open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Neue Zürcher Zeitung

**„Neue Zürcher Zeitung“** – dienraštis, leidžiamas Ciuriche, Šveicarijoje. Rengiamas vokiečių kalba. Laikraščio leidėjas – „NZZ Mediengruppe“. Pagrindinės laikraščio temos: naujienos, verslas, finansai ir aukštoji kultūra. Didelių straipsnių ir gyvenimo būdo istorijų pasitaiko nedaug. Tai aukštą reputaciją ir autoritetą Šveicarijoje turintis laikraštis, žinomas dėl objektyvių ir išsamių reportažų tarptautinių aferų, vertybinių popierių biržų, intelektinėmis ir kt. temomis, taip pat nuodugniu straipsnių stiliumi.

Politiškai, laikraštis nuo pat pradžių palaikė artimus ryšius su liberalia Šveicarijos Laisvąja demokratų partija. Laikraščio politinė pakraipa – liberali centro dešinė.

## Istorija

Įsteigtas 1780 m. sausio 12 d. Vienas seniausių tebeleidžiamų laikraščių. Pradžioje leistas pavadinimu „Zürcher Zeitung“, jo redaktorius buvo šveicarų tapytojas ir poetas Salomon Gessner. 1821 m. laikraštis pervadintas į „Neue Zürcher Zeitung“.

Neskaitant atsisakymo naudoti gotišką šriftą 1946 m., nuo XX a. 4-ojo dešimtmečio laikraštis nedaug kuo pasikeitė. Tik 2005 m. buvo pradėta naudoti spalvotas nuotraukas, gerokai vėliau nei daugelyje kitų *mainstream* laikraščių.

## Tiražas
1910 m. „Neue Zürcher Zeitung“ tiražas siekė 18 100 egz. 1930 m. tiražas pakilo iki 47 500 egz., o 1950 m. – iki 66 600 egz.

1997 m. „Neue Zürcher Zeitung“ tiražas siekė 162 330 egz. 2000 m. – 169 000 egz. 2003 m. – 166 000 egz. 2006 m. – 146 729 egz. 2009 m. – 139 732 egz. 2010 m. – 136 894 egz.

### Savaitgalio leidimas
2002 m. pradėtas leisti savaitgalio leidimas pavadinimu „NZZ am Sonntag“. Ši versija turi savo redakciją. „NZZ am Sonntag“ turinys – naujienos iš švelnesnės pusės ir gyvenimo būdo klausimai. 2006 m. „NZZ am Sonntag“ tiražas siekė 121 204 egz.

2012 m. Europos laikraščių kongresas laikraščiui „NZZ am Sonntag“ įteikė Europos metų laikraščio apdovanojimą savaitraščio kategorijoje.

### Archyvai
2005 m. buvo atlikti mikrofilmo, talpinusio visus pirmųjų 225 laikraščio metų leidimus, skenavimo ir archyvavimo darbai. Viso buvo surinkta 2 milijonai atvaizdų, užimančių 70 terabaitų vietos, laikraščio naudotas gotiškas šriftas buvo nuskenuotas panaudojant optinio simbolių atpažinimo technologiją. Darbai atsiėjo 600 tūkst. eurų (po 0,30 € už atvaizdą). Gautas rezultatas – skaitmeninis archyvas, visuomenei prieinamas tik laikraščio redakcijoje.

Skaitmenizavimo darbus atliko Vokietijos tyrimų organizacijos „Fraunhoferio draugija“ Žiniasklaidos komunikacijų institutas, įsikūręs Sankt Augustine, Šiaurės Reinas-Vestfalija.

## Apdovanojimai
„Neue Zürcher Zeitung“ 1979 m. įteikta Erasmus premija.

## Išnašos

## Papildomam skaitymui
* Luchsinger, Fred. *Neue Zürcher Zeitung im Zeitalter des zweiten Weltkrieges, 1930–1955* (Zurich: Neue Zürcher Zeitung, 1955)
* Merrill, John C. and Harold A. Fisher. *The world’s great dailies: profiles of fifty newspapers* (1980) pp 211–19
* *NZZ* (Zurich: Neue Zürcher Zeitung, 2013)
* Wiskemann, Elizabeth. *A great swiss newspaper: the story of the Neue Zürcher Zeitung* (Oxford University Press, 1959)
Sankt Augustinas

**Sankt Augustinas** () – miestas Vokietijoje, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės pietuose. Pavadintas globėjo Šv. Augustino (354–430) vardu. Įsikūręs apie 8 km šiaurės–rytų kryptimi nuo Bonos ir 3 km pietų–vakarų kryptimi nuo Zygburgo.

## Istorija
1913 m. misionieriai įsteigė vienuolyną netoli dabartinio miesto centro. 1969 m. įkurta Sankt Augustino parapija. 1977 m. suteiktos miesto teisės.

## Žymūs žmonės
* Carl Adam Petri (1926–2010), informatikas
* Klaus Kinkel (g. 1936), buvęs politikas (FDP)

## Miestai partneriai
Miestas palaiko ryšius su:

*  Grantamas, Jungtinė Karalystė
*  Mevaseret Zionas, Izraelis
*  Sentešas, Vengrija

## Išnašos
Plunksnakotis

**Plunksnakotis** – rašymo rašalu ar tušu priemonė, paprastai susideda iš metalinės plunksnos su kapiliariniais kanalais uždėtos ant kotelio (plunksnakočio), dažniausiai pagaminto iš medžio. Koteliui gali būti naudojamas ir kitos medžiagos, įskaitant kaulą, metalą ir plastiką, o kai kurie koteliai yra pagaminti netgi iš stiklo. Bendrai imant, plunksnakočiai neturi rašalo rezervuaro, todėl tenka pamirkyti į rašalą norint tęsti piešimą arba rašymą. Tačiau dažnai yra nedideli rezervuarai, kuriuos iliustratoriai pritvirtina prie plunksnakočio; tai leidžia piešti kelias minutes be poreikio įmerkti plunksną į rašalą.

Plunksnakočiai atsirado IX amžiaus pradžioje, kai jie pakeitė rašomąją plunksną arba kai kuriose pasaulio vietose rašiklius, gaminamus iš nendrių. Jie paprastai buvo naudojami prieš paplintant automatiniam plunksnakočiui IX amžiaus pabaigoj, ir dabar dažniausiai naudojami iliustravimui, kaligrafijai ir komiksams.

Plunksnakotis turi tam tikrų privalumų prieš automatinį plunksnakotį. Jis gali naudoti vandeniui atsparius, pigmentuotus, dalelių ir rišamosios medžiagos pagrįstus tušus, tokius kaip tušas piešimui arba akrilinis tušas, kuris sugadintų automatinį plunksnakotį, taip pat dažnai naudojamas geležies druskų tirpalo ir galo rašalas sukeltų automatinio plunksnakočio koroziją. Plunksnakotis taip pat yra jautresnis spaudimui ir rašymo greičiui, dėl ko piešiamo brūkšnio storis natūraliai varijuoja. Plunksnakočiu taip pat galima nubrėžti ir plonesnį brūkšnį nei bet kuriuo automatiniu plunksnakočiu.

Taip pat yra platus keičiamų plunksnakočių plunksnų, kurios leidžia sukurti įvairias linijas ir efektus, pasirinkimas. Plunksnakočių koteliai ir plunksnos paprastai yra kur kas pigesnės nei dauguma automatinių plunksnakočių ir tušų spalvų pasirinkimas yra daug paprastesnis.

## Šaltiniai
Automatinis plunksnakotis

**Automatinis plunksnakotis** – rašymo priemonė, kuri, kitaip nei jo pirmtakas, plunksnakotis, turi vidinę talpą rašalui arba tušui. Rašiklis paima rašalą iš rezervuaro per kanalą plunksnoje ir perkelia jį ant popieriaus gravitacijos ir kapiliarinės sistemos pagalba. Rašalo rezervuarą galima papildyti rankiniu būdu (Pastero pipete arba švirkštu), arba per vidinį siurbimo mechanizmą įsiurbiant rašalą per plunksną tiesiai į rezervuarą. Kai kurie rašikliai naudoja išimamas rašalo talpas, kaip, pavyzdžiui, iš anksto užpildytas rašalo kapsulės.

