margutis“ redaktorius, t. p. jo radijo laidų „Margučio radijas“ vadovas ir pranešėjas.

Vedė prancūzaitę Paule Le Digol (1911-2005), su kuria susipažino 1936 m. Paryžiuje. 1954 m. jiems gimė sūnus, būsimasis kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas Povilas Dirmeikis.

## Bibliografija
* Lietuva tironų pančiuose, su V. Rasteniu, 1947 m.

## Šaltiniai
GM D platforma

**GM D platforma** buvo automobilinė platforma skirta galiniais ratais varomiems didelės klasės automobiliams. Platforma debiutavo 1977 metais 9-vietas turinčiame „Cadillac Fleetwood 75 series“ sedane ir limuzine bei buvo gaminama iki 1996 metų. Ant šios platformos buvo pagaminti paskutiniai galiniais ratais varomi didelės klasės „Cadillac“ automobiliai.

Automobiliai, naudoję platformą:
* 1977–1984 m. Cadillac Fleetwood 75 series
* 1985–1986 m. Cadillac Fleetwood Brougham
* 1987–1992 m. Cadillac Brougham
* 1993–1996 m. Cadillac Fleetwood
Alfonsas Dirsė

**Alfonsas Dirsė** (1915 m. balandžio 29 d. Dauguose – 1993 m. birželio 1 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Žmona dainininkė Elena Dirsienė (Mažrimaitė).

1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Dirbo chirurgu Klaipėdoje. 1953–1957 m. LSSR sveikatos apsaugos ministro pirmasis pavaduotojas, 1957–1960 m. sveikatos apsaugos ministras. 1957–1985 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. profesorius. 1968 m. medicinos mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
1961 m. pirmasis Lietuvoje pradėjo naudoti lavsano protezus arterijoms atkurti. 1962 m. arterijų rekonstrukcijai panaudojo paties ligonio venas.

## Šaltiniai
Komenderis

**Komenderis** () – vyresniojo karininko laipsnis Rusijos kariniame laivyne 1698–1713 m., įvestas Petro I remiantis Anglijos ir Olandijos laivynais.

Pagal vėlesnę 1722 m. rangų lentelę atitiko VIII klasės antrą pakopą. Komenderis buvo žemesnis laipsnis už laivo kapitoną, bet aukštesnis už kapitoną poručiką.
Komenderiai paprastai vadovaudavo IV rango karo laivams arba užimdavo aukštesnio rango laivų vyresniųjų karininkų pareigas.

Komenderiai atitiko vėlesnį armijos sekundmajorą ir civilį kolegijos asesorių. Laipsnis 1713 m. buvo pakeistas IV rango kapitono laipsniu.

Į komanderius kreipdavosi „Ваше высокоблагородие“.

## Nuorodos
* Комендер
Sušenai

**Sušenai** (kin.: 粛慎 *Sushen*), **suženai**, vėliau greičiausiai žinomi kaip **ilou** (kin.: 挹婁 *Yilou*), **vudži** (kin.: 勿吉 *Wuji*/senasis tarimas *Merjie*) – senovės tungūzų tauta, kuri iki V a. kontroliavo rytinę Mandžiūriją. Spėjama, kad jie yra tolimiausi žinomi mandžiūrų protėviai.

## Istorija
Sušenų pavadinimas Kinijoje žinomas nuo maždaug VI a. pr. m. e. Tačiau apie juos rašoma tik tiek, kur jie gyvena, ir kad naudoja medinius lankus medžioklei.

Nuo III a. sušenų etnonimas nunyko ir vietoj jo įsitvirtino pavadinimas *ilou*, tačiau neaišku, kokie yra ryšiai tarp šių dviejų pavadinimų, ar tai – ta pati tauta. Dar vėliau atsirado pavadinimas *vudži*.
Elena Dirsienė

**Elena Dirsienė-Mažrimaitė** (1914 m. rugpjūčio 29 d. Liepoja – 1993 m. rugsėjo 19 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė.

## Biografija
Sutuoktinis gydytojas Alfonsas Dirsė. 1940 m. baigė Kauno konservatoriją. 1940–1942 m. Valstybės teatro, 1942–1945 m. Vilniaus operos trupės, 1945–1949 m. Klaipėdos muzikinės komedijos teatro solistė. 1945–1954 m. dėstė Klaipėdos, 1954–1958 m. Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje, 1958–1990 m. Lietuvos konservatorijoje.

