open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kareiviškiai (Biržai)

**Kareiviškiai** – buvęs kaimas Biržų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Parovėjos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Padliaudanka

**Padliaudanka** – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, netoli nuo Dūkšto miesto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rakickai

**Rakickai** – buvęs viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 7 km nuo Klovainių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šventupis (Šiauliai)

**Šventupis** – pietvakarinė Šiaulių miesto dalis, esanti šalia kelio , ties Mažosios Lietuvos gatve. Pietryčiuose prateka Šventupis.

## Istorija

Šventupio gyvenamąjį rajoną XX a. pabaigoje suprojektavo architektas Vytenis Rudokas.

## Šaltiniai
Pietro Zorutti

**Pjetras Corutis** (, , 1792 m. gruodžio 27 d. Lonzano del Koljas – 1867 m. vasario 23 d., Udinė) – Italijos poetas. Jis labiausiai žinomas dėl poezijos friulų kalba, kūrinius publikuodavo kasmet nuo 1821 iki 1867 m. Dauguma jo eilėraščių parašyti Udinės viduriniojo sluoksnio tarme, Udinėje jis išgyveno didžiąją savo gyvenimo dalį.

Žinomiausias Pjetro Coručio eilėraštis, parašytas 1831 m., vadinasi „Plovisine“. P. Corutis buvo susižavėjęs romantizmo poezija, todėl jį gyrė tokie rašytojai kaip N. Tomazejas ir Dž. Kardučis, tačiau po Antrojo pasaulinio karo jį aštriai ktritikavo naujieji friulų poetai, taip pat ir P. P. Pazolinis, kuris jį laikė pasenusiu, nepoetišku kūrėju.

## Išnašos
Caterina Percoto

**Katerina Perkoto** (, , 1812 m. vasario 19 d. San Lorenco di Soleskjanas, Friulis – 1887 m. rugpjūčio 15 d. San Lorenco di Soleskjanas, Friulis) – Italijos rašytoja ir poetė.

## Biografija
Po tėvo mirties 1821 m. jos šeima išsikėlė į Udinę ir Kateriną Perkoto išsiuntė į Santa Kjaros vienuolių internatinę mokyklą. Nuo tol rašytoja ėmė bjaurėtis vienuolišku moterų auklėjimu – šią savo nuomonę ji gynė visą gyvenimą.

K. Perkoto literatūrinė karjera prasidėjo 1839 m., nuo to laiko jos vadovu tapo leidėjas Frančeskas Dal’Ongaras. Panirusi į Friulio kraštovaizdžius, stebėdama laukų darbus ir šilkaverpių auginimą, ji savo darbuose vaizdavo sustingusį, Austrijos valdomą Friulio skurdo pasaulį. Tačiau po 1848 m., kai Austrijos valdomos Italijos žemės sukilo ir buvo žiauriai Austrijos malšinamos, K. Perkoto kūryba tapo politiškai angažuota ir sulaukė Italijos patriotų palaikymo. XIX a. šeštajame dešimtmetyje ji pradėjo rašyti friuliškai, o 1863 m. išleido du apsakymų tomus ir „Racconti“ – friulų pasakėčių rinkinį.

Paskutiniai rašytojos ir poetės gyvenimo metai buvo sunkūs dėl prastos sveikatos, bet drauge kupini svarbių susitikimų, pavyzdžiui, 1867 m. Udinėje ji susitiko su pačiu Džuzepe Garibaldžiu, taip pat Florencijoje, Frančesko Dal’Ongaro namuose susitikdavo su to meto pradedančiaisiais rašytojais ir politikais. Ji atsisakė Santa Kjaros internatinės mokyklos direktoriaus pareigų, o 1871 m. Italijos ministras Čezarė Korentis ją paskyrė dirbti Venecijos internatinių mokyklų direktore. 1878 ir 1883 m. išleido po apsakymų rinkinį.

Katerina Perkoto mirė 1887 m. rugpjūčio 15 d. gimtajame San Lorenco di Soleskjane, palaidota Udinėje šalia friulų poeto Pjetro Coručio.

## Išnašos

## Bibliografija
* K. Perkoto bibliografija
Liaudies etimologija

**Liaudies etimologija** – tautosakos žanras, nemokslinės etimologijos atšaka, kuria stengiamasi paaiškinti žodžių kilmę ne pagal mokslinius, faktais patvirtintus įrodymus, bet pagal išgalvotus pasakojimus, stokojančius patvirtinimo. Tai yra istorinės lingvistikos, kalbos kaitos ir socialinės interakcijos rezultatas. Liaudies etimologija – tai nemokslinis žodžio kilmės aiškinimas, atsiradęs dėl žodžių morfologinės asimiliacijos.

## Istorija

1852 m. terminą sukūrė vokiečių mokslininkas Ernst Förstemann.

## Pavyzdžiai

Lietuvos vietovardžių etimologija ne visais atvejais yra aiški – tiek dėl istorinių šaltinių trūkumo, tiek ir dėl pačių vietovardžių senumo, kartais ir dėl mokslinių paaiškinimų „sausumo“. Dėl to liaudyje yra atsiradę pasakojimų, kuriais bandoma paaiškinti vietovardžių kilmę savaip. Tokių aiškinimų (liaudies etimologijos) pavyzdžiai:
* Anykščiai, kildinant iš pasakymo *ai, nykštys!*
* Daujėnai, nuo *daug ienų* (pavaizduota Daujėnų herbe)
* Eržvilkas, kildinant nuo žodžių *eržilas* ir *vilkas* (pavaizduota Eržvilko herbe)
* Ignalina, kildinant nuo *Igno* ir *Linos* meilės
* Kaišiadorys, kildinant nuo klausimo *ką čia daro?*
* Kaunas, kildinant nuo žodžio *kaunas(i)* („kovoja“)
* Kulautuva, kildinant nuo žodžio *kultuvė* (pavaizduota Kulautuvos herbe)
* Lietuva, kildinant nuo teiginio *lietus, va!*

## Šaltiniai
Vanaginė (Riešė)

**Vanaginė** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Didžiosios Riešės, prie kelio . Pietvakarinė kaimo dalis prijungta prie Vilniaus miesto. Greta dunkso Vanaginės miškas, kuriame įsteigtas Vanaginės geomorfologinis draustinis.

Pro gyvenvietę kursuoja 26 ir 87 maršrutų autobusai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pūkštės kalnas

**Pūkštės kalnas** – geomorfologinio gamtos paminklo statusą turinti kalva, stūksanti Žemaitijos nacionaliniame parke, Skuodo rajono savivaldybėje, Barstyčių seniūnijoje, Kruopių kaime, apie 3 km į pietvakarius nuo Barstyčių, 0,8 km į pietus nuo žvyruoto kelio . Objektas pasiekiamas keliuku, vedančiu į miško gilumą, link sodybos, įsikūrusios pietvakariniame kalvos pakraštyje.  Patenka į Telšių miškų urėdijos Platelių girininkijos (3 kv., 38-41; 4 kv., 5-8, 10-11 skl.; 6 kv., 6-8, 10 skl.; 7 kv., 1-3, 5 skl.) teritoriją, priklauso Mikytų kraštovaizdžio draustiniui. Gamtos paminklu paskelbtas Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1997 m. rugsėjo 26 d. išleistu nutarimu Nr. 1051.

