Ugalis

**Ugalis** () – Afrikos virtuvėje paplitęs patiekalas, kietos kukurūzų košės variantas. Tai – pagrindinis patiekalas ir svarbiausias angliavandenių šaltinis daugumoje Užsachario Afrikos šalių. Skirtinguose regionuose žinomas skirtingais pavadinimais, iš kurių labiausiai paplitę yra **nsima** ir **pap**.

Šis patiekalas yra giminingas itališkai polentai, rumuniškai mamalygai, JAV gritsui ar gruziniškam ghomiui.

## Istorija ir gamybos principai
Iki XVII a. Užsachario Afrikoje pagrindiniai javai buvo sorgas, melsvoji sorulė (Sahelyje), *[[Eleusine coracana]]* (rytų Afrikoje). Tačiau po Amerikos atradimo portugalai introdukavo į žemyną kukurūzą, kuris greitai išpopuliarėjo: jo auginimas buvo panašus į sorgo auginimą, tačiau atnešdavo daug geresnį derlių. Iki XX a. vidurio kukurūzas beveik pilnutinai pakeitė senuosius Afrikos javus kaip pagrindinis angliavandenių šaltinis.

Gaminant ugalį, naudojamas skystis (dažniausiai vanduo, kartais gardinamas pienu) ir baltieji kukurūzų miltai. Pastarieji tradiciškai gaminami iš grūdų, grūdant rankomis medinėje piestoje, paskui vėtomi, kelias dienas mirkomi nuolat keičiant vandenį, vėl grūdami iki miltų, galiausiai džiovinami ir sijojami. Dabar dažniausiai miltai perkami jau paruošti. Į užvirintą vandenį įpylus miltus, košė šiek tiek paverdama, kol sutirštėja, paskui į skystą košę palaipsniui pilami miltai ir intensyviai maišoma mediniu šaukštu ar grūstuvu, kol suverda ir sukietėja. Tada košė formuojama lėkštėje. Ji patiekiama su salotomis, troškiniais ir kitais priedais. Tradiciškai ugalis ruošiamas visai bendruomenei dideliuose puoduose. Jis yra grūdamas medinėmis piestomis bendruomenės moterų.

Patiekalas tradiciškai valgomas dešiniąja ranka, iš jo suformuojant nedidelį įdubusį paplotėlį, kuriuo patogu naudotis kaip šaukštu, pasemiant salotas, troškinius. Kadangi valgant naudojamos rankos, su ugalio valgymu siejama ir išvystyta higienos tradicija: prieš valgį per stalą siunčiamas vandens indas, arba svečių rankos apipilamos vandeniu iš ąsočio.

File:Daily Life 1.jpg|Ugalis verdamas Ugandoje
File:Lady_of_Zambia_Makes_Nshima.JPG|Moteris Zambijoje verda nšimą
File:Women happily showing off their ugali.JPG|Moterys Kenijoje su išvirtu ugaliu
File:People cooking Pap (food) (Phaleche) 1.jpg|Pap verdamas Botsvanoje
File:Eating_Ugali_in_Kenya.jpg|thumb|Ugalio valgymas rankomis Kenijoje


## Rytų Afrika ir Didžiųjų ežerų regionas

Rytų Afrikoje (Kenija, Tanzanija, Uganda, Ruanda, Burundis) labiausiai paplitęs pavadinimas yra **ugalis** (vietiniai variantai: *ugali*, *bugali*, *ubugali*, *ubwali*), kilęs iš svahilių kalbos. Tačiau skirtingose gentyse patiekalas žinomas daugybe kitų pavadinimų, tokių kaip *bando* (sogai), *kawunga* (gandai), *kimnyet* (kalendžinai), *posho* ir kt. Luo gentys jį vadina *buru*, *chenge*, *kuon* ir pan.

Rytų Afrikoje ugalis tiekiamas su bananais, saldžiosiomis bulvėmis, bulvėmis, kartais duona. Dažnai jį lydi lapinių kopūstų salotos (sukuma wiki), įvairūs mėsos ir daržovių troškiniai. Kuo daugiau priedų patiekiama prie ugalio, tuo prabangesnis yra valgis.

Tarp Kenijos luhijų ugalis žinomas kaip **obusuma** užima svarbią reikšmę ne tik kasdieninėje mityboje, bet ir vedybų ceremonijose. Nors obusuma verdama dažniausiai iš kukurūzų, ceremoninė obusuma gali būti verdama iš eleusinos (*obusuma bwo bule*). Ji taip pat gali būti gaminama iš sorgo arba kasavos (*obusuma bwo 'muoko*). Obusuma tiekiama su daržovėmis (*tsimboka*, *etsifwa*, *eliani*), žuvimi (*inyeni*), mėsa (*inyama*), žuvų mailiumi (*thimena*), džiuto lapais (*omrere*), o pats prabangiausias patiekalas yra su vištiena (*ingokho*).

## Savanų Afrika

Pietinėje Kenijos dalyje, Malavyje, Zambijoje, Mozambike, patiekalas vadinamas **nsima** (vietiniai variantai: *sima*, *busima*, *xima*, *nshima*, *shishima*, *chima*, *nkima*, *obokima*, *ngima* ir kt.).

Regione paplitęs kukurūzas, ir populiarus posakis sako: „kukurūzas yra gyvenimas“. Retai naudojamas sorgas. Kasavos nsima (*chinangwa*) yra valgoma Malavio ežero pakrantėse, o kukurūzų nederliaus metais, – ir platesniame regione. Nsima verdama dideliame puode ir grūdama mediniu grūstuvu *nthiko*. Tada vandenyje ar aliejuje pamirkytu šaukštu *chipande* dalinama ir formuojama į porcijas, vadinamas *ntanda*.

