open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Imperatorius Guangsu

**Zaitian** arba **Guangsu** (1871 m. rugpjūčio 14 d. – 1908 m. lapkričio 14 d.) – vienuoliktasis mandžiūrų Čingų dinastijos Kinijos imperatorius.

## Gyvenimas
Guangsu gimė Pekine, imperatoriškuose rūmuose, jo tėvas buvo princas Čunas. Guangsu turėjo brolį vardu Puiy.

1875 m. lapkričio 14 d. mirė Guangsu pusbrolis imperatorius Zaičunas. Iš tiesų už Zaičuną valdė jo motina Cisi, nes šis buvo dar per jaunas. Cisi įpėdiniu pasirinko savo sūnėną – vos ketverių sulaukusį Guangsu. Dėl neaiškių priežasčių staiga mirė Guangsu motina. Manoma, kad ją nunuodijo arsenu. Už jaunąjį imperatorių kaip regentė valdė mirusio imperatoriaus Jidžu (Zaičuno tėvo) žmona Ciao.

1881 m. Ciao mirė ir devynerių metų imperatoriaus regentė tapo Zaitiano teta Cisi.

Cisi nekentė modernių užsienietiškų technologijų, o Guangsu priešingai – jomis žavėjosi.

Galiausiai Guangsu išsiuntė Cisi iš rūmų. Bet Cisi nepasidavė – ji tyliai stebėjo, kaip reformų ėmęsis jos sūnėnas praras populiarumą. 1898 m. Cisi su jai ištikimų kariškių pagalba įvykdė perversmą. Visi Guangsu tarnai ir patarėjai buvo ištremti arba išžudyti. Cisi jaunąjį imperatorių įkalino ežero saloje.

Kai vykdavo oficialūs renginiai, kuriuose turėjo dalyvauti Guangsu, imperatorius buvo atvesdinamas iš nelaisvės, bet jis politinio vaidmens nebeturėjo.

 Po imperatoriaus mirties sostą perėmė Guangsu brolis Puyi, kurį įpėdiniu paskyrė Cisi.

## Mirtis
Imperatoriaus Guangsu mirties aplinkybės neaiškios. Jis mirė 1908 m. lapkričio 14 d. Mirties dieną jam buvo 37 metai. Kaip tik tą dieną prieš 33 metus jis užėmė Kinijos imperijos sostą. Po 22 valandų mirė ir Cisi. 2008 m. teismo medicinos ekspertai nustatė, kad Guangsu, kaip ir jo motiną, nunuodijo arsenu.

## Šaltiniai
Drohičino aukštuma

**Drohičino aukštuma** () – mezoreljefas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Šiaurėje ribojasi su Bielsko lyguma, šiaurės vakaruose su Aukštutinės Mazovijos aukštuma, pietuose su Vakarinio Bugo upe ir Palenkės Bugo kanjonu, rytuose ribojasi su Gudija. Aukščiausias taškas 210 m aukštyje virš jūros lygio, šalia Radziviluvkos kaimo. Vietomis aukštumoje plyti ozo kalvos, keimai ir moreninės liekanos. Netoli Mielniko yra mergelio kreidinių uolienų. Apie 24 % aukštumos sudaro miškai. Didžiausios gyvenvietės Semiatičė, Cechanovecas ir Drohičinas. Aukštumoje teka Nužeco upė.
Ilemistė

**Ilemistė** arba **Julemistė** () – ežeras šiaurinėje Estijoje, didžiausias iš supančių Talino miestą. Plotas – 9,4 km², ilgis – 4,1 km, plotis – 3,2 km. Nuo XIV a. tai pagrindinis miesto geriamojo vandens šaltinis. Ežerą maitina Kurnos upelio ir Piritos upės (per Vaskjalos–Ilemistės kanalą) vandenys.

Ant rytinio ežero kranto yra įsikūręs Talino oro uostas. Miestui geriamąjį vandenį tiekiančios bendrovės „AS Tallinna Vesi“ gamykla pastatyta ant šiaurinio ežero kranto. 90 % vandens tiekiama iš ežero, kiti 10 % – iš požeminių šaltinių, kas nėra būtina, nes ežeras visiškai gali aprūpinti visą miestą. 2005 m. vandens suvartojimas siekė 60 000 m³ per dieną. Tokiu atveju, jeigu ežeras taptų užterštas, vanduo būtų tiekiamas išimtinai iš požeminių šaltinių.

## Mitologija
Ežero dugne guli riedulys, pavadintas *Lindakivi* (Lindos akmuo) vardu. Pasak estų mitologijos, vieną iš riedulių Linda norėjo nunešti link Kalevo kapo, esančio ant Katedros kalvos, tačiau šis iškrito iš jos prijuostės. Ji atsisėdo ant riedulio ir ėmė verkti, tokiu būdu sukurdama ežerą.

Taip pat manoma, jog ežere gyvena legendinė mitologinė būtybė Ilemistė, sutikta ji paklaustų: „Ar Talinas jau baigtas statyti?“. Jeigu tas žmogus atsakytų „Taip“, būtybė užtvindytų miestą. Todėl teisingas atsakymas turėtų būti: „Ne, dar daug ką reikia atlikti“.

## Incidentai
2010 m. „DHL Express“ krovininis orlaivis Antonov An-26 buvo priverstas leistis ant užšalusio Ilemistės ežero, avarijos metu išsiliejo 1,5 t kuro. Laimei, teršalai buvo greitai pašalinti, nė vienas iš 6 įgulos narių nepatyrė sužalojimų.

## Šaltiniai
Kahuzi-Bjegos nacionalinis parkas

**Kahuzi-Bjegos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Pietų Kivu provincijoje, netoli vakarinio Kivu ežero kranto ir Ruandos sienos. Parkas įkurtas 1970 m. ir apima 6000 km² teritoriją. 

Vidutiniškai per metus parke palyja apie 1 800 mm lietaus, maksimali oro temperatūra siekia 18 °C, mažiausia – 10.4 °C.

Parkas apima miškingus kalnus (aukštis iki 3307 m, Kahuzio k.), kuriuose gyvena nykstantis kalnų gorilų porūšis *Gorilla beringei graueri*. XX a. pab. čia gyveno ~600 šių gorilų. 1980 m. Kahuzi-Bjegos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, bet nuo 1997 m. yra rizikos grupėje, kadangi dėl brakonieriavimo, miškų naikinimo, karinių konfliktų gorilų populiacija sparčiai nyksta.

Parke gausu floros ir faunos įvairovės. Remiantis 2003 m. Laukinės gamtos apsaugos draugijos atliktu tyrimu, parke yra maždaug 349 paukščių ir 136 žinduolių rūšys.

## Šaltiniai
Salongos nacionalinis parkas

**Salongos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje, Bandundu, Vakarų Kasajaus ir Pusiaujo provincijų teritorijose. Įkurtas 1970 m. ir apima net 36 000 km² teritoriją.

Nacionaliniame parke saugomi žmogaus mažai paliesti Kongo džiunglių plotai su čia paplitusiais retais gyvūnais – mažosiomis šimpanzėmis, salongais, rudaisiais kolobais, afrikiniais miškiniais drambliais, afrikiniais siaurasnukiais krokodilais, konginiais povais. Parkas pasiekiamas tik vandens keliais. Čia gyvena bantų tauta ijaelimai.

1984 m. Salongos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, bet nuo 1999 m. yra rizikos grupėje dėl paplitusio brakonieriavimo.
Estijos apskritys

**[[Estija]]** administraciškai suskirstyta į 15 **apskričių** (*maakond*). Šis suskirstymas galioja nuo 1990 m. sausio 1 d. Kiekviena apskritis yra padalinta į dviejų tipų savivaldybes: 33 miesto savivaldybes ar **miestus** (*linn*) ir 194 kaimo savivaldybes ar **valsčius** (*vald*).