Pūkštės kalnas stūkso natūraliame Barstyčių miške, prie keliuko pažymėtas informacine lentele. Apaugęs mišku, neatraktyvus lankymui. Žinomas kaip aukščiausia Skuodo rajono vieta – 171 m virš jūros lygio. Ant jo buvo įrengtas trianguliacijos bokštas.

## Duomenys

Aukščiausia kalvos vieta – 171,8 m virš (absoliutus aukštis), ji pailgos formos, ištįsusi  rytų – vakarų kryptimi.

* Aukštis (santykinis) – 15 m
* Ilgis – 250 m
* Plotis – 90 m
* Plotas – 10,218 ha

## Padavimai

Žinoma keletas padavimų. Seni žmonės pasakoja, kad per Tado Kosciuškos vadovaujamą sukilimą 1794 m. ant jo buvusi įrengta lietuvių ir lenkų kareivių mokykla. Apylinkei ir priešui stebėti sukilėliai kalno viršūnėje buvo pasistatę aukštą bokštą. Jo rusų kareiviai negalėjo pastebėti, nes šalia augo dengianti pušis. Taip pat pasakojama, kad kalne yra užkasto aukso – esą pralaimėjusieji mūsiškiai taip paslėpę savo nemenką iždą, kurį sudarė 9 statinaitės aukso. Dideliame kalne tai buvo saugi vieta, todėl niekas negalėjo aptikti užkastos pinigų vietos. Atėjusiuosius jų ieškoti gainioja ir gąsdina naktį ant to kalno atlekiančios įvairios šmėklos. Vieną naktį virš lobių ieškotojų plasnoja milžiniškas paukštis, kitą – tarytum medžių viršūnėmis bėga žvėrys, staugdami lyg vilkai.

Pagal kitą padavimą, čia buvusi pilis, kurią valdęs Pokštas. Vadas kartu su pilies gynėjais žuvo, kartą tą pilį užpuolus priešams.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Žemaitijos nacionalinis parkas. Geomorfologiniai gamtos paveldo objektai Pūkštės kalnas *zemaitijosnp.lt*
FK Turon Yaypan

**„Turano“ futbolo klubas** arba **Turon futbol klubi** – Uzbekijos futbolo klubas iš Jajpano, esančio Ferganos srityje

Namų rungtynes žaidžia Jajpano miesto stadione, talpinančiame 9 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
Klubas įkurtas 2017 m. Žaidė uzbekų Superlygoje 2021 m., tačiau liko paskutinėje vietoje (keturiolikti) ir iškrito į žemesnį divizioną.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
* šaltiniai:

## Spalvinė gama

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE 
* Transfermarkt 
* teams.by 
* Globalsportsarchive
Puokės liepa

**Puokės liepa** – daugiakamienė liepa, auganti Puokės kaime, ant Puokės alkakalnio, Barstyčių seniūnijoje, Skuodo rajone, apie 2,5 km į pietryčius nuo gyvenvietės, 5 km į šiaurės rytus nuo Barstyčių. 

Mišku apaugusi kalva supama laukų, matoma iš toli. Liepa auga senosiose kapinaitėse, alkakalnio aikštelės vakariniame pakraštyje (į Puokės pusę). Prie kamieno slūgso buvusios tvoros akmenys, greta yra keli mediniai kryžiai, koplytėlės, toliau – medinė koplyčia. Turi 9 sveikus kamienus, priskiriama paprastųjų liepų (*Tilia x vulgaris* Hayane) rūšiai. Informaciniu ženklu nepažymėta. 

Medis yra botaninis gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Skuodo rajono savivaldybės tarybos 2019 m. lapkričio 28 d. sprendimu Nr. T9-182.

## Šaltiniai
Norman Lloyd

**Normanas Loidas** (, gimęs Perlmutter; 1914 m. lapkričio 8 d. – 2021 m. gegužės 11 d.) – amerikiečių aktorius, prodiuseris ir režisierius. Jo karjera pramogų industrijoje truko beveik šimtmetį. Nuo 1923 metų jis dirbo teatre, radijuje ir televizijoje, o jo paskutinė veikla buvo 2020 m. projektas „Fly“. Loidas dirbo 97 metus, o tai yra pasaulio rekordas. Nuo 2017 m. iki mirties buvo seniausias pasaulio aktorius., o 1985 m. Venecijos kino festivalyje gavo prizą. Jo tėvai buvo žydų kilmės.

## Karjera
1942 m. suvaidino vieną žymiausių savo vaidmenų – nacių agentą Hičkoko filme „Saboteur“.

1989 m. vaidino filme „Mirusių Poetų Draugija“ kartu su Robinu Viljamsu.

## Asmeninis gyvenimas
1936 m. vedė, susilaukė dviejų vaikų. Žmona mirė 2011 m., o dukra 2020 m.

Buvo aistringas teniso gerbėjas.

2014 m. sulaukė 100 metų.

Normanas Loidas mirė 2021 m. gegužės 11 d. miegodamas, sustojus širdžiai, savo bute Los Andžele.

## Išnašos
2021 m. Uzbekistano Superlyga

**[[Uzbekija|Uzbekijos]] futbolo varžybos [[2021]] m.**
*  prasidėjo 2021 m. pavasarį, baigėsi 2021 m. lapkričio 27 d.
* s turnyras prasidėjo 2021 m. pavasarį, o finalas įvyko 2021 m. gruodžio 4 d.

## 2021 m. [[Uzbekijos futbolo čempionatas|Superlyga]]
* **[[Uzbekijos futbolo čempionatas|Super Liga]]** – aukščiausioji futbolo lyga. 

### Komandos
Dalyvavo 14 komandų.
; 2021 m. Superlygos dalyviai:
* 1. FK Paxtakor
* 2. AGMK FK
* 3. Sogdiana Jizzakh
* 4. FK Nasaf
* 5. Bunyodkor FK
* 6. Lokomotiv FK Taškent
* 7. FK Navbahor Namangan
* 8. PFK Qizilqum Zarafšon
* 9. Kokand 1912
* 10. PFK Metallurg Bekabad
* 11. FK Maš'al Mubarek
* 12. Andižan FK
* 13. FK Surxon
*  14. FK Turon Yaypan; Jajpanas (Ferganos sritis) (Debiutantai)

### Galutinė lentelė
*  **[[FK Paxtakor]]** tapo čempionais gerokai iki sezono pabaigos ir turėjo didelę persvarą prieš kitas komandas.


## Pereinamosios rungtynės
* Dėl išlikimo Maš'al ekipa kovėsi su žemesniojo diviziono atstovais ir pralaimėjo rezultatu 1:3.
----

* **„Olimpiko“ futbolo klubas nugalėjo varžovus rezultatu 3-1 ir pateko į Superlygą.**
----

## [[Uzbekijos futbolo taurė]]
* s turnyras prasidėjo 2021 m. pavasarį, o finalas įvyko 2021 m. gruodžio 4 d. 
* Finalo rungtynėse FK Nasaf nugalėjo varžovus FK Paxtakor rezultatu 2:1 ir iškovojo šalies futbolo taurę.

