open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Danakilių kalnai

**Danakilių kalnai** – kalnai Afrikos šiaurės rytuose, Eritrėjos, Džibučio ir Etiopijos valstybėse. Nusidriekę per 300 km tarp Raudonosios jūros ir Afarų įdubos. Būdingas aukštis 2000 m, didžiausias – 2130 m (Ramiu k.). Kalnai horstinio tipo, susidarę iš kristalinių uolienų, užklotų kainozojaus bazaltine lava ir nuosėdinėmis uolienomis.

Vyrauja pusdykumės, krūmokšniai.

## Šaltiniai
Benai

**Benai** arba ***vabenai*** (*Wabena*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena vidurio Tanzanijoje, Iringos regione. Populiacija – ~1,88 mln. žmonių (XX a. pab.). Vartoja benų (*ekibena*) kalbą (bantų kalbų grupė). Dauguma išpažįsta tradicinius tikėjimus, yra musulmonų sunitų ir katalikų.

Pagrindiniai tradiciniai benų verslai yra lydiminė žemdirbystė (manijokai, ryžiai, kukurūzai) ir nugintinė gyvulininkystė (avys, ožkos). Amatai: pynimas, medžio drožyba. XX a. pab. daug benų gyveno ir dirbo miestuose.

Turį gausų muzikinį folklorą. Tradicinei tikybai būdingas protėvių kultas, gamtos galių sureikšminimas. Stato medines antropomorfines stelas, susijusias su protėviais.

## Šaltiniai
Tsongai

**Tsongai**, dar vadinami ***batsongais, vatsongais*** (*Vatsonga*) – Rytų ir Pietų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena pietiniame Mozambike, Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Svazilande ir rytų Zimbabvėje. Populiacija – 5,3 mln. žmonių (XX a. pab.). Vartoja tsongų kalbą (bantų kalbų grupė). Dauguma tsongų išpažįsta tradicinius tikėjimus, apie trečdalis yra krikščionys (daugiausia katalikai).

Skirstosi į 6 grupes: ronga, hlanganu, džonga, bila, nvalungu ir hlengve. Kartais prie tsongų priskiriama čopių tauta. Dalis tsongų (šangaantsongai) yra zulų palikuonys, XIX a. 1 pusėje persikėlę iš Natalio. Apartheido laikais PAR tsongams buvo sudarytas Gazankulu bantustanas.

Pagrindinis tradicinis verslas – tropinė rankinė žemdirbystė (soros, manijokai, pupos, sorgas, jamsai, kukurūzai). Pardavimui augina kokospalmes (pajūryje), medvilnę, anakardžius. XX a. pab. daugelis tsongų persikėlė į PAR ir Zambijos pramoninius rajonus.

Tradiciniai patiekalai – košės, putros, bandelės su aštriu padažu, daržovės, vaisiai.

Santuoka patrilokalinė. Dalinasi į patrilinijines giminines grupes. Pripažįstama vado valdžia.

Tsongai turi gausią tautosaką (pasakos, priežodžiai ir kt.). Greitus šokius *ndongo* ir dažniausiai satyrinio turinio dainas lydi ksilofoninis ansamblis (čimbila). Daug tokių ansamblių tapo profesionaliais. Išvystyta medžio drožyba (kultinės figūrėlės), dekoruotų kalebašų gamyba. Tradicinei tikybai būdingas gamtos galių ir protėvių garbinimas.

## Šaltiniai
Karamodžongai

**Karamodžongai** – Afrikos tauta, priklausanti nilotų tautų grupei. Gyvena daugiausia šiaurės rytų Ugandoje, Kenijos pasienyje. Populiacija – 320 000 žmonių (XXI a. pr.). Kalba karamodžongų kalba, priklausančia nilotų kalbų šeimai.

Tauta susidarė XVI–XVII a. iš šiaurės rytų atsikrausčius nilotų gyvulių augintojų gentims. Kolonijiniu laikotarpiu vertėsi galvijų prekyba, nuo XIX a. pab. prekiavo dramblio kaulu. Dažnai kariauja su kaimyninėmis tautomis dėl gyvulių.

Tradiciniai verslai: vyrų – ganyklinė gyvulininkystė, moterų – rankinė žemdirbystė (sorų auginimas), tai pat apdirba odas, gamina kaulo papuošalus. Gyvena iš žabų statytose ir iš molio krėstose, žole dengtose trobelėse. Tradiciniai drabužiai – odiniai ochra dažyti raiščiai, galvos dangalai iš stručio plunksnų. Karamodžongai puošiasi metalo ir stiklo karoliukų papuošalais, daro sudėtingas šukuosenas. Raciono pagrindą sudaro sorų košė, mėsa, pienas su krauju.

Giminystė – patrilinijinė, būdingos didelės patrilokalinės šeimos, pasitaiko poliginijos liekanų. Karamodžongai išsaugoję tradicinius tikėjimus: garbina aukščiausiąjį Dievą (Akudžą), svarbi juodoji ir baltoji magija.


A traditional man from Karamoja.jpg|Karamodžongai tradicine apranga
Woriors from karimajong.JPG|Kariai
Karamoja house.JPG|Karamodžongų trobelė
The Karamojong or Karimojong, an ethnic group of agro-pastoral herders living mainly in the north-east of Uganda..jpg|Karamodžongų vaikai


## Šaltiniai
Keričas

**Keričas** () – miestas Kenijos vakaruose, į pietryčius nuo Kisumu, Mau miško pakraštyje. 35 100 gyventojų (2004 m.). Apskrities centras. Per Keričą eina Kisumu–Nakuru plentas, yra oro uostas. Arbatmedžių auginimo regiono (didžiausio Afrikoje) prekybos centras. Arbatos džiovyklos. Keričyje yra didžiausia pasaulyje ištisa arbatmedžių plantacija.

Veikia Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1952 m.), didžiausia Afrikoje sikhų gurudvara, Kabiangos universitetas, Kenijos aukštumų evangelikų universitetas, arboretumas.

## Istorija
Keričas yra nilotų tautos kipsigių (kalendžinų) žemėse. Iškilo XIX a., britams įveisus arbatos plantacijas. Čia atkeldinta daug pandžabiečių sikhų iš Indijos.

## Sportas
* Zoo Kericho FC (futbolo klubas);
* *Gryn* arba Žaliasis stadionas (), kuris talpina 3 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Alfa

Žodis **alfa** reiškia:
* Alfa – pirmoji graikų abėcėlės raidė.
* Alfa – Latvijos policijos specialiųjų užduočių batalionas.
* Alfa – Rusijos antžeminės tolimosios radijo navigacijos sistema RSDN-20, veikianti iki 10 000 km atstumu.
* Alfa būrys – Rusijos specialiosios paskirties, antiteroristinis būrys.
*  Alfa būrys – Ukrainos saugumo tarnybos (KGB paveldėtojos) specialusis padalinys, antiteroristinis centras.
* Alfa dalelė – helio branduoliai – dalelės, išsviestos iš radioaktyvių atomų branduolių, jiems skylant į lengvesnius.
* Kentauro alfa – trečia pagal ryškį žvaigždžių sistema, šviesiausia Kentauro žvaigždyne (Lietuvoje nematoma).
* Šaulio alfa (*tikr.* Alramis) – 3,97 ryškio, B8 spektro klasės pagrindinės sekos žvaigždė, nuotolis nuo Saulės – 170 šviesmečių.
* Alfa spiralė – antrinė baltymų struktūra, susidaranti dėl vandenilinių ryšių tarp aminorūgščių.
* Alfa procesas – viena iš dviejų branduolių sąlajos reakcijų grandinių, kurių metu helis žvaigždėse virsta sunkesniaisiais elementais.
* Alfa Romeo – automobilių gamintojas iš Italijos, įkurtas 1910 m., FIAT grupės narys.
* Alfa.lt – internetinis naujienų portalas, veikiantis nuo 2006 m.
* Alfa proteobacteria – proteobakterijų (Proteobacteria) tipo bakterijų klasė.
Pranciškus Poniatovskis (1691)

**Pranciškus Poniatovskis ** (g. 1651 m. spalio 3 d. – m. 1691 m. gegužį) – Vyšogrodo tautininkas nuo 1690, Palenkės medžioklis nuo 1680, Jano Poniatovskio sūnus, karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio senelis. 