## Sąrašas

Estijos apskritys (pavadinimai pagal Europos vietovardžių žodyną):

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Estonia: Administrative Division (Citypopulation.de)
* Counties of Estonia (Statoids.com)
Karpis (Italija)

**Karpis** () – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Modenos provincijoje.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo *carpinus betulus*, skroblo, kuris ypač buvo paplitęs Po lygumoje viduramžiais. Priešistoriniais laikais čia gyveno Vilanovos kultūros atstovai.

Lombardų karalius Aistulfas Karpio pilyje pastatė Šv. Marijos bažnyčią 752 m. Tai buvo dabartinio miesto pradžia. 1319-1525 m. Karpį valdė Pio šeima, o vėliau Estės kaip Modenos kunigaikštystės dalį.

Miestas gavo Sidabro medalį už karinę drąsą pasipriešinant nacių okupacijai per Antrąjį pasaulinį karą.

Karpyje yra kasmetinio Italijos maratono finišas, o startas Maranele. Renginy dalyvauja apie 1000 sportininkų, jis vyksta nuo 1988 m.

## Sportas
* Carpi FC 1909 futbolo klubas.
* „Stadio Sandro Cabassi“ stadionas, talpa 5 500.
Modenos provincija

**Modenos provincija** () – Italijos provincija Emilijos-Romanijos regione. Provincijos sostinė – Modena.

## Didžiausios savivaldybės
Virungos nacionalinis parkas

**Virungos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Šiaurės Kivu provincijoje, netoli Ruandos ir Ugandos sienų. Įkurtas 1925 m. ir apima 7800 km² teritoriją.

Į nacionalinio parko teritoriją patenka unikalūs Virungos ir Ruvenzorio kalnų masyvai su užgesusiais ir tebeaktyviais ugnikalniais (Niragongas, Njamuragira). Čia galima išvysti įvairius biomus – savanas, retmiškius, kalnų džiungles, senecijų ir lobelijų sąžalynus aukštikalnėse. Virungos nacionaliniame parke prieglobstį randa reti gyvūnai – tarp jų ir kalnų gorilos (*Gorilla beringei beringei*). Taip pat yra afrikinių miškinių dramblių, šimpanzių, okapijų, žirafų, afrikinių buivolų, endeminių paukščių.

Nacionalinis parkas įkurtas 1925 m. Belgijos karaliaus Alberto I iniciatyva ir pavadintas jo garbei. Tai buvo pirmasis nacionalinis parkas Afrikoje. 1960 m. Kongui paskelbus nepriklausomybę, padėtis parke ėmė blogėti. Vėliau su užsienio šalių iniciatyva parko priežiūra atstatyta, Virunga tapo populiarus turistinis objektas. 1979 m. Virungos nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Prasidėjus Ruandos genocidui ir po jo vykusiems Kongo karams padėtis ženkliai pablogėjo – išplito brakonieriavimas, nekontroliuojamas gamtos naikinimas, reindžeriai nužudyti arba paliko parką. Nuo 2008 m. parkas vėl pradėtas lankyti turistų, atkurta infrastruktūra.


Image:Nyiragongo by Night.jpg|Niragongo ugnikalnis
Image:Virunga Mountain Gorilla 1.jpg|Kalnų gorilos
Image:Ruwenzori Mountains Virunga National Park.jpg|Ruvenzorio aukštikalnės
Afodijai

**Afodijai** (*Aphodiidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima.

## Išvaizda, biologija
Daugiausiai smulkūs ir vidutinio dydžio vabalai. Kūnas pailgas.

Vystosi įvairių gyvūnų išmatose; kai kurios rūšys pūvančiose augalų liekanose, rečiau dvėsenoje.

## Taksonomija
Ilgai buvo laikoma kaip *[[Scarabaeidae]]* pošeimis (*Aphodiinae*). Naujesni tyrimai šį pošeimį išskyrė į atskirą šeimą.

## Lietuvos afodijai
Lietuvoje aptinkama apie 40 rūšių.
Manilaidas

**Manilaidas** () – Estijai priklausanti salelė Rygos įlankoje, tarp Kihnu salos ir Testamos pusiasalio žemyninėje šalies dalyje. Plotas 1,9 km², plotis – 0,5 km, aukščiausia vieta – 5,2 m virš jūros lygio. Kartu su šalimais esančiomis negyvenamomis salelėmis Sorgu ir Anilaidu sudaro Manijos gyvenvietę. Administraciškai priskiriama Testamos valsčiui, Pernu apskrityje.

Pirmą kartą dokumentuose paminėta 1560 m. Sala buvo negyvenama iki 1933 m., kai iš kaimyninės Kihnu salos čia gyventi atsikraustė apie 100 gyv. Geriausiais laikais Manilaide gyveno apie 150 gyventojų. Vėliau, tarybiniu laikotarpiu, jų skaičius sumažėjo. 2011 m. duomenimis, Manilaide gyvena 47 žmonės.

Daugiausia veši pievos, miškų beveik nėra. Salos centre yra *Kokkõkivi* riedulys (didžiausias Pernu apskrityje). Jo aukštis siekia 3,4 m, masė – 20 m³. Papinos pusiasalio kyšulyje stovi 8 m aukščio švyturys. 1991 m. sala paskelbta gamtos rezervatu. Manilaidą galima pasiekti keltu iš Munalaiu prieplaukos, esančios žemyninėje šalies dalyje. Žiemą užšalus Rygos įlankai salą galima pasiekti ledo keliu.


Vaizdas:Manilaiu tulepaak.JPG|Švyturys
Vaizdas:Manija külakeskus.jpg|Gyvenvietės centras
Vaizdas:Kokkõkivi.JPG|Riedulys


## Šaltiniai
Njamuragira

**Njamuragira** () – aktyvus ugnikalnis Kongo Demokratinės Respublikos rytuose, Šiaurės Kivu provincijoje, Virungos kalnuose 25 km į šiaurę nuo Kivu ežero. Kartu su netoliese esančiu Niragongo ugnikalniu, Njamuragira yra aktyviausias ugnikalnis Afrikoje. Ugnikalnio tūris 500 km³, plotas 1500 km². Kūgis sudarytas iš bazalto, lėkščiašlaitis, nežymus, palyginti su ryškiu Niragongo kūgiu. Didžiausias aukštis – 3058 m. Yra 2 x 2,3 km skersmens kaldera, kurios sienų aukštis siekia 100 m.

Njamuragiros išsiveržimų metu išskiriama daug sieros dioksido, o skystos lavos upės nuteka iki pat Kivu ežero, krateryje kartais susidaro lavos ežerai. Ugnikalnis patenka į Virungos nacionalinį parką.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Desireless

**Klod Frič Mentrop** (*Claudie Fritsch-Mentrop*; g. 1952 m. gruodžio 25 d.) – Prancūzijos dainininkė, žinoma slapyvardžiu **Desireless**. Išgarsėjo 1986 m. išleistu pasauliniu hitu *Voyage, voyage*.

Klod Frič Mentrop gimė Paryžiuje. Pradžioje ji baigė drabužių dizaino studijas ir bandė tapti dizainere. Buvo kelis kartus nuvykusi į Indiją. Vėliau susipažino su prodiuseriu Jean-Michel Rivat bei dainų autoriumi François Tabah ir pradėjo dainininkės karjerą. 1986 m. Desireless debiutavo singlu *Voyage, voyage*, kuris susilaukė labai didelio populiarumo visame pasaulyje – užėmė topų viršūnes daugelyje Europos šalių, Azijoje. Daina neprarado populiarumo ilgą laiką, ją perdainavo kiti žymūs atlikėjai („Gregorian“, Kate Ryan, „Soap&Skin“). 1990 m. atlikėja išleido pirmąjį albumą *François*. Dainininkė tebėra aktyvi muzikos pasaulyje iki šių laikų.

## Diskografija

* *François* (1989 m.)
* *I love you* (1994 m.)
* *Ses plus grands succès* (2003 m.)
* *Un brin de paille* (2004 m.)
* *More love and good vibrations* (2007 m.)
* *Le Petit Bisou* (2009 m.)
* *L’expérience Humaine* (2011 m.)