#### Finalo rungtynės
----

* 🏆 FK Nasaf 2021 m. pateko į Uzbekijos futbolo taurės turnyro finalą, kuriame rezultatu 2-1 nugalėjo FK Paxtakor. Nors pirmieji prasileido įvartį (28 min.) ir neteko žaidėjo (34 min.), tačiau atsitiesė, pelnė du įvarčius, bei tapo turnyro nugalėtojais.
----

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Superlyga  (Oficiali svetainė)
* Superlyga 2020 m. (Soccerway)
* 2020 m. futbolo taurė (Soccerway)
* 2020 m. futbolo taurė (Flashscore)
Puokės alkakalnis

**Puokės alkakalnis**, dar vadinamas *Alkos kalnu* – alkakalnis, stūksantis Skuodo rajono savivaldybėje, Puokės kaime (Barstyčių sen.), apie 2,5 km į pietryčius nuo gyvenvietės, 5 km į šiaurės rytus nuo Barstyčių. Ant kalno yra medinė koplyčia, dar  kelios medinės koplytėlės, mediniai kryžiai, akmenų tvoros fragmentai.

Nuo 1999 m. valstybės saugomas archeologijos paminklas. Alkakalnyje pastatyta informacinė lentelė. Visas alkakalnio plotas smarkiai iškasinėtas bulviarūsiais, šlaitai ariami, vakarinėje pusėje kastas žvyras. Buvusi kaimo kapinių teritorija apaugusi liepomis. Ant kalno, aikštelės pakraštyje auga devynkamienė Puokės liepa, paskelbta gamtos paveldo objektu. 

## Alkakalnis

Alkakalnis iš visų pusių toli matomas. Kalva pailgos formos, orientuota vakarų – rytų kryptimi. Jos ilgis 250 m, plotis 80 m. Viršukalnė yra 50 x 40 m dydžio. Šlaitų aukštis siekia 6-8 m nuo šalia besiribojančių laukų. Nuo viso kalvyno apačios pietų pusėje pakyla iki 24 m. Ant kalno auga daugiakamieniai medžiai. Kalną aplinkui juosia markapių laikų akmenų tvora, stovi keli kryžiai, koplytėlės ir koplyčia. Kalno viršuje yra 4-4,5 m skersmens (viršuje) ir 0,8 m (dugne) piltuvėlio formos duobė.

## Istorija

Alkakalnio viršuje buvo įrengtos kaimo kapinės. Per Kryžiaus dienas žmonės rinkdavosi ant kalno giedoti, buvo laikomos pamaldos.

Sovietmečiu kalnas buvo pažymėtas archeologijos paminklo ženklu.

## Padavimai

Kalno teritorijoje esanti piltuvėlio formos duobė seniai minima padavimuose. Pasakojama, kad čia buvusi bažnyčia ir miestas. Dievas už nuodėmes nubaudęs žmones ir žemė prarijo miestą ir bažnyčią. Taip pat sakoma, kad ant kalno senovėje buvo deginamos aukos, Lietuvos valdovų įsakymu buvo užgesinta amžinoji ugnis. Aukos buvo deginamos po senąja liepa. Alkos kalne įrengtos Puokės bajorų kapinės.

Kalnas nuo senovės yra žmonių labai gerbiamas, kalne esąs palaidotas vienas paručikas, žuvęs 1831 m. sukilimo metu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Arūnas Strazdas. Neaiškių archeologijos objektų žvalgomieji tyrinėjimai
Antonio Porenzoni

**Antonijas Porenconis** (, XIV–XV a. gyveno Čividale del Friulyje, Friulio krašte) – notaras, vieno iš pirmųjų kūrinių friulų kalba autorius.

## Biografija
Antonijas Porenconis buvo milaniečio sūnus, 1365–1430 m. Čividale del Friulyje dirbo nataru. Jis žinomas dėl to, kad friuliškai sukūrė baladę „Piruç myo doç inculurit“ („Mano saldi spalvota kriaušė“), baladė rasta užrašyta kitoje 1380 m. balandžio 14 d. notarinio akto pusėje, be šios baladės, kai kurių tyrėjų, pavyzdžiui, S. Pelegrinio, manymu, Antonijui Porenconiui priklauso ir kūrinys „Biello dumnlo di valor“ („Nuostabi brangioji ponia“). Tai vieni seniausių literatūros kūrinių friulų kalba.

## Išnašos
Daiki Hashimoto

**Daiki Hashimoto** (g. 2001 m. rugpjūčio 7 d.) – Japonijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis čempionas.

## Biografija
2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionate Hashimoto pratimuose ant arklio užėmė 9-ą vietą, o vyrų skersinio rungtyje liko 4-as.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse japonas pateko į trijų rungčių finalą. Komandinės rungties finale iškovotas sidabro medalis. Vyrų daugiakovėje ir atskiruose pratimuose ant skersinio japonas tapo olimpiniu čempionu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIG svetainėje
Simone di Vittore

**Simonė di Vitorė** (, ?–1420 m. birželio 30 d. Čividale del Friulis, Friulio kraštas) – friulų kalba kūręs notaras, vieno seniausių friulų literatūros kūrinių galimas autorius.

## Biografija ir kūryba
Simonė di Vitorė dirbo notaru Čividale del Friulyje. Labiausiai žinomas dėl friuliškai parašytos meilės baladės „Biello dumnlo di valor“ („Nuostabi brangioji ponia“). Baladė buvo rasta kitoje pergamento pusėje, jis buvo panaudotas kaip notaro Simonės di Vitorės, gyvenusio ir 1420 m. birželio 30 d. mirusio Čividale del Friulyje, užrašų knygutės viršelis. Užrašų knygelė, kurios išorinėje pusėje užrašyta 1416 m. data, pradžioje buvo naudota mokyklinėms pratyboms lotynų ir friulų kalbomis, o vėliau – notaro protokolams. Džovanas Batista Kornjalis, palyginęs šią užrašų knygelę su to paties notaro 1417 ir 1420 m. knygelėmis, padarė prielaidą, jog notaras Simonė di Vitorė eiles galėjo užrašyti (arba perrašyti) savo jaunystėje. S. Pelegrinio manymu, šios baladės autorius gali būti A. Porenconis.

Baladė parašyta Čividale del Friulio friulų tarme, matoma moteriškosios giminės galūnė *-o*. Rašyboje sutinkama neįprastų sprendinių, pavyzdžiui, raidžių junginys *cg* palataliniam priebalsiui žymėti: *cgiantaraj* 'dainuosiu', *bandonacgi* 'palikti tave'.

## Išnašos
Eta Karinidai

**Eta Karinidai** – meteorų srautas, trunkantis nuo kiekvienų metų sausio 14 d. iki sausio 27 d. Piką pasiekia sausio 21 d. Šį meteorų srautą, išanalizavęs Australijos Adelaidės observatorijoje 1961 m. surinktus stebėjimų duomenis, 1962 m. atrado C. S. Nilsson. Didžiausio intensyvumo metu per valandą danguje sužimba 2–3 meteorai.

Taip pavadinti dėl to, kad šio meteorų srauto radiantas yra netoliese *[[Eta Carinae]]* žvaigždžių sistemos.

## Išnašos
Tadžikijos futbolo varžybos 2021 m.

**[[Tadžikija|Tadžikijos]] futbolo varžybos [[2021]] m.**
*  prasidėjo 2021 m. balandžio d., baigėsi 2021 m. spalio d.
* s turnyras prasidėjo 2021 m. gegužės mėn., o finalas įvyko 2021 m. gruodžio 9 d.

## 2021 m. Tadžikijos čempionatas
* **Tadžikijos lyga** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 10 ekipų. 
* 2021 m. kovo 5 d. tapo žinoma, kad Aukščiausioje lygoje bus dešimt dalyvių.
* Pakito formatas: sužaidė po 27 rungtynes, trijų ratų sistema.

