open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grigorijus Blochas

**Grigorijus Blochas** (1871 m. rugsėjo 6 d. Kaune – 1938 m. gegužės 29 d. Jaltoje) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos imperijos ir TSRS gydytojas, otarinolaringologas, kurortologas.

## Biografija
Gimė 1871 m. rugsėjo 6 d. Kaune prekeivių iš Babtų šeimoje. 1897 m. baigė medicinos studijas Kijevo universitete. 1900 m. apsigyveno Jaltoje pradėjo dirbto gydytoju, stažavosi įvairiuose Europos miestuose. Jaltoje atidarė pirmąją gerklų ir ryklės gydymo privačią kliniką, po kiek laiko atidarė nedidelę sanatoriją tuberkuliozės ligoms gydyti, 1917 m. sanatorija buvo nacionalizuota bolševikų. 1924-1936 m. Jaltos tuberkuliozės klinikos vadovas. Parašė nemažai mokslinių straipsnių apie tuberkuliozės gydymą. Mirė 1938 m. gegužės 29 d. Jaltoje.    

## Darbai

* Горловая чахотка: популярно-научный очерк. Симферополь: Госиздат Крыма, 1928.
* Нос: шутка-лекция о том, что дышать не надо ртом; разбирается вопрос, для чего нам нужен нос. Симферополь: Крымское государственное издательство, 1933.

## Nuorodos
* Antkapio nuotrauka 
* Biografija (rus.)
Overwatch

**Overwatch** – kompiuterinis žaidimas, Sukurtas „Blizzard Entertainment“. Pristatytas 2014 m. lapkričio 7 d. „BlizzCon“ renginyje, 2015 m. rudenį žaidimas perėjo į beta testavimo fazę. Išleidimas įvyko 2016 m.

„Overwatch“ yra komandinė šešių prieš šešis žaidėjų pirmojo asmens šaudyklė su kitų žanrų elementais. Panašiai, kaip ir daugelio žaidėjų internetinės kovų arenos (MOBA) žanre, kiekvienas žaidėjas sau pasirenka po herojų. Kiekvienas herojus yra unikalus, turi atskirą įgūdžių ir sugebėjimų rinkinį, savus privalumus ir trūkumus. Šiuo metu žaidimas kainuoja nuo 28.99 €. Vizualiai „Overwatch“ panašus į animacinius „Pixar“ filmukus.

## Žaidimas

Kompiuterinių žaidimų žargonu tankai reiškia sunkiai įveikiamus, stiprius šarvus ir daug gyvybių turinčius veikėjus. Skirtingai nei MOBA žaidimuose, čia žaidėjai gali keisti veikėjus ir jau vykstant žaidimui, po kiekvienos veikėjo mirties. Pats žaidimas yra pirmojo asmens šaudyklė, kurioje komanda be priešų šaudymo dar turi įgyvendinti tam tikrus tikslus, priklausomai nuo konkretaus žemėlapio. Yra pristatyti trys žemėlapiai: „King’s Row“, „Hanamura“ ir „Temple of Anubis“. Du pagrindiniai žaidimo režimai yra:
* „Payload“: viena komanda turi saugiai palydėti mašiną į pristatymo tašką per tam tikrą ribotą laiką. Kita komanda stengiasi juos sustabdyti.
* „Point Capture“: viena komanda turi užimti tam tikrus strateginius taškus žemėlapyje, kita komanda stengiasi sutrukdyti tą padaryti.

## Pasaulis

„Overwatch“ veiksmas vyksta Žemėje, netolimoje ateityje. Didelio masto globalioje krizėje, žaidime pramintoje *Omnic Crisis*, žmonija kovojo prieš tam tikrus robotus su dirbtiniu intelektu, žaidime vadinamus *omnic* robotais. Pabaigti šią krizę buvo sukurta tarptautinė komanda pavadinimu *Overwatch*. Žaidimas vyksta tuo metu, kai krizė jau pasibaigusi, *Overwatch* nebeegzistuoja, o buvę jos nariai dirba samdiniais.

„Overwatch“ yra pirmasis naujas „Blizzard“ pasaulis nuo 1998 m., kuomet bendrovė pristatė žaidimą „StarCraft“. Iki „Overwatch“ visi „Blizzard“ žaidimai naudojo „StarCraft“, „WarCraft“ ar „Diablo“ pasaulius ir personažus.

## Herojai
„Overwatch" iki dabar tebeturi 22 herojus, kuriuos galima pilnai žaisti žaidime **be** jokių limitų. Kiekvienas iš šių herojų turi ypatingą galią (angl. ultimate) ir kiekvienas herojus turi skirtingą galią. Vieni gali suteikti savo komandai pranašumą arba būti tikru velniu priešininkų komandai. Herojai pagal roles skirstomi į keturias grupes: orientuoti į puolimą, orientuoti į gynybą, pagalbiniai ir „tankai“.
* Orientuoti į puolimą: Genji, McCree, Pharah, Reaper, Soldier:76 bei Tracer.
* Orientuoti į gynybą: Bastion, Hanzo, Junkrat, Mei, Torbjörn bei Widowmaker.
* "Tankai": D.Va, Reinhardt, Roadhog, Winston bei Zarya.
* Pagalbiniai: Ana, Lucio, Mercy, Symmetra bei Zenyatta.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* PCGamer straipsnis
* Forbes straipsnis
Grigory Gershuni

**Grigorijus Geršunis** (1870 m. rugsėjo 29 d. Kaune – 1908 m. kovo 29 d. Ciuriche) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos imperijos revoliucionierius, vienas iš Rusijos socialistų revoliucionierių partijos įkūrėjų.

## Biografija
Gimė 1870 m. rugsėjo 29 d. Kaune. Studijavo farmaciją Kijevo universitete. G. Geršunis buvo socialistas, nuo 1899 m. darbininkų Partijos už Rusijos išlaisvinimą narys - steigėjas. 1900 m. Rusijos imperijos saugumo buvo areštuotas. Kartu su Aleksandru Kerenskiu, Jevno Azefu ir kitais 1901 m. įkūrė Socialistų revoliucionierių partiją. 1902 m. G. Geršunis taip pat įkūrė eserų Kovinę organizaciją, kuri tapo atsakinga už vidaus reikalų ministro Dmitrijaus Sipiagino nužudymo suplanavimą ir sėkmingą operacijos įvykdymą. 1903 m. kartu su eserų Kovine organizacija organizavo Ufos gubernatoriaus N. Bogdanovičiaus nužudymą. Per šios veiklos laiką G. Geršunis nenujautė, kad jo pavaduotojas Eugenijus Azefas dirbo Rusijos imperijos saugumo šnipu. E. Azefui pateikus informaciją apie G. Geršunio sąsajas su terorizmu, 1904 m. jis buvo areštuotas. Teismas siūlė mirties bausmę, bet nuosprendis buvo pakeistas sunkiųjų darbų kalėjimu iki gyvos galvos. 1905 m. jis sugebėjo pabėgo iš Akutajaus kalėjimo, kuris buvo Rytų Sibire. G. Geršunis pabėgo per Kiniją į JAV, kol galiausiai 1907 m. vasario mėnesį vėl atsidūrė Europoje. Mirė 1908 m. kovo 29 d. nuo tuberkuliozės Ciuriche. 

## Literatūra

* Шикман А. П. Деятели отечественной истории. Биографический справочник. – М., 1997.
* Кара и другие тюрьмы Нерчинской каторги. – М., 1927.

## Nuorodos
* Biografija (rus.)

## Šaltiniai
Jonas Vladislovas Bžostovskis

**Jonas Vladislovas Bžostovskis** (1644–1722 m. spalio 24 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1672–1698), Lietuvos didysis referentas (1681–1698), Trakų kaštelionas (1705–1710), Subačiaus (nuo 1669), Aziatų (nuo 1674), Medilo, Daugų, Bistryčios, Varėnos seniūnas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia“ savininkas. Trakų kašteliono ir vaivados Kiprijono Povilo Bžostovskio (1612–1688) ir Barboros-Racil Duninos-Rajeckos sūnus.