## Nuorodos
*
Rudasis pievasprakšis

**Rudasis pievasprakšis** (*Anostirus castaneus*) – sprakšių (*Elateridae*) šeimos vabalas.

## Išvaizda, biologija

Suaugę vabalai vidutinio dydžio (9 – 10 mm). Priešnugarėlė suapvalėjusi, tankiai ir švelniai taškuota, apaugusi rusvai gelsvais nelygiai išsidėsčiusiais (debesėliais) plaukeliais. Antsparniai geltoni su juoda viršūne, su taškuotomis vagutėmis. Kojos ir antenos juodos. Patelių antenos šukiškos, patinėlių – pjūkliškos.

Lervos plėšrios. Vystosi trūnijančioje medienoje, rečiau dirvoje, kurioje gausu organinių atliekų.

Vabalai skraido pavasarį ir pirmoje vasaros pusėje. Dažniausiai gyvena medžių viršūnėse, todėl sugaunami ne dažnai.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvoje gyvenantys sprakšiai

## Šaltiniai
Violetinis limoniskas

**Violetinis limoniskas** (*Limoniscus violaceus*) – sprakšių (*Elateridae*) šeimos vabalas. Vystosi senų, brandžių, lapuočių medžių pūvančiuose kamienuose. Dėl tokių buveinių mažėjimo sparčiai nyksta.

## Išvaizda, biologija
Vidutinio dydžio (10–12 mm). Juodas, turintis violetišką ar mėlyną blizgesį. Antsparniai su taškuotomis vagutėmis.

Lervos vystosi senuose trūnijančių lapuočių medžių kamienuose, kurie su didelėm drevėm, tuščiaviduriai, pūvantys, pažeisti grybų. Kartais lervų galima atrasti ir dirvožemyje, prie tokių pūvančių medžių.

## Paplitimas
Aptinkamas Vakarų ir Vidurio Europoje: Ispanijoje, Prancūzijoje, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Austrijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Rumunijoje, Slovakijoje, Estijoje.
Anksčiau buvo aptinkamas ir Danijoje bei Lenkijoje, bet manoma, kad šiose šalyse jau išnykęs.

Nors arealas platus, tačiau visame šiame regione labai retas, aptinkamas tik pavienėse, izoliuotuose buveinėse, kuriose auga seni medžiai.

Lietuvoje neaptiktas, tačiau tikėtina, kad galėtų gyventi, kadangi buvo aptiktas kaimyninėse šalyse (Danijoje, Estijoje, Lenkijoje).

## Apsauga
Įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.

2010 m įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą į Nykstančių (Endangered) kategoriją.

Įrašytas į Danijos, Didžiosios Britanijos, Čekijos raudonąsias knygas.

## Šaltiniai
Limoniskai

**Limoniskai** (*Limoniscus*) – sprakšių (*Elateridae*) šeimos vabalų gentis.

Europoje gyvena dvi rūšys:
* Violetinis limoniskas (*Limoniscus violaceus* P. W. J. Müller, 1821)
* *[[Limoniscus suturalis]]* Gebler, 1845

Kitos rūšys:
* *[[Limoniscus ainu]]*
* *[[Limoniscus amamiensis]]*
* *[[Limoniscus atricolor]]*
* *[[Limoniscus elegans]]*
* *[[Limoniscus hinakurai]]*
* *[[Limoniscus hiramatsui]]*
* *[[Limoniscus hosodai]]*
* *[[Limoniscus imitans]]*
* *[[Limoniscus katoi]]*
* *[[Limoniscus kawaharai]]*
* *[[Limoniscus kraatzi]]*
* *[[Limoniscus limbatipennis]]*
* *[[Limoniscus montivagus]]*
* *[[Limoniscus naomii]]*
* *[[Limoniscus nihonicus]]*
* *[[Limoniscus niponensis]]*
* *[[Limoniscus ogatai]]*
* *[[Limoniscus rufipennis]]*
* *[[Limoniscus rufovittatus]]*
* *[[Limoniscus takabai]]*
* *[[Limoniscus vittatus]]*
* *[[Limoniscus wittmeri]]*
* *[[Limoniscus yamato]]*
Rešketa

**Rešketa** – upė vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Telšių rajone; Virvytės kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda 3 km į pietus nuo Žarėnų, šalia Girkantiškės kaimo. Aukštupyje prateka Reškečio ežerą. Toliau teka į pietryčius, rytus miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis (per Rešketos, Šilų, Babrungo pelkes). Įteka į Virvytę 98 km nuo jos žiočių, 1 km į pietus nuo Janapolės.

Intakai: Graužupis, Šaltupis, Žiezdrė (kairieji), Rudupis (dešinysis).

Upės vaga daug kur sureguliuota, vasarą užželia vandens augmenija. Vidutinis vagos nuolydis – 82 cm/km. Žiemą upės aukštupys kartais įšąla iki dugno, o vasarą – išdžiūsta. Didžiausias debitas ties Gudeliais – 25,2 m³/s, vidutinis – 0,98 m³/s, minimalus žiemą – 0,064 m³/s, minimalus vasarą – 0,067 m³/s.

Prie Rešketos yra Pareškečio ir Gudelių kaimai.

Upėvardis neaiškios kilmės, galbūt susijęs su *rėkšti* (*reškia, rėškė*; „skinti“). Plg.  („jaukti, rausti, knisti“),  („būti atskilusiam, atskelti“).

## Šaltiniai
Estijos kunigaikštystė

**Estijos kunigaikštystė** gali reikšti tris valdas, skirtingais laikotarpiais egzistavusias šiaurinės Estijos teritorijoje:
* Estijos kunigaikštystė (1219–1346) – Danijos Estija;
* Estijos kunigaikštystė (1561–1721) – Švedijos Estija;
* Estijos kunigaikštystė (1721–1917) – Estijos gubernija.
Servės pusiasalis

**Servės pusiasalis** () – pusiasalis Estijoje, piečiausioje Saremos salos dalyje. Plotas siekia apie 180 km², ilgis – 32 km, plotis siauriausioje vietoje siekia apie 3,2 km, o plačiausioje – 10 km. Į pietus nuo pusiasalio yra Irbės sąsiauris, jungiantis Baltijos jūrą su Rygos įlanka. Administraciškai priklauso Saremos valsčiui, iki 2017 m. čia buvo dvi savivaldybės - Torgu ir Salmės.

Pirmą kartą paminėtas 1234 m. Svorvės (*Sworve*) vardu. Istoriškai pusiasalis turėjo didelę reikšmę jūrų kelio į Rygą per Irbės sąsiaurį kontrolei. Pirmojoje XX a. pusėje Rusijos imperija pusiasalio pakrantėse įrengė galingas pakrantės artilerijos baterijas. Po 1940 m. pakrantės įtvirtinimus statė Tarybų Sąjunga. Antrojo pasaulinio karo metu pusiasalyje vyko keli mūšiai tarp vokiečių ir sovietų karinių pajėgų, pirmas - 1941 m. puolant Vokietijos armijai, antras 1944 m. sovietams vykdant puolamąją išsilaipinimo Vakarų Estijos salyne operaciją 1944 m. Yra išlikusių kareivinių, angarų, slėptuvių nuo oro antpuolių bei raketų paleidimo aikštelių liekanų. Iki šiol kai kuriose atokiose teritorijose nesaugu vaikščioti dėl galimai užsilikusių nesprogusių šovinių.

Servės pusiasalis dalinai paskelbtas saugoma teritorija. Jame yra įsteigti *Viieristi* ir *Ohessaare* gamtos rezervatai. Pusiasalis žymus unikaliais gamtos traukos centrais, kaip kad vakaruose 11 km besitęsiančiomis bei 16 m aukštį siekiančiomis Jervės smėlio kopomis. Į pietus nuo kopų plyti pelkių ir pievų plotai. Pusiasalis miškingas, paplitę kukmedžiai, šermukšniai, paprastosios vinkšnos, gebenės, orchidėjos. Randama daug retų paukščių, gėlių ir vabzdžių rūšių. Yra 1966 m. pastatytas 21 m aukščio paminklas bei 2004 m. įrengtas nedidelis paminklinis akmuo kritusiems kariams atminti. Pietuose esančiame Servės kyšulyje stovi 52 m aukščio cilindro formos betoninis švyturys, pastatytas 1960 m., vietoje 1770 m. statyto akmeninio švyturio, kuris buvo nugriautas karo metu 1944 m. 1945 m. šioje vietoje buvo suręstas laikinas medinis švyturys.

