open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nuostabus protas

**Nuostabus protas** () – 2001 m. JAV filmas, paremtas 1998 m. Sylvia Nasar knyga, kurioje aprašoma ekonomikos Nobelio premijos laureato John Nash gyvenimas. Pagrindinius vaidmenis atliko Russell Crowe, Ed Harris, Jennifer Connelly, Christopher Plummer ir Paul Bettany. Filme aprašoma genialaus matematiko John Nash sėkmė ir kančia susirgus šizofrenija. Visame pasaulyje uždirbo 312 mln. JAV dolerių.

## Apdovanojimai
Laimėjo Oskarus šiose nominacijose:
* Adaptuotas scenarijus: Akiva Goldsman
* Geriausias filmas
* Režisierius: Ron Howard
* Antraplanė aktorė: Jennifer Connelly

Nominuotas, tačiau nelaimėjo:
* Geriausias aktorius: Russell Crowe
* Filmo montažas: Mike Hill, Daniel P. Hanley
* Grimas: Greg Cannom, Colleen Callaghan
* Muzika (bendrai): James Horner
Alksnėnai

**Alksnėnais** vadinami kaimai:

* Kalvarijos savivaldybėje:
** Naujieji Alksnėnai,
** Senieji Alksnėnai;
* Kėdainių rajone:
** Gudžiūnų seniūnijoje,
** Vilainių seniūnijoje;
* Plungės rajone;
* Vilkaviškio rajone:
** kaimas,
** geležinkelio stotis.
Bliūdelis

**Bliūdelis** tai:

* 2 ežerai Lazdijų rajone:
** Bliūdelis - ežeras Kučiūnų seniūnijoje;
** Bliūdelis - ežeras Veisiejų seniūnijoje;
* Bliūdelis – ežeras Molėtų rajone;
* Bliūdelis – ežeras Švenčionių rajone;
* du ežerai Varėnos rajone:
** Bliūdelis – ežeras Kaniavos seniūnijoje;
** Bliūdelis – ežeras Varėnos seniūnijoje.
Bernatoniai

**Bernatoniai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, prie kelio Panevėžys–Joniškis, 7 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio, Lėvens kairiajame krante, vakariniame pakraštyje yra Bernatonių miškas. Seniūnaitijos centras. Veikia biblioteka, darželis-mokykla, paštas (LT-38058), yra senoji Bernatonių geležinkelio stotelė, Bernatonių geležinkelio tiltas.

## Istorija

XVIII a. buvo Bernatonių seniūnija. 1930 m. iškastas Sanžilės kanalas. 1937 m. įsteigta pradžios mokykla, nuo 1961 m. veikė vaikų darželis, kultūros namai, biblioteka. 1950–1992 m. kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Vidmantas Zarėka (1962–), dailininkas tapytojas, pedagogas.

## Šaltiniai
Vytautas Mošinskis

**Vytautas Mošinskis** (1876 m. gegužės 11 d. Maciūnai, Dotnuvos valsčius, dab. Kėdainių rajonas – 1955 m. balandžio 26 d. Kaunas) – inžinierius energetikas, metalų technologijos profesorius.

## Biografija
Kilęs iš bajorų Mošinskių giminės. Sūnūs Algirdas Mošinskis, Vytautas Mošinskis. 1896 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1906 m. baigęs Sankt Peterburgo technologijos institutą, dirbo Peterburgo ir Charkovo gamyklose, kartu dėstė įvairiuose šių miestų institutuose ir įgijo gamybinės bei pedagoginės patirties.

Grįžęs į Lietuvą 1921–1929 m. dirbo Amerikos lietuvių prekybos akcinėje bendrovėje „Amlit“. Jo iniciatyva 1923 m. prie Šiaulių pastatyta Bačiūnų elektrinė, aprūpinusi elektros energija Šiaulius, Radviliškį ir Panevėžį, pirmasis elektrinės direktorius. 1924 m. Lietuvos atstovybės TSRS patarėjas. Vienas iš Linkaičių ginklų gamyklos statybos iniciatorių, parinko jai įrengimus.

1922 m. Kaune atidarytas Lietuvos universitetas, kurio Technikos fakultete numatyta įsteigti ir Mechaninės technologijos (vėliau Metalų technologijos) katedrą. Tačiau katedros veikla prasidėjo tik nuo 1924 m. vasario 1 d., kai jos vedėju buvo paskirtas Vytautas Mošinskis. 1924–1941 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas, nuo 1944 m. Kauno universitetas, nuo 1951 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas, nuo 1944 m. Metalų technologijos katedros (nuo 1993 m. Medžiagų inžinerijos katedra) vedėjas. Vokietijos okupacijos metais iš universiteto buvo pašalintas. 1944–1945 m. universiteto prorektorius ūkio reikalams; nuo 1950 m. profesorius. 1932–1944 m. dar dėstė Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.

Bendradarbiavo visuomeninėje ir techninėje spaudoje, 1924–1941 ir 1944 m. žurnalo „Technika“ redaktorius. Parašė metalų technologijos vadovėlių aukštosioms mokykloms.

## Bibliografija
* Metalų technologija. Technikiniai metalai, jų gavyba ir savybės, 1930 m.
* Metalų technologija. Liejininkyslės pagrindai, 1933 m.
* Kaip mašinos veikia ir kaip jos tvarkomos, 1934 m., 1945 m.
* Masinės gamybos pagrindai ir jų pritaikinimas metalinių dirbinių pramonėje, 1934 m.
* Metalų tekinimas, 1939 m., 1950 m.
* Liejininkystės pagrindai, 1956 m.

## Šaltiniai
Bliūdelis (Varėnos r., Kaniavos sen.)

**Bliūdelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, apie 5,5 km į vakarus nuo Rudnios, Kašėtų miške, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Ežerėlio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,07 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 123,3 m. Ežerą supa aukštapelkė. Krantai žemi, pelkėti. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos upės baseinui.

Rytiniu pakraščiu praeina keliukas Lynežeris–Kašėtos.

Ežero pavadinimas – nuo žodžio *bliūdẽlis* („dubenėlis“). Taip pavadinti dėl savo formos: vienas krantas tiesus, kitas išgaubtas.

## Šaltiniai
Linukas

**Linukas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7 km į vakarus nuo Rudnios, 1,5 km į šiaurę nuo Lynežerio kaimo, Kašėtų miške, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo ~ 55 m. Altitudė 125,4 m. Krantai žemi, juosiami aukštapelkės, aplink veši pušynai. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Ežeras pavadintas pagal tolėliau esantį Lyno ežerą.

## Šaltiniai
Ligutis

**Ligutis** (kitaip ***Liegutis, Lygucis***) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7,5 km į vakarus nuo Rudnios, 1 km į pietvakarius nuo Lynežerio, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 130,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Tuojau pietuose prasideda Čepkelių raistas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos intako Lynupio baseinui.

Ežero pavadinimas kildinamas iš žodžių *lygùs, líegus*.

## Hidrologija
Ežerą maitina vanduo, atitekantis iš Čepkelių raisto. Sausringais metais, kai Čepkeliuose vandens lygis nukrinta, Ligutis nusenka, o kartais išdžiūsta visai. Lietingais, drėgnais metais Čepkeliuose pakyla vandens lygis, ir šis ežeras vėl prisipildo iš pelkės atitekančiu vandeniu. Sausųjų laikotarpių metu išdžiūvusio ežero dugne suželia žolės.