## Valstybės tarnyba
Subocko (nuo 1669), Ozecko (nuo 1674) seniūnas, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1672), Lietuvos didysis referentas (1681–1705), Trakų kaštelionas (1705–1710).

Nuo 1674 metų Jonas Vladislovas Bžostovskis ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimus. Tais pačiais metais elekciniame seime jis palaikė Jono Sobieskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą, Dalyvavo bajorų kare prieš Sapiegų giminę.

Buvo Šavelio ordinacijos ekonomijos bendraautoris (kartu su Jonu Bulevičiumi).

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs Konstanciją Mlečkaitę, Žemaitijos seniūno Viktorino Konstantino Mlečkos (m. 1679) dukterį, nuo santuokos su kuria turėjo su sūnus ir keturias dukteris:

* Juozapas Bžostovskis (m. 1745), Lietuvos didysis raštininkas
* Konstantinas Benediktas Bžostovskis (m. 1722), Mstislavlio kaštelionas
* Rozalija Bžostovskytė (m. 1746), vyras – Livonijos vaivada Jonas Liudvikas Pliateris
* Rakelė Bžostovskytė (m. 1712), vyras – Vitebsko vaivada Andrius Krišpinas-Kiršenšteinas (m. 1704)
* Terezė Bžostovskytė (m. 1721), vyras – Vitebsko kaštelionas ir vaivada, kunigaikštis Marcijonas Mykolas Oginskis (1672–1750)

## Literatūra
* Kazimierz Piwarski Brzostowski Jan Władysław // Polski Słownik Biograficzny – Kraków, 1937 Т. 3. – С. 49-50. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Nuorodos

|-
Tobias Geffen

**Tobias Geffen** (1870 m. rugpjūčio 1 d. Kaune – 1970 m. vasario 10 d. Atlantoje) – Lietuvos žydų kilmės JAV rabinas. 1935 m. jo iniciatyva Coca-Cola pripažinta košerine. 

## Biografija
Gimė 1870 m. rugpjūčio 1 d. Kaune. 1903 m. emigravo į Niujorką, kur tapo *Ahavat Zedek* bendruomenės rabinu. 1907 m. persikėlė į Kantoną, kur tapo mažos sinagogos rabinu, 1910 m. persikėlė į Atlantą, kur iki savo mirties buvo *Shearith Israel* bendruomenės rabinu. Jis suorganizavo pirmąją hebrajų mokyklą Atlantoje, pradėjo kasdienines Talmudo pamokas. Parašė kelias knygas apie Talmudo mokymą, buvo atsakingas už košerinio maisto sertifikavimą Atlantos apylinkėse. Kadangi Coca-Cola valdžia buvo netoli Atlantos miesto jis gaudavo daug klausimų iš visos šalies rabinų ar šis gėrimas tinkamas vartoti žydams. Iš Coca-Cola valdžios gavęs gėrimo receptą nustatė, kad vienas iš ingridientų glicerinas buvo pagamintas iš nekošerinės jautienos, todėl Coca-Cola pakeitė iš jautienos gaminamą gliceriną į iš daržovių gaminamą gliceriną, taip Coca-Cola buvo įteisinta kaip košerinis gėrimas tinkamas žydams. Mirė 1970 m. vasario 10 d. Atlantoje.   

## Literatūra

* Geffen, Tobias (1951). Fifty Years in the Rabbinate: An Autobiography. Atlanta: Tobias Geffen.
* Ziff, Joel David (ed.) (1988). Lev Tuviah: On the Life and Work of Rabbi Tobias Geffen. Newton, Mass.: Rabbi Tobias Geffen Memorial Fund. OCLC 18496402.

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
Jonas Triponis

**Jonas Triponis** (1903 m. gruodžio 16 d. Ryga – 1942 m. sausio 20 d., Vorkuta) – pedagogas, visuomenininkas, tautinių, politinių, visuomeninių organizacijų steigėjas ir vadovas.

## Biografija
Gimė išeivių iš Matiukų kaimo, Zarasų apskrities šeimoje. Pradinį išsilavinimą įgijo Rygoje. Nuo 1914 m., su tėvais gyvendamas Maskvoje, lankė gimnaziją. Tėvui su šeima 1918 m. grįžus į Lietuvą, gyveno Matiukuose, tęsė mokslus Zarasuose. 1921 m. rugsėjo 1 d. Švietimo departamento įsakymu paskirtas Zarasų apskrities, Antalieptės valsčiaus Bikūnų pradinės mokyklos vedėju. Nuo 1926 m. rugsėjo 1 d. Antalieptės pradinės mokyklos, nuo 1938 m. rugsėjo 1 d. Zarasų pradinės mokyklos Nr. 1 vedėjas.

Jo rūpesčiu Antalieptės Kalno mokykla gavo oficialų patvirtinimą nuo 1931 m. vadintis dr. Jono Basanavičiaus vardo pradine mokykla. Nuo 1927 m. sausio rašė Antalieptės pradinės mokyklos istoriją, įsteigė raštingumo kursus suaugusiems, organizavo apylinkės amatininkų kursus ir juose dėstė. Nuo 1926 m. Antalieptės šaulių būrio valdybos vadas. Įsteigė ir vadovavo Lietuvos tautininkų sąjungos Antalieptės skyriui, įsteigė „Jaunųjų ūkininkų“ būrelį, įkūrė „Vilniui vaduoti“ organizacijos Antalieptės skyrių. 1938 m. rugsėjo 1 d. pervestas darbui į Zarasus, tačiau atostogas ir laisvalaikį praleisdavo savo sodyboje Kimbariškių viensėdyje, prie Antalieptės.

1940 m. liepos 12 d. sovietinės valdžios suimtas, ištremtas į Vorkutos lagerį ir ten 1942 m. sausio 20 d. mirė badu. Žmona Elena Urbonaitė – Triponienė (1905–1983) su vaikais Algimantu (g. 1933) ir Vytautu (g. 1938) liko Lietuvoje, tačiau turėjo slapstytis, išvykdami iš Zarasų krašto. Algimantas tapo geologu, Vytautas – kraujagyslių chirurgu, medicinos profesoriumi.

## Pripažinimas
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis;
* 1930 m. Vytauto Didžiojo III laipsnio medalis;
* 1936 m. Jaunosios Lietuvos „Trijų liepsnų“ III laipsnio žymuo;
* 1939 m. LDK Gedimino V laipsnio ir Šaulių žvaigždės ordinai.

## Literatūra
* LCVA, f. 391, ap. 1, byla 5352, lap. 9.; f. 391, ap. 3, byla 1459, lap. 65
* Vytautas Indrašius „Aukštaitijos šviesuliai“, 1999, Vilnius, psl. 166–171.
Arnold Volpe

**Arnoldas Volpė** (*Arnold Volpe*, 1869 m. liepos 9 d. Kaune – 1940 m. vasario 2 d. Majamyje) – JAV kompozitorius, dirigentas, smuikininkas.

## Biografija
Gimė 1869 m. liepos 9 d. Kaune. Mokėsi Sankt Peterburgo konservatorijoje. 1898 m. emigravo į JAV, nuo 1902 m. dirigavo jaunimo simfoniniam orkestrui Niujorke. 1904–1914 m. vadovavo savo vardo simfoniniam orkestrui. Nuo 1918 m. diriguodavo vasaros koncertams *Lewihson* stadione. 1919–1922 m. Vašingtono nacionalinės operos muzikos direktorius. 1922–1925 m. Kanzas Sičio konservatorijos direktorius. 1926 m. įkūrė Majamio universiteto simfoninį orkestrą. Mirė 1940 m. vasario 2 d. Majamyje. 1954 m. Majamyje atidaryta jo vardu pavadinta muzikos mokykla.