Rašymui automatinis plunksnakotis reikalauja nedidelio arba jokio spaudimo. Kasmet automatinių plunksnakočių mėgėjai švenčia pasaulinę automatinio plunksnakočio dieną, ji švenčiama pirmąjį lapkričio penktadienį.

## Šaltiniai
The Gift

**The Gift** – antrasis studijinis škotų atlikėjos Susan Boyle albumas, išleistas 2010 m. lapkričio 8 d. Albume skamba atlikėjos atliekami dainų koveriai taip pat kalėdinės dainos. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir debiutavo pirmosiose Jungtinės Karalystės bei JAV albumų reitingų vietose.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Epidauras

**Epidauras** () buvo mažas miestas (polis) antikinėje Graikijoje, Sarono įlankoje. Šiuo metu du miestai turi šį pavadinimą – Palaia Epidavros ir Nea Epidavros. Nuo 2010 m. jie priklauso naujai sukurtai Epidauro savivaldybei.

Epidauras senovėje buvo priklausomas nuo Argo miesto. Kartu su apylinkėmis jis sudarė Epidaurijos regioną. Šiame mieste gimęs graikų mitologijos dievo Apolono sūnus Asklepijas. Epidauras buvo žinomas dėl savo krikštyklos (buvusios 8 km nuo miesto) ir teatro (stovinčio iki šiol).

Asklepijono vieta Epidaure buvo viena žinomiausių šventų vietų klasikiniame pasaulyje. Į šią vietą žmonės keliaudavo tikėdami pasveikti nuo įvairių ligų. Tikėdamiesi pasveikti, žmonės praleisdavo visą naktį didelėje miego salėje, vadinamoje enkoimeterija. Jų sapnuose dievas pasakydavo jiems, kaip pasveikti nuo įvairių ligų. Kartu su krikštykla šioje vietoje buvo ir 160 vietų svečių namai. Netoli miesto buvo ir šaltinis, kuris taip pat galėjo būti naudojamas gydymui.

Šios šventos vietos žinomumas išliko ir helenistiniame laikotarpyje. 87 m. pr. m. e. romėnų generolas Lucijus Kornelijus Sula nusiaubė šią vietą, o 67 m. pr. m. e. ji dar kartą buvo sugriauta piratų. II amžiuje Epidauras vėl iškilo ir tapo populiarus tarp romėnų. 395 m. ši vieta vėl buvo sugriauta, šį kartą gotų.

Net po Krikščionybės atsiradimo ir žynių nutildymo ši vieta vis dar išliko žinoma ir lankoma. Tai vyko iki pat V a.

1988 m. Epidauro krikštykla buvo įrašyta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Tikrosios papūgos

**Tikrosios papūgos** (*Psittacoidea*) – papūginių paukščių (*Psittaciforme*) būrio antšeimis, kurį sudaro apie 350 rūšių. Savaime paplitusios Meksikoje, Centrinėje Amerikoje, Pietų Amerikoje, Užsachario Afrikoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje, Australijoje ir Polinezijoje.

## Klasifikacija
Šeima Papūginiai (*Psittacidae*)
* Pošeimis *[[Arinae]]*
** Triba *[[Amoropsittacini]]* 4 gentys
** Triba *[[Androglossini]]* 7 gentys
** Triba Aros (*Arini*) 17 genčių, viena išnykusi
** Triba *[[Forpini]]* 1 gentis
* Pošeimis Papūgos (*Psittacinae*)
** Gentis Ilgasparnės papūgos (*Poicephalus*)
** Gentis Pilkosios papūgos (*Psittacus*)
Šeima *[[Psittaculidae]]*
* Pošeimis *[[Agapornithinae]]*  3 gentys
* Pošeimis Loriai (*Loriinae*)
** Triba *[[Cyclopsittini]]*
** Triba *[[Loriini]]*
** Triba *[[Melopsittacini]]*:  viena rūšis - banguotoji papūgėlė (*Melopsittacus undulatus*)
* Pošeimis *[[Platycercinae]]*
** Triba *[[Pezoporini]]*
** Triba Rozelos (*Platycercini*)
* Pošeimis *[[Psittacellinae]]*  1 gentis – apykaklėtosios papūgos (*Psittacella*)
* Pošeimis *[[Psittaculinae]]*
** Triba Nykštukinės papūgos (*Micropsittini*)
** Triba *[[Polytelini]]*  3 gentys
** Triba Žieduotosios papūgos (*Psittaculini*)
Šeima *[[Psittrichasiidae]]*
* Pošeimis *[[Coracopsinae]]* viena gentis su keletu rūšių
* Pošeimis *[[Psittrichasinae]]*  viena rūšis - šeriagalvė papūga (*Psittrichas fulgidus*)

## Galerija

Psittacus erithacus -perching on tray-8d.jpg|Pilkoji papūga (*Psittacus erithacus*)
Papagei Mohrkopfpapagei 0509182.jpg|Senegalinė ilgasparnė papūga (*Poicephalus senegalus*)
Neophema chrysostoma mortimer 2.jpg|Mėlynsparnė žolinė papūgėlė (*Neophema chrysostoma*)
Psittacella brehmii.jpg|Didžioji apykaklėtoji papūga (*Psittacella brehmii*)
Psittaculirostris edwardsii.jpg|Edvardso figinė papūga (*Psittaculirostris edwardsii*)
Guaiabero.jpg|Filipininė storasnapė papūga (*Bolbopsittacus lunulatus*)
King Parrot in South-East Queensland.jpg|Raudonoji karališkoji lora (*Alisterus scapularis*)


## Šaltiniai
Petras Miškovskis

**Petras Miškovskis** (; apie 1454–1505) – Karūnos lauko etmonas 1499–1501 m. Lenčicos vaivada nuo 1501 m., Belzo vaivada nuo 1499 m., Osvencimo (1484–1489), Veliuno (1489–1494), Pozpšansko (1494–1497), Sončos kaštelionas nuo 1498 metų.

## Literatūra
* Poczet hetmanów Rzeczypospolitej. Hetmani koronni pod redakcją Mirosława Nagielskiego, Warszawa 2005.
* Andrzej Grabski, Zdzisław Spieralski i inni, *Zarys dziejów wojskowości polskiej do roku 1864* T. 1. Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej. Warszawa 1966.

|-
Jonas Kajetonas Jablonovskis

**Jonas Kajetonas Jablonovskis** (1699, Braclavas – 1764 m. kovo 5 d., Ostrohas) – stambus Lenkijos magnatas, ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos armijos pulkininkas, Brodnicos, Bobžecko ir Čyhyryno seniūnas (nuo 1722 metų), Braclavo vaivada (1754–1764), Šventosios Romos imperijos kunigaikštis (nuo 1743 metų). Austrijos armijos feldmaršalas, Ispanijos grandas, Baltojo erelio ir Auksinės runos ordinų kavalierius.

## Biografija
Lenkijos magnatų Jablonovskių giminės atstovas, herbo „Prus“ savininkas. Rusios vaivados ir Karūnos didžiojo kanclerio Jono Stanislovo Jablonovskio (1669–1731) ir Žanos de Betiun (m. 1744) sūnus. Broliai – Stanislovas Vincentas Jablonovskis ir Dimitrijus Aleksandras Janas Jablonovskis.

1733 metais Jonas Kajetonas Jablonovskis buvo išrinktas pasiuntiniu į konvokacinį seimą. Politinė veiklos pradžioje palaikė Stanislovą Leščinskį, bet pacifikaciniame seime susitaikė su Lenkijos karaulimi Augustu III. 1740-ais metais bendradarbiavo su Prūsijos karaliaus rūmais. 1746 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Haličo žemės į seimą.