Pusiasalyje gyvena apie 400 žmonių, kurių dauguma yra pensinio amžiaus. Prieš karą Servės pusiasalis buvo tankiausiai apgyvendinta Estijos kaimo vietovė.

Piečiausioje pusiasalio vietoje 1960 m. pastatytas cilindrinis gelžbetoninis švyturys, pakeitęs čia stovėjusį 1770 m. pastatytą akmeninį švyturį, kuris buvo sugriautas per sovietų ir vokiečių kovas 1944 m. Iki 1960 m. buvo pastatytas laikinas medinis švyturys.

## Išnašos

## Nuorodos
Danijos Estija

**Estijos kunigaikštystė** arba **Estijos hercogystė** (, ), dar vadinama **Danijos Estija** – Danijos karalystės vasalinė valstybė, kuri gyvavo nuo 1219 iki 1346 m. dabartinėse šiaurės Estijos teritorijose.

## Istorija
Iki kunigaikštystės įkūrimo jos teritorijose egzistavo senovės estų žemės Revala, Viruma ir Harja. Kunigaikštystės įkūrimas buvo dalis kryžiaus žygių į Pabaltijį proceso, kuomet Romos popiežius suteikė Danijos karaliui Valdemarui II visišką laisvę kolonizuoti pagonių estų žemes. Po sutarties su Rygos vyskupu, karalius 1219 išsilaipino šiaurinėje Estijoje, ten, kur dabar yra Talinas. Ten danų pajėgos susirėmė su vietinių pagonių pajėgomis. Pasak legendos, būtent šio mūšio metu iš dangaus pasirodė Danijos vėliava, tapusi visų Skandinavijos vėliavų propotipu.

Kadangi tuo pat metu Livonijos ordinas kolonizavo estų teritorijas iš pietų, susikirto Danijos ir Livonijos interesai. Pirminė siena tarp Livonijos ir Danijos buvo nustatyta 1220 m., kuomet Danija, be dviejų šiaurinių žemių, gavo ir Harjos bei Jervos žemes. Tačiau 1227 m. Livonija išvijo danus iš Estijos. Po dešimties metų, 1238 m., Livonijai nusilpus po nesėkmingo Saulės mūšio, ordinas sudarė naują sutartį su Danija, pagal kurią Danija atgavo senąsias Revalos, Virumos ir Harjos žemes. Sugrįžę danai pradėjo karą su Naugardo respublika, per kurį nukariavo dalį vodų žemių.

Svarbiausi kunigaikštystės centrai buvo Revalis, Rakverė ir Narva.

1332 m. mirus Danijos karaliui Kristofui II, karalystėje prasidėjo neramumai, kurie reiškėsi ir Estijoje, kur kovojo kelios politinės jėgos. Tuo pat metu krašto gilumoje sukilo estai (Estų sukilimas (1343)), ir tuo pasinaudojęs Livonijos ordinas užėmė teritorijas. 1346 m. Danija pardavė ordinui Estiją už 19 tūkst. Kelno markių. Oficialiai valdžios perdavimas įvyko lapkričio 1 d.

## Valdymas
Kunigaikštystę oficialiai valdė Estijos kunigaikštis (), kurio nuo 1269 m. buvo tituluojami Danijos karaliai. Realią valdžią teritorijoje nuo 1240 m. turėjo Danijos skiriami vicekaraliai (. Jų sąrašas yra:
* ? 1240–1248
* Saxo Aginsun 1248–49
* Stigot Agison 1249
* Saxo 1254–57
* Jakob Ramessun 1259
* Woghen Palissun 1266
* Siverith 1270
* Eilard von Oberch 1275–1279
* Odewart Lode 1279–1281
* Letgast 1285
* Friedrich Moltike 1287
* Johann Sialanzfar 1288
* Nils Axelsson 1296
* Nikolaus Ubbison 1298
* Johann Saxesson 1304
* Johannes Canne 1310
* Ago Saxisson 1312–1313
* Heinrich Bernauer 1313–1314
* Johannes Kanna 1323
* Heinrich Spliit 1329
* Marquard Breide 1332–1335
* Konrad Preen July 1340 – May 1343
* Bertram von Parembeke 1343
* Stigot Andersson 1344–1346
Stenus bimaculatus

***Stenus bimaculatus*** – trumpasparnių (*Staphylinidae*) šeimos vabalas.

## Išvaizda, biologija
Apie 6 mm ilgio, juodas. Sutrumpėję antsparniai turi po geltoną apvalią dėmę viduryje. Per priešnugarėlę eina vagutė. Priešnugarėlė ir antsparniai tankiai taškuoti. Kojų šlaunys ir blauzdos rusvos. Akys stambios, užima visą šoninį galvos kraštą.

Vabalai plėšrūs, minta smulkiais nariuotakojais.

Aptinkamas drėgnuose buveinėse: pievose, pelkėse, drėgnuoe miškuose.

Lietuvoje neretas.
Bordžijų giminė

**Bordžijų giminė** – įtakinga ispanų kilmės Renesanso laikų giminė. Jai priklausė du popiežiai, Kalikstas III ir Aleksandras VI. Popiežius Inocentas X taip pat buvo kilęs iš Bordžijų – tolimas Aleksandro VI proanūkis.

Bordžijos garsėjo kaip korumpuoti politikai ir dosnūs menų rėmėjai. Šiais laikais giminė labiausiai žinoma dėl savo korumpuoto ir žiauraus valdymo. Ypatingai Aleksandro VI laikais, jie buvo kaltinami daugybe nusikaltimų, įskaitant vagystėmis, politinių oponentų žmogžudystėmis (ypač nuodijimais), prievartavimais, orgijų organizavimais, incestu, simonija, santuokine neištikimybe ir kitais. Kovodami dėl galios ir įtakos, Bordžijos tapo kitų įtakingų to laikmečio šeimų priešais, visų pirma Medičių ir Sforcų. Tikėtina, kad dauguma jiems priskirtų nusikaltimų tebuvo priešų skleista propaganda.

## Žymesni Bordžijos

Vaizdas:Calixtus III.jpg|Popiežius Kalikstas III (1378-1458)
Vaizdas:Pope Alexander Vi.jpg|Rodrigas Bordžija – Popiežius Aleksandras VI (1431-1503)
Vaizdas:Cesareborgia.jpg|Čezarė Bordžija (1475-1507), kardinolas
Vaizdas:Ritratto di donna del Cinquecento.jpg|Lukrecija Bordžija (1480-1519), Aleksandro VI duktė


## Šaltiniai
Pirėninis kurmėnas

**Pirėninis kurmėnas** (*Galemys pyrenaicus*) – kurminių (*Talpidae*) šeimos vabzdžiaėdis žinduolis, vienintelis pirėninių kurmėnų (*Galemys*) genties atstovas. Aptinkamas tik Pirėnų pusiasalyje.

## Išvaizda
Turi judrų straubliuką ir ilgą vairuojamąją uodegą. Kūnas 11-16 cm ilgio, uodega – 12-16 cm ilgio. Masė 35-80 g. Gyvena poromis, išgyvena apie 3,5 metus.

Gyvena prie upių. minta įvairiais vandens bestuburiais – vėžiagyviais, vandens vabzdžiais ir kt.

## Paplitimas
Aptinkamas šiaurinėje ir centrinėje Ispanijoje, šiaurės Portugalijoje, Prancūzijos vakaruose. Anksčiau buvo aptinkamas ir Andoroje bet iš šios šalies jau išnyko.