## Literatūra

* Volpe, Marie (1950). Arnold Volpe, Bridge between Two Musical Worlds. Coral Gables, Fla.: University of Miami Press.
* Howard, John Tasker (1939). Our American Music: Three Hundred Years of It. New York: Thomas Y. Crowell Company.
Gustavas Kreidtneris

**Gustavas Kreidtneris** (1869 m. balandžio 9 d. Kaune – 1919 m. Penzoje) – Lietuvos vokiečių kilmės Rusijos imperijos ir Sovietų Rusijos karininkas, Generolas majoras, 

## Biografija
Gimė 1869 m. balandžio 9 d. Kaune. Baigė Kauno gimnaziją. 1892 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. Vėliau baigė Sankt Peterburgo Nikolajevo generalinio štabo akademiją. 1900 m. suteiktas štabo kapitono laipsnis, 1912 m. vasario 26 d. pulkininko leitenanto, 1912 m. rugpjūčio 29 d. pulkininko, 1914 m. kapitono. I pasaulinio karo pradžioje buvo dislokuotas Liepojoje. 1917 m. suetiktas generolo majoro laipsnis. 1917 m. persikėlė į Penzą, įstojo į Raudonąją armiją. 1918 m. tapo pirmuoju Penzos automatinių ginklų kursų mokytoju. Žuvo 1919 m. Rusijos pilietinio karo metu prie Penzos. 

## Literatūra

* А. Н. Антонов. XXXV. Виленское пехотное юнкерское училище. Краткий исторический очерк. Вильна. 1900. стр. сп. 95.
* Общий список офицерским чинам русской императорской армии. Составлен по 1-е янв. 1909 г. Спб. стр. 365.
* Список подполковникам по старшинству. Составлен по 15.05.1913. С-Петербург. 1913.
* Список полковникам по старшинству. Составлен по 01.08.1916. Петроград. 1916.
* Егоров Н. Д. Русский генералитет накануне Гражданской войны (Материалы к биографическому справочнику). М. 2004.
* Пензенская энциклопедия / Гл. ред. К. Д. Вишневский.
* Пензенское высшее артиллерийское инженерное ордена Красной Звезды училище им. Н. Н. Воронова. П. 1983.
* В. Вержбовский. Была такая школа //ПП. 20.07.1989.
* РГВИА. Ф.400. Оп.12. Д.26998. Л.115-118 (1915); Ф.409. Оп.1. п/с 1933 (1913).

## Nuorodos

* Biografija (rus.)
Kino debiutantas (filmas)

**Kino debiutantas** () – 1976 m. Prancūzijoje sukurta komiška drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Pierre Richard – Fransua
* Miou-Miou – Kristina
* Jean-Pierre Marielle – Morlokas
* Renne Saint-Cyr – madam Feroni
* Sabine Azema – Klod Feroni
* Jean Michaud – misteris Feronis
* Gerard Jugnot – Plomenekas
* Gerard Chambre – Aldo 

## Turinys

Fransua svajoja tapti režisieriumi, tačiau yra priverstas dirbti reklamų fotografu. Jo draugas, dirbantis makaronų fabrike, sukuria scenarijų, pagal kurį Fransua nori sukurti filmą. Susidomėjimą istorija parodo prodiuseris Morlokas, tačiau šis nori sukurti ne dramą, o pornografinę juostą. Nenorėdamas prarasti savo šanso, Fransua sutinka, tačiau apie pakeistą scenarijų nepraneša draugui. Situacija vis labiau komplikuojasi, kuomet jo mergina Kristina, perskaičiusi scenarijų, pareiškia norą vaidinti filme, o jo draugas, tikėdamasis paaukštinimo, vaidmenį filme pažada ir savo darbdavio dukrai Klod. Negana to, šis pažada leisti naudotis savo užmiesčio vila. Kristina, atėjusi į kino bandymus ir pareikalavusi Fransua neprasižioti apie judviejų ryšį, sužavi prodiuserį ir gauna pagrindinį vaidmenį, o Morlokas įpareigoja Fransua išrinkti jai partnerį. Režisierius visais būdais stengiasi atmesti bet kokią kandidatūrą, todėl Kristina nusprendžia laikinai jį palikti.

Fransua bando sušvelninti scenarijų, tačiau nepavykus viską papasakoja draugui. Jiedu abu vyksta pas Morloką, bet šis neperkalbamas ir pareikalauja rasti kitą vilą filmavimui arba sumokėti didžiulę kontrakte numatytą baudą. 

Nematydami išeities ir nežinodami kuo viskas gali baigtis, draugai nusprendžia pradėti filmavimą, o tuo metu namo grįžta ir šeimininkė madam Feroni. Pradžioje naujiena apie pakeistą filmo pobūdį ją šokiruoja, tačiau Morlokas pažada jai pusę būsimo pelno ir tokiu būdu randa naują finansuotoją. Kai atrodo, kad filmo kūrimui nebeliko kliūčių, į vilą atvyksta Kristina, norėdama įtikinti Fransua, kad jis vertas geresnio užsiėmimo negu pornografijos kūrimas...
Ten, kur dažnai šaudo

**Ten, kur dažnai šaudo** () – 1967 m. sukurtas filmas, Viljamo Šekspyro pjesės „Romeo ir Džuljeta“ interpretacija vesterno stiliumi.

## Turiny

Kalifornijos žemėje jau daugelį metų vyksta atviras karas tarp Montero ir Kamposo šeimų. Kartą Kamposas pasiūlo sandėrį – jų šeimų atstovai susitiks dvikovai atokioje vietoje, o pralaimėjusi šeima turės išsikraustyti. Monteras sutinka, tačiau susitarimas pasirodo besąs spąstai ir daug šio vyrų žūna, o sūnus Džonis patenka į nelaisvę. Kamposo žmonės surengia pasirodymą, tačiau Džoniui, kurio rimtai nevertina nei jo šeima, nei priešai, pavyksta pabėgti kartu su vienarankiu plėšiku Lefčiu, kuris išmoko jį valdyti ginklą.

Norėdamas atkeršyti Kamposams, Džonis su naujuoju kompanionu užpuola diližaną, kuriame turi būti gabenama kažkas svarbaus, tačiau nieko neaptinka. Tarp keleivių Džonis pamato ir įsimyli jauną merginą Džuljetą, kuri vėliau pasirodo besanti Kamposo dukra. Nors mergina pagal tėvo sumanymą turi ištekėti už kito, jaunuoliai visais būdais kovoja už teisę būti kartu, tačiau šeimos nenori nieko girdėti apie tokią sąjungą. Džonis vėl įkliūna į rankas Kamposams, Montero žmonės sugauna Džuljetą, o lemiamas šeimų susidūrimas virsta susišaudymu, kurio metu gyvi lieka tik įsimylėjėliai...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Peter Lee Lawrence – Džonis Monteras
* Cristina Galbo – Džuljeta Kampos
* Maria Cuadra – Lezerinda
* Andres Mejuto – Leftis
* Piero Lulli – šerifas
* Pietro Martellanza – Lodrigo Kamposas
* Luis Induni – Monteras vyresnysis
Pagrindinius vaidmenis filme atlikę aktoriai P. L. Lawrence ir C. Galbo, susipažinę filmavimo aikštelėje, 1969 m. susituokė. Po 5 metų Lawrence, būdamas 30, mirė nuo vėžio.
Konstantinas Benediktas Bžostovskis

**Konstantinas Benediktas Bžostovskis** (m. iki 1722 m. lapkričio 12 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1705–1707, 1711–1715), Mstislavlio kaštelionas (1715–1722), Medilo seniūnas.

## Biografija
Žymios Bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo referento Jono Vladislovo Bžostovskio ir Konstancijos Mlečkaitės vyresnysis sūnus. Trakų vaivados Kiprijono Povilo Bžostovskio anūkas. Brolis – Lietuvos didysis raštininkas Juozapas Bžostovskis.

## Valstybės tarnyba
Lietuvos didysis raštininkas (1705–1707, 1711–1715), Mstislavlio kaštelionas (1715–1722), Medilo seniūnas.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Teresę Vaina-Jaseckaitę, su kuria turėjo du sūnus: Mykolą ir Adomą ir dukterį Antoniną.