1754 metais Jonas Kajetonas Jablonovskis gavo Braclavo vaivados pareigybę ir buvo priartintas prie karaliaus rūmų. Buvo Čartoriskių partijos ir Rusijos priešininkas, palaikė Karūnos didžiojo etmono Jano Klemenso Branickio partiją.

1744 metais Jonas Kajetonas Jablonovskis gavo nuo Vokietijos imperatoriaus Karolio VII Vitelsbacho Šventosios Romos imperijos kuniogaikščio titulą.

1737 metais pastatė naują katalikų bažnyčią Marijupolyje.

Būdamas Stanislovo Leščinskio pusbroliu, o per jį surištu su Prancūzijos karaliaus rūmais, Jonas Kajetonas Jablonovskis skaitė save lygiu Lenkijos monarchui ir titulavo save kunigaikščiu Ostrogiškiu.

## Šeima

Buvo vedęs du kartus. 1730 metais vedė Terezą Vielhorską (m. 1749), o 1750 metais antrą kartą vedė Aną Pauliną Sapiegaitę (1728–1800), Bresto vaivados Leono Kazimiero Sapiegos (1697–1738) ir Terezės Karolinos Radvilaitės (1707–1765) dukterį. Abi santuokos buvo bevaikės.

## Literatūra
* Helena Wereszycka, Jabłonowski Jan Kajetan, [w:] Polski Słownik Biograficzny, tom 10, Wrocław – Warszawa 1962–1964, str. 223–224.
* Andrzej Betlej, Sibi, Deo, posteritati. Jabłonowscy a sztuka w XVIII wieku, Kraków 2010. ISBN 978-83-61033-38-7, str. 146–148.

## Nuorodos

|-
Grand Cru Airlines

**Grand Cru Airlines** – užsakomųjų skrydžių bendrovė teikianti orlaivių nuomos ir valdymo sprendimus sparčiai augančiose, besivystančiose rinkose.

## Veikla
Įmonė patikimus ir saugius užsakomuosius skrydžius konkurencingomis kainomis į Europą ir Afriką taip pat orlaivių nuomos paslaugas, įskaitant GCA Hybrid Lease nuomą.

Taip pat siūlo orlaivių valdymo sprendimus ir suteikia konsultacines paslaugas, kaip pelningai valdyti orlaivius atsižvelgiant į konkrečius reikalavimus.

## Orlaivių parkas
* Boeing 737-300 (LY-GGC)
* Boeing 737-300 (LY-LGC)
* Boeing 737-400 (LY-CGC)

## Nuorodos
* Grand Cru Airlines tinklapis
Daiva Vaitkevičienė

**Daiva Vaitkevičienė** (g. 1969 m.) – lietuvių mitologė, folkloristė, humanitarinių mokslų daktarė.

1999 m. apgynė humanitarinių mokslų disertaciją „Ugnies raiškos lietuvių ir latvių mitologijoje“. Tarptautinės pasakojamosios tautosakos tyrinėtojų draugijos (*International Society for Folk Narrative Research – ISFNR*) narė, žurnalo *Incantacio: An International Journal on Charms, Charmers and Charming* redaktorių kolegijos narė. Nuo 1991 m. dirba Lietuvių literatūros ir tautosakos institute, sakytinės tautosakos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja. Vilniaus universitete, filosofijos fakultete dėsto struktūrinės antropologijos kursą.

Tyrinėja ir sistemina lietuvių tautosakos šaltinius, mitinį pasaulėvaizdį, paskelbusi eilę straipsnių apie senovės lietuvių užkalbėjimus, apeigas.

## Bibliografija

* *Ugnies metaforos: Lietuvių ir latvių mitologijos studija*, Vilnius: LLTI, 2001. – 185 p.
* * Lietuvių užkalbėjimai: gydymo formulės*. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2010.
* *Lietuva: 101 legendinė vieta*, Vilnius: Alma littera, 2011. (su Vykintu Vaitkevičiumi)
* *Žydinti taurė: alus ir midus baltų kultūroje*, 2019

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pilna bibliografija – „Tautos menta“
Filai

**Filai** (, ) – archeologinė vietovė pietų Egipte, Asuano muchafazoje, istoriniame Nubijos krašte, ~100 km nuo Asuano. Dabar ši vietovė yra sala, apsupta Žemutinės Asuano užtvankos tvenkinio (žemiau Asuano užtvankos ir Nasero tvenkinio). Iki 1902 m. Filai buvo įsikūrę prie Nilo upės pirmojo slenksčio.

1979 m. Filai (tiek naujoji vieta Agilkijos saloje, tiek senoji – Bigehe) buvo įtraukti į UNESCO pasaulio kultūros paveldo sąrašą, kaip dalis objekto Nubijos paminklai nuo Abu Simbelio iki Filų.

## Aprašymas
Filai minimi daugelio antikinių autorių (Strabono, Diodoro, Ptolemėjaus, Plinijaus Vyresniojo, Senekos). Šiuo pavadinimu buvo įvardijamos dvi salos tuoj už pirmojo Nilo slenksčio. Senovės egiptiečiai Filus laikė viena iš Ozyrio laidojimo vietų, čia stovėjo keletas šventyklų, į kurias galėdavo patekti tik šventikai. Pro Filus ėjo prekybinis kelias tarp Memfio ir Meroės. Miesto apylinkėse buvo svarbios granito skaldyklos.

Filai įkurti kaip pietinio Egipto paribio karinis taškas. Seniausia Filų šventykla yra skirta Izidei ir pastatyta valdant faraonui Nektanebui I (IV a. pr. m. e.). Visgi, didžioji dauguma pastatų pastatyta valdant Ptolemėjams (IV a. pr. m. e. – I a.) – šventyklos, skirtos Horui, Hator. Vėliau čia būta makedoniečių ir romėnų. Manoma, kad Filai buvo paskutinioji vieta, kur praktikuota senoji egiptiečių religija (čia rasti ir vėlyviausi egiptiečių hieroglifai, datuojami VI a.). Egipte įsigalėjus krikščionybei, Filai apleisti, nuniokoti, veikė bažnyčia.

Nuo XIX a. vietovę ėmė lankyti, tyrinėti britų mokslininkai, keliautojai. 1902 m. pradėjus statyti Žemutinę Asuano užtvanką, vietovę ėmė semti vanduo, o 1929–1934 m. senasis miestas didžiąją metų dalį būdavo apsemtas. 1960 m., padedant UNESCO, sudaryta užtvankų sistema, kuri sumažino vandens lygį. Vėliau visi objektai buvo perkelti į gretimą Agilkijos salą.


Philae Temple, dedicated to the goddess Isis.jpg|Izidės šventykla
Flickr - Gaspa - File, tempio di Augusto (1).jpg|Romėnų triumfo arkos
Flickr - archer10 (Dennis) - Egypt-6A-023.jpg|Didžioji kolonada
S10.08 Philae, image 9945.jpg|Apsemti Filai 1908 m.


## Nuorodos
Hamberstonas ir Santa Laura

**Hamberstono ir Santa Lauros salietros dirbtuvės** () – UNESCO pasaulio paveldo objektas šiaurinėje Čilėje, Tarapakos regione, 48 km į rytus nuo Ikikės, Atakamos dykumoje. Hamberstonas ir Santa Laura yra tik dvi iš daugelio salietros dirbtuvių, buvusių Atakamoje.