1971 m. vasarą Ligučio ežeras buvo visai išdžiūvęs ir be vandens buvo iki pat 1977 m. Nuo 1978 m.vėl prisipildė vandens ir išbuvo vandeningas beveik keturiolika metų. Sausringais 1991 m. ežeras vėl ėmė sekti ir 1992 m. išdžiūvo – be vandens išbuvo iki XX a. pabaigos–XXI a. pradžios, o 2002 m. žiemos pabaigoje ežeras per kelias dienas prisipildė atitekančiais iš Čepkelių raisto vandenimis. Vis dėlto sausringą 2002-ųjų vasarą Ligutis taip pat seko, o rudeniop visiškai išdžiūvęs ir išliko toks dar beveik dvejus metus, iki 2004 m. pavasario, kai pelkėje kilęs potvynis vėl staiga iš naujo užtvindė ežerą. Nuo tada iki 2014 m. Ligutis visą dešimtmetį buvo sklidinas vandens. Pavasariniai potvyniai šiuo drėgnu laikotarpiu dažnai netgi perpildydavo ežerą – vanduo išsiliedavo per krantus ir tekėdavo iš ežero į aplinkinius miškus, o vasaromis vandens paviršius nusistovėdavo ties kranto linija. Nuo 2015 m. ežeras vasaromis išdžiūdavo, o 2019–2020 m. neužsipildė ir žiemą.

## Šaltiniai
Bulė (ežeras)

**Bulė** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Krokšlio kaimo vakariniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus 0,095 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 127,8 m. Krantai žemi, vakaruose pelkėti. Iš vakarų ir pietų prieina Karaviškių miškas. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Vandenvardis kildintinas iš žodžio *bùlė* („užpakalis, viena pasturgalio pusė“).

## Šaltiniai
Aklelis

**Aklelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7,5 km į vakarus nuo Rudnios, Kašėtų miške, Dzūkijos nacionaliniame parke. Telkšo 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Lynežerio kaimo, 0,6 km nuo Lyno ežero. Ežerėlio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,13 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 125,4 m.

Šiaurrytinis ir pietvakarinis krantai aukšti, kiti – žemi. Ežerą juosia aukštapelkė ir pelkinis miškas, toliau auga pušynai. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Lynupio baseinui (Ūlos intakas).

Ežero pavadinimas (tarpukario šaltiniuose minimas kaip ) kilęs iš žodžio *ãklas*, t. y. „užakęs, užaugęs“ ežeras.

## Šaltiniai
Lynas (Varėnos r.)

**Lynas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 16,5 km į pietus nuo Varėnos, apie 6 km į vakarus nuo Rudnios, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,18 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 124,6 m. Krantai aukšti, tik pietrytinis krantas žemas.

Plotas 19 ha. Iš ežero pietryčiuose išteka nedidelis Ūlos intakas – Lynupis. Ežeras nėra gilus, apžėlęs, todėl jame geriausiai veisiasi stambūs karosai, ešeriai ir lydekos. Seniau Lyno ežere būdavo daug lynų, bet ežerui uždumblėjus jie beveik išnyko. Apylinkėse vasarą gausiai dygsta grybai.

Prie ežero pietinio kranto įsikūręs Lynežerio etnografinis kaimas-architektūrinis paminklas, ežero pakrantėje vyksta kaimo šventės. Kaime buvo mokykla, kurioje mokėsi vietiniai arba vaikai iš kitų kaimų. Mokykla buvo šalia ežero kranto, o pastatas vis dar puošia Lynežerį.

Ežerėvardis *Lýnas* (arba *Lýnežeris*) kildinamas nuo žuvies pavadinimo *lynas*.

## Šaltiniai
Ažuožeriai

**Ažuožeriai** (arba ***Užuožeriai***) – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 4 km į pietvakarius nuo Anykščių, pakeliui į Kavarską, prie kelio . Seniūnaitijos centras. Greta kaimo yra Ilgio ežerėlis, Karalienės liūnas, Puntuko brolis.

Kaime pastatyti kultūros namai, biblioteka (nuo 1967 m.). Ežero kaimynystėje pastatyti 3 stogastulpiai, skirti įamžinti A. Vienuolio kūrinių personažus:
* paskenduolei Veronikai (autoriaus J. Šlivinsko diplominis darbas, 1970 m.);
* astronomui Šmukštarui (autorius J. Šlivinskas 1974 m.)
* astronomui Šmukštarui (autorius L. Tarabilda 1976 m.).

## Istorija

Carinės Rusijos laikotarpiu kaimo pavadinimas buvo rusinamas: *Zaoziory*, *Priozercy*.

1923 m. čia buvo 34 sodybos su 180 gyventojų. 1936 m. kaimas buvo išskirstytas į vienkiemius, o 469,39 ha žemės padalinta 63 naujiems savininkams. Kaime tarpukariu aktyviai veikė Pavasarininkai, vyko pokario rezistentinė kova, buvo ištremtų gyventojų į Sibirą.

1921 m. įsteigta pradžios mokykla, 1954–1997 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė. 1967 m. įsteigta biblioteka, 1968 m. įkurti kultūros namai. Nuo 1949 m. kaimas priklausė kolūkiui „Tarybinė žemė“, Anykščių vaismedžių medelynui, Anykščių sodininkystės tarybiniam ūkiui, Ažuožerių sodininkystės kolūkiui, kol 1991 m. šis ūkis iširo. Kartu Ažuožeriai buvo centrinė gyvenvietė. 1997–2005 m. mokyklos patalpose veikė Ažuožerių vaikų globos namai (vėliau juos pakeitė Jokūbavos vaikų šeimyna).

Kaime 1976 m. liepos 19–31 d. vyko liaudies meno meistrų seminaras (36 dalyviai). Jo metu išdrožti medžio paminklai papuošė daugelį žymių rajono vietų. Atgimimo metais ir vėliau Fluxus judėjimo menininkai rengė hepeningų festivalius AN-88, AN-89, AN-97.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Daiva Agafanovienė (g. 1963 m.) – vyr. bibliotekininkė, 2012 m. pelniusi Lietuvos „Metų kultūros šviesulio“ vardą.
* Janina Cibienė (1932–2003) – rašytoja, Ažuožeriuose gyvenusi nuo 1972 m. iki gyvenimo pabaigos.
* Antanas Vienuolis (1882–1957) – rašytojas, gimęs Ažuožeriuose. Gimtoji sodyba neišlikusi. Jos perimetrą žymi gyvatvorė ir stogastulpis (liaudies meistrai J. Grabauskas ir P. Raudys, 1976 m.). Sodybvietė 2000 m. įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Galerija

Ažuožeriai.Vaismedžių Medelyno gyvenvietė - panoramio.jpg|Kaimas sovietmečiu nuo Kavarsko–Anykščių kelio
Paskenduolei Veronikai.jpg|Stogastulpis paskenduolei Veronikai
Astronomui Smukstarui.jpg|Pirmasis stogastulpis astronomui Šmukštarui
1985 06 29 1Ažuožeriai1.jpg|Stogastulpiai astronomui Šmukštarui, jų liekanos dab. Gintaro Ruplėno sodyboje
1985 06 29 1Ažuožeriai3.jpg|Stogastulpis prie rašytojo A. Vienuolio sodybos su žodžiais iš „Paskenduolės“
Karvelio kalnelis- Šmukštaro dangaus stebykla.jpg|Šmukštaro dangaus stebykla


## Šaltiniai

## Literatūra
* V. Rimkus. Liaudies meno meistrų seminarai. – Kaunas, 1984, Šviesa, p. 55, 62.
* R. Mintaučkytė. Jaunimo gretos. – 1970, nr. 10, p. 22, 23.
* O. Sedelskytė. Užuožerių Antaniukas – Vilnius, 1967.