## Literatūra
* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV–XVIII wieku spisy opracowali Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba, Kórnik 1994

## Nuorodos

|-
Vilko vaikai (2013 filmas)

**Vilko vaikai** () – 2013 m. Vokietijoje sukurta ir Lietuvoje nufilmuota drama apie pokario vaikų likimus. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Levin Liam – Hansas
* Helena Phil – Kristel
* Vivien Ciskowski – Asta
* Patrick Lorenczat – Fricenas
* Williw Voges-Fernandes – Karlas 

## Turinys

1947-ieji metai, buvusių Rytprūsių teritorija. Du berniukai, Hansas ir Fricenas, priversti kaimuose vagiliauti, kad išgyventų, o jų motina miršta iš bado. Prieš mirtį ji prisaikdina Hansą rūpintis jaunesniuoju broliu ir keliauti į Lietuvą, kur jie jau anksčiau buvo apsistoję pas vienus ūkininkus. Kaip atpažinimo ženklą ji duoda sūnui medalioną ir prisako niekada nepamiršti savo kilmės.

Berniukai pasiekia sieną, kur, apšaudomi pasieniečių, bando kirsti upę. Pakrantėje ji susiduria su keliomis mergaitėmis, taip pat mėginančiomis patekti į Lietuvą. Fricenas atsiskiria, o Hansas tęsia kelionę su kitais vaikais. Maitindamiesi uogomis ir varlėmis, vaikai pasiekia Lietuvą, tačiau vieni ūkininkai juos pjudo šunimis, o kiti už darbą sušelpia juos maistu, tačiau veja šalin, kuomet pasirodo kareiviai. Jie susiduria su partizanais (vienas jų bando išprievartauti vyresnę mergaitę Kristel), su juos persekiojančiais kareiviais. Vienus sugauna, kiti pasilieka pas juos norinčius priimti žmones ir pakeičia savo vardus į lietuviškus, tik Hansas tęsia savo kelionę, kol viename kaime sutinka brolį. Šis, jau vadinamas Jonu, įsikūręs pas vieną lietuvių šeimą, tačiau Hansas ragina Friceną nepamiršti savo kilmės ir toliau keliauti kartu pas šeimą, kurią jiems nurodė motina...
Emanuelė ir paskutinieji kanibalai

**Emanuelė ir paskutinieji kanibalai** () – 1977 m. Italijoje sukurtas erotinis siaubo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Laura Gemser – Emanuelė
* Gabriele Tinti – profesorius Markas Lesteris
* Susan Scott – Megė Makenzi
* Donald O‘Brien – Donaldas Makenzis
* Percy Hogan – Salvadoras
* Monica Zanchi – Izabelė
* Annamaria Clementi – sesuo Anžela

## Turinys

Žurnalistė Emanuelė, dirbanti po priedanga psichiatrijos ligoninėje, tampa liudininke išpuolio, kuomet ligonė įkanda vienai gydytojų. Pradėjusi domėtis, ji sužino apie Amazonės miškuose tebegyvenančią kanibalų gentį. Kartu su profesoriumi Lesteriu, Makenzių pora, jauna mergina Izabele ir vedliu ji išsirengia į ekspediciją, kuri pasirodo kur kas pavojingesnė, nei buvo galima numanyti. Susidūrimo su laukiniais pavyksta išvengti tik Lesteriui ir Emanuelei, tuo tarpu Makenziai žiauriai nužudomi, o Izabelė tampa genties apeigų dalimi. Kad ją išgelbėti, Emanuelė apsimeta šių garbinama deive...
Leon Bramson

**Leonas Bramsonas** (1869 m. balandžio 17 d. Kaune – 1941 m. Marselyje) – Lietuvos žydų kilmės publicistas, politikas, visuomenės veikėjas, ilgametis Rusijos žydų amatų ir žemės ūkio draugijos ORT vadovas-įkūrėjas, Pasaulinės ORT sąjungos prezidentas.

## Biografija
Gimė 1869 m. balandžio 17 d. Kaune. 1886 m. baigė Kauno gimnaziją. 1890 m. baigęs teisės studijas Maskvos universitete, dirbo teisininku Sankt Peterburge. 1892 m. įsitraukė į Švietimo skleidimo tarp Rusijos žydų draugijos veiklą, dirbo istorinėje – etnografinėje, bibliotekų ir mokyklų komisijose, o 1894 m. pradėjo vadovauti šios draugijos žydų mokykloms. 1898 m. kaip Žydų kolonizacinės draugijos Peterburge tarybos narys, vadovavo statistiniams tyrimams. 1905–1906 m. tapo aktyviu sąjungos, siekusios žydų lygiateisiškumo, nariu, vienu iš Žydų demokratinės grupės steigėjų. 1906 m. buvo išrinktas deputatu į I Valstybės Dūmą nuo Kauno gubernijos, Dūmoje prisidėjo prie darbiečių frakcijos. Kartu su kitais rengė dokumentą, kuriuo po Vasario revoliucijos buvo paskelbtas žydų lygiateisiškumas. Po Vasario revoliucijos Aleksandras Kerenskis pasiūlė jam ministro postą Laikinojoje vyriausybėje, tačiau L. Bramsonas jo atsisakė. Jis aktyviai dalyvavo rengiant Steigiamąjį susirinkimą, kurį bolševikai išvaikė. Dėl to L. Bramsonas buvo teisiamas kaip Spalio revoliucijos priešas. Netrukus jis išvyko iš Rusijos. Investuodamas lėšas į ORT, L. Bramsonas stengėsi sukurti tarptautinį šios organizacijos tinklą. Jo pastangomis 1921 m. Berlyne buvo įkurta Pasaulinė ORT sąjunga, išrinkusi L. Bramsoną savo prezidentu. Organizacijos veikla labai išsiplėtė, Pasaulinės ORT sąjungos vadovybė iki A. Hitlerio atėjimo į valdžią 1933 m. dirbo Berlyne, paskui persikėlė į Paryžių, o jį okupavus – į Marselį. Iki 1934 m. L. Bramsonas buvo įsitikinęs antisionistas, bet po apsilankymo Palestinoje savo požiūrį pakeitė. Mirė 1941 m. Marselyje.

## Literatūra
* Государственная дума Российской империи, 1906–1917 : Энциклопедия. Москва : Российская политическая энциклопедия, 2008. С. 66–67. ISBN 978-5-8243-1031-3.

## Nuorodos
* Biografija (rus.)

## Šaltiniai
Žiaurus Milanas

**Žiaurus Milanas** () – 1976 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Claudio Cassinelli – Raulis
* Silvia Dionisio – Leila
* John Steiner – Faustas
* Vittorio Mezzogiorno – Valteris
* Biagio Pelligra – Torpeda
* Elio Zamuto – policijos komisaras

## Turinys

Ketvertas kaukėtų nusikaltėlių įsiveržia į finansinę bendrovę, tačiau apsauga spėja iškviesti policiją. Šiai pasirodžius, du grobikai pasprunka automobiliu ir po ilgo persekiojimo pasislepia. Likę dviese užsibarikaduoja su 9 įkaitais ir po derybų išsidera automobilį pasitraukti. Bandant pabėgti, vienas plėšikų žūna, tuo tarpu antrasis pradeda ieškoti savo bendrininkų. Kol policija, nuosekliai rinkdama įrodymus, palaipsniui aiškinasi nusikaltėlių tapatybes, pastarieji, nusprendę, kad pinigus geriau pasidalinti pusiau negu į 3 dalis, mėgina atsikratyti buvusiu bendrininku. Sužeistas šis slapstosi pas savo meilužę ir nusprendžia dar kartą pamėginti laimę atgauti pinigus, o lemiamo nusikaltėlių susidūrimo fone pasirodo ir policija...
Skandalingoji Džilda

**Skandalingoji Džilda** () – 1985 m. Italijoje sukurta erotinė psichologinė drama.

## Turinys

Šio filmo herojai neturi vardų, „Skandalingoji Džilda“ – tai animacinio filmo pavadinimas, apie kurį viename filmo epizodų pasakoja vienas juostos herojų.