1683 metais vadovavo Krokuvos kašteliono Andžejaus Potockio šarvuotai vėliavai.

## Šeima
1674 metais vedė Eleną Nievarovską, su kuria turėjo vaikų: 
* Juzefas, 
* Stanislavas,
* Mykolas,
* Sofija Aghnieška Poniatovska. 

## Nuorodos

## Išnašos
Jadvyga Klementina Sanguška

**Jadvyga Klementina Sanguška** (1830 m. spalio 28 d. – 1918 m. birželio 13 d.) – kunigaikštytė, Vladislovo Jeronimo Sanguškos (1803–1870) ir Izabelės Liubomirskos duktė.

## Šeima
Ištekėjo už Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903), su kuriuo turėjo sūnus: Vladisovą Leoną (1853–1920), Leoną Povilą (1856–1893), Povilą Joną (1860–1934), Joną Petrą (1865–1954), Adomą Steponą (1867–1951) taip pat dukteris: Mariją Jadvygą Sapiegą (1855–1929), Eleną Mariją Sapiegą (1857–1947)
## Nuorodos

## Galerija

Jadwiga z Sanguszków Sapieha.jpg|Jadvyga Klementina jaunystėje
Jadwiga Sapieżyna z synem Janem Piotrem.jpg|Jadvyga Klementina su sūnumi Jonu Petru
Krasiczyn-grobowce1.jpg|Jadvygos klementinos kapas Krasičine
Liudvika Sosnovska

**Liudvika Sosnovska** (g.. 1751, m. 1836 m. gruodžio 6 d. Rivnė) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorė, Lietuvos lauko etmono Juozapo Silvestro Sosnovskio duktė, Juzefas Liubomirskio žmona.

Tado Kosciuškos mylimoji, tėvo valia ištekinta už Liubomirskio. Su juo turėjo tris vaikus, Henriką ir Frederiką taip pat dukterį Eleną.  

## Literatūra
Bartłomiej Szyndler, *Tadeusz Kościuszko 1746 – 1817*. Warszawa, Bellona 1991. ISBN 83-11-07728-2.
## Nuorodos
Kęstutis Navickas (1970)

**Kęstutis Navickas** (g. 1970 m. birželio 13 d. Kaune) – Lietuvos aplinkosaugininkas, paminklosaugininkas.

## Biografija

Mokėsi Kauno 25-ojoje vidurinėje mokykloje, po to 1988 m. baigė Kauno 40–ąją profesinės technikos mokyklą, kur įgijo elektros mechaniko specialybę. Besimokydamas profesinėje mokykloje, staliaus specialybės dėstytojo Henriko Genio kvietimu, pateko į Kauno jaunimo turizmo klubą „Sakalas”, su kuriuo keliavo į Karakumų dykumą, Kaukazo, Altajaus kalnus, Kareliją.

1988 m. prisijungė prie Kauno jaunimo paminklosaugos klubo „Atgaja”. 1989 m. bičiulio Sauliaus Pikšrio kvietimu prisijungė prie organizatorių komandos organizuoti „Taikos žygį”. 1991–1992 m. dirbo privačioje liaudies amatų mokykloje, Vilkijoje, 1992 m. kultūros leidinių leidykloje „Taura”, kurioje rūpinosi Kauno tvirtovės II forto išsaugojimu. 1992–1995 m. dirbo Kultūros paveldo departamento Kauno miesto padalinyje, kur rūpinosi Kauno miesto archeologinio ir militaristinio paveldo apsauga. 1995–1998 m. bendrijos „Atgaja” pirmininkas.

1999 m. baigė istorijos bakalauro studijas Vilniaus universitete, 2009 m. baigė Darnaus vystymosi valdymo ir administravimo magistro studijų programą Mykolo Romerio universitete.

1998–2006 m. dirbo tarptautinės organizacijos Regioninio aplinkos centro Vidurio ir Rytų Europai Lietuvos padalinio direktoriumi. Nuo 2006 m. – tarptautinės nevyriausybinės organizacijos „Baltijos aplinkos forumas“, darnaus vystymosi eksperto ir direktoriaus pavaduotojas. 2007 m. su bendraminčiais Lietuvoje ir Baltarusijoje organizavo mokslinę-kultūrinę ekspediciją Neries upe grafo Konstantino Tiškevičiaus keliais.

2016–2018 m. – aplinkos ministras Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje.

2019-2020 m. „Vėjo projektai“ personalo direktorius.

2020–2024 m. rugpjūčio mėn. – žemės ūkio ministras. Nuo 2023 m. – Seimo narys.

## Šaltiniai

|-

|-
Alfa.lt

**Alfa** – Lietuvos naujienų svetainių, veikianti nuo 2006 m. Naujienų portalas „Alfa“ per mėnesį pasiekia apie 796 tūkstančių unikalių lankytojų. 

## Istorija
2006–2017 m. spalio mėnesio portalas priklausė „MG Baltic“ bendrovei. 2018 m. birželio mėn. alfa.lt portalo kontrolę perėmė Ovidijus Lukošius iš Nerijaus Gasparavičiaus, kuris portalą už neįvardijamą sumą pernai spalio pradžioje įsigijo iš koncerno „MG Baltic“. Dabar įmonės „Naujienų centras“ dalis.

## Vyriausieji redaktoriai
* Vladimiras Laučius – 2006 m.
* Virgis Valentinavičius – 2006–2009 m.
* Gabrielė Vasiliauskaitė – 2010–2012 m.
* Saulė Pauliuvienė – 2012–2014 m.
* Tadas Marčiukaitis – 2014–2017 m.
* Ovidijus Lukošius – nuo 2017 m.

## Šaltiniai
Andžejus Artūras Zamoiskis

Grafas **Andžejus Artūras Zamoiskis** (; 1800 m. balandžio 2 d. Vienoje – 1874 m. lapkričio 29 d. Krokuvoje) – Lenkijos valstybinis veikėjas iš Zamoiskių giminės.

## Biografija
Gimė 1800 m. Stanislovo Kostkos Zamoiskio ir Sofijos Čartoriskos šeimoje.

1842 m. įkūrė žemės ūkio metraštį „Rocznik Gospodarstwa Krajowego“.

1848 m. įkūrė laivininkystės kompaniją.

1857 m. kūrė žemės ūkio bendrovę „Towarzystwo Rolnicze“. Savo veiklos pirmaisiais metais žemės ūkio bendrovė užsiėmė beveik išimtinai agronomija, konkursais ir pan. Per kelerius metus bendrovė išaugo iki kelių tūkstančių žmonių. Bendrovė įgijo ne tik ekonominę, bet ir politinę reikšmę. Tačiau 1861 m. balandžio 6 d. dėl visuomenės padidėjusio radikalumo bendrovė buvo panaikinta.

Andžejus Zamoiskis buvo iškviestas į Peterburgą, kur imperatorius Aleksandras II paprašė jo laikinai išvažiuoti į užsienį.

1863 m. rugsėjo 19 d., sukilimo metu, iš Zamoiskiui priklausiusio namo langų buvo užmėtyta bombomis ir apšaudyta karieta, kurioje važiavo Lenkijos kunigaikštystės vietininkas, grafas Fiodoras Fiodorovičius Bergas su adjutantu Viktoru fon Valiu. Rimtai niekas nenukentėjo – buvo kontūzinti Viktoras fon Valis ir keletas konvojaus kazokų, grafui peršovė tik lietpalčio apykaklę. Zamoiskio rūmai buvo konfiskuoti, nors pats grafas vargu ar dalyvavo pasikėsinime, nes namas buvo nuomojamas daugeliui gyventojų, o jo paties nebuvo Lenkijoje.

Gyveno Paryžiuje ir Drezdene.