1872 m., tada dar Peru teritorijoje, Giljermas Vendelis (*Guillermo Wendell*) įkūrė Santa Lauros dirbtuves, o tais pačiais metais La Palmos dirbtuves atidarė Džeimsas Hamberstonas (*James Thomas Humberstone*). Dirbtuvės pastatytos anglų darbininkų gyvenviečių stiliumi. Tai buvo svarbios salietros, iš kurios gamintos trąšos, gamybos vietos, bet 1929 m. atradus dirbtinę amonio sintezę, gamtinės salietros gavyba nustojo reikšmės. 1934 m. abi kasyklas įsigijo Čilės kompanija *Compañía Salitrera de Tarapacá y Antofagasta* ir, atnaujinusi gavybos technologijas, dar iki 1958 m. vykdė darbus. Po 1960 m. salietros dirbtuvės buvo apleistos ir virto „vaiduokliais“.

2005 m. Hamberstono ir Santa Lauros salietros dirbtuvės įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldą kaip pavyzdinės salietros dirbtuvės ir tą laikotarpį atspindinčios darbininkų gyvenvietės. Tuo pačiu, objektas pateko tarp esančių pavojuje dėl 2005 m. šiaurės Čilėje įvykusio žemės drebėjimo padarinių.


Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura, Chile, 2016-02-11, DD 42.jpg|Virtuvė
Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura, Chile, 2016-02-11, DD 36.jpg|Įrankiai
Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura, Chile, 2016-02-11, DD 67.jpg|Hamberstono dirbtuvės
Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura, Chile, 2016-02-11, DD 70.jpg|Darbininkų namai Hamberstone
Oficinas salitreras de Humberstone y Santa Laura, Chile, 2016-02-11, DD 63-65 HDR.jpg|Hamberstono teatras
Salitrera Santa Laura.jpg|Santa Lauros dirbtuvės
My Beautiful Dark Twisted Fantasy

**My Beautiful Dark Twisted Fantasy** – penktasis studijinis amerikiečių hiphopo atlikėjo Kanye West albumas, išleistas 2010 m. lapkričio 22 d. Albumas laikomas vienu geriausių West darbų, sujungiančiu hiphopą, soul, barokinę muziką, elektroniką ir simfoninį skambesį. Albumo dainose pasakojama apie nereikalingus dalykus gyvenime, būvimą garsenybe, vartotojišką kultūrą, rasę, bei amerikietiškos kultūros idealizavimą.

Reklamuodamas albumą, West pradėjo „GOOD Fridays“ seriją, per kurią kiekvieną penktadienį jis išleisdavo po nemokamą dainą. Taip buvo išleisti keturi singlai: JAV pasisekimo sulaukę „Power“, „Monster“ ir „Runaway“ bei visame pasaulyje išgarsėjęs „All of the Ligts“. Taip pat buvo išleistas trumpametražis filmas „Runaway“, kuriame skambėjo albumo muzika. Albumas debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje. 2020m. lapkričio mėnesio duomenimis, JAV albumas tituluotas triskart platininiu, pardavus per tris milijonus kopijų. „My Beautiful Dark Twisted Fantasy“ sulaukė milžiniško kritikų pripažinimu ir buvo beveik visų kritikų išrinktas kaip geriausias 2010 m. albumas.

2012 m. vykusiuose „Grammy“ apdovanojimuose, „My Beautiful Dark Twisted Fantasy“ susilaukė nominacijos geriausio repo albumo kategorijoje, o daina „All of the Lights“ laimėjo apdovanojimus už geriausią repo dainą bei geriausią bendrą repo atlikimą, taip pat nominuota metų dainos kategorijoje. 2020 m. žurnalas „Rolling Stone“ įrašui skyrė 17–ąją vietą savo visų laikų geriausių albumų sąraše.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Rašomoji plunksna

**Rašomoji plunksna** – rašymo priemonė, pagaminta iš didelio paukščio plunksnos. Rašomosios plunksnos buvo naudojamos rašant rašalu iki atsirandant plunksnakočiui, automatiniam plunksnakočiui ir galiausiai tušinukui.

Užsmailinta žąsies plunksna retai naudojama kaligrafijai, nes popierius dabar dažniausiai gaminamas iš medienos masės dėl ko plunksna greitai susidėvi. Tačiau ji vis dar yra naudojama kelių sričių specialistų, nes suteikia galimybę brėžti neprilygstamo aštrumo brūkšnius ir yra lankstesnė už tušinuką.

## Šaltiniai
Tieradentro nacionalinis archeologinis parkas

**Tieradentro nacionalinis archeologinis parkas** () – archeologinis rezervatas Kolumbijoje, Kaukos departamente, Insos savivaldybėje, ~100 km nuo Popajano, Tieradentro krašte. Čia saugomas ikikolumbinių kultūrų naudotas požeminių kapinynų ir erdvių (hipogėjų) tinklas.

Tieradentro parke yra keletas archeologinių vietovių, iš kurių svarbiausios – Alto del Agvakatė, Alto de San Andresas ir Alto del Duendė. Šis kompleksas naudotas VII–X a. žemdirbiškos kultūros, panašios į netoliese gyvavusią San Agustino kultūrą. Archeologinį objektą sudaro požeminės bendros kapavietės, savo architektūra primenančios gyvenamąjį namą. Bazalto ir andezito įrankiais šie urvai iškasti minkštoje vulkaninėje uolienoje, paremti kolonomis. Sienose spirališkai įrengtos ertmės, kuriose laidoti velioniai. Sienos ištapytos raudonais, juodais bei baltais geometriniais, zoomorfiniais ir antropomorfiniais piešiniais. Dėl kapų plėšikų archeologinių radinių išlikę nedaug.

XVI a. ispanams pasiekus Tieradentrą, čia gyveno keletas indėnų tautų, nuožmiai pasipriešinusių užkariavimui. Pagrindiniai šio krašto gyventojai buvo nasai, tačiau jie patys neigia esantys šių požeminių urvų statytojais.

1995 m. Tieradentro nacionalinis archeologinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Tombs in Tierra Dentro.jpg|Kapavietės vidus
S2010351 tumbas en el aguacate.jpg|Kalnai, kuriuose įrengtos kapavietės
El tablón, Tierradentro.JPG|Rastos skulptūros
Museo del Oro Tierradentro golden face.jpg|Auksinė kaukė iš Tieradentro
El Pinakatės ir Didžiosios Altaro dykumos biosferos rezervatas

**El Pinakatės ir Didžiosios Altaro dykumos biosferos rezervatas** () – biosferos rezervatas ir UNESCO pasaulio paveldo objektas (nuo 2013 m.) šiaurės vakarų Meksikoje, Sonoros valstijoje, JAV pasienyje. Rezervatas apima plotus Sonoros dykumoje, į rytus nuo Kalifornijos įlankos. Pagrindinis objektas – Didžioji Altaro dykuma.

Vietovėje driekiasi vulkaninis skydas su senovinių ugnikalnių kūgiais, vadinamais Pinakatės kalvomis. Šie kūgiai ir krateriai susidarė kaip vulkaninių vyksmų, prasidėjusių prieš 4 milijonus metų ir paliovusių maždaug prieš 11 tūkst. metų, pasekmė. Rezervate auga ~540 augalų rūšių, sutinkama 40 žinduolių, 200 paukščių, 40 roplių rūšių. Čia gyvena endeminis šakiaragio porūšis *Antilocapra americana sonoriensis*, snieginiai avinai, šiurpieji nuodadančiai, dykuminiai vėžliai, endeminiai Pinakatės juodvabaliai (*Eleodes*).

Pirmieji šios vietovės gyventojai buvo San Diegito kultūros nešėjai, čia pasirodę ledynmečio pradžioje. Dabartiniai vietos gyventojai yra indėnai papagai. 1540 m. kraštą tyrė ispanas Melčioras Diasas, o 1698 m. – jėzuitų vienuolis Eusebijus Kinas. Iki pat XX a. vid. tai buvo labai atokus ir retai pašaliečių lankomas kraštas.