## Nuorodos
* Ažuožerių kaimo svetainė 
*
Užuožeriai

:: *Apie kaimą Anykščių rajone žr. [[Ažuožeriai]]*.

**Užuožeriai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Karčemų, į šiaurę nuo Arimaičių ežero. Netoliese prateka Daugyvenės intakas Ežerėlė.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Keturias pirmas klases Užuožerių pradinėje mokykloje lankė būsimasis ministras pirmininkas Algirdas Butkevičius.

## Galerija

Užuožeriai, kryžius.JPG|Užuožeriečių kryžius
Užuožeriai, mokykla.JPG|Mokykla
Užuožerių kapinės.JPG|Senosios kapinės


## Šaltiniai
Juodas

**Juodas** tai:

* Juodas (arba Kryžiaukos ežeras) – ežeras Jonavos rajone;
* Juodas – ežeras Kaišiadorių rajone;
* Juodas – ežeras Varėnos rajone.
Juodas (Varėnos r.)

**Juodas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, 1 km į vakarus nuo Krokšlio kaimo, Karaviškių miške. Ežero ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,24 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 129,4 m. Krantai žemi, pelkėti, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos upės baseinui.

Ežeras pavadintas pagal tamsius (*juodus*) vandenis. Tarpukario šaltiniuose minimas kaip .

## Šaltiniai
Dumblis (Varėnos r., Kaniavos sen., Krokšlio km.)

**Dumblis** (arba ***Dubinka***, ***Dumblinis***) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, 2 km į pietus nuo Krokšlio kaimo, apie 6,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 130,6 m.

Dumblio ežeras pirminės kilmės (liekaninis).

Krantai žemi, pelkėti, apaugę retmiškiu. Į rytus stūkso Karaviškių miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Ežero pavadinimas kilęs nuo žodžio *[[dumblas|dum̃blas]]* („nusėdusios drumzlės, vandeniu permieštas purvas“).

## Šaltiniai
Gumbinių ežerėlis

**Gumbinių ežerėlis** (arba ***Gumbinis***) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 7,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje.. Ežerėlio ilgis iš vakarų į rytus – 0,09 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 131,7 m.

Ežeras pirminės kilmės (liekaninis).

Krantai žemi, pelkėti, apaugę retmiškiu. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ūlos upės baseinui.

Ežero pavadinimas kilęs nuo lauko pavadinimo *Gumbìnės*. Šis suteiktas pagal kupstuotą, gumburiuotą paviršių.

## Šaltiniai
Čepkelių ežeras

**Čepkelių ežeras** (arba **Morės ežeras**, **Moris**, **Čepkių ežeras**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 10 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raiste. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,21 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 132,2 m.

Ežeras antrinės kilmės.

Krantai žemi, apaugę retmiškiu, rytiniame krante stūkso sausa kalva Jokymkės grandas. Ežeras nenutekantis, priklauso Katros upės baseinui. Į rytus už 0,07 km telkšo didesnis Vido ežeras.

Čepkelių pavadinimas suteiktas greičiausiai pagal pelkę. Ežeras geriau žinomas kaip *Mõrė, Mõris, Mõrės ẽžeras*. Šis žodis greičiausiai kilęs iš  („jūra; dideli vandenys; užlieta pieva“).

## Šaltiniai
Ešerinukas

**Ešerinukas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,29 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 132,1 m.

Ežeras pirminės kilmės (liekaninis).

Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Į rytus telkšo didesnis Ešerinio ežeras. Ežeras priklauso Ūlos baseinui.

## Šaltiniai
Bagotoji

**Bagotoji** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Kazlų Rūdos, Kazlų Rūdos miškų vakariniame pakraštyje. Seniūnaitijos centras. Stovi medinė Bagotosios Šv. Antano Paduviečio bažnyčia (pastatyta 1912 m.), yra Bagotosios pagrindinė mokykla, Kazlų Rūdos viešosios bibliotekos skyrius, paštas (LT-69074). Stovi kryžius krikščionybės 2000 metų ir mokyklos 130 metų sukaktims pažymėti (autorius Mikas Varakinas). Už 3 km į pietus nuo gyvenvietės yra Bagotosios geležinkelio stotis, anksčiau buvusi atskira gyvenviete.

## Etimologija

Bronius Kviklys teigė, kad kadaise gyvenvietė vadinta ***Bagotšiliu***, o iškirtus miškus – ***Ubagšiliu***. Tačiau vėliau pavadinimas vistiek sudarytas pabrėžiant gausumą (nuo slavybės *bagotas* – „turtingas“).

## Istorija

Kaimas įsikūrė XVIII a. Kazlų Rūdos miškų kirtimuose, šių miškų vakariniame pakraštyje. Pasakojama, kad anksčiau gyvenvietė vadinta Bagotšiliu, tačiau iškirtus miškus pavadinta Ubagšiliu (B. Kviklys).

Pirmą kartą minima 1737 m. Pilviškių seniūnijos knygoje. Išaugo, kai 1861 m. pro kaimą nutiestas geležinkelis Kaunas–Virbalis. 1910 m. kunigas Simonas Garmus įkūrė Lietuvių katalikų blaivybes draugijos skyrių, be carinės valdžios leidimo organizavo bažnyčios statybą. Kai 1912 m. ji buvo baigta, vietinė valdžia nebespėjo statytojų nubausti, nes netrukus prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas. Karo metu pro gyvenvietę ėjo fronto linija, beveik visa Bagotoji sudegė, po karo atstatyta. Klebonas Garmus suremontavo ir bažnyčią, ėmė telkti žmones visuomeniniam darbui. 1921 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa, 1930 m. pastatytas didysis altorius.

1929 m. įkurta girininkija. Pokario metais veikė Tauro apygardos, Geležinio Vilko partizanų rinktinės partizanai. 1940–1941 m. ir 1973–1992 m. greta Bagotosios, Guobiškės miške, veikė TSRS karinė bazė (Kazlų Rūdos poligonas). Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

2007 m. liepos 14 d. pašventinta Bagotosios vėliava ir pirmą kartą sugiedotas Bagotosios kaimo himnas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Seinų vyskupo sufraganas Juozapas Olekas (, 1812–1890),
* JAV lietuvių veikėjas kunigas Pijus Brazauskas

## Galerija

Bagotoji, prie įvažiavimo.JPG|Prie įvažiavimo
Bagotosios futbolo stadionas.JPG|Dirbtinės dangos stadionas
Bagotoji, gatvė.JPG|Viena iš gatvių


## Šaltiniai

*
Užauga

**Užauga** (arba **Šėkinukas, Šėkinis**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,13 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 131,0 m.

Ežeras antrinės kilmės. Dugną dengia liūnsarginės-žemapelkinės durpės.

Krantai žemi, pelkėti, apaugę retmiškiu, tik rytiniame krante stūkso tankesnis miškas. Ežerą prateka kanalas iš į šiaurę telkšančio Šėkinio (Balno) ežero link į pietus esančio Zelenos ežero (Katros upės baseinas). Ežeras labai užžėlęs vandens augalija, užankantis.

## Šaltiniai
Zelenos ežeras

**Zelenos ežeras** arba **Žaliasis ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 10 km į pietvakarius nuo Rudnios, 1 km į šiaurę nuo Katros kaimo, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,4 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 130,3 m.