### Dalyviai
; 2021 m. Aukščiausios lygos dalyviai
* SKA-Pamir Dušanbe; 
* FK Dušanbe-83; 
* FK Fajzkand; 
* Istiklol Dušanbe; 
* FK Istaravšan; 
* Chatlono FK; 
* Chudžando FK; 
* FK Kuktoš; 
*  FK Eschata;
*  FK Ravšan Kulob.

### Galutinė lentelė
* Istiklol Dušanbe užtikrintai pirmavo viso sezono metu ir apgynė čempionų vardus.


## 2021 m. [[Tadžikijos futbolo taurė]]
* Finalo rungtynės įvyko 2021 m. gruodžio 9 d. 
* Jame žaidė Istiklol Dušanbe ir Chudžando FK.

#### Finalo rungtynės
----

* **[[Chudžando FK|„Chudžando“ klubas]] nugalėjo varžovus finale rezultatu 2:0 ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
----

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* Tadžikistano futbolo federacijos svetainė 
* 2020 m. SOCCERWAY
* 2020 m. sezonas RSSSF
Turkmėnijos futbolo varžybos 2021 m.

**[[Turkmėnija|Turkmėnijos]] futbolo varžybos [[2021]] m.**
*  prasidėjo 2021 m. spalio mėn., baigėsi 2021 m. gruodžio 19 d.
* s turnyras prasidėjo 2021 m. lapkričio 5 d., o finalas įvyko 2021 m. gruodžio 22 d.

## 2021 m. [[Ýokary Liga]]
* **[[Ýokary Liga]]** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 8 ekipos. 
* Čempionatas vyko pandemijos sąlygomis.

### Dalyviai
; 2021 m. Aukščiausios lygos dalyviai
* 1. Altyn Asyr FK
* 2. Ahal FK
* 3. Şagadam FK
* 4. Köpetdag Aşgabat
* 5. Aşgabat FT
* 6. Merw FK
* 7. Nebitçi FT
* 8. Energetik FK

### Galutinė komandų rikiuotė


## 2021 m. [[Turkmėnijos futbolo taurė]]
; ketvirtfinaliai 2021 m. lapkričio 5 d
* Nebitçi       2-2 Altyn Asyr    [3-4  serija]
* Aşgabat       1-2 Ahal          
* Merw          1-3 Şagadam       
* Energetik     1-1 Köpetdag      [3-4  serija]

; pusfinaliai 2021 m. gruodžio 7 d. 
* Altyn Asyr    1-2 Ahal          
* Şagadam       1-0 Köpetdag      

#### Finalo rungtynės
----

* 2021 m. gruodžio 22 d. Turkmėnbašyje įvyko taurės finalas.
* 🏆 **[[Şagadam FK|Şagadam]] finale nugalėjo varžovus rezultatu 1:0  ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
----

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Turkmenistano futbolo federacijos svetainė
* Soccerway duomenų bazė (2020 m. Aukščiausioji lyga)
* RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (taurės turnyro rezultatai)
* RSSSF duomenų bazė (Klubų įkūrimo datos)
* turkmenportal.com (Sporto naujienos)
Kirgizijos futbolo varžybos 2021 m.

**[[Kirgizija|Kirgizijos]] futbolo varžybos [[2021]] m.**
*  prasidėjo 2021 m. balandžio d., baigėsi 2021 m. spalio 29 d.
* s turnyras prasidėjo 2021 m. gegužės d., o finalas įvyko 2021 m. rugsėjo 18 d.

## [[Kirgizijos futbolo supertaurė]]
* Rungtynės įvyko 2021 m. liepos 1 d. 

#### Finalo rungtynės
----

----

## 2021 m. BK Olimp Premjer Ligasy
* **BK Olimp Premjer Lygasy** () – aukščiausioji futbolo lyga.
* 2021 m. dalyvavo 8 komandos. Dordoi Biškek apgynė čempionų titulą.

### Dalyviai
; 2021 m. Aukščiausios lygos dalyviai
* 1. Dordoi Biškek
* 2. Alga Biškek
* 3. Abdyš-Ata Kant
* 4. Alay Oš
* 5. Ilbirs Biškek
* 6. FC Kaganat
* 7. FK Kara-Balta
* 8. Neftči Kočkor-Ata

### Galutinė lentelė
* Dordoi Biškek tapo čempionais. Surinko 62 taškus ir vos trimis palenkė antroje vietoje likusią „Abdyš-Atos“ ekipą (59 taškai).

## [[Kirgizijos futbolo taurė]]
* **[[Kirgizijos futbolo taurė]]** – pagrindinis futbolo taurės turnyras Kirgizijoje. Vyksta nuo 1992 metų.
* Finalo rungtynės įvyko 2021 m. rugsėjo 18 d. Kanto miesto centriniame stadione.

#### Finalo rungtynės
----

* **[[Neftči Kočkor-Ata|Kočkor-Ataos „Neftči“]] nugalėjo varžovus finale tik po baudinių serijos ir iškovojo trofėjų.**
----

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* 2021 m. sezonas FlashScore
* RSSSF: Taurės turnyro rezultatai
* RSSSF: čempionatas
Algis Kariniauskas

**Algis Kariniauskas** (1953 m. vasario 3 d. Vilniuje –  2009 m. liepos 20 d. ten pat, palaidotas Antakalnio kapinėse) – lietuvių scenografas, tapytojas.

## Biografija
Algis Kariniauskas 1978 m. Lietuvos dailės institute baigė tapybos ir scenografijos studijas 1978–1984 m. dirbo Kauno muzikinio teatro vyriausiuoju dailininku, 1984–1991 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro dailininku-statytoju. 1987–1990 m. dėstė Lietuvos dailės institute. 1990–2003 kartu su žmona Giedre Riškute bendradarbiavo galerijoje „P&S“ Vokietijoje. Nuo 1999 m. Vilniaus dizaino kolegijos docentas.

## Kūryba
Nuo 1976 m. metų dailininkas Algis Kariniauskas sukūrė kostiumus ir scenografijas beveik trisdešimčiai spektaklių Lietuvos nacionaliniame dramos teatre (R. Kaškausko „Kai vėl atskris drugelis…“, 1977 m.), Kauno muzikiniame teatre Džiakomo Pučinio operai „Džanis Skikis“ 1979 m., Bendžiamino Briteno operai „Albertas Heringas“ 1981 m.), Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre Algimanto Bražinsko operai „Kristijonas“ 1985 m., Džoakino Rosinio operai „Vedybų vekselis“ 1986 m., Piotro Čaikovskio baletui „Spragtukas“ 1987 m.), Erfurto operos ir baleto teatre (1989 m.), Klaipėdos muzikiniame teatre (Džoakino Rosinio operai „Sevilijos kirpėjas“ 1996 m., A. Honegero oratorijai „Žana d’Ark ant laužo“ 1998 m., Imrės Kalmano operetei „Monmartro žibuoklė“ 1999 m., Viktoro Kuprevičiaus „Batuotas katinas“ 2001 m.), Kauno kameriniame teatre (E. Ionesko „Karalius miršta“ 1986 m.) ir kituose teatruose.