Tecolote Camp Pinacate Cholla.jpg|Kaktusai ir krūmokšniai Pinakatėje
20091211 - Puerto Penasco -63.jpg|Smėlio kopos Altaro dykumoje
El Pinacate.jpg|Vulkaninio kraterio skardis
Ary Scheffer

**Aris Šeferis** (, 1795–1858 m.) – XIX a. olandų tapytojas, kūręs Prancūzijoje.
## Biografija

Aris Šeferis gimė 1795 m. vasario 10 d. Dordrechte, Nyderlanduose. Jį tapybos apmokė tėvas, kuris buvo tapytojas. Po ankstyvos tėvo mirties motina su sūnumi 1811 m. persikėlė į Paryžių, kur Aris mokėsi pas Pierre-Narcisse Guérin, nuo 1812 m. pradėjo eksponuoti savo paveikslus Paryžiaus salone. Tuo metu dailėje pradėjo plisti romantizmas, tačiau A. Šeferis prisilaikė savo mokytojo vėlyvojo klasicizmo stiliaus, kuris pasireiškė pabrėžtinai realistinių ir glotnių paviršių vaizdavimu. 

Tapytojas daugiausiai tapė portretus ir literatūrinėmis temomis, atsiliepė į Graikijos nepriklausomybės karo įvykius (paveikslas „Graikų moterys, prašančios Mergelės Marijos pagalbos“). Kai kurie A. Šeferio paveikslai, pavyzdžiui, „Kristaus gundymas“, buvo moralizuojančio pobūdžio. A. Šeferis buvo sėkmingu tapytoju iki 1848 m. Liepos revoliucijos, po kurios pasikeitė publikos skonis, jis nebeišstatinėjo paveikslų parodose. Aris Šeferis mirė 1858 m. birželio 15 d. Aržantėjuje. Palaidotas Paryžiaus Monmartro kapinėse. Jis taip pat dirbo iliustratoriumi, grafiku.
## Kūrinių galerija

Vaizdas:Ary Scheffer - Greek Women Imploring at the Virgin of Assistance - Google Art Project.jpg| „Graikų moterys, prašančios Mergelės Marijos pagalbos“ (1826, Nacionalinis Vakarų meno muziejus, Tokijas)
Vaizdas:Marie-Joséphine Souham, Duchesse d'Elchingen, by Ary Scheffer.jpg| „Marija Žozefina, Elchingeno grafienė“ (1832, privati kolekcija)
Vaizdas:Ary Scheffer - The Temptation of Christ (1854).jpg| „Kristaus gundymas“ (1854, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
Vaizdas:1855 Ary Scheffer - The Ghosts of Paolo and Francesca Appear to Dante and Virgil.jpg| „Frančeskos ir Paolo vaiduoklių pasirodymas Dantei ir Vergilijui“ (1855, Luvras)

## Šaltiniai

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Neoclassical Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 202
* Londono nacionalinė galerija
* wga.hu
Tekila (miestas)

**Tekila** (, ) – miestas vidurio Meksikoje, Chalisko valstijoje, 60 km į šiaurę nuo Gvadalacharos, Tekilos ugnikalnio papėdėje. Miestas garsėja tekilos pramone. Yra XVIII a. akmeninė Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, *La Perserverancia* tekilos distiliavimo cechas (1873 m.), *Quinta Sauza* namas ir sodas, Tekilos nacionalinis muziejus. Už 10 km nuo Tekilos yra katalikų šventojo Toribijo Romo Gonsaleso šventykla. Kiekvieną žiemą Tekiloje vyksta spalvinga miesto šventė.

Tekilos apylinkėse plyti tekilinių agavų plantacijos. Iš šių augalų sulčių gaminama vietinio indėnų gėrimo meskalio atmaina, vadinama tekila. Šio, dabar populiaraus alkoholinio gėrimo pavadinimas ir kilo nuo Tekilos miesto vardo. Nuo 1974 m. tai saugomas prekės ženklas.

## Istorija

1530 m. Santjago de Tekilą įkūrė pranciškonų misionieriai. 1541 m. šių vietų indėnai sukilo prieš ispanų valdžią, bet buvo nugalėti. 1600 m. Pedras Sančesas de Taglė Tekiloje įkūrė distiliavimo cechą ir pradėjo meskalio varimą urmu. XIX a. čia įsisteigė net keletas tekilos varyklų. 1874 m. Tekilai suteiktas miesto statusas.

2006 m. Tekila ir jos apylinkės (Magdalena, El Arenalis, Amatitanas) paskelbti UNESCO pasaulio paveldo objektu („Tekilos agavų kraštovaizdis ir senosios pramoninės dirbtuvės“).


SantiagoApostolTequilaJAL.JPG|Bažnyčia
PatioMuseumTequila.JPG|Tekilos muziejus
TequilaTourBus1.JPG|„Tekilobusas“
Agave fields hill.jpg|Agavų plantacija


## Šaltiniai
Auksinė mėlynuodegė

**Auksinė mėlynuodegė** (*Tarsiger chrysaeus*)  – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių rūšis.  Aptinkama Butane, Indijoje, Mianmare, Nepale, Pakistane, Tibete, Tailande ir Vietname.

;Porūšiai

* *Tarsiger chrysaeus chrysaeus*
* *Tarsiger chrysaeus whistleri*

## Šaltiniai
Pierre-Narcisse Guérin

**Pjeras Narsisas Gerenas** (, 1774–1833 m.) – Prancūzijos vėlyvojo klasicizmo tapytojas.

## Biografija
Pjeras Narsisas Gerenas gimė 1774 m. kovo 13 d. Paryžiuje. Jis mokėsi Prancūzijos akademijos mokykloje Paryžiuje pas Jean-Baptiste Regnault. 1797 m. P. N. Gerenas laimėjo „Romos prizą“ jauniesiems dailininkams ir išvyko tobulintis į Romą, kur jį Prancūzijos akademijoje mokė belgų dailininkas Joseph-Benoît Suvée. 1799 m. sėkmės sulaukė jo paveikslas „Marko Seksto sugrįžimas“. Grįžęs į Prancūziją P. N. Gerenas tapė melodramatišku klasicistiniu stiliumi, labai įtakotu Ž. L. Davido dailės. Jo paveikslai buvo populiarūs ir napoleoninėje Prancūzijoje jis buvo vertinamas antru paklausiausiu tapybos mokytoju po Ž. L. Davido. Jo mokiniais buvo Eženas Delakrua ir Teodoras Žeriko. 

P. N. Gerenas buvo svarbus dailininkas tuo metu klasicizmui pereinant į romantizmą, tačiau po mirties jo tapytojo autoritetas ženkliai smuko. 1815 m. sukurtas paveikslas „Enėjas pasakoja Didonei Trojos miesto nelaimes“ laikomas geriausiu P. N. Gereno kūryboje. 1822−1828 m. tapytojas vadovavo Prancūzijos akademijai Romoje (Paryžiaus Prancūzijos dailės akademijos padalinys). 1829 m. jam suteiktas barono titulas. Pjeras Narsisas Gerenas mirė 1833 m. liepos 16 d. Romoje. Reikšmingiausią jo kūrybos dalį sudaro paveikslai antikinės istorijos ir mitologijos temomis.

## Kūrinių galerija

Vaizdas:Pierre-Narcisse Guérin - Bonaparte fait grace aux revolutes du Caire 23. Octobre 1798.jpg| „Napoleonas atleidžia Kairo sukilėliams 1798 m. spalio 23 dieną“ (1808, Versalio rūmai, Paryžius)
Vaizdas:Pierre-Narcisse Guérin - Sappho on the Leucadian Cliff - WGA10969.jpg| „Sapfo ant Leukadijos iškyšulio“ (tarp 1800 ir 1810, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:Guerin Morpheus&Iris1811.jpg| „Morfėjus ir Iridė“ (1811, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:Énée et Didon, Guérin.jpg|  „Enėjas pasakoja Didonei Trojos miesto nelaimes“ (1815, Luvras, Paryžius)


## Šaltiniai

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Neoclassical Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 105
* Encyclopaedia Britannica
* The Oxford Dictionary of Art and Artists, 2009
The Sunday Times

**„The Sunday Times“** – perkamiausias sekmadieninis laikraštis Jungtinėje Karalystėje. Laikraščio leidėjas – „Times Newspapers Ltd“, „News UK“ antrinė įmonė. Seserinis laikraštis – „The Times“. Abu laikraščiai buvo įsteigti atskirai ir tik nuo 1966 m. priklauso vienam ir tam pačiam leidėjui. 1981 m. juos įsigijo „News International“.