## Šeima ir vaikai
1824 m. rugsėjo 16 d. Liubovle vedė grafaitę Rožę Potocką (1802 m. liepos 16 d. – 1862 m. spalio 27 d.), grafo Antono Potockio (1780–1850) ir Rožės Potockos (1780–1862) dukterį. Jų vaikai:

* Sofija (1825 m. rugsėjo 5 – 1853 m. kovo 27 d.), vyras – Pranciškus Žltovskis (1818–1894)
* Vladislavas (1830–1873 m. lapkričio 10 d.)
* Cecilija (1831 m. kovo 10 d. – 1904 m. liepos 23 d.), vyras nuo 1853 m. kunigaikštis Jurgis Henrikas Liubomirskis (1817–1872)
* Jonas Mykolas (1832 m. lapkričio 29 d. – mirė Anglijoje), pakaitė pavardę į Džonas Grejus.
* Stanislovas Antonas (1834 m. gegužės 14 d. – 1881 gegužės 10 d.)
* Rožė (1836 m. liepos 29 d. – 1915 m. spalio 12 d.), vyras nuo 1859 m. kunigaikštis Eugenijus Adolfas Liubomirskis (1825–1911)
* Andžejus Antonas (1838 m. balandžio 14 d. – 1889 m. rugpjūčio 20 d.)
* Zdislavas (1842 m. gegužės 20 d. – 1925 m. rugpjūčio 15 d.), vedęs nuo 1865 m. Mariją Sveikovską (1841–1932)

## Nuorodos
* Zamoiskio biografija (lenkų kalba)
Mara (demonas)

**Mara** (, ) – viduramžių Vakarų Europos (ypač germanų) žemutinės mitologijos piktoji dvasia, košmaro įsikūnijimas (iš čia prancūzų *cauchemar*, anglų *nightmare*). Mara naktį atsisėda ant miegančiojo krūtinės ir jį dusina. Viduramžiais sieta su inkubais ir sukubais, tikėta, kad Maras siunčia raganos ir velniai.

Maros paveikslas – indoeuropietiškos kilmės (žr. Mara, iš  „mirti“).

## Šaltiniai
Mara (budizmas)

**Mara** ( „marinantis, žudantis“, , ) – budistinės mitologijos dievybė, pykčio, blogio, visko, kas gyvas būtybes veda mirtin įsikūnijimas.

Maros paveikslas sutinkamas visose pagrindinėse budizmo atšakose. Mara kuria kliūtis bodhisatvoms, siekiantiems atbudimo. Marai priskiriami ištisi pulkai piktųjų būtybių, rikiuojamų į dešimt skyrių, kurie susiję su žmogaus neigiamais jausmais (troškimai, neapykanta, dvejojimas ir kt.). Mara turi dukteris, įvaizdinančias lytinius potraukius. Liaudies mitologijoje Mara laikoma tikra dievybe.

Budizmo filosofijoje Mara laikoma žmogaus sielos (psichikos) atvaizdu. Daugelyje budistinių legendų sutinkamas pasakojimas apie tai, kaip Mara bandė sugundyti Budą Šakjamunį.

## Literatūra
* Wavman A., „Studies in Yama and Mara“, *Indo-Iranian Journal*, 1959, v. 3, No 1, p. 44-73, 112-31;
* Ling T. O., *Buddhism and the mythology of Evil*, London, 1962.

## Šaltiniai
Stefanas Kunickis

**Stefanas Kunickis** (g. (?),  m. 1766 m.) – Chelmo kaštelionas nuo 1760 metų, Krasnostavo stalininkas 1752-1760, Kulmo pastalininkis 1746-1752.

1764 metų gegužės 7 d. pasirašė manifestą, pripažįstantį Rusijos armijos dalyvavimą 1764 metų konvokaciniame seime neteisėtu.

## Literatūra
Kasper Niesiecki, Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. 1846, s.309

## Išnašos
Bugatti Chiron

**Bugatti Chiron** – 2016–2022 m. gamintas superautomobilis.

Pavadintas pagerbiant Monako Formulės 1 lenktynininką Louis Chiron. Antrasis modelis, naudojantis Chiron vardą (po 1999 m. Bugatti 18/3 Chiron).

Pirmąsyk parodytas 2016 m. kovo 1 d. Ženevos autosalone.

## Dinamika
Didžiausias greitis: 420 km/h (apribotas elektronikos)

Įsibėgėjimo dinamika:

## Šaltiniai
Mara

**Mara** gali reikšti:
* Mara, Marena – slavų mirties, ligų deivė, ragana;
* Mara – budistinės mitologijos dievybė, įkūnijanti blogį, mirtį;
* Mara – viduramžių mitologijos demonas, susijęs su košmarais;
* Mara – latvių mirties deivė; valstiečių deivė kilusi iš katalikų Mergelės Marijos ir perėmusi daug Laimos savybių.
* Mara – upė Rytų Afrikoje.

Taip pat žr.:
* Morė.
Kajetonas Ožarovskis

Grafas **Kajetonas Ožarovskis** (1767–1811) – ATR karinis veikėjas, Lenkijos armijos gerolas-majoras (1794).

## Biografija
Lenkijos bajorų Ožarovskių giminės atstovas. Karūnos didžiojo etmono Petro Ožarovskio (apie 1725–1794) sūnus nuo pirmos santuokos su Elžbieta Pacaite. Rusijos generolo Adomo Ožarovskio įbrolis.

Iš pradžių buvo Lietuvos lauko etmono Aleksandro Mykolo Sapiegos adjutantu, po to tarnavo Prancūzijos kavalerijoje, iš kur išėjo poručiko laipsnyje.

1789 m. rugsėjo 1 d. Kajetonas Ožarovskis įstojo į Lenkijos armijos tarnybą ir pradėjo tarnauti 1-oje Mažosios Lenkijos nacionalinės kavalerijos brigadoje.

Dalyvavo ATR-Maskvos kare majoro laipsnyje. 1793 m. spalio 18 d. padedant tėvui buvo paaukštintas į brigadininkus, tapdamas 1-osios brigados vadu.

1793 m. tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.

1794 m. gegužės 29 d. Kajetonas Ožarovskis nuo Tado Kosciuškos gavo generolo-majoro laipsnį.

## Šeima ir vaikai
1793 m. vedė Sesiliją Briol-Pliater (1772–1858), grafo Juosapo Vincento Pliaterio ir Katerinos Sosnovskos dukterį. Sutuoktiniai turėjo devynis vaikus:

* Konstantas (apie 1795–1893)
* Viktoras (1799–1870)
* Julija, vyras – Kajetonas Vitoslavskis
* Sesilija
* Moricas (1800–1865)
* Liudvikas (apie 1800–1876)
* Žozefina (1808–1896), vyras – grafas Gustavas Olizaras (1798–1865)
* Marija (apie 1810 – po 1847)

## Nuorodos
* Kajetan hr. Ożarowski z Ożarowa h. Rawicz
Ieva Narkutė

**Ieva Narkutė–Šeduikienė** (dar žinoma buvusiu sceniniu vardu **Jieva**; g. 1987 m. birželio 22 d., Kaune) – Lietuvos dainuojamosios poezijos kūrėja ir atlikėja.

## Biografija
Augo Šiauliuose. Tėvai – muzikai. Studijavo psichologiją. Išgarsėjo sukūrusi dainą „Raudoni vakarai“.

2015 m. ištekėjo už kariškio Mindaugo Šeduikio Vilniaus Išganytojo bažnyčioje. Po tuoktuvių pasirinko dvigubą pavardę – tapo Ieva Narkute-Šeduikiene.

## Pripažinimas
* 2007 m. – Sauliaus Mykolaičio premija;

## Diskografija
* *[[Vienas (albumas)|Vienas]]* (2013 m.)
* *Švelnesnis žvėris* (2014 m.)
* *Ieva Narkutė sutinka Lietuvos valstybinį simfoninį orkestrą* (2016 m.) [Gyvos muzikos albumas]
* *Kai muzika baigias* (2018 m.)
* *Dešimt* (2019 m.) [Rinkinys]
* *4* (2022 m.)
* Vienintelė moteris tavo (2023 m.)
* Sapno viršūnėj (2024 m.) [Rinkinys]

## Apdovanojimai

## Šaltiniai
Sauliaus Mykolaičio vardo premija

**Sauliaus Mykolaičio vardo premija** – statulėlė ir vardinė ukulelė teikiama už ryškiausią dainuojamosios poezijos debiutą. Pavadinta atlikėjo, dainų autoriaus Sauliaus Mykolaičio (1966–2006) atminimui.  