Pagrindinė filmo herojė – bevardė moteris, užklumpanti savo vyrą su meiluže, televizijos laidų pranešėja. Šis apkaltina ją tai padarius specialiai, nes ji žinojo apie šį ryšį ir savo pasirodymu be reikalo sukėlė papildomų nepatogumų jiems visiems. Kitą diena moteris sėda į mašiną ir be konkretaus tikslo leidžiasi į kelią. Ji susipažįsta su animacinių filmų kūrėju, kuris įkalba ją kartu pavakarieniauti. Vakarienė baigiasi lovoje, tačiau ryte vyras nenori su ja išsiskirti. Pamažu jiedu pradeda žaisti keistą žaidimą, vesdami vienas kitą iš proto ir versdami kitą elgtis taip, kaip jie niekad nesielgė. Norėdama patikrinti vyro jausmus, moteris jo akyse atsiduoda sunkvežimio vairuotojui, vėliau, kaip atsakomąjį veiksmą, įkalba jį išprievartauti degalinėje sutiktą moterį. Galiausiai judviejų kelionė baigiasi avarija, kurioje vyras žūna, o moteris kelyje sustabdo kitą automobilį...

## Pagrindiniai aktoriai
* Monica Guerritore
* Gabriele Lavia
* Pina Cei
* Jasmine Maimone
* Dario Mazzoli
* Sacha Darwin
* Italo Gasperini
Nadežda Zabela-Vrubel

**Nadežda Zabela-Vrubel** (1868 m. balandžio 1 d. Kaune – 1913 m. liepos 4 d. Sankt Peterburge) – Rusijos imperijos operos dainininkė.

## Biografija
Gimė 1868 m. balandžio 1 d. Kaune. Baigė 1891 m. Sankt Peterburgo konservatoriją. Vėliau mokėsi Paryžiuje. Kaip operos dainininkė debiutavo 1893 m. Kijevo operoje. 1894-1895 m. dainavo Tbilisyje, 1895-1896 m. Sankt Peterburgo privačioje operoje, 1896-1897 m. Charkove. 1896 m. ištekėjo už dailininko Michailo Vrubelio. 1897-1904 m. dainavo *Savos Mamontovo privačioje Rusijos operoje*. 1904-1909 m. dainavo Marijos teatre. Mirė 1913 m. liepos 4 d. Sankt Peterburge.


Image:Wrubel Portrai of N. I. Zabela-Wrubel-1898.jpg|M. Vrubelio nutapytas portretas 1898
Image:Michail Alexandrowitsch Wrubel 002.jpg|M. Vrubelio nutapytas portretas 1900
Image:Tsarevna-Lebed (cropped).jpg|M. Vrubelio nutapytas portretas 1900
Image:Portrait of Nadezhda Zabela-Vrubel 1904.jpg|M. Vrubelio nutapytas portretas 1904


## Literatūra

* Nikolai Rimsky-Korsakov – Pимский-Корсаков Н.А., Летопись моей музыкальной жизни, 7 изд., М., 1955 (Russian)
* Rimsky-Korsakov, A. N. – Pимскии-Коpсаков А. Н., Н. А. Римский-Корсаков. Жизнь и творчество, вып. 4, М., 1937. с. 117-23, 153-70; (Russian)
* Yankovsky, M.. – Янковский М., Н. И. Забела М.- Л., 1953

## Nuorodos
* Biografija (rus.)
Sadistų sindikatas

**Sadistų sindikatas** () – 1975 m. Italijoje sukurtas trileris.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Tomas Milian – Rembo
* Joseph Cotten – Paterno
* Adolfo Lastretti – Čičijo
* Mario Piave – Pino
* Maria Fiore – Marija
* Ida Galli 

## Turinys

Buvęs policininkas Rembo po keleto metų pertraukos vėl pasirodo mieste. Jo draugas, taip pat policininkas, tiriantis vaiko pagrobimo bylą, mėgina jį įkalbinti vėl grįžti į tarnybą, bet Rembo atsisako. Po kurio laiko, pasikėsinimo metu, draugas žūna ir Rembo, peržengdamas leistinus policijos metodus, pradeda savo tyrimą. Jis išsiaiškina, kad pagrobtasis berniukas tapo dviejų konkuruojančių šeimų įkaitu ir pirmiausia Rembo nusprendžia rasti jį, o tada – susidoroti su draugo žudikais...
Stanislovas Bžostovskis

**Stanislovas Bžostovskis** (; 1733 m. kovo 2 d., Volkolata, Ašmenos pavietas, Vilniaus vaivadija, LDK – 1769 m. balandžio 8 d., Rubeževičiai) – ATR valstybinis veikėjas, Lenkijos armijos pulkininkas, Ldk didžiosios buožės pulko šefas, Livonijos vaivada (nuo 1767), Bistryčios, Radoškonių, Slavgorodo, seniūnas, Radomo konfederacijos maršalka.

## Biografija
Žymios bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Strzemię“ savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Juozapo Bžostovskio sūnus.

Keletą kartų buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) į seimą: 1754 ir 1760 metais nuo Ašmenos pavieto, 1761 metais - nuo Pinsko pavieto ir  1762 metais - nuo Breslaujos pavieto. 

Buvo Piatigorsko pulko pulkininku.

Stanislovo Karolio Radvilos šalininkas, 1763 metais su savo pulku gynė Lietuvos Tribunolo posėdį nuo Rusijos armijos intervencijos grėsmės, sukeltos Čartoriskių „Familijos“ partijos. 

1767 metais buvo išrinktas Radomo konfederafijos maršalka.

Baro konfederacijos metu 1768 metais perėjo į Rusijos pusę. 

Už ištikimą tarnybą apdovanotas Baltojo erelio ir Švento Stanislovo ordinais ir dviem Rusijos imperijos aukštais apdovanojimais.

Valdė Radaškonis ir Propoisko seniūniją (iki 1769).

## Literatūra
* Бжостовские // Биографический справочник – Мн.: «Белорусская советская энциклопедия» имени Петруся Бровки, 1982. – Т. 5. – С. 57. – 737 с.
* *Konopczyński W.* Brzostowski Stanisław // Polski Słownik Biograficzny – Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937. – Т. 3. – С. 56-57. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Nuorodos

|-
Shmuel Yitzchak Hillman

**Šmuelis Icchakas Hilmanas** (1868 m. liepos 2 d. Kaune – 1953 m. birželio 1 d. Jeruzalėje) – Lietuvos žydų kilmės rabinas.

## Biografija
Gimė 1868 m. liepos 2 d. Kaune. 1897 m. tapo Berazino rabinu. Vėliau emigravęs į Jungtinę Karalystę tapo Glazgo rabinu, 1914 m. Beth Din Londono bendruomenės rabinas. 1934 m. išvyko gyventi į Jeruzalę, buvo vienas iš Jeruzalės *Ohel Torah* ješivos įkūrėjų. Parašė Babiloniškojo ir Jeruzališkojo Talmudų traktatų komentarus. Mirė 1953 m. birželio 1 d. Jeruzalėje. Š. Hilmano vaikaitis Chaimas Hercogas buvo Izraelio prezidentas. 

## Nuorodos
* Biografija (ang.)
Monica Guerritore

**Monika Gueritorė** (, g. 1958 m. sausio 5 d. Roma) – Italijos kino, teatro ir televizijos aktorė.

## Biografija
Pirmąjį savo vaidmenį kine Monika atliko būdama 13, režisieriaus Vittorio De Sica filme „Una breve vacanza“. Po 3 metų ji gavo didesnį vaidmenį Giorgio Strehler juostoje „Vyšnių sodas“.

Sėkmingai jos karjerai didelę įtaką turėjo pažintis kino ir teatro režisieriumi Gabriele Lavia, kuris vėliau tapo jos sutuoktiniu. Jo dėka Monika teatre gavo svarbius ir sudėtingus vaidmenis: ledi Makbet, Ofelijos ir kitus, o teatras ir televizija visada užėmė didelę jos darbų dalį. 

1975 m. jos talentas buvo įvertintas Globo d'oro apdovanojimu už filmą „La prima volta, sull'erba“. 