„The Sunday Times“ garsėja tiriamaisiais reportažais, kurių daugumą rengia apdovanojimų laureatė Insight komanda, taip pat straipsniais plataus masto užsienio įvykių tema. Be naujienų skyriaus, laikraštyje rašoma verslo, sporto, pinigų ir kt. temomis. Laikraščiui rašo populiarūs rašytojai, straipsnių autoriai ir apžvalgininkai, tokie kaip Jeremy Clarkson, A. A. Gill ir Bryan Appleyard. Kartu su laikraščiu platinami žurnalai „The Sunday Times Magazine“, „Culture“ ir „Style“ bei du bulvariniai priedai „Travel“ ir „Home“. Laikraštis platinamas ir skaitmenine bei internetine versijomis.

## Istorija
Laikraštis įsteigtas 1821 m., tuomet vadinosi „The New Observer“. Nuo 1822 m. pavadinimas – „Sunday Times“. 1893 m. laikraštį įgijo Rachel Berry, 1908 m. savininku tapo Alfred Harmsworth. Nuo 1959 m. priklausė „Kemsley Group“, kurios savininkas tuo metu buvo Roy Thomson. R. Thomson 1966 m. įsigijo teises ir į „The Times“ bei įsteigė laikraščius leisiančią leidybos kompaniją „Times Newspapers Limited“.

1981 m. laikraščius nupirko „News International“, priklausiusi Ruperto Merdoko žiniasklaidos milžinei „News Corporation“ (dab. „News Corp.“).

## Redaktoriai

: 1821: Henry White
: 1822: Daniel Whittle Harvey
: 1828: Thomas Gaspey
: 1854: William Carpenter
: 1856: E. T. Smith
: 1858: Henry M. Barnett
: 1864: Joseph Knight ir Ashby Sterry (l.e.p.)
: 1874: Joseph Hatton
: 1881: H. W. Oliphant
: 1887: P. Robinson
: 1890: Arthur William à Beckett
: 1893: Rachel Beer
: 1901: Leonard Rees
: 1932: William W. Hadley
: 1950: Harry Hodson
: 1961: Denis Hamilton
: 1967: Harold Evans
: 1981: Frank Giles
: 1983: Andrew Neil
: 1995: John Witherow
: 2013: Martin Ivens
: 2020: Emma Tucker
: 2023: Ben Taylor


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Riklikų šaltinis

**Riklikų šaltinis** – hidrogeologinis gamtos paveldo objektas, esantis Anykščių rajone, Kavarsko seniūnijoje, Svirnų II kaime, dešiniajame Šventosios krante. Šaltinis patenka į Kavarsko girininkijos (1338 kv., 12, 13 skl.) ir Šventosios ichtiologinio draustinio teritoriją. Paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.

Šaltinis pasiekiamas iš kelio  Riklikų kaime, pasukus kalvos papėdėje pro dvi pakelės sodybas link Šventosios. Keliukas apie 0,8 km eina paupiu (prieš srovę), taip pat ir per buvusio gelžbetonio gamybos cecho teritoriją. Orientyras – transformatorinė elektros pastotė, esanti už 100 m nuo šaltinio. Pusiaukelėje iš kairės pravažiuojamas buvęs Riklikų piliakalnis. 2016 m. balandžio mėn. duomenimis, vieta šaltinio prieigose buvo apleista, prišiukšlinta. 

Riklikų šaltinis pradėtas tirti 2015 m. Apie jį buvo ruošiamasi skelbti informaciją, pastatyti pažintinius stendus, rengti projektą teritorijai sutvarkyti, nutiesti priėjimo taką.

## Duomenys

Versmė trykšta iš užpelkėjusios kalvos ir teka žemyn šlaitu trim upeliais, kurių šiaurinis labiausiai vandeningas. Vandens srautai skverbiasi pro tankius krūmokšnius. Šaltinis randasi valstybės žemėje, jo plotas užima 0,46 ha. 

Vietos gyventojai savo reikmėms vartoja vieno iš pietų pusėje tekančio šaltinio vandenį. Į šią vietą patogu privažiuoti pasisemti didesnes vandens talpas. Iš vidutinio statumo šlaito viršutinėje dalyje susidariusio cirko vanduo 30–40 cm plačiu grioveliu nuteka rytų kryptimi. Šios ir kelių kitų versmių vanduo suteka į seną, maždaug 15 × 30 m dydžio, 1,5–1,8 m gylio visiškai skaidrų nedidelį tvenkinėlį Šventosios terasoje. Toliau vanduo iš jo krinta ir nuteka į upę.

Šaltinio vanduo gėlas, turi daug mineralinių medžiagų. Bendroji mineralizacija 636 mg/l. Jis kietas, nors kietumas virinant lengvai pašalinamas. Bendrasis vandens kietumas 8,35  mg-ekv/l. Vandenyje neaptikta nitritų ir amonio, bet jame didesnė už fonines reikšmes nitrato koncentracija (8,99 mg/l).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Riklikų šaltinis *lietuvosgamta.lt*
Veprių ąžuolas

**Veprių ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, augantis Ukmergės rajone, Veprių miestelyje, priklauso Deltuvos girininkijos 98 kv., 9 skl. Medis auga miške, apie 300 m į rytus nuo miestelio kapinių, šalia Veprių Kalvarijų tako, už 20 m į pietryčius nuo III stoties koplytėlės „Viešpats Jėzus meldžiasi alyvų sode“.

Veprių ąžuolas yra valstybės saugomas botaninis  gamtos paveldo objektas, paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2016 m. vasario 8 d. įsakymu Nr. D1-88.

## Duomenys

* Kamieno apimtis – 4,30 m (1,3 m aukštyje)
* Aukštis – 30,0 m


Veprių ąžuolas, kamienas.JPG|Kamienas. Tolumoje matoma Kalvarijų koplytėlė
2025, Vepriai, ąžuolas.jpg|Ąžuolas pažymėtas informacine lentele, 2025 m. ruduo


## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Veprių ąžuolas žemėlapyje
Sugarland

**Sugarland** – amerikiečių kantri duetas iš Atlantos. Jį sudaro Jennifer Nettles (vokalas) ir Kristian Bush (vokalas, mandolina, gitara, lūpinė armonikėlė). Grupę 2002 m. sukūrė Kristen Hall ir Kristian Bush, vėliau buvo priimta Jennifer Nettles ir duetas tapo trio.

2004 m. grupė pasirašė kontraktą su „Mercury Nashville“ įrašų kompanija ir išgarsėjo su debiutiniu singlu „Baby Girl“ iš multiplatininio debiutinio albumo „Twice the Speed of Life“.  2006 m., prieš išleidžiant antrąjį albumą „Enjoy the Ride“, Hall paliko grupę. 2023 m. duomenimis, grupė yra išleidusi šešis studijinius albumus, iš kurių naujausiasis, „Bigger“, išleistas 2018 m. birželį.

## Diskografija
* *Twice the Speed of Life* (2004)
* *Enjoy the Ride* (2006)
* *Love on the Inside* (2008)
* *Gold and Green* (2009)
* *[[The Incredible Machine]]* (2010)
* *Bigger* (2018)

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
The Incredible Machine

**The Incredible Machine** – penktasis studijinis amerikiečių kantri grupės „Sugarland“ albumas, išleistas 2010 m. spalio 19 d. Albumo singlas „Stuck Like Glue“ pasiekė antrąją vietą „Billboard“ kantri singlų reitinge. Nepaisant to, jog albumas nesulaukė kritikų pripažinimo, jis debiutavo pirmojoje „Billboard 200“ reitingo vietoje, per pirmąją pardavimų savaitę JAV pardavus 203 tūkstančius kopijų. Tai buvo antrasis grupės įrašas, pasiekęs šią viršūnę. 2011 m. sausio mėnesio duomenimis, JAV parduota virš milijono albumo kopijų ir albumas tapęs platininiu.