Iki 2013 m. premija teikta tarptautinio dainuojamosios poezijos festivalio „Tai – aš“ metu.  Nuo 2013 m. iki 2018 metų premija teikta Dainuojamosios poezijos festivalio Sauliui Mykolaičiui atminti metu. Nuo 2020 metų premija teikiama Kultūros festivalio „Purpurinis vakaras“ Anykščiuose metu. Premiją teikia VšĮ „Bardai LT“ ir UAB „Statybų lyga“. Nuo 2022 metų prie premijos teikimo prisideda Asociacija AGATA, apdovanojimui skirdama ukulelę.

Premija nuo 2014 m. teikiama kas dvejus metus.

## Laureatai

## Šaltiniai
Aleksandro Nevskio tiltas

**Aleksandro Nevskio tiltas** () – varstomasis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, pavadintas rusų kunigaikščio Aleksandro Nevskio vardu.

## Bendrieji duomenys
Tiltas jungia Aleksandro Nevskio aikštę ir Zanevskio prospektą. Šalia yra metro stotis „Aleksandro Nevskio aikštė“.

Iki 2004 m. tai buvo ilgiausias tiltas mieste – 905,7 (per upę – 629) m, plotis – 35 m. Tiltas – gelžbetoninis, septynių angų, penkios iš jų yra virš upės vandens, centrinė 50 metrų ilgio anga – varstoma. Tilto konstrukcijoje panaudoti vantai – 70 mm storio legiruoto plieno lynai, prakišti per technologines kiaurymes ir standinantys atskiras tilto dalis. Lynų įtempimas reguliuojamas specialiomis gervėmis, atsižvelgiant į lauko temperatūrą – šaltu oru atleidžiama, atšilus – įtempiama. Centrinė tilto anga – dvisparnė, metalinė. 25 metrų sparnus hidraulinis keltuvas pakelia per dvi minutes. Tiltu gali eiti pėstieji, yra 6 eismo juostos bei dveji tramvajaus bėgiai.

## Tilto istorija

1959 m. šalia statomo viešbučio „Maskva“ pradėtas projektuoti tiltas, turėjęs sujungti Nevos prospektą su kitoje upės pusėje esančiu nauju mikrorajonu. Tiltą projektavo architekto A.Žuko vadovaujama grupė. 1960 m. pradėti statybos darbai, 1965 m. lapkričio 1 d. vyko bandymai – tiltu pravažiavo tankų kolona. Lapkričio 5 d. tiltas iškilmingai atidarytas, minint eilines Spalio perversmo metines.

Tilto statyba vyko nesilaikant technologinių procesų, dėl prastos hidroizoliacijos lynai greitai surūdijo. 1967 m. jau 56 lynai buvo nutrūkę, todėl tiltu buvo leidžiama važiuoti tik troleibusams. 1982 m., kai į vandenį įkrito atitrūkęs 700 tonų sveriantis kairiojo pakeliamojo sparno atsvaras, eismas tiltu uždraustas, šalia pradėjo veikti keltas. Po remonto transportas tiltu vėl pradėjo važiuoti, tačiau konstrukciniai defektai ištaisyti tik 2000–2001 m. vykusios rekonstrukcijos metu.

## Šaltiniai
Kisucke Nove Mestas

**Kisucke Nove Mestas** (; ; ) – miestelis Žilinos krašte, Slovakijoje. Kisucke Nove Mesto apygardos administracinis centras. 15 324 gyventojai (2015 m. duomenys). Įsikūręs Kisucos upės slėnyje, tarp Javornikų ir Kisuckės kalnų, 358 m aukštyje virš jūros lygio. Nutolęs maždaug 10 km į šiaurę nuo Žilinos.

## Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose, negyvenamas Kisucke regionas buvo paminėtas 1244 m., pats miestelis – 1325 m., kaip *Congsberg*. Pagrindinis gyventojų pragyvenimo šaltinis buvo žemės ūkis, įvairūs amatai bei prekyba.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vienas (albumas)

**„Vienas“** – debiutinis Lietuvos dainuojamosios poezijos kūrėjos ir atlikėjos Ievos Narkutės albumas.

Apžvalgose kritikai Justinas Žilinskas ir Ramūnas Zilnys albumo skambesį lygina su Alinos Orlovos ir Jurgos Šeduikytės kūryba. Pasak J. Žilinsko, albume jaučiama prodiuserio Stanislavo Stavickio-Stano įtaka, pakreipusi atlikėją pop muzikos link.

## Kūriniai

## Šaltiniai
Kortų lošėjai

**Kortų lošėjai** () – prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Sezano (1839−1906) penkių paveikslų serija. Tai vieni iš geriausiai žinomų P. Sezano paveikslų.

## Apie paveikslus
Pirmą kartą „Kortų lošėjus“ paminėjo literatas Polis Aleksis 1891 m. aplankęs P. Sezaną jo sodyboje Ekse. Pas dailininką pozuoti ateidavo valstiečiai, kurie dažnai rūkydavo pypkes. P. Sezanas „Kortų lošėjais“ buvo užimtas kelerius metus. Papildomai jis nutapė keletą atskirų susijusių valstiečių portretų. Anksčiausia laikomojoje paveikslo versijoje buvo pavaizduoti 5 valstiečiai, vėliau jų skaičių P. Sezanas sumažino iki 4 ir galiausiai iki dviejų.

Paveikslų savininkai:
* Kurto instituto galerija Londone;
* Metropolitano meno muziejus Niujorke;
* Orsė muziejus Paryžiuje;
* Barnso fondas Filadelfijoje;
* Kataro karališkoji šeima, 2011 m. įsigijusi vėliausiu laikomą „Kortų lošėjų“ paveikslą už rekordinę, daugiau nei 250 mln. JAV dolerių sumą.

### Galerija

Paul Cezanne Les joueurs de cartes.jpg| „Kortų lošėjai“, 1890−92, Barnso fondas
Paul Cézanne - Les joueurs de cartes.jpg| „Kortų lošėjai“, 1890−92, Metropolitano meno muziejus
Les Joueurs de cartes, par Paul Cézanne, collection Al-Thani, Yorck.jpg| „Kortų lošėjai“, 1892−93, Kataro karališkoji šeima
Paul Cézanne, 1892-95, Les joueurs de carte (The Card Players), 60 x 73 cm, oil on canvas, Courtauld Institute of Art, London.jpg| „Kortų lošėjai“, 1892−95, Kurto instituto galerija


## Išnašos

## Nuorodos
* Kurto galerijos
Šv. Viktorijos kalnas (dailė)

**Šv. Viktorijos kalnas** () – kalnas prie Ekso Provanse, Prancūzijoje, kurį dažnai vaizdavo prancūzų dailininkas postimpresionistas Polis Sezanas (1839−1906).

## Apie paveikslus
Šv. Viktorijos kalnas yra prie Provanso Ekso ir buvo matomas iš P. Sezano studijos, kurią jis įkūrė 1901 m. *Les Lauves* kalvose. Tiesiogiai išvertus kalno pavadinimas reikštų „Šventosios pergalės“. Šis pavadinimas kildinamas iš romėnų laikų, kai vietos Provanso gyventojai nugalėjo įsiveržėlių armiją. Per daugiau nei 10 metų P. Sezanas nutapė daugiau nei 60 kalno vaizdų iš vis kitokio matymo kampo. Šie paveikslai yra vieni žinomiausių P. Sezano kūryboje.

### Galerija

Mont Sainte-Victoire with Large Pine, by Paul Cézanne.jpg| „Šv. Viktorijos kalnas su didele pušimi“, 1887, Kurto instituto galerija, Londonas
Paul Cézanne - Montagne Saint-victoire - Google Art Project.jpg| „Šv. Viktorijos kalnas“, apie 1890, Orsė muziejus
Route de la Montagne Sainte-Victoire, par Paul Cézanne 210.jpg| „Šv. Viktorijos kalnas“, 1898−1902, Ermitažas
Paul Cezanne - Mont Sainte-Victoire and Château Noir - Google Art Project.jpg| „Šv. Viktorijos kalnas ir šatu Noir“, apie 1905, Bridžestono dailės muziejus, Tokijas


## Nuorodos

* Filadelfijos dailės muziejus
Liudvikas Krasinskis

**Liudvikas Krasinskis** (g. 1609 Cechanuvas, m. po 1644 m.) – karaliaus rūmininkas, Cechanuvo kaštelionas nuo  1637, Plocko seniūnas. 