1976 m. ji pasirodė televizijos RAI seriale „Manon Lescaut“, kartu su Marcello Mastroianni – filme „Signore e signori, buonanotte“, o 1977 m pelnė prizą Taorminos kino festivalyje.

Pradėjus bendradarbiauti su Lavia, Monika pasirodė ir keliuose erotiniuose filmuose, iš kurių žinomiausi yra „Fotografuojant Patriciją“, „Skandalingoji Džilda“ ir „Venecietė“. Pastarajame filme, kaip ir viename pirmųjų savo darbų „Lengva nuodėmė“, Monika ekrane pasirodė su viena populiariausių Italijos aktorių Laura Antonelli. Abejuose filmuose jos varžėsi dėl vyro dėmesio ir abu kartus „laimėjo“ Antonelli.

1996 m. ji kartu su Michele Placido, Giancarlo Giannini ir Raoul Bova nusifilmavo populiarumo sulaukusiame filme „La lupa“.

Žymiausi jos vaidmenys teatre yra spektakliuose „Makbetas“ (1987-88), „Ričardas III“ (1989), „Dėdė Vania“ (1990-91), „Madam Bovari“ (1991-2001), „Odisėjas“ (2001), „Karmen“ (2001-02), „Ofelija“ (2004), „Teresė Avilietė“ (2005).

8 dešimtmetyje turėjusi romaną su kolega Giancarlo Giannini, aktorė su Gabriele Lavia susilaukė 2 dukterų: Marios (g. 1989) ir Lucios (g. 1992). 2001 m. šeima iširo.

Nuo 2010 m. ji yra ištekėjusi už Alberto Zaccaria.

## Dalinė filmografija
* „Lengva nuodėmė“ (1974)
* „Trumpos atostogos“ (1975)
* „Fotografuojant Patriciją“ (1984)
* „Skandalingoji Džilda“ (1985)
* „Venecietė“ (1986)
* „Blogi pojūčiai“ (1986)
* „Blogiausia mano gyvenimo savaitė“ (2011)

## Apdovanojimai
* Globo d'oro – geriausia nauja aktorė (1975 m.)
* Taorminos kino festivalis – Golden Orange apdovanojimas (1977 m.)
* David di Donatello – geriausios aktorės nominacija (1997 m.)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* IMDb profilis
Vidar klasės minų traleris

**„Vidar“ klasės minų traleris** – minų traleris, suprojektuotas ir pastatytas (pirmas klasės laivas) Bergene, Norvegijoje „Mjellem and Karlsen“ laivų statykloje. Laivas suprojektuotas taip, kad galėtų gabenti maistą, vandenį, kurą bei kitus resursus. Dėl to gali būti naudojamas kaip tiekimo laivas. Papildomai „Vidar“ klasės laivai gali būti naudojami kaip komandiniai centrai ir koordinuoti flotilės veiksmus, vykdant įvairias operacijas.

Norvegijos karinėms jūrų pajėgoms buvo pastatyti du šios klasės laivai. 1977 m. į vandenį nuleistas N52 „Vidar“, nuo 2006 m. perduotas Lietuvai, kur tarnauja kaip N42 „Jotvingis“, o N53 „Vale“ (pastatytas 1978 m.) nuo 2003 m. priklauso Latvijos karinėms jūrų pajėgoms, kur tapo A53 „Virsaitis“.

## Dydis
*Ilgis – 64,8 m;
*Plotis – 12,0 m;
*Grimzlė – 4,6 m;
*Tonažas – 1750 t.

## Ginkluotė
*Du “Bofors” tipo 40 mm pabūklai;
*MG3 kulkosvaidis;
*Radio-elektroniniai kovos prietaisai.

## Ekipažas
Ekipažas – iki 50 žmonių.

## Variklis
Du 2100 AG varikliai WICHMANN (iš viso 4200 AG)

## Išnašos

## Šaltiniai

*
Šv. Juozapas Kalasantas

**Šv. Juozapas Kalasantas** (; 1557 m. rugsėjo 11 d. – 1648 m. rugpjūčio 25 d.) – vienuolis, Pijorų vienuolijos įkūrėjas, pirmos nemokamos liaudies mokyklos steigėjas Europoje, šventasis.

## Biografija
Juozapas kilo iš kilmingos, bet neturtingos giminės. Studijavo filosofiją ir teisę Leridoje, teologiją – Valencijoje ir Alkaloje. 1583 m. buvo įšventintas kunigu. 1592 m. atvyko į Romą, kur tarnavo kardinolo Kolonos kapelionu ir dirbo gailestingus darbus.

Gailėdamas neturtingų Romos gyventojų vaikų, liekančių be jokio auklėjimo ir mokslo, 1597 m. prie šv. Daratos bažnyčios atidarė nemokamą mokyklą, kurioje buvo mokoma ne tik katekizmo, bet ir kitų disciplinų. Tai buvo pirmoji tokia mokykla visoje Europoje. Pradėjęs nuo 100 mokinių, mokyklą pavadino „Schola pia“. Norėdamas parengti tokioms mokykloms mokytojus, 1617 m. įkūrė vienuoliją, kurios nariai turėjo atsidėti liaudies vaikų švietimui (pijorai). Panašias mokyklas jis atidarė Toskanoje, Neapolio karalystėje, Ligūrijoje, Moravijoje ir Lenkijoje. Popiežius Grigalius XV patvirtino pijorų vienuoliją ir padarė ją ordinu (su iškilmingais narių įžadais). Juozapas paruošė įstatus ir buvo paskirtas pirmuoju ordino generolu iš pradžių 9 metams, o paskui visam gyvenimui. Tačiau vienuolija išaugo per greitai ir patyrė sunkią krizę tiek dėl pasauliečių noro tapti per ją kunigais, tiek dėl kitų vienuolijų pasipriešinimo, nes kiti ordinai taip pat sau uždaviniu kėlė jaunimo švietimą ir pijoruose įžvelgė konkurentus. Dėl šių priežasčių popiežius Urbonas VIII 1642 m. pašalino Juozapą iš generolo pareigų, o popiežius Inocentas X 1616 m. pijorų ordiną padarė paprasta atskirų namų kunigų sąjunga, leisdamas jos nariams laisvai įstoti ir išstoti. Tai buvo skaudus smūgis Juozapui. 1648 m. jis mirė Romoje.

1948 metais minint šv. Juozapo Kalasanto mirties 300 metų jubiliejų, jį paskelbė visų liaudies mokyklų dangiškuoju globėju. Šiuo metu pijorų kongregacijai priklauso beveik pusantro tūkstančio narių. Visi jie dirba mokyklose 32 pasaulio šalyse.

Pijorų pėdsakų yra ir Lietuvoje, nors jų veikla, carinės Rusijos valdžios sprendimu, buvo nutraukta prieš pusantro šimto metų. Į Lietuvą pijorai atsikėlė iš Lenkijos. 1736 metais buvo įkurta Lietuvos provincija. Prie visų pijorų vienuolynų veikė kolegijos arba bent pradžios mokyklos.

## Bibliografija
* Katalikiškos enciklopedijos:
**  Enciclopedia_Cattolica
** http://it.cathopedia.org/wiki/  Cathopedia:Voci_indispensabili
** http://www.newadvent.org/cathen/ Catholic_Encyclopedia
* L. Picanyol, *Epistolario di san Giuseppe Calasanzio*, 9 voll., Edizioni di Storia e Letteratura, Roma, 1951–1956
* Mario Spinelli, *Giuseppe Calasanzio. Il pioniere della scuola popolare*, Città Nuova, 2001
* Carlo Cremona, Giuseppe Calasanzio. Vita avventurosa del santo inventore della scuola per tutti*, Piemme, 2000
* Giovanni Grimaldi, *Giuseppe Calasanzio*, San Paolo, 1997
* Giovanni Panchetti, *Giuseppe Calasanzio'', EMP, 1977
RK2306

**RK2306** – rajoninis kelias, jungiantis Kūlupėnus ir Darbėnus. Taip dar ir sujungdamas krašto kelius  ir . Visas kelias yra žvyrkelis, išskyrus 690 m ruožą ties Darbėnais. Kelio ilgis – 16,34 km

Kelias prasideda netoli Kūlupėnų, prie pat krašto kelio  geležinkelio pervažos. Kelias eina daugiausiai lygumomis, kurioje vystomas žemės ūkis. Didžiausia gyvenvietė prie kelio – Šukė. Tarp Kūlupėnų ir Šukės kerta Vaineikių mišką (pusė kilometro nuo tame miške esančios sankryžos yra įsikūrusios Vaineikių Medsėdžių senosios kapinės), o tarp Šukės ir Darbėnų – Balto Kalno mišką. Kelias baigiasi Darbėnuose kaip Šukučių gatvė, sankryžoje su su Kretingos gatve (krašto keliu ).