## Gausa, nykimas
Nyksta, išnykęs daugelyje buveinių, kur anksčiau gyveno.

Pagrindinės nykimo priežastys – vandens tarša, buveinių praradimas, hidroelektrinių statyba, priegauda (pakliūna į žvejybos tinklus ar spąstus) ar tiesioginis medžiojimas, dėl klaidingo įsitikinimo, jog pirėniniai kurmėnai kelią grėsmę žuvų ištekliams. Taip pat didelę grėsmę rūšies populiacijai kelią ir Europoje invazinė rūšis - kanadinė audinė.

## Apsauga
Įrašytas į ES Buveinių Direktyvos II-ą priedą.

Nuo 1986 m įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą į Pažeidžiamų (Vulnerable) kategoriją.

## Šaltiniai
Vilsandis

**Vilsandis** () – dvylikta pagal dydį Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, į vakarus nuo Saremos salos, su kuria ją skiria seklus sąsiauris. Toliausiai į vakarus nutolusi gyvenama šalies sala. Plotas – 8,75 km², ilgis – 6,3 km, plotis – 2,3 km. Priskiriama Kihelkonos valsčiui. Pasiekiama valtimis iš Saremos ar sunkvežimiais nuslūgus vandeniui.

Saloje gyvena apie 30 žmonių. Yra 1809 m. pastatytas 37 m aukščio švyturys.

## Istorija
Iš jūros iškilo prieš maždaug 2000 metų. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Vilsandis paminėtas 1645 m. Pirmieji gyventojai buvo jūreiviai, atsikraustę XVIII a. Geriausiais laikais, prieš Antrąjį pasaulinį karą, saloje gyveno apie 200 gyv. 1927 m. atidarytas Vilsandžio muziejus.

## Geografija
Vakariniai ir šiauriniai salos krantai sudaryti iš kietų dolomitinių uolienų. Beveik visa salos teritorija įeina į Vilsandžio nacionalinį parką, kuris 1910 m. įkurtas kaip paukščių rezervatas (pirmasis Baltijos šalyse). Parke apsistoja ir peri dauguma praskrendančių paukščių. Atrastos apie 247 paukščių rūšys. Sutinkamos pilkosios žąsys, paprastosios gagos, didžiosios ir urvinės antys, taip pat Estijoje retas uolinis kalviukas. Dažniausiai aptinkami žinduoliai yra stirnos, ežiai bei įvairūs maži mėsėdžiai ir graužikai. Pasitaiko ir šernų ar briedžių. Taip pat aptinkamas geltonskruostis žaltys ir pilkoji rupūžė.

Rasta apie 660 augalų rūšių, iš kurių 57 Estijoje paskelbtos saugomomis. Paplitusios ir Saremoje aptinkamos tuklės rūšys bei mažasis barškutis.


Vaizdas:Vilsandirahvuspark suvi.jpg|
Vaizdas:Vilsandi tuletorn.JPG|
Vilsandi merepäästejaama paadikuur 2012.jpg|
Old farmhouse on Vilsandi.jpg|
Tuulik Vilsandi saarel.JPG|
Tolli talu Vilsandi saarel.JPG|


## Šaltiniai
Idžvi

**Idžvi** () – sala Kivu ežere, priklauso Kongo Demokratinei Respublikai (Pietų Kivu provincijai). Sala nusidriekusi iš šiaurės į pietus 70 km ir užima 340 km² teritoriją. Tai antra pagal dydį ežerinė sala Afrikoje (po Ukerevės, Viktorijos ežere). Idžvi nuo Kongo DR ir nuo Ruandos krantų rytuose ir vakaruose skiria 10-15 km, tačiau pietuose nuo Ruandos skiria tik 1 km sąsiauris.

2009 m. Idžvi saloje gyveno 203 tūkst. gyventojų. Verčiamasi žemdirbyste, žvejyba. XVIII a. susikūrė Idžvi karalystė, kuri buvo pavaldi Ruandos karalystei.
Švedijos Estija

**Estijos kunigaikštystė** arba **Estijos hercogystė** (), dar vadinama **Švedijos Estija** – Švedijos imperijos vasalinė valstybė, kuri gyvavo nuo 1561 iki 1721 m. dabartinėse šiaurės Estijos teritorijose.

## Istorija
Nusilpus Livonijos konfederacijai, 1561 m. ji buvo padalinta tarp Livonijos karo laimėtojų. Švedijos karalystė gavo šiaurines Livonijos teritorijas, kurios iki 1346 m. priklausė Danijai (kaip Danijos Estija). Švedija čia atkūrė viduramžių danų kunigaikštystę. 1581 m. ji taip pat prisijungė buvusias Ozelio-Vikos vyskupijos teritorijas ir Hyjumos salą.

Kunigaikštystės didžiąją dalį gyventojų sudarė estiškai kalbantieji (80 proc.), tačiau visą valdžią rankose laikė Baltijos vokiečiai bei suvokietėję danai. Į teritorijas lėtai kelėsi švedai, kurie kolonizacijos pabaigoje sudarė apie 10 % gyventojų (12 tūkst.).

Kunigaikštystė buvo perduota Rusijos imperijai po Šiaurės karo pralaimėjimo. 1721 m. Ništato taika ji, kaip ir Švedijos Ingrija bei Švedijos Livonija perėjo Rusijos valdžion ir paversta Estijos gubernija.

## Valdymas

### Gubernatoriai (1561–1674)
* 1561–1562 Lars Ivarsson Fleming
* 1562–1562 Henrik Klasson Horn
* 1562–1564 Svante Stensson Sture
* 1564–1565 Hermann Pedersson Fleming
* 1565–1568 Henrik Klasson Horn
* 1568–1570 Gabriel Kristiernsson Oxenstierna
* 1570–1572 Hans Björnsson till Lepas
* 1572–1574 Claes Åkesson Tott
* 1574–1575 Pontus de la Gardie
* 1576–1578 Karl Henriksson Horn
* 1578–1580 Göran Boije
* 1580–1581 Svante Eriksson Stålarm
* 1582–1583 Göran Boije
* 1583–1585 Pontus de la Gardie
* 1585–1588 Gustaf Gabrielsson Oxenstierna
* 1588–1588 Hans Wachtmeister
* 1588–1590 Gustaf Axelsson Banér
* 1590–1592 Erik Gabrielsson Oxenstierna
* 1592–1600 Göran Boije
* 1600–1601 Karl Henriksson Horn
* 1601–1602 Moritz Stensson Leijonhufvud
* 1603–1612 Anders Larsson till Botila
** 1605–1605 Nils Turesson Bielke
** 1605–1608 Axel Nilsson Ryning
* 1611–1617 Gabriel Bengtsson Oxenstierna
* 1617–1619 Anders Eriksson Hästehufvud
* 1619–1622 Jakob de la Gardie
* 1622–1626 Per Gustafsson Banér
* 1626–1628 Johan de la Gardie
* 1628–1642 Philip von Scheiding
* 1642–1646 Gustaf Gabrielsson Oxenstierna
* 1646–1653 Erik Axelsson Oxenstierna
* 1653–1653 Wilhelm Ulrich
* 1653–1655 Heinrich von Thurn-Valsassina
* 1655–1655 Wilhelm Ulrich
* 1655–1656 Bengt Skytte
* 1656–1656 Wilhelm Ulrich
* 1656–1674 Bengt Horn
* 1674–1674 Johan Christoph von Scheiding

### Generalgubernatoriai (1674–1710)
* 1674–1681 Anders Torstenson
* 1681–1687 Robert Lichton
* 1687–1687 Nils Bielke
* 1687–1704 Axel Julius De la Gardie
* 1704–1706 Wolmar Anton von Schlippenbach
* 1706–1709 Nils Stromberg
* 1709–1710 Carl Gustaf Nieroth
Protėjai

**Protėjai** (*Proteidae*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio šeima.

Skirtingai nuo daugelio kitų uodeguotųjų varliagyvių, protėjai neišlipa iš vandens ir niekada nepraranda žiaunų. Kūno ilgis 28—40 cm. Gyvena sekliuose ežeruose ir upeliuose.

