Rhön-Rossitten Gesellschaft (RRG)

**Rhön–Rossitten draugija** () – tarpukario Vokietijos sklandymo organizacija – pirmoji pasaulyje oficialiai pripažinta tokio pobūdžio organizacija. RRG daugiausia prisidėjo prie sklandymo, kaip sporto šakos, įsitvirtinimo ne tik Vokietijoje, bet ilgainiui, – ir visame pasaulyje. RRG prisidėjo ir prie sklandymo išpopuliarėjimo Lietuvoje.

## Priešistorė
Versalio sutartis Vokietijai draudė bet kokią motorizuotą aviaciją, todėl daugelis jaunų pilotų ir orlaivių konstruktorių atsigręžė į sklandymą kaip sportą. Vadovaujant Oskarui Ursinusui ir Teodorui fon Kármánui, mėgėjai ir rimtos universitetų studijų grupės ėmė statyti sklandytuvus. Pirmosios sklandymo varžybos įvyko 1920 m. Heseno Reno kalnų regione, Vaserkupės kalne.

Nors daugelis varžybose dalyvavusių konstrukcijų buvo ne daugiau nei aitvarai, o daugelis „skrydžių“ tebuvo kluptelėjimai, pasibaigiantys sudužimu, Kármánas ir jo Acheno technikos universiteto komanda su sklandytuvu „Schwarzer Teufel“ („Juodasis velnias“) tapo gumos trosu atliekamo paleidimo metodo pradininkais. Jie reguliariai pasiekdavo daugiau nei minutę trunkančius skrydžius, kuriuos sekdavo saugus nusileidimas be avarijų. Šis renginys buvo kartojamas, nuolat tobulėjant sklandytuvams ir pasiekiamiems rezultatams.

Lygiaigrečiai, Rasytės smėlio kopose Kuršių nerijoje (Rytų Prūsija) susiformavo kita sklandymo entuziastų grupė. Nors šias vietas skyrė didelis atstumas, Vaserkupės ir Rasytės entuziastai dažnai susitikdavo ir lygindavo idėjas, konstrukcijas bei technikas. Buvo pasiūlyta įkurti vieną didelę organizaciją, kuri koordinuotų veiklą tiek Reno regione, tiek Rasytėje, taip pat visų kitų galimų sklandymo klubų veiklą.

1924 m. vadinamasis „Rhön tėvas“ () Oskaras Ursinus įtikino tuometinį Vokietijos Susisiekimo ministerijos Oro susisiekimo sekretorių dr. Brandenburgą įsteigti nacionalinę sklandymo organizaciją – „Rhön–Rossitten draugiją" (*Rhön-Rossitten Gesellschaft*).

Nuo pat pradžių naujoji draugija sklandymo entuziastams teikė visapusišką paramą: organizavo kasmetines sklandymo varžybas; valdė sklandymo mokyklas Rasytėje ir Vaserkupėje; turėjo savo dirbtuves sklandytuvams konstruoti bei nuosavą tyrimų grupę, kūrusią naujesnius ir tobulesnius sklandytuvus. Taip pat veikė meteorologinė darbo grupė, tyrinėjusi terminius oro srautus ir šlaitines orų sroves.

Vienas svarbiausių RRG pasiekimų – pigių, nesunkiai pagaminamų sklandytuvų gamyba. Pirmuoju tokio tipo olriaviu tapo 1928 m. sukurtas „RRG-1 Zögling". Jo kaina nesikė 1000 markių (4200 eurų 2024 m. kainomis), o gaminti ir remontuoti buvo galima pačių sklandytojų pastangomis.

1925 m. O. Ursinus žengė dar vieną drąsų žingsnį, RRG techninio skyriaus vadovu paskirdamas Aleksandrą Lipišą. Lipišas reikšmingai pastūmėjo RRG veiklą pirmyn, projektuodamas ir statydamas vis sudėtingesnius sklandytuvus. 1925 m. iš dalies panaikinus draudimą Vokietijai naudoti motorizuotus orlaivius, netrukus RRG pradėjo eksperimentuoti su motoriniais sklandytuvais. Be „tradicinio“ sklandytuvų paleidimo gumos trosu būdo, RRG taip pat išvystė paleidimą gervėmis ir sklandytuvų pakėlimą velkant lėktuvu.

## Apdovanojimai sklandytojams
1931 m. draugija pradėjo teikti apdovanojimus. Vieni pirmųjų C kategorijos sklandytojo ženklelį su sidabriniu vainiku gavo sklandymo pionieriai Robert Kronfeld ir Wolf Hirth. Tarptautinis sklandytojo apdovanojimas buvo teikiamas tam, kuris sklandytuvu įvykdydavo šias sąlygas:

* **Nuotolio skrydis** – ne mažiau kaip 50 kilometrų tiesiąja linija
* **Ištvermės skrydis** – ne trumpesnis kaip 5 valandos
* **Sklandymo aukštis** – 1000 metrų virš starto vietos

**Papildomos taisyklės:** ištvermės skrydis negalėjo būti derinamas su nuotolio skrydžiu, tačiau aukščio skrydis galėjo būti nuotolio arba ištvermės skrydžio dalis. Pasiekimus turėjo patvirtinti sporto liudininkai.