## Maršrutas

|}
|}

## Šaltiniai
Lydia Rabinowitsch-Kempner

**Lidija Rabinovič-Kempner** (1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune – 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos gydytoja, mikrobiologė.

## Biografija
Gimė 1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune pasiturinčioje žydų šeimoje. Baigusi mokyklą Kaune išvyko studijuoti gamtos mokslus į Ciuricho universitetą. Vėliau mokėsi Berno universitete, kur 1894 m. tapo biologijos mokslų daktare. Baigusi mokslus išvyko dirbti į Berlyno infekcinių ligų institutą, tačiau būdama moteris negavo pakankamai laisvės vykdyti moksliniams tyrimamas, todėl išvyko į JAV, kur Filadelfijoje, kur dirbo Pensilvanijos moterų medicinos koledže, specializavosi bakteriologijoje, 1898 m. tapo profesore. Po kiek laiko grįžo į Berlyną, kur susipažino su būsimu vyru mediku Walter Kempner su kuriuo pradėjo dirbti *Robert-Koch* institute. 1903 m. persikėlė į Berlyno patologijos institutą, kur daug dėmesio skyrė tuberkuliozės tyrimams. 1904 m. nustatė, kad pieninės *Meierei C. Bolle* parduodamas pienas užkrėstas tuberkuliozės bacilomis. 1912 m. suteiktas profesorės titulas, per savo mokslinink4s karjerą parašė nemažai mokslinių straipsnių tuberkuliozės tematika. I pasaulinio karo metu dirbo chirurge. 1920 m. pradėjo dirbti Berlyno bakteriologijos institute. Naciams užėmus valdžią Vokietijoje 1934 m. buvo priversta išeiti į pensiją. Mirė 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne. 


Vaizdas:Grab-Kempner.jpg|Kapas Berlyno kapinėse


## Nuorodos
* Biografija I (vok.)
* Biografija II (vok.) 

## Literatūra

* Katharina Graffmann-Weschke: Lydia Rabinowitsch-Kempner (1871–1935). Leben und Werk einer der führenden Persönlichkeiten der Tuberkuloseforschung am Anfang des 20. Jahrhunderts. GCA-Verlag, Herdecke 1999, ISBN 3-928973-79-7
* Sabine Hering: Rabinowitsch-Kempner, Lydia. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 21, Duncker & Humblot, Berlin 2003, ISBN 3-428-11202-4, S. 72 f.
* Erika von Hören: Lydia Rabinowitsch-Kempner 1871-1935 in: Verfolgte Ärzte im Nationalsozialismus, Hrsg. Robert-Koch-Institut, Berlin 1999, ISBN 3-89606-030-9
* Anna Plothow. Der Weltspiegel, October 27, 1904
* Deutsche Hausfrauenzeitung, July 1897, by Isidore Singer & Regina Neisser
Jonas Korsakas

**Jonas Korsakas** (apie 1620–1697) – LDK valstybinis veikėjas.

## Valstybės tarnyba

Polocko pataurininkis nuo 1658 m., pakamaris nuo 1659 m., Polocko kaštelionas nuo 1660 m.
 
Psujos valdytojas.

## Literatūra
* Насевіч В. Корсакі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 138. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Khonkenas

**Khonkenas** () – miestas šiaurės rytų Tailande, Isano krašte, Khorato plynaukštėje, 450 km į šiaurės rytus nuo Bankoko; provincijos centras. Pro miestą eina Nongkhajaus–Bankoko geležinkelis ir plentas, yra oro uostas (į šiaurės vakarus nuo Khonkeno). Medvilnės verpimas, šilko gamyba. Žvejyba. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ryžių, kukurūzų, medvilnės, tabako auginimas, arklių veisimas). Veikia universitetas (nuo 1964 m.), muziejus. Gausu budistinių šventyklų (žymiausia – karališkoji *Phra Mahathat* šventykla).

## Šaltiniai
Nikolajus Radinas

**Nikolajus Radinas** (1866 m. Kaune – 1929 m. sausio 28 d. Kaune) – Lietuvos žydų kilmės žurnalistas, advokatas.

## Biografija
Gimė 1866 m. Kaune, baigė Sankt Peterburgo universitetą. Baigęs mokslus dirbo žurnalistu Vilniaus laikraščiuose *Северо-западное слово*, *Виленский курьер – Наша копейка* ir *Северо-Западный голос*, pasirašinėdavo *Homunculus* slapyvardžiu. I pasaulinio karo metu gyveno Sankt Peterburge, redagavo laikraštį *Биржевых ведомостей*. 1918 m. lapkritį-gruodį dirbo laikraščio *Литовский курьер* redaktoriumi. 1920 m. buvo vienas iš Berlyno rusų laikraščio *Руль* įkūrėjų. Nuo 1927 m. redagavo Kauno laikraštį *Эхo*. Mirė 1929 m. sausio 28 d. Kaune. 

## Nuorodos
* Biografija I (rus.) 
* Biografija II (rus.)
Jelizavieta Tichejeva

**Jelizavieta Tichejeva** (1867 m. balandžio 24 d. Kaune – 1943 m. sausio 1 d. Viricoje, Leningrado sritis, TSRS) – Lietuvos rusų kilmės Rusijos imperijos ir TSRS pedagogė.

## Biografija
Gimė 1868 m. liepos 2 d. Kaune. 1880–1890 m. dirbo pradinių klasių mokytoja Kaukaze, vėliau persikėlė į Sankt Peterburgą. 1913–1917 m. buvo priešmokyklinio švietimo asociacijos pirmininkė. 1920–1924 m. dirbo profesore Sankt Peterburgo priešmokyklinio ugdymo pedagoginiame institute. 1928 m. išleido metodologinę knygą apie priešmokyklinį švietimą. Domėjosi Marijos Montesori veikla, rengė būsimus priešmokyklinio ugdymo specialistus. Daug dėmesio skyrė vaikų gebėjimo kalbėti ir reikšti savo mintis lavinimui, priešinosi užsienio kalbų mokymui priešmokykliniame amžiuje. Mirė 1943 m. sausio 1 d. Viricoje.

## Darbai

* *Детский сад по методу Е. И. Тихеевой при Ленинградском государственном педагогическом институте им. Герцена*, Ленинград, 1928.
* *Развитие речи дошкольника*, Ленинград – Москва, 1937.

## Nuorodos
* Biografija (rus.)
Khunthanas

**Khunthanas** arba ***Kuntanas*** – kalnagūbris šiaurės Tailande, į rytus nuo Čiangmajaus, tarp Pingo ir Vango slėnių. Ilgis iš šiaurės į pietus ~450 km, didžiausias aukštis – 2030 m. Kalnai sudaryti iš klinties ir smiltainio. Khunthanas smarkiai paveiktas erozijos. Šlaituose auga tropiniai visžaliai, plačialapių ir pušų miškai, slėniuose auginami kukurūzai, ryžiai, aguonos.

Khunthane įsteigtas Doikhuntano nacionalinis parkas.

## Šaltiniai
Vilhelmas Bitneris

**Vilhelmas Bitneris** (1865 m. kovo 5 d. Kaune – 1921 m. balandžio 24 d. Sankt Peterburge) – Lietuvos vokiečių kilmės Rusijos imperijos publicistas, redaktorius.