Zelenos ežeras pirminės kilmės (liekaninis). Ežero pietiniame abraduojamajame krante (1,45 m gylyje), taip pat dugne rasta daug 4680 ± 110 m. pušų kelmų, liudijančių, kad maždaug tuo metu pelkėjantis pirminis ežeras pradėjo plėstis, užliedamas krantus. Limninių nuosėdų storis – 2 m.

Krantai žemi, pelkėti, apaugę pelkiniu retmiškiu, tik pietiniame krante stūkso Čepkelių Raisto miškas. Šiaurėje įteka kanalas iš Užaugos ežero, o pietuose išteka link Katros upės.

Ežero pavadinimas kilęs iš žodžių  = , taip pat  („šaltiniuota vieta, liūnas“).

## Šaltiniai
Ešerinis (Varėnos r., Kaniavos sen.)

**Ešerinis** () – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje; didžiausias Čepkelių ežeras. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 132,2 m.

Ežeras pirminės kilmės (liekaninis). Yra 20–30 m pločio durpiniai atabradai. Dugną dengia sapropelingi moliai. Metinis sedimentacijos intensyvumas – 109 g/m².

Krantai žemi, apaugę raistiniu mišku. Tai vienas iš kelių pirminių Čepkelių ežerų, neturintis pakrančių pelkių juostos. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Ežeras (lenkiškuose šaltiniuose minimas kaip ) kilęs iš žuvies pavadinimo *[[ešerys]]* (lenkiškas – iš ,  „ešerys“).

## Šaltiniai
Mokslininkas universalas

**Mokslininkas universalas**, *polimatas* ( 'daug žinantis'), *polistoras*  – nuo ankstyvųjų Naujųjų laikų vadinamas mokslininkas, turintis neįprastai plačias ir gilias įvairių sričių (mokslo, meno) žinias. Mokslininko universalo terminas kartais tapatinamas su tolimu genijaus universalo sinonimu.

Mokslininkas universalas dar kitaip gali būti vadinamas universalistu, universaliuoju mokslininku arba tiesiog universalu.

Genijus universalas bei mokslininkas universalas viduramžiais buvo Leonardo da Vinci. Vienas ryškiausių baroko laikų polistorų pavyzdžių yra laikomas Gotfrydas Vilhelmas Leibnicas.

„Polistorijoje“*, kaip teigia vienas filosofijos istorikas, *„Universalumo ir visapusiškumo idealas tapo realybe: visa, kas parašyta, domina ką nors, jo dalykas – *res literaria* kaip toks. Polistoras kuria bibliografijas bei recenzuoja, o tai, ką jis publikuoja, yra kiek įmanoma visapusiška bibliografija, apimanti [ir atitinkamus dalykinius jo] komentarus" (*Francas M. Vimeris*).

## Taip pat skaitykite
* Genijus
* Mokslininkų universalų sąrašas
* Poliglotas
* Trečioji kultūra

## Nuorodos
* C. F. Gelertas: ''Polistoras''
Pelkių ežeras

**Pelkių ežeras** (arba **Šėkinaitis, Klampynės ežeras**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, 2 km į šiaurę nuo Katros kaimo, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežeras beveik apvalus, jo ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 131,9 m.

Ežeras antrinės kilmės.

Krantai žemi, pelkėti, klampūs, neatabraduojami, apsupti aukštapelkės. Ežeras nenutekantis, priklauso Katros upės baseinui (Nemuno intakas).

Ežeras pavadintas pagal žodį *[[pelkė|pélkė]]*, nes jo krantai labai pelkėti. Kitur minimas kaip *Klampỹnė* – pavadintas pagal tokį pat žodį, reiškiantį „klampi vieta, purvynas“.

## Šaltiniai
Šėkinis

**Šėkinis** (arba **Balno ežeras**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,41 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 131,4 m.

Ežeras antrinės kilmės.

Ežere daug vandens augalų sąžalynų salelių. Krantai žemi, pelkėti, apaugę retmiškiu. Pietvakariuose išteka kanalas link Užaugos ežero (Katros upės baseinas).

Ežero pavadinimas atsiradęs nuo žodžio *šėḱas* („žalias, nesuvytęs šienas, šviežiai nupjauta žolė; švyliai“). Balnu vadinamas dėl balną primenančios formos.

## Šaltiniai
Aklikas

**Aklikas** arba **Grūdelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 16 km į pietus nuo Marcinkonių, 0,3 km į rytus nuo Grūdos ežero, Dainavos girioje.

Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,41 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 124,6 m. Krantai žemi, pelkėti. Ežeras nenutekantis, priklauso Grūdos upės baseinui (Merkio intakas).

Ežero pavadinimas kilęs iš žodžio *ãklas*, t. y. užakęs, užaugęs ežeras.

## Šaltiniai
Kastinis

**Kastinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 1 km į rytus nuo Marcinkonių, Dainavos girioje (Marcinkonių miške). Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 123,4 m. Krantai neaukšti, sausi, ištisai apaugę medžiais. Vakariniame ir šiauriniame ežero krantuose įrengtos poilsiavietės. Ežeras nenutekantis, priklauso Grūdos intako Dorupio baseinui.

Ežerėvardis *Kastìnis* kildinamas nuo žodžio *kastinis* („iškastas“).

## Šaltiniai
Šėkinukas (Salos ežeras)

**Šėkinukas** arba **Salos ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežero viduryje yra 0,13 ha sala. Ežero ilgis iš pietų į šiaurės rytus – 0,24 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 131,7 m.

Ežeras antrinės kilmės. Dugną dengia sapropelis.

Krantai žemi, pelkėti, apaugę pelkiniu retmiškiu (Artabalio miškas). Pietuose išteka kanalas link Šėkinio ežero (Katros upės baseinas).

Ežero vardas kilęs nuo žodžio *šėḱas* („žalias, nesuvytęs šienas, šviežiai nupjauta žolė; švyliai“). Salos ežeru vadinamas dėl viduryje esančios salos.

## Šaltiniai
Escetas

**Escetas**, raidė **ß** (vok. **Eszett**, **paryškinta S**, *dviguba S* (Šveicarijoje)) – priebalsis, kurio paskirtis susijusi su dusliojo s priebalsio tartimi. Raidė **ß** susidarė susiliejus ankstesniųjų laikų rašybos raidėms **ʃ** (s) ir **ʒ** (z). **ß** rašomas po dvibalsių ir ilgųjų balsių, o ss – po trumpųjų balsių. Šios raidės nereikėtų painioti su graikų abėcėlės raide beta (*β*).

Escetas „ß“ šiuo metu vartojamas tik vokiečių kalboje, Vokietijoje (Šveicarijoje ir Lichtenšteine esceto atsisakyta).

## Kodai
Bajorai (Rokiškis)

**Bajorai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Rokiškio, į vakarus nuo kelio į Juodupę. Seniūnaitijos centras. Veikia lėlių teatras.

## Istorija

1990 m. įsteigta pradžios mokykla, dab. darželis – mokykla. 1964 m. pastatyti kultūros namai, 1972 m. biblioteka. 1952–1992 m. paukštininkystės tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Trikampis (ežeras)

**Trikampis** – termokarstinis ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, tarp Puvočių ir Rudnios kaimų, 5 km į šiaurės vakarus nuo Marcinkonių, miškų glūdumoje (Trikampio miškas). Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,36 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 109,9 m. Krantai daugiausia aukšti, tik šiaurinis žemas ir pelkėtas, ištisai apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Grūdos upės baseinui.