## Biografija

Stanislavo Krasinskio sūnus, Gabrieliaus ir Jono Kazimiero brolis. 

Buvo Vladislavo Vazos elektorius nuo Plocko vaivadijos 1632 metais.  Buvo pasiuntiniu nuo Plocko vaivadijos į 1633 metų karūnacinį seimą, 1634 ir 1637 metų seimus.

## Išnašos

## Nuorodos
Stanislavas Krasinskis (1649)

**Stanislavas Krasinskis ** (; 1585 m. Ružanuose – 1649 m.) – ATR valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lenkijos bajorų Krasinskių giminės atstovas, herbo „Slepowron“ savininkas.

1622 m. tarnavo Ružano vaiskiu, nuo 1627 m. – Cechanuvo žemės teisėjas, nuo 1637 m. – Cechanuvo pakamaris, nuo 1641 m. – Serpco kaštelionas.

1632 m. – ypatingo Varšuvos teismo teisėjas. 1633 ir 1635 m. buvo renkamas Mazovijosa generalinio seimuko maršalka, Karūnos tribunolo pagrindiniu teisėju 1633 m. , ATR seimo maršalkos pavaduotojas 1634, 1635 ir 1638 m.

ATR senatorius.

## Nuorodos
* Stanisław Krasiński
Pietų Sudanas olimpinėse žaidynėse

**[[Pietų Sudanas]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** debiutavo 2016 m., Rio de Žaneiro vasaros olimpiadoje. Šalies nacionalinis olimpinis komitetas įsteigtas 2015 m. birželio 8 d. ir Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) pripažintas tų pačių metų rugpjūčio 2 d.

Pietų Sudanas kol kas nėra iškovojęs olimpinių medalių.

## Medalių lentelės

## Šaltiniai
Artūras Potockis

Grafas **Artūras Vladislovas Potockis** (1850 m. birželio 14 d. Kšešovicėje – 1890 m. kovo 26 d. ten pat) – Lenkijos aristokratas iš Galicijos. Konservatyvus politikas.

## Biografija

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Grafo Adomo Juozapo Potockio (1822–1872) ir grafaitės Katerinos Branickos (1825–1907) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – grafas Andžejus (1861–1908).

Pakrikštytas buvo Kšešovicėje ir gavo vardus – Artūras Vladislovas Juozapas Marija Potockis.

Valdė daugybę dvaro žemių: Kšešovicėje, Stašuve, Mendžežuve, Bila Cerkvoje.

Gavo Austrijos kamerdinerio laipsnį.

Kaip ekonominis veikėjas, buvo daugelio visuomeninių organizacijų narys. Buvo pagrindinės draudimo bendrovės pirmininkas, žemės ūkio draugijos ir direktorių bendrijos savitarpio draudimo valdybos pirmininkas. Įkūrė kooperacijos banką Kšešovicėje.

Jo mirties priežastis buvo gerklės vėžys. Jis buvo palaidotas 1890 m. kovo 29 d. Potockių šeimos kriptoje, Kšešovicėje.

## Šeima ir vaikai
1877 m. liepos 7 d. Krokuvoje vedė grafaitę Aną Rožę Liubomirską (1860 m. balandžio 13 d. – 1881 m. gegužės 12 d.), grafo Eugenijaus Adolfo Liubomirskio (1825–1911) ir grafaitės Rožės Zamoiskos (1836–1915) dukterį. Jų vaikai:

* Rožė Potocka (1878 m. gegužės 6 d., Kšešovicė – 1931 m. gegužės 26 d., Suchivas; vyras nuo 1897 m. kunigaikštis Motiejus Mikalojus Radvila (1873–1920)
* Sofija Marija Rožė Katerina Potocka (1879 m. balandžio 21 d., Kšešovicė – 1933 m. lapkričio 16 d., Dzikuva); vyras nuo 1897 m. grafas Zdislavas Janas Tarnovskis (1862–1937)
* Ana Potocka (1881 m. gegužės 12 d. – gegužės 15 d., Kšešovicė).

## Nuorodos
* Artur Władysław Józef Potocki z Podhajec h. Pilawa
* Potockių giminė
Linas Kvedaravičius

**Linas Kvedaravičius** (g. 1967 m. liepos 8 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos krepšininkas, politikas bei Vilniaus vicemeras (2015–2019 m.).

## Išsilavinimas ir darbas

1972–1985 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje (dabartinė Vilniaus Minties gimnazija). 1990–1993 m. dirbo UAB „Herkus“ direktoriaus pavaduotoju. 1995–1999 m. studijavo teisės specialybę Lietuvos teisės universitete. 2004–2010 m. dirbo Šarūno Marčiulionio krepšinio akademijos direktoriaus pavaduotoju bei tuo pačiu metu ėjo direktoriaus pareigas UAB „Eat & viešbutis „Šarūnas““.
2010–2015 m. UAB „PHARMACELS CORPORATION“ direktorius.
2011 m. buvo Vilniaus miesto pasirengimo Europos krepšinio čempionatui darbo grupės narys.
2015 m. išrinktas į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą, eina miesto vicemero pareigas.

## Politinė veikla
Nuo 2011 iki 2018 m. buvo Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Jis buvo partijos tarybos narys bei partijos Vilniaus miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2016 m. Vilniaus miesto tarybos opozicija bandė iškelti interpeliaciją, tačiau interpeliacija žlugo.

## Sportiniai pasiekimai
1986 metais tapo Lietuvos krepšinio taurės varžybų laimėtoju. 1987 m. tapo Latvijos krepšinio aukščiausios lygos nugalėtoju. 1989 m. vykusių Pasaulio lietuvių žaidynių čempionas. Lietuvos krepšinio aukščiausios lygos (1993–1994 m. sezonas) čempionas. 1997 m. tapo Europos policijos krepšinio čempionato nugalėtoju.

## Nuorodos
* VRK anketa 
* Vilniaus miesto savivaldybė
Pageležių–Bareišių miškai

**Pageležių-Bareišių miškai** – miškai vidurio Lietuvoje, Jonavos rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Jonavos, tuoj į pietus nuo Panoterių. Priklauso Jonavos miškų urėdijos Pageležių, Jonavos ir Ąžuolynės girininkijoms. Apima 72 km² plotą. Masyvą sudaro Pageležių, Bareišių, Pupkulių, Tabalų, Markutiškių, Patrakių, Karčių miškai.

Paviršius lygus, vietomis supelkėjęs. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję, velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai glėjiški ir velėniniai glėjiški sujaurėję priesmėliai. Yra keturi ežerėliai (Ilgajis, Baltas, Juodas ir kt.), keletas raistų ir durpynų (Pageležių, Tabalų, Paąžuolynės, Aklojo Ežero-Samaninės, Ilgajo, Rizgonių). Pietvakariuose masyvas siekia Šventąją, šiaurėje teka jos intakas Geležė, pietuose – Šakė. Rytine puse teka Neries intakas Lokys (su Notera ir Smala).

Medynai:
* pušynai: 45 %
* beržynai: 24 %
* eglynai: 19 %
* juodalksnynai: 6 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 28 % medynų, pusamžiai medžiai 36 %, pribręstantys 14 %, brandūs 4 %.

Pageležių-Bareišių miškuose gyvena lapės, kiškiai, usūriniai šunys, opšrūs, voverės, kiaunės, bebrai, ūdros, ondatros, jerubės, slankos, plėšrieji, vandens paukščiai. Yra Tabalų vandens paukščių draustinis, Paąžuolynės botaninis-zoologinis draustinis.