**Mokinės:** Nijolė Ambrazaitytė, Giedrė Kaukaitė, Elena Saulevičiūtė.

## Vaidmenys
* Rozina – Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas
* Džuljeta – Šarlis Guno Romeo ir Džuljeta
* Džilda – Džiuzepė Verdis. Rigoletas
* Giuzelė – Borisas Aleksandrovas. Manoji Giuzelė

## Literatūra
* Jūratė Vyliūtė. Elena Mažrimailė-Dirsienė, Vilnius, 1992 m.

## Šaltiniai
Aloyzas Dirsė

**Aloyzas Dirsė**  1931 m. lapkričio 5 d. Šėtoje, Kėdainių apskritis – 2016 m. birželio 29 d.) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Šėtos pradžios mokykloje, vėliau – progimnazijoje, Kėdainių gimnazijoje. 1949–1954 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakultete. 1955 m. ir 1959–1961 m. dirbo LMA Melioracijos institute, 1961–1962 m. LMA Energetikos ir elektrotechnikos institute vyr. mokslo darbuotoju.

1962–1996 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1973–1993 m. Melioracijos katedros vedėjas, 1974–1977 m. Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakulteto dekanas, nuo 1975 m. profesorius. 1974 m. žemės ūkio mokslų daktaras. 1991–1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Nuo 1994 m. profesorius emeritas.

Palaidotas Kauno rajono Tabariškių kapinėse.

## Bibliografija
* Žemės ūkio melioracijos: vadovėlis / Aloyzas Dirsė, Zenonas Kinderis, Rimvydas Tumas, Rimantas Urbonas. – Vilnius: Mintis, 1971. – 248 p.: iliustr.
* Hidrotechnika ir melioracija. Žemės ūkio kultūrų drėkinimo nutekamaisiais vandenimis režimas drenuotuose dirvožemiuose: monografija (su kitais), 1972 m., rusų kalba
* Drėkinimas: vadovėlis / Aloyzas Dirsė, Jonas Ziberkas. – Vilnius: Mokslas, 1976. – 231 p.: iliustr.
* Žemės ūkio kultūrų drėkinimo režimas / Aloyzas Dirsė, Albinas Kusta, A. Stanislovaitytė. – Vilnius: Mokslas, 1984. – 161 p.
* Žemės ūkio melioracijos: mokymo priemonė / Aloyzas Dirsė, Zigmantas Galminas, Rimantas Urbonas, Leonardas Zelionka. – Vilnius: Mokslas, 1986. – 166 p.: iliustr.
* Daržininkystė (su kitais). – Vilnius: Academia, 1995. – 350 p.: iliustr. – ISBN 9986-08-018-5
* Augalų laistymas / Aloyzas Dirsė, Liudas Kinčius. – Kaunas: Ūkininko patarėjas, 1995. – 45 p.: iliustr. – ISBN 9986-520-32-0
* Melioracija. Drėkinimas: vadovėlis / Aoyzas Dirsė, Zigmantas Galminas, Liudas Kinčius. – Vilnius: Petro ofsetas, 2000. – 223 p.: iliustr. – ISBN 9986-824-57-5

## Įvertinimas
* 1976 m. LTSR nusipelnęs melioratorius
* 1997 m. DLK Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis 

## Šaltiniai
Antanas Dirvelė

**Antanas Dirvelė** (1901 m. balandžio 3 d. Juodupėnai, Slavikų valsčius – 1948 m. Irkutskas) – Lietuvos kunigas pranciškonas, vienuolinis vardas Augustinas.

## Biografija
Studijavo Kauno, Vokietijos, Vroclavo kunigų seminarijose. 1928 m. įšventintas kunigu. 1931 m. išrinktas Kretingos konvento gvardijonu. 1932 m. Kretingoje pastatydino Šv. Antano kolegiją, 1932–1939 m. jos rektorius. 1933 m. pastatė Lurdo grotą. 1934–1936 m. laikraščio „Švento Pranciškaus varpelis“ redaktorius. 1936–1939 m. leido savaitraštį „Sursum corda“, 1934–1940 m. „Misijų metraštį“. 1936–1939 m. Lietuvos pranciškonų provincijolas. 1936 m. įkūrė Švč. Mergelės Marijos nepaliaujamos pagalbos Šv. Pranciškaus seserų kongregaciją. Rūpinosi labdara, išlaikė klierikus. 1939 m. Pajūrio konvento vikaras, pamokslininkas, 1940 m. grįžo į Kretingą. Sovietinio saugumo suimtas, kalintas Kretingoje, Kaune, nuo 1941 m. birželio 1 d. Irkutske. Žuvo.

## Šaltiniai
Aleksandra Dirvianskaitė

**Aleksandra Dirvianskaitė** (1886 m. vasario 26 d. Prialgava, dab. Skuodo raj. – 1981 m. balandžio 6 d. Vilnius) – Lietuvos pianistė, kompozitorė.