Ežero vanduo nėra skaidrus, matomumas labai nedidelis. Yra sukurta legenda, kuri byloja apie šio ežero praeitį. Vietiniai žmonės sako, kad šiame ežere yra nuskendę du pokario metų lėktuvai, tačiau jų vis dar niekas nerado.

## Legenda apie ežerą
Prie Trikampio ežero gyveno trys broliai milžinai. Broliai per visą savo gyvenimą kaupė turtus, kol surinko neregėto dydžio lobį. Bet milžinai buvo labai gobšūs ir kiekvieną akimirką bijojo, kad jų lobio kas nors nepavogtų. Iš tos baimės jie nutarė tą lobį gerai paslėpti ir palaidojo jį ežero dugne. Tačiau dievai prakeikė milžinus už jų godumą: paslėpę lobį nuo svetimų akių, jie ir patys jo rasti nebegalėjo. Todėl sėdi dabar trys broliai milžinai, kiekvienas vis kitame ežero krante ir atidžiai klausosi – bene kas nors jų lobį suradęs džiūgauja. O kai tik kažką išgirsta – tuoj visi trys atsiliepia. Mat labai nori savo lobį atsiimti. Todėl prie ežero girdėti trys aidai.

O viena naktis metuose milžinams būna ypatinga. Tą naktį Dievai suteikia broliams šansą išsivaduoti iš prakeiksmo. Lapkričio 3-ąją, vėlai vėlai vakare, lobis ežero dugne ima švytėti. Tuoj supuola visi trys broliai traukti jo iš ežero dugno. Ištraukę milžinai bėga su juo per mišką, tolyn nuo ežero. O tuo metu nuo vieno iš ežero krantų labai gerai matyti kaip tolsta milžinai su savo švytinčiu turtu.

Milžinai niekaip nenugali savo godumo, todėl ir čia juos lydi dievų bausmė – vos tik mėnulis pateka virš miško, lobis pranyksta iš milžinų rankų ir vėl atsiduria ežero dugne.
Ir vėl milžinai dienų dienas rymo trijuose ežero krantuose, atsiliepdami į kiekvieną garsą ir nežinodami, kad nuo prakeiksmo juos išvaduoti gali tik žmogus, atradęs milžinų lobį ir panaudojęs jį geriems tikslams. Nes patys milžinai jau tikriausiai niekada neatsikratys savo godumo.

## Šaltiniai
Bakaloriškės

**Bakaloriškės** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Onuškio, 4 km į rytus nuo Dusmenų, prie Švenčiaus ir Pikčiuko ežerų bei Musės upelio. Apylinkėse dunkso Dusmenų miškai.

## Istorija

Minimos nuo 1795 metų kaip bajoro J. Jelenskio nuosavybė. Buvo 11 sodybų, smuklė (karčema), malūnas, tuomet vadintos ***Jogintais***, iki Antrojo pasaulinio karo – ***Bakaloviškiais***.

XIX a. pab. minimas Bakanariškių kaimas Trakų apskrities Onuškio valsčiuje, 1865 m. priklausė Daugėlų dvarui Bytautonyse. XX a. pr. buvo Bakaloriškių kaimas ir palivarkas (Korvino Krukovskio valda).

Antrojo Pasaulinio karo metu, 1943 m. pradžioje, kaime susikūrė 10–12 (pasak tarybinių partizanų pranešimo perdėtų duomenų, 60-70 vyrų) savisaugos būrys. Savisaugininkai trukdė partizanams veikti, nepakluso jų reikalavimui nusiginkluoti. 1944 m. balandžio 17 d., šv. Velykų antrąją dieną, jų Trakų brigados rinktinė, apie 120 žmonių, kuriems vadovavo Genrikas Zimanas, puolė ir sudegino kaimą – iš 45 liko tik 4 sodybos, nužudė 2 gyventojus. Pasak tarybinių partizanų, žuvo 17 savisaugininkų, sudegintos 38 sodybos. Po Antrojo pasaulinio karo tarybų valdžia ištrėmė 15 šeimų, NKVD baudėjai 5 gyventojus nužudė be teismo, 11 žmonių buvo įkalinti.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dusmenys

**Dusmenys** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, prie kelio , 8 km į pietvakarius nuo Onuškio. Seniūnaitijos centras. Stovi Dusmenų Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia, veikia paštas (LT-21028).

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo pratekančios Dusmenos upės.

## Geografija

Dusmenys įsikūrę Dzūkų aukštumoje, šiaurės rytiniame Didžiulio ežero krante. Taip pat telkšo Pijuosas. Per kaimą į Didžiulio ežerą teka Dusmena. Apylinkėse plyti Dusmenų miškai. 2 km į šiaurę nuo Dusmenų yra Gėjaus pelkė.

## Istorija

1493 m. Dusmenų kaimas minimas Ldk Aleksandro aktuose. 1523 m. minimas Dusmenų dvaras, jame XVIII a. – XIX a. veikė geležies liejykla. 1823 m. pastatyta Dusmenų Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia, joje vargonininkavo Kipras ir Mikas Petrauskai. 1825 m. Dusmenyse įkurta parapija. Kaimo gyventojai aktyviai dalyvavo 1863 m. sukilime.

1888 m. įkurta pradžios mokykla dėstomąja rusų kalba; 1918–1939 m. ir 1940–1949 m. lietuviška pradžios mokykla, 1949–2001 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2001 m. Onuškio mokyklos pradinio ugdymo skyrius.

1905 m. lapkričio 12 d. įvyko politinis mitingas ir demonstracija prieš Rusijos valdžią. 1950–1986 m. kaimas buvo Dusmenų apylinkės centras. 1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1958 m. įkurti kultūros namai, biblioteka.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Juozas Lebednykas (1947–2024), skulptorius.

## Šaltiniai

* Dusmenų krašto tremtiniai: prisiminimai (sud. Ona Trepuilaitė-Virginavičienė). – Kaišiadorys: Printėja, 2010. – 86 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-902-58-4
*
Ežeraitis (Varėnos r.)

**Ežeraitis** () – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Marcinkonių, Ežeraičio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,18 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 107,5 m. Didžioji šio ežero dalis yra užpelkėjusi, todėl ežeras sunkiai prieinamas. Pakrantėje auga nendrės, spanguolės ir kita panaši drėgnų vietų augalija. Ežeras nenutekantis, priklauso Grūdos upės baseinui. Visai netoli į pietus tyvuliuoja Trikampio ežeras.

Ežero pavadinimas reiškia „mažas ežerėlis, ežeriukas“.

## Šaltiniai
Seismozauras

**Seismozauras** (*Seismosaurus*) – *[[diplodocidae]]* šeimos augalėdis dinozauras. Liekanų rasta Šiaurės Amerikoje. Gyveno juros laikotarpiu. Seismozauro pavadinimas reiškia *žemės drebintojas*. Iki šio dinozauro suradimo manyta, kad ilgiausi egzistavę gyvūnai buvo superzaurai. Pastarieji užaugdavo iki 33 m ilgio, o seismozaurai siekė net 38 m. Tačiau seismozauras yra mažesnis už argentinozaurą, kuris užaugdavo iki 40 m. ilgio. Galėjo sverti apie 100 tonų. Kojos trumpos ir storos, kad išlaikytų didžiulį kūną.
Liuksemburgas (miestas)

**Liuksemburgas** – Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės sostinė, komuna, išsidėsčiusi prie Alzeto ir Petruso upių santakos. Liuksemburgas taip pat yra Liuksemburgo apygardos ir Liuksemburgo kantono administracinis centras.