Prie Nsimos patiekiami įvairūs priedai (*ndiyo*, *ndiwo*, *umunani*, *masamba*). Populiariausios yra įvairios daržovės (moliūgų, ankštinių, burnočių, garstyčių lapai, bulvytės *impwa*, kopūstai ir kt.), ankštiniai, žemės riešutai, grybai (*kabansa*, *tente*, *chitondo*, *ichikolowa*), kepta arba troškinta žvėriena, jautiena, ožkiea, vištiena, žuvis, džiovinta žuvis (*utaka*), čikanda (žemės riešutų valgis), įvairūs vaisiai ir pan. Patiekalai gardinami aštriaisiais pipirais bei padažais.

Dėl savo svarbos buityje ir kultūroje, 2017 m. Malavio nsima buvo pripažinta kaip nematerialusis pasaulio paveldas. UNESCO įvertino pr amžius išlaikytą tradicinį gamybos būdą (miltų grūdimas piestoje), su nsima siejamus priedus, tautosaką, higienos ir stalo etiketo tradicijas.

## Pietinė Afrika

Pietinėje Afrikos dalyje (Pietų Afrikos Respublika, Esvatinis, Lesotas, pietų Mozambikas, pietų Namibija) šiai košei įvardinti naudojamas terminas **pap** (*pap*, *mieliepap*), kilęs iš afrikanų kalbos. Tarp vietinių kalbų paplitę ir kiti terminai: **palishi** (*lipalishi* (svaziai), *paliche* (čuanai), *phalishi* (zulai), vendai ir tsongai ją vadina **swa** (*upswa*, *whuswa*, *vuswa*), bhakai: **isishwala**.

Pap gali būti skystas, kabinamas šaukštu (, zul: *isidudu*), kietas, valgomas rankomis (), arba labai kietas, birus **phuthu** (*uphuthu*, ). Pastarasis paplitęs pietrytinėse Afrikos pakrantėse. Pagal pap konsistenciją parenkamas jo pagardas ir priedas. Skystas pap gali būti tiekiamas saldus su pienu, sviestu ir cukrumi. Tirštas pap dažniausiai valgomas su daržovių salotomis, mėsos, pomidorų troškiniais, aštriu troškiniu čakalaka, kepta mėsa (*braai*). Phuthu tiekiamas su daržovėmis, dešra (*boerewors*), rauginto pieno produktu amasi.

Toliau į žemyno gilumą esančioje Zimbabvėje kukurūzų košei apibūdinti naudojamas žodis **sadza** (arba *shadza*, Zimbabvės ndebeliai ją vadina *umratha*), o Botsvanoje, ir vakarų Zambijoje: **bohobė** (*buhobe*, *bogobe*). Šiuose regionuose miltai yra importuojami, nes kukurūzai čia neauginami. Seniau čia buvo naudojamas javas *[[eleusine coracana]]*.

Košė čia tiekiama su raugintu pienu (šonų kalba: *mukaka wakakora*), mėsa (*nyama*), vištiena, jaučio uodega, subproduktais, zvemukati, saulėje džiovintomis daržovėmis (*mfushwa*), žuvimi (*hove*), *[[Gonimbrasia belina]]* lervomis (*madora*), laukinėmis žolėmis (*muriwo*), Limos pupelėmis (*nyemba*), okra (*derere*), kleomės (*[[Cleome gynandra]]*) lapais (*nyevhe*), moliūgo lapais (*muboora*) ir pan.

## Vakarų Afrika

Nors ugalio variacijos paplitę daugiausia rytinėje ir pietinėje Afrikoje, jo atmainos sutinkamos ir Vakarų Afrikos virtuvėse. Dažniausiai kukurūzų miltai čia maišomi su kitomis kultūromis.

Gvinėjos įlankos šalyse (pietų Dramblio Kaulo Krantas, Togas, Gana, Beninas, Nigerija, vakarų Kamerūnas) svarbiausias angliavandenių šaltinis yra jamsas ir kasava, iš kurių gaminama fufu, kokontė – tradicinės vietos tautų košės. Tačiau kukurūzų košė, arba dažniau kukurūzų ir kasavos mišinys, irgi paplitusi. Angliškai dažnai vadinama kukurūzine fufu () arba prancūziškai kukurūzų koše ( Benine), kukurūzų kuskusu (, Kamerūne). Vietos kalbomis dar žinomas kaip **futu** (Dramblio Kaulo Krantas), **akple** (eviai), **banku** (ga), **wɔ̌** (fonai), **eko** (jorubai), **agidi** (igbai) ir pan.. Paplitę ir fermentuotų kukurūzų košės *[[kenkey]]*. Svarbiausi priedai prie šio patiekalo yra pupelių pudingas moin-moin, pupelių kepsneliai akara, įvairios sriubos bei padažai. Neretai košė tiekiama susukta į *[[Thaumatococcus daniellii]]* augalo lapus.

Šiauriau esančioje Sudano ir Sahelio zonoje (šiaurės Gana, Togas, Beninas, Nigerija) kukurūzų košė paplitusi kartu su mėlynosios sorulės košėmis. Čia ji vadinama **sagtulga** (dagbaniai), **saab** (kusasiai, *tuwo zaafi* (hausai). Dažnai patiekiama su okro sriuba, *[[Corchorus olitorius]]* lapų troškiniu, okra ir pan.

## Kitos pasaulio paveldu pripažintos košių tradicijos
* Keškekas (2011, );
* Harisas (2023, , , );
* Mulgio košė (2024, );
* Sumanakas (2025, ).

## Išnašos