## Biografija
Skambinti fortepijonu mokėsi Sankt Peterburge kursuose ir 1916–1918 m. konservatorijoje. Grįžusi į Lietuvą rengė fortepijono muzikos koncertus. 1920–1924 m. stažavo Leipcigo konservatorijos kompozicijos ir fortepijono klasėse. 1926–1936 m. mokytojavo, koncertavo Lietuvoje. 1940–1960 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje.

Sukūrė instrumentinių kūrinių, solo dainų.

## Šaltiniai
Margasis tarkšlys

**Margasis tarkšlys** (*Bryodemella tuberculata*) – Skėrių (*Acrididae*) šeimai priklausantys vabzdys (*Insecta*).

## Išvaizda
Patinas užauga iki 30 mm ilgio, patelė - 39 mm. Tai stambiausia tarkšlių rūšis. Margas, spalva varijuoja. Užpakaliniai sparnai avietiškai raudoni. Labai panašus į raudonsparnį tarkšlį, nuo jo atskirti galima pagal prie galvos esančią priešnugarėle, ji su dviem skersinėmis raukšlėmis, be keteros. Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.

## Paplitimas
Labai retas, lokaliai, izoliuotuose vietose gyvena Vokietijoje (įrašytas į Vokietijos raudonąją knygą (RK 1 kat.)), Švedijoje gyvena tik Elando saloje (Įrašytas į Švedijos raudonąją knygą (RK 3 kat.)), Suomijoje. Išnykęs Latvijoje (RK 0 kat.) ir Lenkijoje (RK 0 kat.); neaišku, ar dar gyvena Estijoje (RK 5 kat.).

Lietuvoje tarpukariu buvo aptiktas Mažalotės apylinkėse (Švenčionių raj.), dabartiniame Pabradės poligone. Čia prof. Janas Priuferis 1924 metais sugavo du individus, kurie dabar saugomi VU Zoologijos katedros muziejuje. Vėliau, iki pat 2008-ųjų, duomenų apie Lietuvoje gyvenančius marguosius tarkšlius nebuvo. 2008-ais metais buvo pakartotinai aptikta margųjų tarkšlių populiacija tam pačiam poligone.

Nyksta dėl buveinių apsodinimo mišku, natūralios sukcesijos ir ekologinių trikdžių, suformuojančių tas buveines, stokos.

## Taip pat skaitykite:
* Tarkšliai

## Nuorodos
* www.raudonojiknyga.lt
* 2008 entomologai.lt Metų vabzdys - tarkšlys 
* Lietuvoje gyvenančių tarkšlių rūšys ir jų atpažinimas (pdf)
HD 149026b

**HD 149026b** - egzoplaneta, esanti už 279 šviesmečių Heraklio žvaigždyne. Kaip ir dauguma atrastų egzoplanetų, HD 149026b yra dujinė milžinė. HD 149026b priklauso tranzitinių planetų tipui - sukdamasi apie savo žvaigždę ji periodiškai praslenka tarp motininės žvaigždės ir Žemės stebėtojų. Šios egzoplanetos temperatūra 2040 laipsnių Celsijaus. Tai kol kas pati karščiausia atrasta planeta. HD 149026b turi labai didelį kiekį sunkiųjų elementų, sunkesnių už helį ir vandenilį.
Tarasas Ševčenka

**Tarasas Hryhorovyčius Ševčenka** (, taip pat žinomas kaip **Kobzarius** ; 1814 m. kovo 9 d. Morynicėse, Rusijos imperijoje dab. Ukrainos Čerkasų sritis – 1861 m. kovo 10 d. Peterburge, Rusijos imperija) – ukrainiečių poetas, dailininkas, rašytojas, etnografas. Imperatoriaus dailės akademijos akademikas (1860 m.). Kūrė ukrainiečių ir rusų kalbomis. Jo literatūrinis palikimas yra laikomas modernios ukrainiečių literatūros pagrindu.

## Biografija
Gimė V. Engelhardto baudžiauninkų šeimoje. 1823 m. neteko mamos, o 1825 m. ir tėvo. Būdamas 14-kos metų amžiaus pradėjo tarnauti dvarininko namuose. 1828–1831 m. su savo ponu V. Engelhardtu buvo Vilniuje. Vilniaus universitete mokėsi dailės pas Joną Rustemą; tapo 1831 m. sukilimo liudininku.

1831 m. persikraustė į Peterburgą. Ten T. Ševčenka susitiko kraštietį menininką Sotenką. Šis supažindino Tarasą su kitais menininkais, kurie pastebėjo jaunuolyje slypintį talentą ir pradėjo ruoštis išpirkti jį iš baudžiavos. Tuo rūpinosi įžymūs menininkai Karlas Briulovas ir Aleksejus Venecianovas ir poetas Vasilijus Žukovskis. Jie netrukus dvarininkui sumokėjo 2500 rub. ir 1838 m. T. Ševčenka iš baudžiavos buvo išpirktas. Tais pačiais metais jis įstojo į Imperatoriaus dailės akademiją, kurią baigė 1845 m.