Nuo 1983 m. dailininkas Algis Kariniauskas surengė per dvidešimt personalinių tapybos parodų Vilniuje, Klaipėdoje, Šiauliuose, Vokietijoje, Čekijoje. Dalyvavo apžvalginėse dailės parodose Taline, Toronte, Vilniuje, Budapešte, Kopenhagoje, Šiauliuose ir kt. Algis Kariniauskas bendradarbiavo su Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejumi, sudarymas parodų „Didžioji lietuvių scena“ ir „Lietuvių kūryba svetur“ ekspozicijas.

Dailininko Algio Kariniausko kūrybą dokumentuota Vokietijoje išleistame personaliniame video kataloge. Jo kūrinių yra įsigiję Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Lietuvos dailės muziejus, Maskvos Centrinis A. Bachrušino vardo teatro muziejus, Lietuvos Respublikos ambasada Danijoje, privatūs kolekcininkai.

## Visuomeninė veikla
Algis Kariniauskas buvo Lietuvos dailininkų ir Lietuvos teatrų sąjungų – narys.

## Šaltiniai
Anteklizė

**Anteklizė** – didelė, sudėtinga, plati ir lėkšta Žemės plutos platformos viršutinio aukšto sluoksnių antiklininė pakiluma. Skersmuo siekia keletą šimtų kilometrų, o plotas – 50–500 tūkst. km².

Anteklizės formavimosi procesas, vykstantis dėl skirtingo Žemės plutos dalių judėjimo greičio, trunka kelias dešimtis ar kelis šimtus milijonų metų, šio proceso metu po truputį kyla platformos pamatas. Anteklizei būdingas pailgas ir netaisyklingas pavidalas. Anteklizės nuosėdinė danga pasižymi nedideliu storiu, sedimentacijos pertrūkių gausa. Šlaitų kryptimi ši danga darosi storesnė. Neretai pasitaiko intruzijos.

Rytų Europos platformoje esama Voronežo, Baltarusijos-Mozūrijos anteklizių (pastarosios šlaitas apima pietrytinę ir rytinę Lietuvos dalį).

## Išnašos
NKL 2021–2022 m. sezonas

**[[NKL]] 2021–2022 metų sezonas** – 17-asis lygos sezonas, kuriame varžėsi 14 klubų.

Iš karto po reguliaraus sezono prasidės atkrintamosios varžybos: pirmiausia aštuntfinalyje kovos 5–12 vietas užėmusios komandos, po to vyks ketvirtfinalio susitikimai ir čempionato pabaigą vainikuos finalo ketvertas.

## Reguliarusis sezonas
### Pirmasis etapas

### Antrasis etapas

Šaltinis: 

## Atkrintamosios varžybos

### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Finalo ketvertas

## Nuorodos
Kamajų respublika

**Kamajų respublika** – faktiškai gyvavęs darinys, įkurtas 1905 m. birželio mėnesį, panaikintas 1906 m. sausio 2 d. Vadovas Jurgis Smalstys-Smolskis (1881–1919).

Kamajų respublikai buvo priskirti Kamajų valsčius, Jūžintų valsčius, Panemunėlio valsčius (Zarasų apskr.), Aluotų valsčius (būstinė Kunigiškių km.) ir Svėdasų valsčius (Ukmergės apskr.). Kamajų respublikoje veikė raštinė, biblioteka. Buvo ginkluota kuopa, kurios nariai turėjo 20 revolverių. Sankt Peterburge buvo nupirktas hektografas (įtaisas, skirtas dauginti tekstui ir iliustracijoms). Kamajų respublika turėjo dvi vėliavas. Viena – raudona su užrašu „Tegyvuoja socializmas“. Antra – juoda su užrašu „Mirtis tironams“. Buvo įsteigtas trečiųjų teismas. Teisėjai spėjo išnagrinėti keletą bylų.

## Išnašos
Pukniai (Luganskojė)

**Pukniai** (, nuo 1946 m. ***Luganskojė***, ) – buvęs kaimas ir dvaras Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Ragainės apskrityje, 5 km į šiaurės rytus nuo Lenkviečių, prie Tilželės upės.

## Istorija

Banguotame plote įsikūrė kelios laukininkų sodybos, vėliau ir dvarelis. XIX a. pradžioje Lenkviečių parapijos mišriame kaime gyveno 71 žmogus, buvo 11 ugniakurų. XIX a. pabaigoje jau veikė Puknių valsčius. 1905 m. Pukniai valdė 344 ha žemės, gyveno 86 žmonės, buvo 12 sodybų, nedidelio dvaro sodyba. XX a. pradžioje vaikai mokyti ūkininko namo kambaryje, apie 1920 m. pastatyta mokykla, kur mokydavo 22–25 moksleivius. Iki II pasaulinio karo pabaigos vaikus mokė mokytojas Ernstas Žemaitaitis (Szameitat).

Sovietmečiu Pukniai sunaikinti – 1994 m. čia jau nieko nebebuvo.

## Šaltiniai
Galvožiai

**Galvožiai**, **Pašešupiai** (, 1936–1938 m. *Gallwoschen*, nuo 1938 m. *Sandwalde*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, 13 km į pietvakarius nuo Smalininkų, Šešupės dešiniajame krante, Trapėnų girios pietiniame pakraštyje.

## Istorija

Buvo vienas senesnių kaimų apskrityje. XVI a. pab. atsiskyrė nuo Ermonaičių – 1580 m. paminėtas „Ermonaičių kaimas toje pusėje” (*Dorf Armanaytzschen auf jener Seiten*). 1625 m. minimi Pašešupiai (*Pascheschuppen*), 1660 m. – Galvožiai (*Gaihlwoßen*, *Geilwasen*). Vietovardžio kilmė sietina su pavarde *Galvožius*, *Galvožis*. 1785 m. buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 5 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 15 gyventojų. 1854 m. Galvožiuose buvo 6 gyvenamieji pastatai ir 40 gyventojų. 1728–1845 m. mokesčių mokėtojų sąrašuose beveik visos kaimo valstiečių pavardės – lietuviškos: *Wilkehlies*, *Polinkaties*, *Gedminnies*, *Dudatis*, *Matheatis*, *Wannagatis*, *Szedukatis*, *Baltruszat*.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Tupų valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Trapėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Galvožiuose buvo 16 sodybų, 93 gyventojai, iš jų – 55 lietuviai (59 %; 1 katalikas). XX a. pr. kaime veikė mokykla, užeiga, buvo keliolika nedidelių viensėdžių.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Giedrė Riškutė

**Giedrė Riškutė – Kariniauskienė** g .  1952 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – dailininkė, scenografė, tapytoja, dailės dėstytoja.

## Biografija
Giedrė Riškutė gimė 1952 rugsėjo 17 d. Vilniuje. 1978 m. baigė scenografiją ir tapybą Lietuvos Valstybiniame dailės institute. 1978–1991 m. dirbo Kauno valstybiniame muzikiniame teatre dailininke-statytoja. 1990–2003 m. – galerijoje „P&S“ Vokietijoje. Nuo 1999 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete. Nuo 2008 m. Dailės katedros vedėja, profesorė.

Nuo 1983 m. Giedrė Riškutė yra Lietuvos dailininkų sąjungos, nuo 1979 m. – Lietuvos teatro sąjungos narė.