Miestas yra pagrindinis šalies ekonominis ir administracinis centras. Taip pat, Liuksemburgo mieste yra įsikūrusios Europos Sąjungos institucijos: Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, Europos Audito Rūmai, Europos Parlamento generalinis sekretoriatas, taip pat Europos investicijų bankas, Europos Sąjungos įstaigų Vertimo centras bei dalis Europos Komisijos. Liuksemburgo mieste reguliariai rengiami Europos Sąjungos Tarybos posėdžiai.

## Istorija

Liuksemburgo miestas ėmė augti vietoje romėnų gyvenvietės; X amžiuje jis buvo tvirtovė. 1354 m. Liuksemburgas tapo hercogyste.

Skirtingais laikotarpiais miestą valdė įvairios jėgos, kol 1867 m. Liuksemburgas buvo pripažintas neutralia šalimi. Abiejų pasaulinių karų metu miestą buvo okupavusi Vokietija. Kaip Vakarų Europos vienybės centras ėmė vystytis apie 1950 m.

## Geografija

Tai senas Viduramžių miestas, esantis uolėtame Boko (*Bock*) pusiasalyje tarp dviejų upių, jį supa sparčiai augantys priemiesčiai.

## Ekonomika
Pagrindinės pramonės šakos: geležies ir plieno, tekstilės, aprangos, įrengimų, chemijos, maisto, alaus. 

## Švietimas ir kultūra
Yra universitetinis centras (įk. 1969 m.) ir muzikos konservatorija (įk. 1906 m.). Miesto įžymybės: XVII a. gotikinė *Notre Dame* katedra, didžiojo hercogo rūmai (pastatyti 1572 m.), XIX a. rotušė. 
1995 ir 2007 m. Liuksemburgas buvo Europos kultūros sostinė. Mieste yra įsikūrę keli muziejai: Nacionalinis istorijos ir meno muziejus (), Liuksemburgo miesto muziejus ir naujas Didžiojo hercogo Žano moderniojo meno muziejus ( sutrumpintai *Mudam*). Pats Liuksemburgo miestas yra įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, atsižvelgiant į jo istorinę svarbą.

## Sportas
Kiekvienais metais mieste vyksta Liuksemburgo maratonas. 2022 m. maratone dalyvavo virš 17 000 bėgikų, varžybas stebėjo apie 100 000 žiūrovų.

Nuo 1991 m. mieste vyksta WTA 250 teniso varžybos „Luxembourg Open“.

Mieste yra pagrindinis šalies stadionas „Stade de Luxembourg“, atidarytas 2021 m. Jame žaidžia šalies futbolo bei regbio rinktinės.

### Futbolas

* CS Alliance 01
* FC Avenir Beggen
* FC CeBra 01
* RM Hamm Benfica
* CS Hollerich
* FC Racing Club Luxembourg
* Racing FC Union Lëtzebuerg
* FC Red Star Merl-Bellair
* CA Spora Luxembourg


## Šaltiniai
Stanislovas Dagilis

**Stanislovas Dagilis** (1843 m. kovo 17 d. Mažutiškiuose, Biržų valsčius – 1915 m. gruodžio 19 d. Biržuose) – Lietuvos poetas, spaudos darbuotojas, vertėjas.

## Biografija
Jono ir Martyno Yčų dėdė iš motinos pusės. Mokėsi Kėdainių ir Slucko reformatų gimnazijose, 1873 m. baigė Peterburgo Istorijos ir filologijos institutą.

1873–1894 m. Sumų (Ukraina) gimnazijos klasikinių kalbų mokytojas, grįžęs į Lietuvą gyveno Biržuose.

Bendradarbiavo „Aušroje“ (straipsniai „Lietuviška rašliava“, 1884, Nr. 1; „Keli žodžiai apie poeziją abelnai, o ypač sudėjimą eilių“, 1886, Nr. 1), „Draugijoje“, „Pasiuntinyje“, „Biržų kalendoriuose“,  parengė 1910 m. reformatų giesmyną.

Parašė šviečiamosios nuostatos eilėraščių („Skaitytojui“, „Čiūčia liūlia varguolėlį“, „Artojas“ ir kt.), poemą „Joninės Parovėjos karčemoje“. Išvertė A. Mickevičiaus „Konradą Valenrodą“, „Tris Budrius“, L. Kondratovičiaus-Sirokomlės „Lietuvą“, M. Lermontovo „Angelą“, „Tris palmes“, A. Puškino „Eugenijaus Onegino“ ištraukų, „Poetą“, F. Šilerio „Įveiktuves“ ir kitų poetų kūrinių.

Originalią ir verstinę poeziją skelbė „Lietuviško šiupinio“ pavadinimu leistais rinkiniais. Priklausė poetams aušrininkams, daugelį jų pranoko eiliavimo ir stiliaus kultūra, vienas kūrybiško vertimo lietuvių vertimų istorijoje pradininkų.

Biržuose S. Dagiliui pastatytas paminklas (autorė N. Gronskaja, 1923 m.) (unikalus kodas ). Kelis kartus perkeltas, šiuo metu stovi prie buvusios Biržų cerkvės.

## Nuorodos
* S. Dagilio palikimas Biržų muziejuje „Sėla“ 
* Literatūra apie S. Dagilį ir ikonografija Martyno Mažvydo bibliotekoje 

## Šaltiniai
Kroatai

**Kroatai** (savivardis *Hrvati* – „chorvatai“) – indoeuropiečių šeimos pietų slavų grupei priklausanti tauta, kalbanti kroatų kalba, daugiausia gyvenanti Balkanų pusiasalyje (Kroatijoje, Bosnijoje ir Hercegovinoje ir kt.). Taip pat didelės kroatų diasporos gyvena Vakarų Europoje, JAV, Australijoje, Pietų Amerikoje (Čilė ir Argentina). Dauguma kroatų – Romos katalikai. Šiuo metu pasaulyje gyvena apie 5–6 mln. kroatų.

Autochtoninės kroatų mažumos gyvena:
* Serbijoje (Vojvodinoje),
* Juodkalnijoje (*Boka Kotorska* regione),
* Austrijoje (Burgenlande),
* Rumunijoje (Serbijos pasienyje),
* Šiaurės Makedonijoje,
* Bosnijoje ir Hercegovinoje.

Kroatai susiformavo iš slavų genčių, atsikrausčiusių į Balkanų pusiasalį. 200 m. pr. m. e. graikų užrašuose pirmąkart paminėtas kroatų (chorvatų) vardas (*Horouathos*).

## Taip pat skaitykite
* Kroatija
* Kroatų kalba

## Išnašos
Ežeraitis

**Ežeraitis** tai:

* Ežeraitis – ežeras Trakų rajone;
* Ežeraitis – ežeras Utenos rajone;
* Ežeraitis – ežeras Varėnos rajone;
* Ežeraitis – ežeras Vilniaus rajone;
* Ežeraitis – ežeras Tauragės rajone.
Mendosos provincija

**Mendosos provincija** () – provincija Argentinos
vakaruose. Šiaurėje ribojasi su San Chuano, rytuose – su San Luiso, pietryčiuose – su La Pampos, pietuose – su Neukeno provincijomis. Visa vakarinė riba – siena su Čilės Respublika. Administracinis centras – Mendosa.