## Dainų sąrašas
Visų dainų autoriai Kristian Bush ir Jennifer Nettles, išskyrus, kur išskirta.

## Išnašos
I Am Not a Human Being

**I Am Not a Human Being** – aštuntasis studijinis amerikiečių reperio Lil Wayne albumas, išleistas 2010 m. rugsėjo 27 d. Albumas buvo įrašytas prieš atlikėjui aštuoniems mėnesiams sėdant į kalėjimą dėl nelegalaus ginklo laikymo. Singlas „Right Above It“ sulaukė didelio pasisekimo ir pasiekė šeštąją vietą „Billboard Hot 100“ reitinge. Albumas sulaukė daugiausia teigiamų kritikų įvertinimų ir pasiekė pirmąją „Billboard 200“ reitingo vietą, tapdamas antruoju atlikėjo įrašu, pasiekusiu šią viršūnę. 2022 m. rugsėjo mėnesio duomenimis, JAV parduota virš dviejų milijonų albumo kopijų ir jis tapęs dukart platininiu.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Aleksandras Jonas Huten-Čapskis

**Aleksandras Jonas Huten-Čapskis** (g. apie 1658, m. 1711 m kovo 22 d.), Malborko pakamaris.

## Biografija

Kulmo kašteliono Sebastiano Huten-Čapskio ir Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo Huten-Čapskio brolis.  

## Šeima

Buvo vedęs tris kartus. Pirmą kartą vedė Jadvygą Dzialinską (mirė 1692 m.), - Aomo Dzialinskio dukterį, po to Sofiją Tucholkę ir Aną Blachovską, nuo kurios turėjo sūnų Peremislio vyskupą Valentiną Aleksandrą Huten-Čapskį. 

## Literatūra
* Polski Słownik Biograficzny, tom 4. s. 177
Varšas

**Varšas** – Sandomiro ginklininkas, stalininkas, Krokuvos vaivada ir kaštelionas.

Lenkijos karaliaus Boleslovo V pareigūnas. 1266 metais dalyvavo žygyje į Rusią. Čekijos-Vengrijos konflikto metu vadovavo Mažosios Lenkijos armijos ekspedicijai į Vroclavo kunigaikštystę. 1280 m. vasario 23 d. kartu su Krokuvos vaivada Petru Bogorijumi ir Sandomiro vaivada Jonušu Staržemu buvo Gozlico mūšio Lenkijos riterių priekyje.

## Pareigybės
* 1250 – Sandomiro ginklininkas
* 1255 – Sandomiro stalininkas
* 1268 – Sandomiro vaivada
* 1270 – Krokuvos kaštelionas

|-
Simonas Bilis

**Simonas Bilis** (g. 1993 m. lapkričio 11 d.) – Lietuvos plaukikas, nacionalinis rekordininkas, pasaulio plaukimo čempionas, olimpietis.

2012 m. baigė Panevėžio Vytauto Žemkalnio gimnaziją

## Biografija
2013 m. S. Bilis kartu su Panevėžio Žemyna klubu pasiekė Lietuvos nacionalinį rekordą 25 m ilgio baseine 4x200 m laisvojo stiliaus estafetės rungtyje – 7:16.90. 2015 m. pasaulio vandens sporto čempionate S. Bilis užėmė 20-ą vietą 50 m laisvo stiliaus plaukimo rungtyje. 2016 m. Bilis tapo geriausiu NCAA Atlanto pakrantės konferencijos plaukiku, laimėjęs 1 aukso, 4 sidabro ir 1 bronzos apdovanojimus pagrindinėse JAV NCAA varžybose. 2016 metų balandžio 8 d. Bilis pasiekė savo pirmąjį nacionalinį suaugusiųjų individualios rungties rekordą – 48,64 s 100 m plaukime laisvuoju stiliumi. Sportininko pasiektas rezultatas taip pat atitiko 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių kvalifikacinį normatyvą. Olimpinėse žaidynėse S. Bilis pagerino Lietuvos rekordą ir pateko į finalą, kuriame užėmė 8-ą vietą.

2016 m. pasaulio trumpo baseino (25 m) čempionate plaukikas pagerino Lietuvos rekordą 50 m laisvo stiliaus plaukimo rungtyje ir pelnė bronzos medalį.

2022 m. lapkritį paskelbė apie sportinės karjeros pabaigą.

## Šaltiniai
Stefanas Potockis

**Stefanas Potockis** (1665, Haličas – 1730 m. gegužės 5 d., Lvovas) – ATR valstybinis veikėjas, Haličo pakamaris, Karūnos didysis raikytojas (nuo 1703 m.), Karūnos didysis referentas (nuo 1710 m.), Pamario (1725–1726) ir Mazovijos vaivada (1726–1730), Lvovo seniūnas (1726), Karūnos dvaro maršalka (1726–1730). Čerkasų ir Trembovlio seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Kameneco kašteliono Pavelo Stefano Potockio (m. 1674) sūnus nuo antros santuokos su Elena Petrovna Saltykova.

1703 metais Stefanas Potockis buvo paskirtas Karūnos didžiuoju raikytoju, o 1710 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju referentu. 1725 metais gavo Pamario vaivados peraigybę, o sekančiais 1726 metais buvo paskitras Mazovijos vaivada. Tais pačiais metais gavo Lvovo seniūniją ir Karūnos dvaro maršalkos titulą.

Baltojo erelio ordino kavalierius (1715).

## Šeima
Buvo vedęs tris kartus:

1) Uršulė Beganovska (m. 1692), nuo santuokos su kuria turėjo vienintelę dukterį:

* Uršulė Potocka, Malborko vaivados Petro Jurgio Pžebendovskio žmona
 
2) Konstancija Denhof, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus:

* Joachimas Potockis (m. 1764), Lvovo seniūnas (1729–1754), pulkininkas (1745), generolas-majoras (1750) ir generolas-leitenantas (1754)

* Ignotas Potockis (m. 1765), Karūnos didysis taurininkas (1764), generolas-leitenantas

3) Tereza Konstka (m. 1746), santuoka buvo bevaikė.

## Nuorodos

|-
The Boston Globe

**„The Boston Globe“** – amerikiečių dienraštis, leidžiamas Bostone, Masačusetse.

Nuo 1966 m. laikraštis yra pelnęs 23 Pulicerio premijas, pagrindinis „The Boston Globe“ konkurentas – „Boston Herald“.

## Istorija
Laikraštį 1872 m. įsteigė Charles H. Taylor. Laikraštis priklausė privatiems savininkams iki 1973 m., kai buvo įsteigta akcinė bendrovė „Affiliated Publications“. Šią bendrovę 1993 m. įsigijo „The New York Times Company“. Po dvejų metų World Wide Web erdvėje buvo paleista internetinė laikraščio versija *Boston.com*. Nuo laikraščio tinklalapio starto jis nuolat patekdavo tarp dešimties lankomiausių JAV naujienų svetainių, 2009 m. laikraštis pelnė du regioninius „Emmy“ apdovanojimus už susuktus vaizdo reportažus.