## Kūryba
Giedrė Riškutė 1980 m., 1997 m. ir 1999 m. festivalių „Teatrai vaikams“ laureatė. Dailininkė sukūrė scenografiją ir kostiumus 45 teatrų pastatymams. Tarp jų Kauno valstybiniame muzikiniame teatre – Bendžamino Briteno operai vaikams „Statykime operą!“, 1979 m.; Franco Leharo operetei „Grafas Liuksemburgas“, 1985 m.; G. C. Menočio „Gelbėkite, globuliečiai!“, 1986 m.; Džuzepės Verdžio operai „Rigoletas“ 1991 m.; Sergejaus Prokofjevo baletui „Pelenė“, 1997 m. ir Piotro Čaikovskio baletui „Spragtukas“ 1999 m. Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre dalyvavo B. Pavlovskio baleto „Snieguolė ir septyni nykštukai“, 1988 m. ir Piotro Čaikovskio operos „Eugenijus Oneginas“ 2005 m. ir 2006 m. pastatymuose.

Giedrė Riškutė 1994 m. ir 1998 m. rengtų Lietuvos dainų švenčių, 2005 m. tarptautinio folkloro festivalio „Baltica“ ir 2009 m. vykusios Lietuvos tūkstantmečio dainų šventės „Amžių sutartinė“ scenografė.

Kūrybai įtakos turėjo XX amžiaus pradžios modernistai C. Monet, M. Utrillo, P. Bonnard’as, V. Kandinskis bei V. Vizgirdos tapyba. Nutapė neryškaus kolorito abstrakčių kompozicijų, tokių kaip „Pavasario link…“, 1996 m.; „Prošvaistė“, 2000 m.; „Ten, kur šviesu“, 2008 m.; „Tenais toli“ 2009 m., „Ties mėlyna riba“, 2010 m. ir kt.

Nuo 1977 surengė daugiau kaip 20 individualių parodų Vilniuje, Klaipėdoje, Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje. Dalyvauja parodose, tarptautiniuose simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzijoje, Ukrainoje). Kuravo parodas: „Didžioji lietuvių scena“, 2000 m.; „Lietuvių kūryba svetur“, 2001 m.

Giedrė Riškutės kūrinių yra įsigiję Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje.

## Nuorodos
* Vytauto Didžiojo Universitetas, Research Management System, CRIS 

## Šaltiniai
Valkavisko apskritis (1919–1940)

**Valkavisko apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Valkaviskas. 1927 m. apskrityje buvo 115,3 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Apskritis nuo XIX a. iki I pasaulinio karo priklausė Gardino gubernijai. Po I pasaulinio karo, nuo 1921 m. priklausė Balstogės vaivadijai, o 1939 m. atiteko Baltarusijos TSR Balstogės sričiai. 1940 m. sausio 15 d. apskritis panaikinta.

## Administracinis suskirstymas

Įvairiu metu apskričiai priklausė 19 valsčių:

## Šaltiniai
Ermonaičiai

**Ermonaičiai** (, nuo 1938 m. *Hermannsdorf*, nuo 1946 m. ***Jolkinas***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, 14 km į pietvakarius nuo Smalininkų, Šešupės kairiajame krante, Užbalių girios šiauriniame pakraštyje.

## Istorija

1565–1580 m. Ermonaičiai (*Armanaytzschen*) atsiskyrė nuo senesnio Beinikiemio kaimo. Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės, pagal 1560 m. gyvenusį činšininką Ermoną (*Hermann*). 1736 m. Ermonaičiuose gyveno 1 vokiečių ir 4 lietuvių šeimos (1740 m. mokesčių mokėtojų sąrašuose minimi valstiečiai *Schmekaities*, *Josaities*, *Mertineities*, *Bartullies*). 1785 m. buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 5 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kaimas su 28 gyventojais. 1854 m. Ermonaičiuose buvo 9 gyvenamieji pastatai ir 56 gyventojai.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Tupų valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Ermonaičiuose buvo 57 gyvenamieji pastatai, 315 gyventojų, iš jų – 108 lietuviai (34 %). XX a. pr. kaime buvo mokykla, malūnas, veikė perkėla per Šešupę. Kaimo vakariniu pakraščiu Šešupėn tekėjo Balupė.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, dalis užaugo mišku. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Girolamo Biancone

**Džirolamas Bjankonė** (, apie 1530 m. Tolmedzas – tarp 1589 m. sausio 18 d. ir 1593 m. kovo 31 d.) – friuliškai rašęs friulų poetas.

## Biografija
Gimė Tolmedzo valdytojo Andrėjos (Andrea) šeimoje. Didžioji Dž. Bjankonės gyvenimo dalis buvo pažymėta kruvinų Tolmedzo kilmingųjų rietenų, prasidėjusių dar prieš jam gimstant, 1511 m. Tarpusavyje daugiausia kariavo Koloredų (Colloredo) ir Savornjanų (Savorgnano) šeimos, kiti kilmingieji, palaikydami vieną ar kitą pusę, į šias rietenas įsitraukdavo. 1568 m. buvo bandoma šiedvi šeimas sutaikyti ir ta proga Dž. Bjankonė parašė sonetą „Sore la paas dai signors Colorez e Savorgnians“. Rasti ir išleisti du (1574 ir 1576 m.) Dž. Bjankonės laiškai Marcijui Koloredui (vienam iš pagrindinių nesantaikos veikėjų). 1568 m. sonetas „Sore lu Clarissim misser Francesch Viniir lutignint d’Udin“ susijęs su nužudytųjų dėl garbės mirtimis, sonete primygtinai ir nuoširdžiai raginama Friulyje padaryti tvarką.

Dž. Bjankonė vedė Olimpiją, Džordžo Elto di Džemonos dukterį, kurios protėviai kilę iš Zalcburgo. 1570 m., kaip sulaikytasis liudytojas, Dž. Bajankonė dalyvavo Matėjo Bruno di Tolmedzo teisme, šis žmogus buvo teisiamas už reformacijos doktrinų palaikymą ir sklaidą. Ilgą laiką ir Dž. Bjankonė buvo įtariamas kaip reformacijos šalininkas, tačiau visi jo kūriniai, tarp jų ir namažai sonetų, šiuos įtarimus nuneigia.

D. Bjankonė apibūdinamas kaip drovus ir uždaras poetas. Vis dėlto jis susirašinėjo su dauguma XVI a. friulų kultūros veikėjų: Rikardu Luidžiniu, Nikolo Morlupinu, Džirolamu Siniu, Fabiju Kvintilianu Ermakora, Paolu Rigolinu, Džuzepe Dačianu. Vienas žinomiausių Dž. Bjankonės kūrinių – 24–ių oktavų eilės „Krikščioniški įspėjimai“ (). Šie įspėjimai – tai ilgas ir mąslus Evangelijų perpasakojimas apie eschatologinius ženklus: karalysčių karus, epidemijas, badą, šalis.

## Išnašos
Ermes di Colloredo

**Ermesas di Koloredas** (, , 1622 m. kovo 28 d. Koloredo di Monte Albanas, Friulis – 1692 m. rugsėjo 21 d. Kamino al Taljamentas, Friulis) – friulų karininkas ir poetas.