## Klasifikacija

### Gyvuojančios rūšys
2021 m. duomenimis, tarp gyvųjų rūšių protėjų šeimoje yra 2 gentys su 9 rūšimis:
Amerikinių protėjų (*Necturus*) genties 8 rūšys gyvenana Šiaurės Amerikoje. Paprastųjų protėjų (*Proteus*), kurioje tik viena rūšis – europinis protėjas (*Proteus anguinus*), savaiminė Europoje.

### Išnykusios rūšys
* Gentis: † *[[Mioproteus]]*
** † *[[Mioproteus caucasicus]]*; fosilijos iš vidurio mioceno epochos.
** † *[[Mioproteus wezei]]*; fosilijos iš plioceno ir viduriniojo pleistoceno epochų.
* Gentis: † *[[Orthophyia]]*
** *[[Orthophyia longa]]*; fosilijos iš mioceno.
* Gentis: † *[[Paranecturus]]*
** *[[Paranecturus garbanii]]*; fosilijos iš mioceno.
* Gentis: *[[Proteus]]* – Paprastieji protėjai
** † *[[Proteus bavaricus]]*; išnyko pleistocene.

## Šaltiniai

* terminai.vlkk.lt / Protėjai  Proteidae
Protėjiniai (augalai)

**Protėjiniai** (*Proteaceae*) – dviskilčių augalų gentis, priklausanti protėjiečių (*Proteales*) eilei. Priklauso apie 80 genčių ir 2000 rūšių. Dauguma augalų – nedideli medžiai, krūmai, keletas daugiamečių žolių rūšių. Auga Pietų pusrutulyje, daugiausia sausuose subtropikų miškuose, rečiau drėgnuosiuose atogrąžų miškuose. Pagrindinės augimo sritys – Australija, Naujoji Zelandija, Pietų Afrika, Naujoji Kaledonija, Okeanija, Pietryčių Azija.

## Gentys
Estijos gubernija

**Estijos gubernija** (arba ***Estliandijos gubernija***, , ); 1719–1796 m. ***Revalio gubernija***) – administracinis vienetas Rusijos imperijoje, kurį sudarė šiaurinė Estijos dalis. Švedijos pavyzdžiu, ši teritorija dar buvo vadinama ***Estijos kunigaikštyste***, o Rusijos imperatorius taip pat titulavosi Estijos kunigaikščiu ().

## Istorija

Prieš tai ši teritorija buvo priklausoma nuo Švedijos ir vadinosi Švedų Estija. 1719 m. Šiaurės karo metu rusų kariuomenė užėmė Revalį. Caro įsakymu Revalio gubernija įkurta 1719 m. birželio 9 d., ji 1796 m. gruodžio 23 d. pervardinta Estijos gubernija.

Gubernija gyvavo iki 1917 m. Po Vasario revoliucijos, vasario 12 d. gubernija performuota tautiniu pagrindu: prie jos prijungtos ir šiaurinės Livonijos gubernijos žemės, kuriose daugumą gyventojų sudarė estai. Taip suformuota Estijos autonominė gubernija.

## Apskritys

1913 m. gubernijoje buvo 4 apskritys:
* Vesenbergo apskritis (sostinė Vesenbergas);
* Jerveno apskritis (sostinė Veisenštainas);
* Harieno apskritis (sostinė Revalis);
* Vyko apskritis (sostinė Hapsalu).

## Šaltiniai
Ngalų kalba

**Ngalų kalba** arba **lingala** – Nigerio-Kongo kalbų šeimai, bantų kalbų grupei priklausanti kalba. Vartojama virš 10 mln. žmonių, gyvenančių Centrinėje Afrikoje (daugiausia Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Kongo Respublikoje, taip pat vietomis Centrinėje Afrikos Respublikoje, Angoloje). Kaip gimtąją kalbą lingalą vartoja ~2 milijonai žmonių, tačiau ji yra populiari *[[lingua franca]]* visame regione. Šiai kalbai kaip tarmė neretai priskiriama ir bangala kalba, vartojama Kongo DR šiaurės rytuose.

Ikikolonijiniais laikais šiauriniame Konge buvo paplitusi bangių kalba (bobangi). XIX a. belgams užkariavus Kongą, prasidėjo spartesnė prekyba, gyventojų komunikacija, todėl bobangi naudojimas išplito. Belgai buvo suinteresuoti bendros kalbos Konge paplitimu, todėl misionierių pagalba bobangi pagrindu sudarė supaprastintą kalbą, kurią pavadino bangala. Kaip šnekamoji kalba ji greitai paplito po Kinšasą, o iš čia – po visą Kongą (ypač muzikos pagalba). Nuo XX a. pr. kalba vadinama lingala.

Kaip ir kitos šnekamosios kalbos, ngalų kalba turi daug skolinių iš kitų kalbų – daugiausia iš prancūzų, kiek mažiau iš portugalų, anglų, olandų. Yra sukurta ir standartinė ngalų kalba, kuri dėstoma mokyklose, vartojama bažnyčiose, spaudoje, televizijoje. Ji pasižymi griežtesniu skolinių naudojimu, balsių harmonijos laikymusi, griežta žodžių tvarka.
 
Ngalų kalba toninė. Kaip ir kitose bantų kalbose, daiktavardis morfologiškai kaitomas keičiant priešdėlius.

Kadangi ngalų kalba yra daugiausia šnekamoji, o raštingumo lygis Konge žemas, šios kalbos užrašymas dažnai priklauso nuo užrašančiojo, ir ortografija visoje šalyje varijuoja. Pradžioje kalba užrašinėta daugiausia prancūzų abėcėlės pagrindu. 1976 m. Zayro kalbininkų draugija sukūrė ngalų abėcėlę su specifinėmis raidėmis Ɛ ir Ɔ, žyminčiomis atvirą garsą 'e' ir 'o'. Tačiau dėl techninių apribojimu ilgainiui šios raidės kasdieniame naudojime nepaplito.

## Nuorodos
*
Arensburgas

**Arensburgas** yra du miestai:
* Arensburgas yra senasis Kuresarės, Estijos miesto, pavadinimas;
* Arensburgas – Vokietijos miestas Šlėzvige-Holšteine;
Kęstutis Jucevičius

**Kęstutis Jucevičius** (1968 m. rugpjūčio 3 d. Dapkūniškiuose, Molėtų raj.) – teisininkas, vidaus tarnybos pulkininkas, buvęs Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM vadovas (2012–2017).

## Biografija

K. Jucevičius mokėsi Balninkų vidurinėje mokykloje. Po tarnybos Sovietinėje armijoje mokėsi Lietuvos policijos akademijoje, kurią baigė 1993 m., įgydamas teisininko kvalifikaciją. 2003 m. baigė Kauno technologijos universitetą, kur įgijo ekonomikos magistro kvalifikaciją.

## Karjera

Vidaus reikalų sistemoje dirbti pradėjo 1989 m. Molėtų rajono vidaus reikalų skyriaus patrulinėje tarnyboje. 1993-1997 m. dirbo VRM Policijos departamento Kriminalinės policijos Ekonominių nusikaltimų tyrimo valdyboje inspektoriumi, vėliau – vyresniuoju inspektoriumi.

1997–1998 m. buvo Mokesčių policijos departamento Utenos apskrities skyriaus vadovas. 1999–2001 m. buvo Mokesčių policijos departamento Kauno apskrities skyriaus viršininkas. 2002–2011 m.  Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos Operatyvinės veiklos skyriaus, nuo 2011 m. kovo mėn. iki 2012 m. Specialiųjų užduočių valdybos Operatyvinės veiklos skyriaus viršininkas. 

Nuo 2009 m. gegužės 25 d.  vidaus tarnybos pulkininkas. 2019 m. sausio mėn. įstojo į Socialdemokratų partiją.