Žinomi specialiojo ženklelio laureatai:

* Robert Kronfeld, Viena – 164 km, 7:34 val., 2160 m
* Wolf Hirth, Hornbergas – 53 km, 7:07 val., 1025 m
* Günther Groenhoff, Frankfurtas prie Maino – 130 km, 5:15 val., 1225 m
* Kurt Starck, Darmštatas – 75 km, 6:17 val., 1000 m
* Otto Fuchs, Darmštatas – 75 km, 7:50 val., 1000 m
* Hermann Mayer, Ščecinas – 125 km, 8:22 val., 1840 m
* Peter Riedel, Berlynas – 153,5 km, 8:49 val., 1027 m
* Martin Schempp, Pitsbergas – 102 km, 6:00 val., 1636 m
* Heinrich Dittmar, Griesheimas – 65 km, 8:31 val., 1070 m
* Paul Steinig, Grunau – 83 km, 5:51 val., 1500 m
* Erhard Muschick, Drezdenas – 126 km, 6:53 val., 1500 m
* Jack K. O’Meara, Niujorkas – 107,2 km, 8:18 val., 1457 m
* Peter van Husen, Grunau – 86 km, 8:37 val., 1120 m
* Walter Fremd, Frankenhauzenas – 50 km, 12:05 val., 1200 m
* Anton Endres, Viurcburgas – 64,1 km, 5:12 val., 1089 m
* Heinz Kensche, Berlynas – 140 km, 6:06 val., 1350 m
* Otto Bräutigam, Großenhainas (Saksonija) – 138 km, 5:05 val., 1400 m
* Rudolf Oeltzschner, Merseburgas – 93 km, 5:05 val., 1800 m

1933 m. naciams atėjus į valdžią, RRG kaip nepriklausoma draugija vieningoje nacistinėje Vokietijoje nebegalėjo egzistuoti. Todėl RRG buvo išformuota, o jos skraidymo klubas iš dalies įtrauktas į Hitlerjugendą. Projektavimo ir tyrimų skyrius buvo išsaugotas nauju pavadinimu – „*Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug*“ (DFS) – Vokietijos sklandymo tyrimų institutas.

Naujojoje organizacijoje Lipišui buvo leista išlaikyti vyriausiojo konstruktoriaus pareigas. Jam vadovaujant, DFS ir toliau kūrė sėkmingų sklandytuvų serijas. Iki Antrojo pasaulinio karo RRG ir DFS buvo vienos svarbiausių struktūrų Vokietijos aviacijos konstrukcijų srityje. Karo metais Lipišas kūrė karinių transportinių sklandytuvų ir „skraidančio sparno“ tipo orlaivių projektus, o DFS struktūra buvo naudojama Liuftvafės pilotų rengimui. 

Vertindamas Versalio sutartį, Teodoras fon Kármánas laikė Versalio sutarimo įvestą motorizuotų skrydžių draudimą Vokietijai klaida:Visada maniau, kad sąjungininkai buvo trumparegiai, uždrausdami motorizuotą aviaciją Vokietijoje. Jie paskatino būtent tą vystymąsi, kurį norėjo sustabdyti – Vokietijos aviacijos augimą. Sklandymo eksperimentai sporto srityje paaštrino vokiečių mąstymą aerodinamikos, konstrukcijų projektavimo ir meteorologijos srityse. Pavyzdžiui, aerodinamikoje jie nukreipė dėmesį nuo ribotų Pirmojo pasaulinio karo lėktuvų dviejų ir trijų sparnų schemų ir parodė, kaip vienas ilgas sparnas didina efektyvumą. Sparno ilgio ir stygos santykis vadinamas proilgiu, o sklandytuvai parodė, kad didelis šis santykis pagerina efektyvumą.Nors rašydamas tai Kármánas jau seniai buvo išvykęs iš Vokietijos, jis prisiminė kai kuriuos savo pasiekimus Vokietijoje:Konstrukcijų projektavimo srityje sklandytuvai Vokietijoje parodė, kaip paskirstyti svorį lengvoje konstrukcijoje, ir atskleidė naujų faktų apie vibraciją… mes atskleidėme paslėptos oro turbulencijos pavojus ir apskritai atvėrėme meteorologinių veiksnių tyrimus aviacijoje.

## Ryšiai su Lietuva
RRG sukurti orlaiviai tapo ir Lietuvos sklandymo sporto pradžios pagrindu. 1931 m. Lietuvos aeroklubas įsigijo RRG sukurto paprasto sklandytuvo „RRG-1 Zögling" brėžinius, kurių pagrindu Bronius Oškinis sukūrė pirmąjį masiškai gamintą lietuviškas sklandytuvą „Technikas T-1“ (BrO-1). RRG sklandymo mokykloje mokėsi ir pirmieji Lietuvos sklandymo instruktoriai – Alfredas Gysas, Gregorius Radvenis (Heidrikis). Rasytės sklandymo mokyklos pavyzdžiu Nidoje buvo įkurta ir lietuviška Nidos sklandymo mokykla.

## Išnašos