## Biografija
Buvo aštuntas vaikas devynių vaikų šeimoje. Penkiolikos metų drauge su savo broliais Kamilu ir Kurciju bei pusbroliu Čiru di Persu išvyko į Florenciją tarnauti Medičiams ir tapo didžiojo Toskanos hercogo Ferdinando II de Medičio rūmininku. Maždaug po septynerių Florencijoje praleistų metų, 1644 m., kaip kapitonas su imperatoriaus Ferdinando III kariuomene išėjo į Trisdešimtmetį karą ir prisijungė prie savo brolio Džano Batistos, kuris irgi kariavo. Pasibaigus karui savo brolio pavyzdžiu įstojo į Venecijos sinjorijos kariuomenę, joje buvo kirasierių kavalerijos karininkas. Neilgai trukus, 1659 m., priklausydamas Vienos rūmams jis vėl buvo Veneto ir Istrijos teritorinės kariuomenės karininkas bei Friulio parlamento narys.

Eilių friulų kalba autorius, kūryba pasižymi dideliu realizmu, tačiau matomi ir satyros bei liaudies motyvai. Ermesas di Koloredas laikomas friulų literatūros dainiumi. Mirė 1692 m. mėgstamoje Gorico di Kamino al Taljamento viloje, „gražiausiame Friulio sode“, kur jis praleido našiausius savo poetinės kūrybos metus.

## Išnašos

## Bibliografija
* E. di Koloredo bibliografija
Viliūnų valsčius

**Viliūnų valsčius** () – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Viliūnuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 14 kaimo bendruomenių ir 5 dvaro apygardų. 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Viliūnų dvaro apygarda prijungta prie Viliūnų kaimo, Ežerupių – prie Plynių kaimo, Bačkelių ir Bačkių – prie Kumelupių kaimo, Diržkiemio – prie Užalksnių kaimo (naujoji seniūnija pavadinta Diržkiemio kaimo bendruomene). 1928–1945 m. Viliūnų valsčių sudarė 14 kaimo bendruomenių: Bylių, Diržkiemio, Juodeglynų, Juodžių, Kailių, Kiečių, Kumelupių, Kuzmų, Lenkčių, Opšriūtų, Paulikų, Plynių, Viliūnų ir Žydžių.

Valsčius buvo pietinėje apskrities dalyje. Valsčiuje buvo vienintelis apskrityje Viliūnų ežeras, tekėjo Ežerupės, Vėžupės, Paduodupės ir Briedupės upeliai, vakariniame pakraštyje telkšojo nedidelė Paniabalio pelkė. Valsčiaus teritoriją kirto Pilkalnio–Širvintos plentas ir Pilkalnio siauruko Grumbkaukaičių–Širvintos atšaka.

1905 m. valsčiuje buvo 1992 gyventojai, iš jų 39 lietuviai (2,0 %). Daugiausia lietuvių gyveno Ežerupiuose (15 %) ir Kuzmuose (12 %). Didžiausia gyvenvietė 1939 m. buvo valsčiaus centras ir bažnytkaimis Viliūnai (289 gyv.).

## Šaltiniai
Šakiai (Verchovojė)

**Šakiai** (, nuo 1946 m. ***Verchovojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, 15 km į pietvakarius nuo Smalininkų, Šešupės dešiniajame krante, Trapėnų girios pietiniame pakraštyje.

## Istorija

1580 m. paminėtas „Ermonaičių kaimas toje pusėje” (*Dorf Armanaytzschen auf jener Seiten*). 1625 m. kaimas atskirtas nuo Ermonaičių ir minimas jau Šakių pavadinimu (*Schacken* arba *Schackey*). Kaimo pavadinimas pavardinės kilmės, pagal 1564 m. gyvenusį činšininką *Peter Schack* (*Šaka*, *Šakys*). 1785 m. buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 6 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1823 m. – 6 sodybų kaimas su 28 gyventojais. 1854 m. Šakiuose buvo 4 gyvenamieji pastatai ir 48 gyventojai. 1728–1845 m. mokesčių mokėtojų sąrašuose beveik visos kaimo valstiečių pavardės – lietuviškos: *Bugenings*, *Mertzuweitis*, *Stannaties*, *Brosatis*, *Gramstas*, *Endrullatis*, *Kukullis*, *Dietszmons*, *Paullatis*, *Bagnies* ir kitos.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Tupų valsčiaus kaimas. Tikintieji iki 1902 m. priklausė Lazdynų, vėliau – Trapėnų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Šakiuose buvo 17 sodybų, 89 gyventojai, iš jų – 41 lietuvis (46 %; 2 katalikai). 

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Girolamo Missio

**Džirolamas Misijas** (, 1580–1590 m., Udinė, Friulis – 1660 m. vasario 26 d.) – friulų dvasininkas, instrumentalistas, kompozitorius, poetas.

## Biografija
Gimė XVI a. devintajame dešimtmetyje teisininko Džovanio ir Andželikos šeimoje, buvo antrasis sūnus. Studijavo humanitarinius mokslus ir muziką, tapo virtuozu grodamas vargonais, spinetu, gitara, arfa, psalteriumu, taip pat lankė šokių, fechtavimosi pamokas ir t. t. Įgijo patirties miesto instrumentinėje trupėje, o nuo 1607 m. keletą metų dirbo Udinės bažnyčios vargonininku ir Inočenco Bernardžio koadjutoriumi (padedančiuoju dvasininku), dar jaunystėje išrinktas į Akvilėjos bažnyčios metropolijos dvarą, 1612–1615 m. Dž. Misijas ten ėjo vargonininko pareigas, vėliau grįžo dirbti vargonininku į gimtojo miesto katedrą. Dž. Misijas buvo dar trijų brolijų vargonininkas. Dėstė muziką seminarijoje, pasaulietinėje mokykloje ir privačiai. Jo muzikinės kūrybos žinoma nedaug: mišios, keletas psalmių, intarpų ir instrumentinių kūrinių.

Kaip poetas, priklausė vadinamajai Udinės brigadai () – friuliškai rašiusių poetų sambūriui, kurio žaismingos kompozicijos buvo surinktos į 224 tekstus apimančias kolekcijas, 26 tekstus iš jų parašė Dž. Misijas. Udinės brigadoje Dž. Misijo slapyvardis buvo *Lambin*. Be to, 1606 m. jis buvo vienas iš 18–os Udinės bevalių akademijos () steigėjų – tai išsilavinusių žmonių susivienijimas, skirtas literatūros, muzikos ir ginklų pratyboms bei varžyboms. Džirolamas Misijas mirė 1660 m. iš senatvės.

## Išnašos
Delta Akvaridai

**Delta Akvaridai** arba **Pietiniai Delta Akvaridai** – meteorų srautas, matomas kiekvienų metų liepos 12 d. – rugpjūčio 23 d. Delta Akvaridų radiantas yra Vandenio (*Aquarius*) žvaigždyne, kiek į vakarus nuo *delta Aquarii* žvaigždės.

Per valandą danguje sužimba apytikriai 20 meteorų. Šie meteorai blyškūs, juos pastebėti sunku. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti Delta Akvaridus yra Pietų pusrutulyje ir pietinėse Šiaurės pusrutulio platumose.

Manoma, kad Delta Akvaridų šaltinis gali būti 96P/Machholz kometa, apie Saulę apskriejanti per maždaug 5 metus.