Miškus ties viduriu kerta plentas  bei geležinkelio atšaka į Rizgonis. Pageležių miške stūkso Dubių piliakalnis. Pageležių-Bareišių miškuose esančios gyvenvietės: Aklasis Ežeras, Kaušanka, Ilgabradai, Markutiškiai, Pupkuliai, Tabala, Rizgonys, Karčiai, Ąžuolynė, Kryžiauka, Pūstelninkai, Jakimauka, Makštava, Stoškai, Pasiekai, Makaronka.

## Šaltiniai
Voicechas Leonas Opalinskis

**Voicechas Leonas Opalinskis** (1708–1775 m. lapkričio 24 d. Opalenicoje) – ATR valstybinis veikėjas, Mazovijos vaivada (1765–1770) ir Seradzo vaivada (1770–1775).

## Biografija
Lenkijos bajorų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Boleslavo seniūno Pranciškaus Antano Opalinskio (m. 1713) ir Anos Pronskos (m. 1736) trečiasis sūnus. Broliai – karaliaus pulkininkas Stanislovas (1702–1743) ir Poznanės kanauninkas Adomas (1703–1765).

Mokėsi Krokuvos akademijoje. 1733 m. palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Buvo nuo Veliuno žemės konsuliaru ir delegatu į Dzikovo konfederaciją 1734 m.

Augusto III valdymo metu Voicechas Opalinskis perėjo į Čartoriskių grupuotės pusę. 1764 m. buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Čersko žemės į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.

Gavo Mazovijos vaivados pareigybę 1765 m. ir Seradzo vaivados 1770 m. Švento Stanislovo ordino kavalierius. Jis buvo vienas iš Baro konfederacijos šalininkų Didžiojoje Lenkijoje, bet slėpė savo ištikimybę. Po jo vaidmens atskleidimo Voicechas Opalinskis pateko į „Stanislovo Augusto ir Rusijos priešų“ sąrašą. Bandymas areštuoti buvo nesėkmingas ir jis pabėgo į Sileziją.

Didžiojoje Lenkijoje buvo Grodzicko-Opalenicko rakto valdytojas.

Mirė Opalenice 1775 m. lapkričio 24 d., buvo palaidotas miesto bernardinų vienuolyno, pastatyto jo šeimos, rūsyje.

## Šeima
1743 m. vedė Terezę Potocką (m. 1765), Belzo vaivados Stepono Potockio (m. 1726/1727) ir Joanos Seniavskos (m. 1733), Lenčicos vaivados Jurgio Antonijaus Varšickio (m. apie 1734) našlės, dukterį. Santuoka buvo bevaikė.

Santuokos dėka su Tereze Potocka Voicechas Opalinskis įgijo dideles žemės valdas Veliuno žemėje.

## Išnašos

## Nuorodos
Priegaidė

**Priegaidė**, arba **muzikinis kirtis** − kalbotyros terminas, reiškiantis žodžio arba frazės intonavimo būdą, kai kinta tariamų kirčiuoto skiemens dalių (morų) garso aukštis. Vis dėlto ne visose kalbose kirčio ir priegaidės vieta sutampa: valų kalboje kirčiuojamas priešpaskutinis skiemuo, o priegaidė tariama paskutiniame skiemenyje; latvių kalboje kirčiuojama pirmajame skiemenyje, tačiau laužtinė priegaidė tariama ne tik jame, bet ir kai kuriose priesagose ir galūnėse.

Priegaides turinčiose kalbose jos tariamos viename arba keliuose žodžio skiemenyse ir tuo skiriasi nuo toninių kalbų, pvz., kinų, kur kiekvienas skiemuo tariamas su intonacija. Nuo priegaidės gali priklausyti žodžio reikšmė.

Priegaidžių būta jau baltų prokalbėje. Lietuvių bendrinėje kalboje yra dvi priegaidės: tvirtapradė (akūtas), žymima dešininiu kirčio ženklu (**´**) arba mišriuosiuose dvigarsiuose su trumpaisiais balsiais ir dvibalsiuose *ùi, èu, òi, òu* kairiniu (**`**), ir tvirtagalė (cirkumfleksas), žymima riestiniu kirčio ženklu (**˜**). Priegaidės lietuvių kalboje tariamos dvibalsiuose, mišriuosiuose dvigarsiuose ir ilguosiuose balsiuose. Eidami vieni trumpieji balsiai lietuvių kalboje priegaidės neturi. Tvirtapradė priegaidė tariama krentančia intonacija, o tvirtagalė − kylančia arba lygia. Lietuvių kalboje priegaidės taip pat skiria žodžių reikšmes: *gel̃si* 'geltonuosi' − *gélsi* 'kąsi', *aũkštas* 'vaikščiojamoji pastato dalis, esanti vienoje iš jo aukščio zonų' − *áukštas* 'didelio aukščio, ūgio', *sū̃ris* 'sūrumas' – *sū́ris* 'toks pieno gaminys' ir t. t.

Be lietuvių, priegaides turi latvių, prūsų, lyvių, kai kurios šiaurės germanų (skandinavų), limburgiečių, minėtoji valų, serbų-kroatų, senoji graikų, vedų, japonų, korėjiečių, indėnų jakių, Šanchajaus ir kitos kalbos.

## Taip pat skaitykite
* Kirčiuotė
* Lietuvių kalbos kirčiavimas
* Leskyno dėsnis
* Sosiūro-Fortunatovo dėsnis
* Endzelyno dėsnis
* Hirto dėsnis

## Nuorodos
* Kirčiavimo programa

## Išnašos
Mekelė

**Mekelė** (, ) – miestas šiaurės Etiopijoje, 780 km į šiaurę nuo Adis Abebos, Tigrajų regiono sostinė. Svarbus prekybinis ir kultūrinis centras. Metalurgijos, cemento pramonė. Veikia oro uostas. Mekelėje yra keletas cerkvių, mečečių, Johaneso IV rūmai, paminklas tigrajų išsivadavimui.

Dauguma Mekelės gyventojų – tigrajai (96,2 %), yra amherų (2,26 %). Didžiuma priklauso Etiopijos stačiatikių bažnyčiai.

## Istorija

Mekelė iškilo XIX a., kai etiopų karalius Johanesas IV čia įkūrė šalies sostinę.


ET Mekele asv2018-01 img09 Selam Street.jpg |Mekelės gatvė
ET Mekele asv2018-01 img15 Martyrs Memorial.jpg|Paminklas tigrajų išsivadavimui
Ethiopie-Hauteurs de Mékélé 05.jpg|Reginys nuo aplinkinių kalnų
Church in Mek'ele.jpg|Cerkvė Mekelėje


## Sportas
* Mekelle 70 Enderta FC – futbolo klubas;

## Išnašos
2016 m. rugpjūčio žemės drebėjimas centrinėje Italijoje

**2016 m. rugpjūčio [[žemės drebėjimas]] centrinėje Italijoje** įvyko 2016 m. rugpjūčio 24 d. 03:36 val. vietos laiku centrinėje Italijoje, netoli Norčijos ir Amatričės miestų. Žemės drebėjimas buvo 6,2 Mw stiprumo. Mažiausiai 298 žmonės žuvo.

Šis regionas yra vienas seismiškai aktyviausių, čia susiduria Afrikos ir Eurazijos tektoninės plokštės, suformuodamos Apeninus. Šis drebėjimas buvo pats didžiausias nuo 2009 m. L’Akviloje įvykusio 6,3 Mw žemės drebėjimo, kurio metu žuvo daugiau nei 300 žmonių.

Pagrindinį smūgį sekė mažiausiai 40 stiprių smūgių.

Didžiausius nuostolius patyrė Amatričės miestas. Jo meras Sergio Pirozzi po drebėjimo teigė, kad „Amatričės čia daugiau nebėra, pusė miesto yra sunaikinta.“

Gelbėjimo darbuose dirbo apie 4 400 žmonių, taip pat veikė 70 komandų su šunimis, 12 sraigtasparnių, dar 9 buvo budėjimo režime.

## Patirta žala

Skaičiuojama, kad drebėjimų patirta ekonominė žala regionui yra nuo 1 milijardo iki 11 milijardų JAV dolerių.