## Geografija
Visu vakariniu provincijos pakraščiu driekiasi Andų kalnų grandinės, kur yra aukščiausia ne tik provincijos, bet ir viso žemyno vieta – Akonkagvos k. (6959 m). Pietuose patenka į Pampų kalnagūbrių regioną – pavienius kalnų masyvus. Didžioji Mendosos provincijos dalis – lygumos (Kujo regionas).

Klimatas subtropinis; kontinentinis. Sausi ir saulėti orai būdingi visoje provincijoje. Vasaros labai karštos (dieną 30&nbsp;°C, naktį 23&nbsp;°C), žiemos palyginti šaltos (dieną 12&nbsp;°C, naktį gali nukristi žemiau 0&nbsp;°C). Didelis dienos ir nakties temperatūrų skirtumas. Per metus iškrinta 150–350 mm kritulių. Vyraujantys vėjai: *[[Zondo]]* – labai sausas pietų vėjas, *[[pampero]]* – švelnų orą nešantis, smarkus pietvakarių vėjas, *Viento Norte* – šiltas šiaurės vėjas.

Būdinga kserofilinė augalija, prisitaikusi prie sauso oro ir didelių temperatūros svyravymų. Rytiniu provincijos pakraščiu teka Desagvaderas, o per provinciją, iš kalnų, jo intakai – Tunujanas (*Río Tunnuyán*), Diamantė (*Río Diamante*), Atuelis (*Río Atuel*), Mendosa (*Río Mendoza*). Pietuose – Kolorado upės aukštupys. Dauguma upių sausrų metu išdžiūsta. Gausu laikinų ežerų, druskos lygumų. Didelė dalis upių patvenkta (El Nihuljo, Agva del Toro, Karisalio tvenkiniai). Kalnuose yra ežerų, kalnų ledynų. Gamtos rezervatai: Akonkagvos, Tupungato, Ljankanelo ežero, El Pajeno.

## Ekonomika
Svarbiausia ūkio šaka – žemės ūkis. Vynuogininkystė (70 % šalies vyno produkcijos), sodininkystė (obuoliai, slyvos, kriaušės, alyvuogės, vyšnios, persikai, svarainiai), daržininkystė, bitininkystė. 14 % Argentinos naftos rezervų glūdi Mendosos provincijoje. Kalkių ir urano gavyba. Vyndarystė; maisto, naftos rafinavimo, cemento pramonė. Turizmas (~ 700 000 lankytojų per metus).

## Gyventojai
Provincijoje gyvena beveik 2 milijonai gyventojų (4 % Argentinos gyventojų). Dauguma jų susitelkę dvejuose regionuose: šiaurės vakaruose (aplink Mendosą) ir pietuose (aplink San Rafaelį). Rečiausiai gyvenami šiaurės rytų ir pietvakarių rajonai.

Didžiausi miestai (2010 m.):
* Gvaimaljenas (252,6 tūkst. gyventojų)
* Godoi Krusas (191,2)
* Las Herasas (189,0)
* San Rafaelis (118,0)
* Mendosa (114,8)
* Maipu (106,6)
* Luchan de Kujas (82,6)
* San Martinas (79,4)
* Rivadavija (31,0)
* Cheneral Alvearas (29,9)
* Tunujanas (28,8)
* Malargujė (21,6)
* Tupungatas (13,2)
* Rodeo del Medijas (12,3)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Provincijos žemėlapis
* Oficiali svetainė
* Turizmas Mendosos provincijoje
Gintaras Karosas

**Gintaras Karosas** (g. 1968 m. birželio 25 d. Kryžiokuose, Vilniaus rajonas) – Lietuvos menininkas, visuomenės bei kultūros veikėjas, Europos parko ir Liubavo muziejų įkūrėjas, VĮ Europos parkas prezidentas.

## Biografija
1998 m. baigė skulptūrą Vilniaus dailės akademijoje. 1991 metais pastatė pirmąją skulptūrą Europos parke – „Europos parko simbolį“, kuri buvo paskata kitiems menininkams prisidėti prie Europos parko plėtros. Gintaras Karosas yra viso Europos parko 55 ha kraštovaizdžio autorius. Be šio kūrinio, Europos parke stovi šie didelio mastelio Gintaro Karoso kūriniai: „LNK Infomedis“, „Europos centro monumentas“, „Jūsų patogumui“, „Vieta“, „Pamatai/Langas“, „Nuo svajonės iki dabar“, „Besikeičiantys“, „Ženklas“, „Siena“, „Kultūra“, „Kristijonui Donelaičiui“ ir kiti. 2001-2006 m. Europos parke sukūrė skulptūrinės architektūros Edukacijos centrą. 

2009–2011 m., 2011–2015 m., 2015–2019 m. ir nuo 2019 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Koalicijos *Kartu – už pažangą Vilniaus rajone!* iškeltas kaip nepartinis kandidatas 2015 m. dalyvavo rinkimuose į Vilniaus rajono merus ir surinko 17,26 proc. rajono gyventojų balsų (liko antroje vietoje po LLRA kandidato).

Sutuoktinė Lina.

## Įvertinimas
2006 m. Nacionalinė pažangos premija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gintaro Karoso svetainė
Tupungatas

**Tupungatas** () – ugnikalnis Andų kalnuose, *Cordón de Plata* kalnagūbryje, Argentinos (Mendosos prov.) ir Čilės (Santjago m. r.) pasienyje, 168 km į rytus nuo Santjago. Vienas aukščiausių kalnų Pietų Amerikoje (aukštis 6550 m, kitais duomenimis – 6800 m). Pavadinimas indėnų harpių k. reiškia „žvaigždžių stebėtojas“.

Paskutinis išsiveržimas įvyko 1986 m. Pirmieji įkopė Matthias Zurbriggen ir Stuart Vines.

## Nuorodos
* Tupungato ugnikalnis
Pasaulinis karas

**Pasaulinis karas** – tarptautinis karinis konfliktas, kuriame dalyvauja dauguma arba visos didžiosios pasaulio valstybės. Priimta laikyti, kad menamoje žmonijos istorijoje vyko du pasauliniai karai: Pirmasis (1914–1918) ir Antrasis (1939–1945). Kai kurių istorikų nuomone, pasauliniais karais gali būti laikomi ir kiti dideli kariniai konfliktai, pvz., Augsburgo lygos karas, Ispanijos įpėdinystės karas, Septynerių metų karas, Prancūzijos revoliuciniai karai, Napoleono karai, Šaltasis karas ir karas prieš terorą.

Terminas Trečiasis pasaulinis karas vartojamas hipotetiniam, ateityje galbūt vyksiančiam pasauliniam karui apibūdinti.

## Šaltiniai
Didžioji tarybinė enciklopedija

**Didžioji tarybinė enciklopedija** () – enciklopedinis leidinys, leistas Tarybų Sąjungoje, to meto didžiausia enciklopedija.

Iš viso buvo išleisti trys leidimai:
# 1926-1933 m. (66 tomai),
# 1950-1960 m. (52 tomai),
# 1969-1978 m. (30 tomų).

Nuo 1957 m. iki 1990 m. buvo leidžiami Didžiosios tarybinės enciklopedijos metraščiai.

## Pirmasis leidimas
Pirmasis leidimas buvo išleistas TSRS CK Prezidiumo 1925 m. įsaku (Maskvoje).

Įžanginiame leidimo žodyje buvo rašoma: «Dėmesio centre – TSRS, mūsų ūkio statyba ir mūsų valstybingumo, taip pat tarptautinis revoliucinis judėjimas».