## Išnašos
Nicolò Morlupino

**Nikolo Morlupinas** (, XV a. pabaiga – iki 1571 m. gegužės) – friulų notaras, friuliškai rašęs poetas.

## Biografija
Tiksli gimimo data nežinoma, gyveno ir dirbo notaru Venconėje, Friulyje. N. Morlupino protėviai buvo kilę iš Romos Morlupino pilies, pagal ją giminė gavo vardą. Kai pilis buvo sugriauta, jie atsikėlė į Venconę. Pirmasis žinomas N. Morlupino dokumentas parašytas 1520 m. 1534 m. N. Morlupino veikla buvo sustojusi, nes jo namuose buvo įtariamas maras (). Dokumentuose fiksuojama, kad jis dirbo teisininku, advokatu, arbitru, patikėtiniu, o 1538–1539 m. ėjo Santa Marija del Gonfalonės brolijos kamerhero pareigas, ne vieną laiko tarpsnį figūruoja administraciniame gyvenime. Kaip patarėjas, 1568 m. dalyvavo Venconės ir Džemonos taikos ceremonijoje, taika buvo sudaryta metais anksčiau. Jis buvo 1558 m. įkurtos Venecijos šlovės akademijos narys. N. Morlupinas buvo vedęs taip pat venconietę Madaleną Leoni, bet, panašu, juodu palikuonių neturėjo.

Iki šiol žinomą publikuotą N. Morlupino kūrybą sudaro dvylika sonetų su kodų (baigiamųjų eilučių) variantais, kai kurie sonetai labai techniški, meistriški. Tai komiški, burleskiški sonetai, kuriuose pasitelkiamos variacijos, parodija, pašaipa, supaprastinimas. Atpažįstamos jų sukūrimo progos: vestuvės (pasitaiko nešvankių užuominų apie seksualumą, maistą ir karnavalinę komediją), linksmybės (pažymėtos gausybe, žvėriškumu, godumu, girtumu, išsilaisvinusiu gaivalu), kvietimai į draugiškus susitikimus, absurdiški vaizdiniai. Net toks griežtas poetas, kaip Dž. Bjankonė, atsiveria N. Morlupino soneto pokštui, nes „literatūriniai santykiai su Morlupinu reiškia tam tikrą aktualią ir retorinę kodifikaciją“ (Pellegrini).

## Išnašos
Kobryno apskritis (1795–1920)

**Kobryno apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Kobrynas. 1897 m. buvo 184,5 tūkst. gyventojų.

## Istorija
Apskritis įkurta 1795 m. ir priskirta Slanimo gubernijai. 1797 m. priskirta Lietuvos gubernijai, 1801 m. – Gardino gubernijai, kuriai priklausė iki pat I pasaulinio karo. 1920 m. apskrities teritorija perėjo Lenkijos žinion. Čia sukurta to paties pavadinimo apskritis.

## Demografija
1897 m. surašymo duomenimis, apskrityje gyveno 184 500 žmonių. Gyventojų kalbinė sudėtis buvo tokia: ukrainiečių – 79,6 %, žydų – 13,7 %, rusų – 3,1 %, lenkų – 2,2 %, baltarusių – 0,8 %.

## Administracinis suskirstymas
1913 m. apskrityje buvo .

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Radzima.net:
** Apskrities informacija 1870 m.
** Apskrities informacija 1909 m.
** Apskrities valsčiai 1870 m.
** Apskrities valsčiai 1909 m.
Pružanų apskritis (1919–1939)

**Pružanų apskritis** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje Baltarusijoje. Centras – Pružanai.

## Istorija

Apskritis įkurta 1919 m. Lenkijoje. 1920 m. gruodžio 12 d. jos 3 valsčiai (Bialovežos, Masevo, Suchopalės) perduoti naujai Bialovežos apskričiai.

## Administracinis suskirstymas

XX a. tarpukariu apskričiai įvairiu metu priklausė 23 valsčiai:

## Šaltiniai
Paolo Fistulario

**Paolas Fistularijas** (, 1578 m. sausio 7 d. Udinė, Friulis – 1631 m.) – friulų taikos teisėjas, poetas.

## Biografija
Krikštytas 1578 m. sausio 7 d. Udinėje. Gimė notarų šeimoje, 1606 m. birželio 17 d. baigė teisę. Kaip teisininkas, ėjo įvairias pareigas: 1616 m. buvo vienas iš savivaldybės liudytojų, vėliau laikė sendaikčių parduotuvę ir buvo pasienio teisėjas, 1622 m. tapo aukštuomenės nariu ir 1624 m. buvo miesto atstovas bei savivaldybės pasiuntinys Venecijoje. 1626 m. P. Fistularijas dirbo vienu iš septynių vyriausybės pavaduotojų, gerbiamiausių miesto pareigūnų. Tikriausiai P. Fistularijui priklauso vadinamosios Udinės brigados () iniciatyva, čia jis žinomas *Turus* slapyvardžiu. Jam priskiriamas Džopio (Joppi) kolekcijos 575/b rankraštis, kolekcija saugoma Udinės bibliotekoje, rankraštyje beveik oficialiai kalbama apie bendrąją vadinamosios Udinės brigados veiklą. Daugiau nei trečdalis pavyzdinių tekstų yra paties P. Fistularijo: aštuoniasdešimt vienas sonetas (iš jų vienas parašytas bendradarbiaujant su Džirolamu Misiju, kitas – su Frančesku di Kukanja), penkios dainos, du eilėraščiai oktavos rimu (vienas iš vienuolikos ir vienas iš keturių posmų), du madrigalai ir kiti darbai. P. Fistularijas friulų kalba ne tik kūrė, bet ir į ją vertė.

Paolas Fistularijas mirė 1631 m.

## Išnašos
Plutarco Sporeno

**Plutarkas Sporenas** () – XVII a. friulų dvasininkas ir friuliškai rašęs poetas.

## Biografija
Apie Plutarką Sporeną žinoma labai nedaug: nuo 1611 m. rugsėjo 18 d. ketverius metus dirbo Mireto di Tombos vikaru, o vėliau buvo paaukštintas ir pradėjo tarnauti pagrindinėje Udinės bažnyčioje. Šia proga jį sveikina vadinamosios Udinės brigados () nariai: Džirolamas Misijas, Bruneleskas Bruneleskis, Frančeskas di Kukanja, Gasparas Karabelas ir Paolas Fistularijas. Pasak Vinčenco Džopio pastabos 435 jo kolekcijos rankraštyje, o kolekcija saugomoje Udinės bibliotekoje, Plutarkas Sporenas „1626 m. dar buvo gyvas“. Udinės brigadoje P. Sporenas žinomas *Ruptum* slapyvardžiu, tačiau Džoplio kolekcijos 575/b rankraštyje („viskas sukurta Paolo Fistularijo ranka“, Komelis) „Compositions in furlan di trops queiettis par man di Turus“ Plutarkui Sporenui priskiriami tik trys sonetai, trys dainos ir madrigalas. P. Sporeno vestuvinėje dainoje „Furlana“ vaizduojami žemesniojo visuomenės luomo veikėjai. Joje, be kita ko, sakoma: „No vuei chiantaa d’Amoor, / ni 'l vuei plui par signoor, / ma sun un fonz di podine / di gnozzis io vuei dii dauur la godine […]“ („Nenoriu dainuoti apie Meilę ir nebenoriu jos kaip džentelmenas, bet kubilo dugne noriu pasakyti apie vestuves įkandin mandolos (…)“). P. Sporenas turėjo ribotą prieigą prie šiek tiek sustingusio madrigalo grakštumo, madrigalas XVII a. buvo populiarus, tačiau Friulyje jis buvo tobulinamas daugiausia Udinės brigados narių.

## Išnašos