Už priklausymą slaptai „Kirilo ir Metodijaus“ draugijai ir maištingus eilėraščius buvo paimtas į rekrutus Orenburge, kur gyveno 1847–1857 m. Išlaisvintas grįžo į Sankt Peterburgą. 

Istorinės tematikos kūryboje atskleidžiama ukrainiečių tautos kova su nutautinimu. Palaikė Ukrainos valstybės nepriklausomybės idėją.

## Kūryba

Poezija:

* «Кобзар» (1840, „kobzarius“ – liaudies dainius)
* «Гайдамаки» (1841)
* «Гамалія» (1844)
* «Іван Гус» («Єретик») (1845)
* «Наймичка»(1845)
* «Кавказ»(1845)
* «І мертвим, і живим…»(1845)
* «Заповіт»
Poemos:

* «Княжна»
* «Варнак»
* «Іржавець»
* «Чернець»
* «Москалева криниця»

Dramaturgija:

* «Назар Стодоля»

Baladės:
* «Причинна» (1837)
* «Тополя» (1839)
* «Утоплена» (1841)

## Atminimas

### Paminklai

Vaizdas:Pomnik T. Szewczenki Warszawa 2.JPG|Varšuvoje
Vaizdas:DC-Shevchenko.jpg|Vašingtone
Vaizdas:Sevcenkos by Augustas Didzgalvis.jpg|Vilniuje


### Memorialinės lentos
Yra keletas memorialinių lentų garsiam poetui ir dailininkui atminti:
* Ukrainoje – Piriatino mieste, kur T. Ševčenka kelis kartus lankėsi 1843–1859 m.
* Rusijoje – Sol-Ilecko mieste, Orenburgo srityje, kur jis tarnavo.
* Lietuvoje – Pilies g. 10, Universiteto g. 7 Vilniuje, kur poetas gyveno 1829–1830 m.


A plaque in honor of stay in the city of Shevchenko..jpg|Piriatine, Ukraina
TarasShevchenkoVilnius1.jpg|Vilniuje, Lietuva


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kūrinių rinkinys 
* *Jurgita Lazauskaitė*. Tarasas Ševčenka (Тарас Шевченко) . // „Vilnijos vartai“ (Vilniaus apskrities kraštotyra, 2008). Žiūrėta 2014-03-09.
* Tarasas Grigorjevičius Ševčenka (Тарас Григорьевич Шевченко). // „Rašyk.lt“. Žiūrėta 2014-03-09.
* Skulptūra „Tarasas Ševčenka“  
* Taraso Ševčenkos interaktyvi biografija
Raudonsparnis tarkšlys

**Raudonsparnis tarkšlys** (*Psophus stridulus*) – Skėrių (*Acrididae*) šeimai priklausantys vabzdys (*Insecta*).
## Išvaizda
Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Spalva ir raštas, kaip ir visų tarkšlių labai varijuoja. Užpakaliniai sparnai raudoni. Nuo kitų tarkšlių, ypač nuo taip pat raudonus užpakalinius sparnus turinčio margojo tarkšlio, skiriasi pagal ryškia išilginę, nepertraukta raukšlių, keterą ant priešnugario. (Margojo tarkšlio priešnugarėlė su dviem raukšlėm)

Skrisdami patinai skleidžia tarškiantį garsą. patelės neskraido.

## Paplitimas
Gyvena sausose, reta augmenyja apaugusiose vietovėse. Pušynų aikštelėse, kirtavietėse, slėniuose. Ši rūšis geriau už kitus tarkšlius toleruoja buveinių užaugimą mišku, sutinkama ir netankiuose senuose pušynuose su saulės įšildomomis retmėmis, ir pušų jaunuolynuose, kuriuose išliko neužaugusių plotelių, išnyksta tik miškui sutankėjus.

Nyksta dėl tinkamų buveinių nykimo, rūšis saugoma Vokietijoje (RK 2 kat.), Švedijoje (RK 2 kat.), Lenkijoje (RK 3 kat.), Latvijoje (RK 3 kat.), Estijoje (RK 4 kat.).

Aptinkamas ir Pietryčių Lietuvoje.

## Taip pat skaitykite:
* Tarkšliai
* Skėriai

## Nuotraukos:

Vaizdas:Psophus stridulus flying.jpg|Skrendantis raudonsparnis tarkšlys
Vaizdas:Psophus stridulus.jpeg
Vaizdas:Psophus stridulus in pine tree.JPG


## Nuorodos
* 2008 entomologai.lt Metų vabzdys - tarkšlys 
* Lietuvoje gyvenančių tarkšlių rūšys ir jų atpažinimas (pdf)