Leidykla – "Tarybinė enciklopedija" («Советская энциклопедия»). Vyriausiasis redaktorius – akademikas Oto  Šmitas. Tiražas buvo apie 50–80 tūkst. egzempliorių.

Pirmojo leidimo Didžiosios tarybinės enciklopedijos apimtis – 65 tūkst. straipsnių, 12 tūkst. iliustracijų, daugiau kaip 1 tūkst. žemėlapių, apie 4,4 tūkst. lapų teksto. Kiekvieno pirmojo leidimo tome yra apie 8-10 spalvotų geografinių žemėlapių ir iki 20 iliustracijų atskiruose lapuose. Tekstai iliustruoti žemėlapiais, diagramomis, techniniais piešiniais. Didelė dalis iliustracijų yra medžio graviūros.

Pirmuoju leidimu buvo išleisti 65 tomai ir vienas papildomas, skirtas TSRS.

Tematinė struktūra atitiko laiko reikalavimus – gausu straipsnių iš ekonomikos, politikos ir tarybinės praktikos.

## Antrasis leidimas

## Trečiasis leidimas
Trečiojo leidimo vyriausiuoju redaktoriumi buvo 1964 m. Nobelio fizikos premijos laureatas Aleksandras Prochorovas. Leidimą sudarė 30 tomų ir vienas papildomas. 24 tomas sudarytas iš dviejų knygų, antra knyga skirta TSRS.

## Autoriai
Skyrių redaktoriai ir didelių straipsnių autoriai – garsūs tarybiniai mokslininkai ir valstybės veikėjai:
* Nikolajus Baranskis 
* Aleksejus Bachas
* Andrejus Bubnovas
* Nikolajus Burdenko
* Nikolajus Bucharinas
* Vasilijus Viljamsas
* Klimentas Vorošilovas
* Ivanas Gubkinas
* Igoris Grabaris
* Glebas Križanovskis
* Levas Kricmanas 
* Valerianas Kuibiševas 
* Anatolijus Lunačarskis 
* Nikolajus Meščeriakovas
* Vladimiras Miliutinas
* Vladimiras Obručevas
* Michailas Pokrovskis
* Eugenijus Preobraženskis
* Karlas Radekas
* Nikolajus Semaško
* I. Stepanovas-Skvorcovas
* Vasilijus Fesenkovas
* Michailas Frunzė
* Oto Šmitas ir kiti.

Vyr. redaktorius – akademikas Oto Šmitas (1924–1941).

## Taip pat skaitykite
* Didžioji Rusijos enciklopedija

## Nuorodos
* DTE tinklalapis internete
Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija

**Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija** (santr. ***MLTE***) – tritomė enciklopedija lietuvių kalba, išleista 1966–1971 m. Vilniuje. Enciklopediją parengė „Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos“ redakcija. Tiražas – 30 000 egz. Vyriausiasis redaktorius – Juozas Matulis.

1975 m. išleistas MLTE priedas – „Abėcėlinė vardų rodyklė“".

## Išleisti tomai
* 1966, T. 1: A-J, 735, [1] p., [16] iliustr. lap.
* 1968, T. 2: K-P, 958, [2] p., [26] iliustr. ir žml. lap.
* 1971, T. 3: R-Ž, 953, [7] p., [23] iliustr. ir žml. lap.
* 1975, Abėcėlinė vardų rodyklė, 222 p.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Mažoji tarybinė enciklopedija

**Mažoji tarybinė enciklopedija**, **MTE** (rus. **Малая советская энциклопедия (МСЭ)**) – vidutinės apimties visuotinė enciklopedija.

## Leidimai

Mažoji tarybinė enciklopedija TSRS buvo išleista tris kartus:

* 1 leidimas – 1928–1931 10 t., pirmoji daugiatomė tarybinė enciklopedija, kuri buvo parengta iki galo ir sėkmingai išleista visa.
* 2 leidimas – 1933–1941, 1947, 11 t.
* 3 leidimas – 1958–1960, 10 t.

## Leidyba
Mažąją tarybinę enciklopediją parengė spaudai bei išleido leidykla „Tarybinė enciklopedija“.
MLE (reikšmės)

Terminas bei santrumpa MLE turi keletą reikšmių:

# Mažosios Lietuvos enciklopedija;
# Magister Legum Europae – akademinis laipsnis;
#.
Europos teisės magistras

**Europos teisės magistras** (, **MLE**, LL.M. Eur.; pažodžiui - Europos teisių mokytojas) – kvalifikacinis teisės magistro laipsnis, suteikiamas baigus podiplomines studijas Europos (ES, ES valstybių) teisės bei Europos studijų (*European Studies*) srityje. Studijų programa, struktūra panaši kaip ir LL.M. programos atveju.

Greta ES teisės studijų gilinamasi į ES šalių teisines sistemas, nagrinėjama politinė, ekonominė bei socialinė santvarka. Studijos baigiamos kvalifikaciniu magistro egzaminu. Kai kuriuose universitetuose privalomas studijų semestras užsienio aukštojoje mokykloje.

## Nuorodos
* MLE programa Hanoverio universitetas 
* MLE programa  Gėtingeno universitetas
Maipas

**Maipas** () – ugnikalnis (stratovulkanas) Andų kalnuose, Argentinos (Mendosos prov.) ir Čilės (Santjago m. r.) pasienyje. Aukštis 5264 m (kitais duomenimis 5323 m). Paskutinis išsiveržimas įvyko 1908 m. Papėdėje yra patvenktinis Diamantės ežeras.

## Nuorodos
* www.volcano.si.edu puslapis apie Maipo ugnikalnį
Klivija

**Klivija** (*Clivia*) – amarilinių (*Amaryllidaceae*) šeimos augalų gentis. Kilę iš Pietų Afrikos. Neturi svogūno kaip kiti šios šeimos atstovai. Klivijų yra 4 pagrindinės rūšys: raudonoji klivija (*Clivia miniata*), Gardeno klivija (*Clivia gardenii*), bestiebė klivija (*Clivia coulescens*) ir kilnioji klivija (*Clivia nobilis*), bet šiuo metu yra išvesta daugybė *clivia miniata* ir kitų klivijų veislių. Šio augalo pavadinimas kilęs iš 1866 m. mirusios Nortunberlendo hercogienės Scharlote Clive vardo.

Klivijos lapai ilgi, linijiški į abi puses išaugantys. Šios gėlės žiedynkotis išauga maždaug iš vidurio. Ant žiedynkočio būna daug žiedų (dažniausiai keliolika). Dažniausia žiedų spalva – oranžinė.

## Priežiūra
Klivijas prižiūrėti gan sunku. Jos nežydės, jei žiemą negaus bent poros mėnesių poilsio žemesnėje temperatūroje. Lapkričio – vasario mėn. reikia klivijas laikyti maždaug 10 °C temperatūroje ir laistyti tik tiek, kad žemė neišdžiūtų. Pasirodžius žiedynkočiui tręšti kas dvi savaites žydinčių augalų trąšomis. Klivijos ilgai nežydi, bet jos žiedeliai skleidžiasi ne vienu metu, taigi keletą savaičių ji būna pasidabinusi bent keliais žiedais.

## Dauginimas

Yra trys dauginimo būdai: atskiriant mažą augalą nuo motininio, šaknų gumbais ir sėklomis, bet lengviausias pirmas būdas. Auginimas iš sėklų reikalauja daug dėmesio, žinių ir laiko.


Vaizdas:Klivija2 resize.JPG|Klivija (*Clivia*)
Vaizdas:Klivija3 resize.JPG
Image:Clivia20080516.jpg