Be ekonominės žalos ir žmonių gyvybių praradimo žemės drebėjimas sugriovė nemažai kultūros paveldo pastatų. Amatričėje sugriuvo Šv. Augustino bažnyčios fasadas, taip pat visas Nicola Filotesio muziejus. Žemės drebėjimas paliko įskilimus Romos Karakalo pirtyse. Drebėjimas buvo toks stiprus, kad specialistai atliko Koliziejaus struktūrinius testus, kurie parodė, kad pastatas nėra pažeistas. Patikrinta buvo ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bazilika Asyžiuje, kuri buvo pažeista 1997 m. žemės drebėjimų metu. Šį kartą bazilikos drebėjimai nepaveikė. 

## Šaltiniai
Kitchen (albumas)

**„Kitchen“** – penktasis grupės „Pieno lazeriai“ albumas, antrasis studijinis albumas. Albumą sudaro 14 (lietuviškame perleidime – 15) naujų kūrinių.

## Kūriniai

## Pastabos
Džidžiga

**Džidžiga** (, ) – miestas rytų Etiopijoje, 90 km į rytus nuo Harero, 60 km nuo Somalio sienos; Somalių regiono administracinis centras. Yra oro uostas, praeina Harero–Hargeisos plentas.

Beveik visi miesto gyventojai (99 %) – somaliai.

## Istorija

Džidžiga iš karinio posto į miestą išaugo 1916 m. Mieste 1948 m. kilo neramumai, kai traukiantis britams savivaldą pasiskelbė somaliai. 1977–1978 m. Džidžiga atsidūrė Ogadeno karo įkarštyje.


ET-Jijiga Somali Region (8).JPG|Vietinis turgelis ir mečetė
Jijiga street scene.jpg|Prekyba Džidžigos gatvėse
ET-Jijiga Somali Region (4).JPG|Vienas miesto rajonų
Šašamanė

**Šašamanė** (, ) – miestas Etiopijoje, Oromų regione, 240 km į pietus nuo Adis Abebos, prie Transafrikos plento linijos Kairas–Keiptaunas. Veikia kolegija.

Dauguma gyventojų – oromai. Didesnioji dalis (43,44 %) Šašamanės gyventojų priklauso Etiopijos stačiatikių bažnyčiai, kiti – musulmonai (31,15 %), krikščionys protestantai (23,53 %) ir katalikai (1,3 %). Šašamanėje yra svarbi rastafarių bendruomenė, kurią 1948 m. įkūrė Etiopijos imperatorius Hailė Selasis I. Į šią bendruomenę ėmė keltis rastafarių judėjimo dalyviai iš Jamaikos, kitų Karibų šalių, Anglijos, JAV. Po 1974 m. perversmo komuna sumažėjo.

## Sportas
* Shashemene Kenema FC – futbolo klubas;

## Išnašos
Semera

**Semera** () – miestelis šiaurės rytų Etiopijoje, prie Avašo–Asebo plento, dykumose į šiaurę nuo Avašo upės; Afarų regiono centras. Veikia keletas administracinių statinių, medicinos kolegija.

## Istorija

Semera pradėta statyti XX a. pab., kaip būsima Afarų regiono sostinė. Regiono administracija iš Asajitos į Semerą persikėlė ~2007 m.
Gambela

**Gambela** () – miestas vakarų Etiopijoje, prie Baro upės ir jos intako Džadžabos; Gambelos regiono centras. Yra oro uostas, veikia du turgūs. Netoliese yra Gambelos nacionalinis parksd. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (medvilnė, gyvuliai).

Mieste gyvena anuakai (33,8 %), oromai (26,1 %), amherai (14 %), nuerai (10,4 %), tigrajai (6,5 %), kambatai (4,3 %). Apie pusė tikinčiųjų – protestantai, trečdalis priklauso Etiopijos stačiatikių bažnyčiai.

## Istorija

1907 m. britai Gambeloje įkūrė uostą prie Baro upės, per kurį buvo išvežama kava iš Etiopijos kalnyno link Nilo upės. Britų valdžia Gambeloje išliko ir italų okupacijos metu. 1944 m. šis britų anklavas išliko, bet jo savivalda pamažu mažinta. 1956 m. Gambela tapo Etiopijos valda. 1974 m. valdžią paėmus komunistams, Gambelos uostas buvo uždarytas. Jis nebeatidarytas dėl nestabilios padėties Sudane bei kilusio separatistinio judėjimo.
Warcraft (filmas)

**Warcraft** (dar žinomas pavadinimu **Warcraft: pradžia** ()) – 2016 m. JAV fantastinis nuotykių filmas, kurio režisierius Duncan Jones, scenarijaus autoriai D. Jones, Charles Leavitt ir Chris Metzen. Filmas sukurtas kompiuterinio žaidimo „Warcraft“ ir romanų, kurių veiksmas vyksta *Azeroth* pasaulyje, motyvais. Pagrindinius vaidmenis atliko Travis Fimmel, Paula Patton, Ben Foster, Dominic Cooper, Toby Kebbell, Ben Schnetzer, Robert Kazinsky ir Daniel Wu. Filme pasakojamas pirmasis žmonių ir orkų susidūrimas, veiksmas vyksta įvairiose fiktyviose kompiuterinių žaidimų serijos vietovėse. Pirmą kartą apie filmo, kaip bendro kino studijos „Legendary Pictures“ ir žaidimų kūrėjo „Blizzard Entertainment“ projekto, kūrimą užsiminta 2006 m.

## Siužetas

Orkų pasaulis *Draenor* dėl paslaptingų jėgų, žinomų fel magijos pavadinimu, skendi ant pražūties slenksčio. Galingas orkų burtininkas *Gul’dan* suvienija orkų klanus į Ordą ir įtikina juos palikti merdintį pasaulį mainais į naujo kolonizavimą. *Gul’dan* tamsiosios magijos dėka atvėrus vartus į *Azeroth* pasaulį, taiką jame pakeičia grėsmingai artėjantis karas su įsibrovėliais. Dviejų herojų, *Anduin Lothar* (žmonija) ir *Durotan* (orkai), skirtingais veiksmais, bet tuo pačiu siekiu – išgelbėti savo gentainius – nuklotų kelių susidūrimas nulems tolimesnį abiejų frakcijų likimą…

## Įvertinimas
Nepaisant to, kad filmas iš kritikų sulaukė neigiamų atsiliepimų ir menkų pajamų kilmės šalies vidaus rinkoje, pasauliniu mastu buvo surinkta per 433 mln. JAV dolerių, o tai „Warcraft“ leido tapti pelningiausia kompiuterinio žaidimo ekranizacija, pralenkiant „Persijos princas: laiko smiltys“. Vis tik filmas laikomas finansiškai nenusisekusiu.

## Tęsinys
Filmo „Warcraft“ pagrindinės siužeto linijos pabaiga leidžia pasvarstyti apie galimus tęsinius. D. Jones išreiškė susidomėjimą sukurti filmo tęsinį, galimai antrojo „Warcraft“ frančizės žaidimo „Warcraft II: Tides of Darkness“ motyvais.

2015 m. lapkričio 6 d. „Activision Blizzard“ pranešė suformuosianti kino produkcijos padalinį „Activision Blizzard Studios“, kuris būtų atsakingas už televizijos ir kino produkciją „Warcraft“ tematika. Jeigu bus kuriamas „Warcraft“ filmo tęsinys, jo finansavimu galimai rūpinsis „Activision Blizzard Studios“ kartu su „Legendary“.

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Warcraft svetainėje Metacritic
* Warcraft svetainėje Rotten Tomatoes
*
Suomijos geležinkelio tiltas

**Suomijos geležinkelio tiltas** () – varstomasis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, stambiausio Rusijos šiaurės vakarų geležinkelio mazgo sudėtinė dalis. Vienintelis geležinkelio tiltas per Nevą Sankt Peterburgo miesto ribose.

## Bendrieji duomenys
Faktiškai tai du vienas šalia kito esantys ir skirtingu laiku statyti tiltai: vienu traukiniai važiuoja į rytus, link Ladogos stoties, kitu – į vakarus, Maskvos kryptimi.