### FNTT direktorius

2012–2017 m. buvo Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie Vidaus reikalų ministerijos direktorius (paskirtas LR vidaus reikalų ministro Raimundo Palaičio). K.Jucevičius FNTT vadovu tapo, kai neteisėtai iš pareigų buvo atleistas pareigūnas Vitalijus Gailius. Paskyrimą lydėjo LR Seimo Antikorupcijos komisijos skundas Valstybinei tarnybinės etikos komisijai dėl K. Jucevičiaus veiklos, nesutarimai tarp ministro pirmininko ir baigiančio karjerą VRM ministro poste R. Palaičio dėl organizuoto naujojo FNTT vadovo  konkurso teisėtumo. Šiame konkurse K. Jucevičius buvo dalyvavęs ir 2010 m., kuomet jį laimėjo Vitalijus Gailius.

### Etikos tyrimai
Jucevičiaus atžvilgiu buvo pradėtas etikos  tyrimas. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisija dar birželį nusprendė išsiaiškinti, ar FNTT vadovas nesupainiojo viešųjų ir privačių interesų. Komisijos buvo prašoma nustatyti, ar K. Jucevičius, atlikęs buvusio šios įstaigos darbuotojo tarnybinį įvertinimą, nepažeidė Viešųjų ir privačių interesų derinimo valstybinėje tarnyboje įstatymo reikalavimų. N. Kisielius anksčiau yra vykdęs paties K. Jucevičiaus tarnybinių veiksmų patikrinimą; todėl, eidamas FNTT vadovo pareigas ir inicijavęs patikrinimą šio asmens atžvilgiu, o vėliau pasirašęs įsakymą, konstatuojantį, kad yra padarytas tarnybinis nusižengimas, K. Jucevičius galėjo būti neobjektyvus iš šališkas.

Buvęs FNTT pareigūnas N. Kisielius pasiskundė, kad K.Jucevičius galėjo būti šališkas ir kerštauti, nagrinėdamas tarnybinį pažeidimą.  2011 metų gegužę FNTT vadovas pats padarė tarnybinį nusižengimą, o jį tyrė būtent N. Kisielius.

VTEK nutarė nutraukti tyrimą dėl K. Jucevičiaus.

### Generolas
2013 m. rugsėjo 12 dienos potvarkiu premjeras Algirdas Butkevičius Kęstučiui Jucevičiui suteikė vidaus tarnybos generolo laipsnį.

## Šaltiniai
Ozelio provincija

**Ozelio provincija** – 1572–1645 m. gyvavęs Danijos karalystės administracinis teritorinis vienetas dabartinės Estijos teritorijoje, Saremos saloje. Sostinė – Arensburgas.

## Istorija
Iki 1559 m. Sarema priklausė Ozelio-Vikos vyskupijai, kuri tais metais parduota Danijai ir vyskupo teisėmis pavesta valdyti Magnusui Holšteiniečiui. Danija perleido dalį vyskupijos teritorijų žemyne ir Hyjumos salą Abiejų Tautų Respublikai (Livonijos kunigaikštystei), mainais į pilną Saremos teritoriją. Taip suformuota būsimoji provincija.

1572 m. Saremos teritorijos perėjo tiesioginei Danijos priklausomybei ir tapo provincija, viena iš kelių Danijai priklausiusių salų Baltijos jūroje (kita svarbi valda buvo Gotlandas). Nors 1585 m. švedai atėmė iš ATR daug teritorijų žemyne ir Hyjumą (prijungdami jas prie Estijos kunigaikštystės), Danija kontrolę Saremoje išlaikė. Tik 1645 m., nesėkmingai pasibaigus Torstensono karui, Bromsebro sutartimi Sarema atiteko Švedijai ir prijungta prie Švedijos Livonijos.

## Ozelio gubernatoriai
* Klaus von Ungern zu Dalby (1573–1576);
* Johann von Mentz (1576–1584);
* Mathias Budde (1584–1587);
* Claes Maltesen Sehested (1599–1612);
* Nils Kraggen (1612–15);
* Jakob Wacke (1615–35);
* Anders Bille (1635–43);
* Ebbe Ulfeld (1643–45);
Švedijos Livonija

**Švedijos Livonija** – 1629–1721 m. gyvavęs Švedijos imperijos administracinis teritorinis vienetas dabartinės pietinės Estijos ir šiaurinės Latvijos teritorijoje. Administracinis centras – Ryga.

## Istorija
ATR-Švedijos karo metu iki 1621 m. Švedijai pavyko nukariauti dideles ATR šiaurines teritorijas – beveik visą Livonijos kunigaikštystę. Ši situacija buvo patvirtinta 1629 m. Altmarko paliaubomis, kuomet buvusios Pernu ir Dorpato vaivadijos bei dalis Vendeno vaivadijos atiteko Švedijai. Ši čia įsteigė administracinį vienetą, vieną iš savo dominijų (). Dominijos centru tapo Ryga, antras didžiausias miestas imperijoje.

1645 m. pasibaigus Torstensono karui, Bromsebro sutartimi prie Livonijos prijungta ir Danijai priklausiusi Ozelio provincija.

Skirtingai nei šiauriau buvusioje Estijos kunigaikšystėje, kur išlaikytos tradicinės struktūros, Livonijoje buvo vykdomos pažangios reformos. Panaikinta baudžiava, valstiečiai gavo galimybę gauti išsilavinimą ir užimti valstybinius postus, feodalinės valdos atimtos iš diduomenės ir t. t.

1721 m., po Švedijai nesėkmingo Šiaurės karo, Švedijos Livonija perėjo Rusijos imperijai. Čia įsteigta Livonijos gubernija.

## Livonijos generalgubernatoriai
* Jacob De la Gardie (1622–1628)
* Gustaf Horn (1628–1629)
* Johan Skytte (1629–1633)
* Nils Assersson Mannersköld (1633–1634)
* Bengt Oxenstierna (1634–1643)
* Herman Wrangel (1643)
* Erik Eriksson Ryning (1644)
* Gabriel Bengtsson Oxenstierna (1645–1647)
* Magnus Gabriel De la Gardie (1649–1651)
* Gustaf Horn (1652–1653)
* Magnus Gabriel De la Gardie (1655–1657)
* Axel Lillie (1661)
* Bengt Oxenstierna (1662–1665)
* Clas Åkesson Tott (jaunesnysis) (1665–1671)
* Fabian von Fersen (1671–1674)
* Krister Klasson Horn (1674–1686)
* Jacob Johan Hastfer (1687–1695)
* Erik Dahlberg (1696–1702)
* Carl Gustaf Frölich (1702–1706)
* Adam Ludwig Lewenhaupt (1706–1709)
* Henrik Otto Albedyll (1709)
* Niels Jonsson Stromberg af Clastorp (1709–1710)
Vadovavimo laivas

**Vadovavimo laivas** (; ) – specialiai įrengtas karo laivas, kurį kaip flagmaną naudoja laivyno vadas. Laivas turi geras ryšių sistemas, patalpas štabo biurams, gyvenamąją erdvę laivyno vadui ir jo štabui. Iš tokio laivo vadovaujama laivyno veiklai.

## JAV
JAV kariniame jūrų laivyne anksčiau egzistavo dar viena panaši laivų klasė *desantinis vadovavimo laivas* (). Paskutiniai du šios klasės laivai perklasifikuoti į tipą *vadovavimo laivai*. 

Šiuo metu JAV karinis jūrų laivynas turi du *Blue Ridge* klasės vadovavimo laivus USS „Blue Ridge“ (LCC-19) ir USS „Mount Whitney“ (LCC-20). Abu jie yra tikslinės statybos vadovavimo laivai (anksčiau buvę *desantiniai vadovavimo laivai*). 

Iš JAV laivyno sąrašų išbraukti vadovavimo laivai:
* USS „LaSalle“ (AGF-3) – 2005 m. kovo mėn. Vadovavimo laivu tapo 1972 m., iki tol buvo desantinis laivas dokas
* USS „Coronado“ (AGF-11) – 2006 m. rugsėjo 30 d. Vadovavimo laivu tapo 1980 m., iki tol buvo desantinis laivas dokas. 