## Biografija
Gimė 1865 m. kovo 5 d. Kaune. Mokėsi Pskovo karininkų mokykloje, baigęs tarnavo Bobruiske. Tarnaudamas laisvu laiku mokėsi gamtos mokslus. Rašydavo straipsnius į žurnalus *Природа и люди* ir *Научное обозрение*. 1901-1903 m. parengė knygą apie XIX a. išradimus. Nuo 1902 m. buvo įvairių mokslinių žurnalų redaktorius. 1907-1911 m. parengė iliustruotą mokslo enciklopediją. Mirė 1921 m. balandžio 24 d. Sankt Peterburge. 


Vaizdas:Могила книгоиздателя Вильгельма Битнера.JPG|Kapas Sankt Peterburge


## Nuorodos
* Biografija (rus.)
Aleksandras Zilbernikas

**Aleksandras Zilbernikas** (1832 m. sausio 30 d. Viekšniuose – 1906 m. kovo 25 d. Varšuvoje) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, mecenatas, pirmosios esperanto kalbos knygos Unua Libro fundatorius. 

## Biografija
Gimė 1832 m. sausio 30 d. Viekšniuose. Būsimą žmoną Godą kilusią iš turtingos Balstogės Belochų šeimos sutiko Balstogėje, šiame mieste ir susituokė. Po kiek laiko išvyko gyventi į Kauną, kur susilaukė aštuonių vaikų, iš kurių žymiausia Klara Zamenhof buvo esperanto kalbos pradininko Liudviko Zamenhofo žmona. A. Zilbernikas valdydamas nedidelį Kauno muilo fabriką 1887 m. finansavo pirmosios esperanto kalbos *Unua Libro* leidybą. Mirė 1906 m. kovo 25 d. Varšuvoje.


Vaizdas:Grob Aleksandra Silbernika-Grave of Aleksander Silbernik.JPG|Kapas Varšuvoje


## Šaltiniai
Kiaukutynas

**Kiaukutynas**, arba ***kiaukliai, kekenmedingas*** (iš  – 'virtuvės šiukšlynas') – Skandinavijos šalyse paplitę mezolito ir neolito laikotarpio gyvenviečių maisto atliekų sampilai. Daugiausia sudaryti iš valgomųjų moliuskų kriauklių, kaulų, išmatų. Tarp šiukšlių randama vertingų archeologinių radinių – keramikos, titnaginių gremžtukų, rėžtukų, grąžtų, akmeninių kirvių, kaulinių žeberklų, strėlių ir iečių antgalių, židinių liekanų, mirusiųjų kapaviečių.

Rasti kiaukutynai 50–350 m ilgio, 1–3 m aukščio. Siejami su Ertebelės kultūra. Panašių kiaukutynų aptinkama Šiaurės ir Pietų Amerikos, Australijos pakrantėse.

## Šaltiniai
Klara Zamenhof

**Klara Zamenhof** (1863 m. spalio 5 d. Kaune – 1924 m. gruodžio 6 d. Varšuvoje) – Lietuvos žydų kilmės esperantininkė. 

## Biografija
Gimė 1863 m. spalio 5 d. Kaune, Aleksandro Zilberniko (1832–1906) šeimoje. 1881 m. baigė Kauno žydų gimnaziją. Daug prisidėjo prie pirmosios knygos esperanto kalba Unua Libro parengimo ir išleidimo. 1887 m. rugpjūčio 9 d. susituokė su Liudviku Zamenhofu su kuriuo susilaukė trijų vaikų Adam Zamenhof (1888–1940), Zofia Zamenhof (1889–1942) ir Lidia Zamenhof (1904–1942). 1909 m. tapo Kauno esperantininkų draugijos nare. Po vyro mirties 1917 m. toliau aktyviai dalyvavo esperantininkų veikloje, dalyvaudavo pasauliniuose kongresuose. Mirė 1924 m. gruodžio 6 d. Varšuvoje, palaidota Varšuvos žydų kapinėse.


Vaizdas:Grob Klary Zamenhof-Grave of Klara Zamenhof.JPG|Kapas Varšuvoje


## Šaltiniai
Kiarizas

**Kiarizas** (, , , ) – Irane ir buvusioje Didžiojoje Persijoje (Vidurinėje Azijoje, Afganistane, Užkaukazėje) įrengiama požeminė hidrotechninė sistema, skirta gruntinio vandens surinkimui ir tiekimui.

## Pavadinimai ir įvairovė
Terminas kiarizas kilęs iš persų kalbos. Egzistuoja ir kiti alternatyvūs terminai. Terminas **kanatas** (, ) yra arabiškas jo variantas, kilęs iš arabiško žodžio, reiškiančio kanalą (). Taip pat šis reiškinys rytiniame Irane gali būti įvardijamas kaip **kahanas** (, beludžių: *kahn*), Maroke – kaip **khettara**, arabų šalyse – kaip **[[afladžas|faladžas]]** (, daugiskaita – *aflaj*), Šiaurės Afrikoje – kaip **[[fogara]]** (*foggara*).

## Technologija
Sudarytas iš požeminių vandens surinkimo galerijų (jų aukštis 1–1,4 m, plotis 0,5–0,6 m, ilgis siekia kelis kilometrus), statmenų vėdinimo šulinių ir nuvedamųjų kanalų, kuriais vanduo teka į žemės paviršių arba į surenkamuosius šulinius.

Kiarizų technologija sukurta Persijoje 1 tūkstm. pr. m. e. pradžioje ir palaipsniui plito į vakarus ir rytus. Vėliau perimta arabų, ispanų. Teigiama, kad Irane yra ~22 tūkst. kanatų, sudarančių ~170 tūkst. mylių tinklą. Dauguma jų tebėra naudojama – kanatais tiekiama 75 % vandens buitinėms ir drėkinimo reikmėms šalyje.

Foggara 01.jpg|Kiarizo ištaka į paviršių
Qanat Niavaran.jpg|Ištaka
Kashan - qanat entrance.jpg|Nusileidimas į kanatą
Qanat.jpg|Kanato veikimo esmė


## Pasaulio paveldas

Į pasaulio paveldo sąrašą įrašyta vienuolika svarbiausių kiarizų (kanatų) kompleksų rytų Irane.

## Susiję pasaulio paveldo objektai
*  Filipinų Kordiljerų ryžių terasos (1995);
*  Čingčengo kalnas ir Dudziangjano irigacinė sistema (2000);
*  Omano afladžo irigacinės sistemos (2006);
*  Konsų kultūrinis kraštovaizdis (2011);
*  Balio kultūrinis kraštovaizdis: Subakas kaip Tri Hita Karana filosofijos manifestacija (2012);
*  Honghės hanių ryžių terasų kultūrinis kraštovaizdis (2013);
*  Rani ki vav (Karalienės laiptuotasis šulinys), Patanas, Gudžaratas (2014).

## Šaltiniai
Alice Arno

**Alice Arno** (g. 1946 m. birželio 29 d. Lenkija) – Prancūzijos kino aktorė ir modelis, daugiausia vaidinusi septintojo ir aštuntojo dešimtmečio mažo biudžeto siaubo bei eksploataciniuose filmuose.

## Biografija
Arno gimė Lenkijoje, prancūzų natūralistų šeimoje. Užaugusi liberalioje aplinkoje, ji savo karjerą pradėjo pozuodama apsinuoginusi vyrų žurnalams. 1969 m., pradėjusi vaidinti kine, ji taip pat dažniausiai atlikdavo nedidelius vaidmenis, kuriuose reikėdavo nusirengti. Kartu su Lina Romay ir Monica Swinn ji tapo vienomis ryškiausių „seksploitation“ žanro aktorių, o geriausiai žinomi jos vaidmenys buvo režisieriaus Jesus Franco filmuose.  

Alice sesuo Chantal Broquet irgi tapo aktore bei modeliu, o jos abi kartu nusifilmavo dešimtyje filmų. Seserys kartu pasitraukė iš kino, kuomet eksploatacinio žanro filmuose ėmė daugėti pornografinių scenų. Alice paskutinį kartą pasirodė ekrane 1977 m., būdama 31.

## Nuorodos

* IMDb profilis