Tilto ilgis – 538,24 metrai. Senojo tilto centrinė pakeliama 44,7 m ilgio anga – viensparnė, sveria 120 tonų. Naujojo tilto centre esančių bokštų aukštis – 40 metrų, tarp jų esanti anga horizontaliai pakyla į 51 m aukštį.

## Tilto istorija

Pirmasis metalinis vienų geležinkelio bėgių ir pėsčiųjų tiltas pagal architekto V.Apyškovo projektą pastatytas 1910–1912 metais. Su į tiltą vedančiomis estakadomis jo ilgis – 1139 metrai. Visos keturios angos 100 metrų ilgio, arkinės, kurių apatinėje dalyje vyksta eismas. Kairiajame upės krante ant tilto užvažiuojama gelžbetonine estakada (didžiausias gelžbetoninis statinys tuometinėje Rusijos imperijoje), dešiniakrantė dalis – metalinė. Pradžioje centrinė varstomoji dalis buvo dvisparnė. Savo konstrukcija ir kompozicija tiltas panašus į netoli esantį Bolšeochtinsko tiltą. Pastatytas tiltas turėjo vadintis imperatoriaus Aleksandras I vardu, tačiau palaipsniui įsitvirtino „Suomijos“ pavadinimas, nes daugiausia lėšų jam statyti skyrė Suomijos Didžioji Kunigaikštystė (tilto pagalba Suomijos geležinkelio sistema susijungė su Rusijos imperijos geležinkeliais).

Kadangi pradėjo trūkti pralaidumo, be to senojo tilto būklė reikalavo rimtos ir ilgos rekonstrukcijos, 1983–1987 m. šalia senojo tilto pagal O.Rusino projektą pastatytas tokio paties silueto vienų bėgių tiltas.

1963 m. rugpjūčio 21 d. susiklosčius nepalankioms aplinkybėms prie pat tilto į Nevą nusileido keleivinis lėktuvas Tu-124. 1983 m. į tiltą įsirėžė 500 tonų seliavos gabenęs refrižeratorius „Комсомолец Татарии“. Nuplaukęs dar kelis šimtus metrų laivas nuskendo upės viduryje.

Dėl konstrukcijų korozijos senuoju tiltu nuo 1988 m. traukiniai nebevažiavo. Rekonstrukcija baigta tik 2003 m.

Tiltas laikomas strateginės reikšmės objektu, yra nuolat saugomas, viešos informacijos apie jo techninius duomenis nedaug. Baiminantis teroristinių išpuolių XX a. 9-ąjį dešimtmetį pėsčiųjų eismas tiltu uždraustas, bandantys prieiti prie tilto – stabdomi. Tarybiniu laikotarpiu netoli tilto esančių gamyklų darbuotojai tiltu galėjo pereiti, turėdami specialius leidimus.

## Šaltiniai
Ferrari World

**Ferrari World Abu Dhabi** () – pramogų parkas Abu Dabio Yas saloje. Tai vienintelis Ferrari vardo pramogų parkas pasaulyje ir didžiausias parkas pagal plotą pasaulyje. Šiame parke veikia greičiausias pasaulyje atrakcionas „Formula Rossa“, pasiekiantis 239 km/val. greitį.

Parkas pradėtas statyti 2007 m. lapkričio 3 d. ir po trejų metų atidarytas. 2015 m. parkas buvo apdovanotas kaip patraukliausias vidurinės Azijos turistinis objektas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Parko svetainė
Rarogas

**Rarogas** arba ***Rarašekas, Rarigas*** (, , ) – slavų mitologijos ugninė dvasia, susijusi su namų židinio kultu. Pasak čekų tikėjimo, Rarogas gali atsirasti iš kiaušinio, kurį devynias dienas ir devynias naktis ant krosnies peri žmogus.

Rarogas įsivaizduojamas kaip paukštis, paprastai plėšrus (viduramžių čekų *raroh* – „sakalas“), arba drakonas su žaižaruojančiu kūnu, liepsnų plaukais, iš nasrų skleidžiąs švytėjimą. Taip pat vaizduojamas kaip ugnies verpetas (plg. lietuvių Aitvarą).

Gali būti, kad Rarogo paveikslas genetiškai susijęs su senovės rusų Svarogu ir Rachu (rusiškuose užkalbėjimuose žinomas toks sausvėjo pavadinimas Strach-Rach), taip pat senovės iranėnų Veretragna, kurio viena iš apraiškų – sakalas. Kaip tabuizuotą Rarogo vardo atmainą galima laikyti kašubų Tvarogą. Panašu, kad Rarogo kaip ugninės dvasios (anksčiau galbūt ir dievo) paveikslas buvo bendraslaviškas.

## Šaltiniai
Veretragna

**Veretragna** (), vėliau ***Varahramas, Bahromas*** () – iranėnų karo ir pergalės dievas. Veretragnos paveikslas atsiradęs dar bendrais indoiranėnų laikais, nes Veretragnos („įveikiančio kliūtis“) atitikmuo vedų religijoje yra Indros epitetas *vṛtrahan*. Gali būti, kad seniau buvusi bendra indoiranėnų dievybė **vṛtaghan*.

XIV-oje Avestos „Jaštoje“ aprašyti Veretragnos pavidalai: vėjas, jautis, žirgas, kupranugaris, briedis, erelis arba sakalas, avinas, ožys, nuostabus karys. Jis Zaratuštrai skyrė vyrišką jėgą, rankų tvirtybę, kūno galią, aštrią regą. Viena iš Veretragnos apraiškų – sakalas Vargana – „Avestoje“ vaizduojamas kaip karališkosios valdžios simbolis, sauliškasis pradas farnas.

## Šaltiniai
Pranciškus Dembinskis (1762)

**Pranciškus Dembinskis ** (m. 1762 m.) – Krokuvos pavaivadis 1732 metais, Zatoro-Osvencimo vėliavininkas 1746-1762, Krokuvos žemės teisėjas 1734-1746, Zatoro-Osvencimo taurininkas 1727-1734, karaliaus kamerdineris, Karūnos armijos kapitonas 1722 metais. 

Buvo pasiuntiniu nuo Krokuvos vaivadijos į 1732 metų seimą. 1735 metais kaip Krokuvos vaivadijos kancleris pasirašė Varšuvos konfederacijos Generalinės tarybos nutarimą. Pasiuntinys į 1735 metų pacifikacinį seimą.

## Bibliografia

* Teka Gabryela Junoszy Podoskiego, t. IV, Poznań 1856, s. 152.
* Urzędnicy województwa krakowskiego XVI-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Stanisław Cynarski i Alicja Falniowska-Gradowska. Kórnik 1990, s. 221.

## Išnašos
Anastazijus Valevskis

**Anastazijus Valevskis** (m. 1815 m. sausio 18 d. Valevice) – Lenkijos bajoras ir karininkas, karaliaus kamerdineris, 1-osios nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras.

## Biografija

Lenkijos bajorų Valevskių giminės atstovas, herbo „Perszchala“ savininkas. Lenčicos kašteliono Juzefo Valevskio (apie 1710–1763) ir Juzefos Kolonos-Valevskos sūnus.

1764 m. A. Valevskis buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lečicos vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą.

1766 m. buvo deputatu nuo Lenčicos vaivadijos į ordinarinį seimą. Pastonios tarybos konsularis (1780).

1780 m. buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. Rūmų Valevicuose įkūrėjas.

## Šeima ir vaikai

1-oji žmona – Magdalena Tyzenhauzen

2-oji žmona – Ana Pulavska, Kazimiero Pulavskio sesuo. Nuo antros santuokos turėjo vienintelį sūnų:

* Ksaveras Kolona-Valevskis

3-oji žmona nuo 1804 iki 1812 m. – Marija Lončinska (1786–1817), po to tapusi Prancūzijos imperatoriaus Napoleono Bonaparto meiluže. Vaikai nuo trečios santuokos:

* Antonas Bazilijus Valevskis (1805–1833).

## Literatūra
* Mariusz Machynia, Czesław Srzednicki, Wojsko koronne. Sztaby i kawaleria, Kraków 2002
* Złota księga szlachty polskiej, r. IV, Poznań 1882.

## Nuorodos
* Rękopis ze zbiorów Archiwum Państwowego w Łodzi