## TSRS

Tarybų Sąjungoje į vadovavimo laivus buvo perdaryti du lengvieji kreiseriai (projektas *68 bis*) „Ždanov“ (Juodosios jūros laivynas) ir „Admiral Seniavin“ (Ramiojo vandenyno laivynas). Šie laivai vadinti *valdymo kreiseriais* (). 1989–1990 m. abu valdymo kreiseriai buvo išbraukti iš laivyno sąrašų. 

1998 m. pagal 12884 projektą imtas statyti vadovavimo laivas buvo baigtas statyti ir įtrauktas į Ukrainos karinio jūrų laivyno sąrašus kaip „Slavutič“.

## Danija
2003-2005 m. Danijoje buvo pastatyti du *Absalon* klasės  vadovavimo ir paramos laivai: „Absalon“ (L16) ir „Esbern Snare“ (L17).

## Nuorodos
Alaušo partizanų būrys

**Alaušo partizanų būrys** – rezistencinio pasipriešinimo Vytauto apygardos dalinys, veikęs 1945-1949 metais.

## Veiklos teritorija ir laikas
Būrys įkurtas 1945 m. kovo mėnesį, veikė Sudeikių, Daugailių, Užpalių, Antandrajos apylinkėse iki 1949 m.

Būrys buvo pavaldus LPS Gedimino kuopai, o teritorija pateko į Šarūno-Liūto rinktinės teritoriją.

## Vadovybė ir nariai
Būriui vadovavo Pranas Pašilys-Žaibas (1918-1952), gimęs Plepesiškių vienkiemyje, Užpalių valsčiuje Lietuvos kariuomenės puskarininkis.

1945 m. kovo pabaigoje Miškinių miške sušaukė partizanų susirinkimą, kuriame dalyvavo 35 vyrai. Buvo sudaryti 4 skyriai po 8 žmones. 1945 m. gegužės 29 d. prie Satarečiaus partizanai davė priesaiką ir tapo LLA nariais.

Alaušo būrys buvo vienas aktyviausių rajone ir veikė iki 1948 m. rudens. 1949 m. būrys buvo sunaikintas, ir Pranas Pašilys perėjo į Audros partizanų būrį. 1950 m. buvo sužeistas ir gavęs fiktyvius dokumentus gyveno legaliai. 1952 m. kovo 23 d. Telšiuose suimtas, nuteistas ir 1952 m. lapkričio 18 d. Butyrkų kalėjime Maskvoje sušaudytas.

1945-1947 metai būriui priklausė apie 20 partizanų:

## Veikla
Išlikusiuose būrio vado dokumentuose yra žinių apie būrio veiklą:
* Bikuškio dvarą konfiskavau du kartus. Vieną kartą buvo 40 partizanų. Antrą kartą - 9 partizanai. Kadangi tada buvau būrio vadas, tai padaryta mano iniciatyva. Surašyti visko negaliu, nes ten buvo suvežtas viso Užpalių valsčiaus 1 pirmą sykį konfiskuotas turtas. Gyvulius, mašinas atidavėme savininkams, o kas buvo dvaro turtas, tai civiliai išsidalino.
* Daugilio dvarą konfiskavau du sykius. Daugilio dvare buvo Mašinų-traktorių stoties vien arklių, todėl arklius išdalinom ūkininkams, o kurie prisipažino, atsiėmė iš ūkininkų. Vieną sykį arklių buvo 43, o antrą sykį - 22 arkliai.
* Bajoriškio dvarą konfiskavau sykį: 1946.XI buvome 8 partizanai. Paimta 5 kiaulės, du arkliai, 200 kg žibalo ir 800 kg rugių. Pasidalinome ir sunaudojome saviems reikalams.
* Užpalių kooperatyvą konfiskavau du sykius. Paėmiau apie 300 mtr. įvairios medžiagos, 200 ltr. degtinės, mažų batelių 43 poras ir įvairios galanterijos. Buvom 28 partizanai. O kitą sykį buvom 14 partizanų. Paėmėm papirosų ir galanterijos. Tai padaryta 1945.V ir VI.
* Nuo 1944. VII iki 1945. IV dirbome ir klastojome dokumentus. Kadangi aš turėjau mašinėlę ir antspaudus, todėl aš ir buvau didžiausias meistras.

## Drausmės pažeidimai
Kai kurių šaltinių teigimu, apylinkėse būta ir partizanų drausmės pažeidimų. Už didesnius nusikaltimus (ypač už plėšikavimus) buvo baudžiama net mirties bausme - sušaudant. Tokių atsitikimų buvo prie Alaušo ežero, netoli Sudeikių. Sušaudyti nemažos savarankiškai veikusios plėšikaudavusios ginkluotos grupės nariai Bronius Urbelis, Zabičiūnų Ungurys. Jie kelis kartus buvo perspėti kitų partizanų. Vėliau susekti ir per pora kartų sušaudyti.

## Nuorodos, šaltiniai
Sabinijas

**Sabinijas** () – užgesęs ugnikalnis Rytų Afrikoje, Virungos kalnuose, ties Ruandos, Ugandos ir Kongo Demokratinės Respublikos sienų sandūra. Aukštis – 3645 m. Kalno dalys patenka į Virungos, Vulkanų ir Mgahingos nacionalinius parkus. Šlaitai apaugę džiunglėmis, kuriose gyvena kalnų gorilos.

Kalno pavadinimas kilo iš kinjaruanda kalbos žodžio *Iryinyo*, reiškiančio 'dantis', kadangi kalno viršukalnės kontūras dantytas.
Bisokė

**Bisokė** () – veikiantis ugnikalnis Rytų Afrikoje, Virungos kalnuose, Kongo Demokratinės Respublikos ir Ruandos teritorijose, 35 km į šiaurės rytus nuo Gomos. Aukštis – 3711 m.

Viršūnėje yra krateris, užpildytas ežeru (skersmuo 450 m). Šlaitai apaugę džiunglėmis ir alpinėmis pievomis. Gyvena kalnų gorilos, veikia Karisokės tyrimų centras.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Vandenyno stebėjimo laivas

**Vandenyno stebėjimo laivas** () – JAV karinio laivyno pagalbinių laivų tipas. Tai laivai, kurie naudodami pasyvios ir aktyvios akustinės lokacijos priemones ieško povandeninių pavojingų objektų (paprastai – povandeninių laivų) ir seka juos.

Šiuo metu Karinių jūrų pervežimų junginys turi 5 tokius laivus:
* *Impeccable* klasė:
** USNS „Impeccable“ (T-AGOS 23)
* *Victorious* klasė:
** USNS „Victorious“ (T-AGOS-19)
** USNS „Able“ (T-AGOS-20)
** USNS „Effective“ (T-AGOS-21)
** USNS „Loyal“ (T-AGOS-22)

Ankstesni JAV vandenyno stebėjimo laivai:
* 18 *Stalwart* klasės laivų. Naudoti kaip šio tipo laivai 1984-2004 m. Po to iš karinio laivyno sąrašų išbraukti. 3 perduoti kitų valstybių laivynams, beveik visi kiti naudojami kitų JAV valstybinių institucijų (pvz., 7 perduoti JAV Nacionalinei vandenynų ir atmosferos administracijai ().. 

## Nuorodos
Formidžinė

**Formidžinė** () – miestas Italijoje, Emilijoje-Romanijoje, Modenos provincijoje.

Miestas atsirado ten, kur 1201 m. Modenos komuna pastatė pilį, kad apsigintų nuo Bolonijos, tradicinio priešo. 1395 m. Niccolò III d’Este atidavė miestą Markui Pio, Karpio valdovui.

## Turistiniai objektai
* Viduramžių pilis (XIII a.)
* *Villa Gandini*
* Atsiskyrėlio Enriko namas
* Šv. Baltramiejaus bažnyčia priešais pilį

## Miestai partneriai
*  Monte Uranas, Italija

## Šaltiniai