Vadovaujant redaktoriui Martin Baron, o vėliau Brian McGrory, „The Boston Globe“ nuo tarptautinių naujienų staiga pakrypo prie vietos regiono aktualijų. Dienraščio reporteriai Michael Rezendes, Matt Carroll, Sacha Pfeiffer ir Walter Robinson bei redaktorius Ben Bradlee Jr. suvaidino svarbų vaidmenį atskleidžiant 2001–2003 m. vaikų seksualinio išnaudojimo Bostono Romos Katalikų Bažnyčioje ir kitose Masačusetso bažnyčiose skandalą. Už šį darbą dienraščio komandai buvo įteikta Pulicerio premija, viena iš keleto gautų už veiklą tiriamosios žurnalistikos srityje. Pagal šią istoriją 2015 m. buvo sukurtas filmas „Spotlight“, pavadintas dienraščio nuodugnių tyrimų skyriaus komandos vardu.

2013 m. laikraštį ir jo tinklalapį nupirko verslininkas John W. Henry, kuriam taip pat priklauso beisbolo komanda Bostono „Red Sox“ ir futbolo klubas „Liverpool F.C.“.

## Savininkai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „The Boston Globe“ archyvai (1872–dabar)
Nicolai Abraham Abildgaard

**Nikolajus Abrahamas Abilgoras** (dan. *Nicolai Abraham Abildgaard*, 1743−1809 m.) − Danijos klasicizmo tapytojas.
## Biografija
Nikolajus Abrahamas Abilgoras gimė 1743 m. rugsėjo 11 d. Kopenhagoje. Jo tėvas buvo antikinių liekanų nagrinėtojas, piešėjas. N. A. Abilgoras mokėsi Kopenhagos karališkojoje dailės akademijoje vadovaujamas tapytojo Johan Edvard Mandelberg (1730−1786) ir skulptoriaus Johannes Wiedewelt (1731−1802), kurie mokinosi Paryžiuje ir Romoje klasicistinio meno dvasioje ir šią stilistiką perdavė mokiniui. N. A. Abilgoras 1772−1777 m. mokėsi Romoje, studijavo Rafaelio, Mikelandželo, Ticiano ir antikinį meną. Keliavo po Italiją kartu su kolega, danų tapytoju Jens Juel (1745–1802). Vienas iš būdingų šio periodo kūrinių yra paveikslas „Sužeistas Filoktetas“ „Iliados“ pasakojimų tema. Jame Filokteto figūra turi daug sąsajų su antikine skulptūra „Laokoonas ir jo sūnūs“, tuo metu buvusia Vatikane.

1778 m. grįžęs į Daniją N. A. Abilgoras užėmė profesoriaus pareigas Kopenhagos dailės akademijoje, 1789−91 ir 1801−09 m. buvo jos direktoriumi. Jo paveiksluose dramatiški herojai paprastai vaizduojami labai arti pirmajame plane, o tolimesnio plano objektai paprastai skendi šešėliuose. Kai kurių paveikslų vaiduoklių motyvai artina N. A. Abilgoro tapybą su Henrio Fuselio. Menininkai buvo susitikę Romoje, N. A. Abilgorą domino skandinavų mitologija, Henrį Fuselį − vokiečių viduramžių pasakojimai, „Nibelungų giesmė“ ir „Beovulfas“. N. A. Abilgoras ruošė iliustracijas Osiano giesmių leidimui ir sukūrė paveikslų keltų mitologijos motyvais (pvz., „Osiano gulbės giesmė“, 1785). 1780 m. jis gavo valstybinį užsakymą sukurti Christiansborgo rūmų freskas, kupinas istorinių alegorijų ir simbolizmo, šlovinančio monarchiją. Įkvėptas Prancūzijos revoliucijos dailininkas siūlė pakeitimų kūrinių schemoje, tačiau Danijos karalius šiuos siūlymus atmetė. 1794 m. 7 iš 10 šių dailininko kūrinių sudegė gaisro metu. Nikolajus Abrahamas Abilgoras mirė 1809 m. birželio 4 d. prie Frederiksdalio netoli Kopenhagos. Jo mokiniu buvo Bertelis Torvaldsenas. N. A. Abilgoro kūryba turėjo ankstyvojo romantizmo bruožų.

## Kūrinių galerija

Vaizdas:Nicolai Abildgaard - The Wounded Philoctetes - Google Art Project.jpg| „Sužeistas Filoktetas“ (1775, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
Vaizdas:Hamlet (Abildgaard).jpg| „Hamletas parodo tėvo vaiduoklį motinai“ (1778, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
Vaizdas:Ossians Schwanengesang.jpg| „Osiano gulbės giesmė“ (1785, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
Vaizdas:Nicolai Abildgaard - Julia og Fulvia - Google Art Project.jpg| „Julija ir Fulvija“ (1800, Norvegijos nacionalinė galerija, Oslas)

## Šaltiniai

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Neoclassical Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 15-17
* Encyclopaedia Britannica
The Daily Telegraph

**„The Daily Telegraph“** – britų dienraštis, platinamas Jungtinėje Karalystėje ir už jos ribų nuo 1855 m. Laikraščio leidėjas – „Telegraph Media Group“. Redakcija įsikūrusi Londone. Tai konservatyvių pažiūrų laikraštis. Laikomas vienu iš Didžiosios Britanijos „trijų didžiųjų“ kokybiškų laikraščių, kiti du – „The Times“ ir „The Guardian“.

2019 m. duomenimis, laikraštis platintas 317 817 egz. tiražu. Internetinę versiją kas mėnesį aplanko 68,5 mln. internautų (2023 m. duomenys). Seserinis laikraštis – „The Sunday Telegraph“ (įsteigtas 1961 m.), 2019 m. duomenimis, turintis 248 288 egz. tiražą.

## Istorija
Laikraštį 1855 m. įsteigė Arthur B. Sleigh. Tuomet laikraštis vadinosi „The Daily Telegraph and Courier“. Kiek vėliau tais pačiais metais laikraštį įsigijo Joseph Moses Levy, kuris kartu su savo sūnumi Edward Levy pervadino laikraštį dabartiniu pavadinimu ir pradėjo masinę jo leidybą. Nuo pat laikraščio gyvavimo pradžios straipsniams buvo būdingi aukšti reportažiniai ir redakciniai standartai.

1937 m. dienraštis susijungė su „Morning Post“ (įkurtas 1772 m.).

Nuo 1994 m. platinamas internete; pirmasis internetinis dienraštis Europoje. Nuo 2004 m. jo savininkai yra David ir Frederick Barclay.

## Redaktoriai

: 1855: Thornton Leigh Hunt
: 1873: Edwin Arnold
: 1888: John le Sage
: 1923: Fred Miller
: 1924: Arthur Watson
: 1950: Colin Coote
: 1964: Maurice Green
: 1974: Bill Deedes
: 1986: Max Hastings
: 1995: Charles Moore
: 2003: Martin Newland
: 2005: John Bryant
: 2007: William Lewis
: 2009: Tony Gallagher
: 2013: Jason Seiken
: 2014: Chris Evans


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Meimandas

**Meimandas** () – kaimas pietryčių Irane, Kermano provincijoje, 36 km nuo Šahre Babako miesto.

Tai nuo seno apgyvendinta gyvenvietė, kurioje namai įrengti dalinai po žeme. Meimando gyventojai yra pusiau klajokliai gyvulių augintojai, ganantys gyvulius kalnų ganyklose, o pavasarį ir rudenį apsistojantys laikinose gyvenvietėse. Žiemą jie įsikuria žemiau esančiose vietose, kur iš minkštų uolienų dykumose įsirengia pašiūres. Būdingi dviejų tipų statiniai: *markhāneh* – apskriti, įrengti pusiau po žeme, su žemomis akmeninėmis sienomis, mediniu stogu ir tarnauja kaip pašiūrės nuo vėjo; bei *mashkdān* – pastatyti virš žemės, uolinėmis sienomis ir kūgišku mediniu stogu. Kai kurie pastatai gyvuliams yra gana patvarūs, turi skliautinius plytinius ir akmeninius stogus. Vandeniui išgauti ir saugoti įrengti požeminiai kanalai, tvenkiniai, siurblinės.

2015 m. Meimandas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.