open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jonas Alfonsas Liackis

**Jonas Alfonsas Liackis** (? – 1646 m. lapkričio 30 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Minsko (1630–1634) ir Žemaitijos kaštelionas (1634–1643), Žemaitijos generalinis seniūnas (nuo 1643 m.). Lietuvos bajorų Liackių giminės atstovas, herbo „Cmok“ savininkas, Teodoro Liackio ir Izabelės Bonareli de Raver sūnus. Jo senelis buvo Teodoras Aleksandras Liackis, žmona – Joana Tolvašaitė, vienturtė Žemaitijos kašteliono Adomo Tolvaišos dukra. Su ja turėjo dukrą Izabelę ir tris sūnus: Teodorą Aleksandrą, Samuelį Janą ir Petrą Kazimierą.

## Biografija

Mokėsi Padujos universitete. Jaunystės metus praleido Lenkijos-Lietuvos valstybės valdovo Zigmanto Vazos dvare, kur mokėsi gerų manierų, karo meno. Išsiskyrė karuose su Švedija, Turkija ir Rusija. Kartu su karaliaus pajėgomis J. A. Liackis kariavo prie Smolensko su rusais, prie Chotyno – su osmanais, o Livonijoje ir Prūsijoje – su švedais. Už pasižymėjimą tarnyboje buvo apdovanotas naujomis valdomis: jis tapo Dinaburgo seniūnu. Vėliau jis tapo Vilniaus pakamariu. Apie 1627 m. jis tapo Minsko kaštelionu, o netrukus ir Žemaitijos seniūnu. 1629 m. jo lėšomis Aukštadvaryje buvo pradėta statyti mūrinė Šv. Dominyko bažnyčia ir įsteigtas Dominikonų vienuolynas, tačiau komplekso statybos pabaigos 1667 m. nebesulaukė.

J. A. Liackis Žemaitijoje valdė Viekšnių ir Leckavos dvarus. 1618 m. įsikūrus Griežėje kalvinams ir pradėjus skelbti protestantizmo idėjas, J. A. Liackis savo dvare ant Ventos kranto 1637 m. pastatydino katalikų koplyčią. Tikėjimo priešai šią koplyčią keletą kartų sudegino, bet buvo atstatyta. Šio dvarininko vardu buvo pavadinta aplink koplyčią besikurianti Leckava.

Buvo palaidotas Aukštadvaryje (dab. Trakų raj.), giminės mauzoliejuje Šv. Dominyko koplyčioje, šalia savo tėvų.

## Literatūra
* А. Белы, Ляцкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 240. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 4: Кадэты – Ляшчэня / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 1997. – 432 с.: іл. ISBN 985-11-0041-2.

## Išnašos

## Nuorodos

* 
 

|-
Eustachijus Kirdzejus

**Eustachijus Kirdzejus** (? – 1661) – LDK valstybinis veikėjas. Smolensko (1649–1653) ir Žemaitijos kaštelionas (1653–1661).

## Biografija
Kilo iš Kirdzejų giminės, herbo „Bełty“ savininkas, Radzivanovskio Kirdzejaus ir Sofijos Valavičiūtės sūnus.
## Valstybės tarnyba
Buvo karaliaus dvariškis, nuo 1610 metų užėmė įvairias pareigybes Gardino paviete: pastalininkis iki 1626 m., žemės raštininkas iki 1626 m., teisėjas nuo 1639 m., vėliavininkas nuo 1646 m. 1649 metais buvo paskirtas Smolensko kaštelionu, o vėliau ir Žemaitijos kaštelionu.

## Šeima
Buvo vedęs Sofiją Chrapovickaitę, Trakų žemės teisėjo Adomo Chrapovickio dukterį. Eustachijaus sūnus Jonas Kazimieras  tapo Trakų kaštelionu.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Кірдзеі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 96. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Aleksandras Juozapas Unichovskis

**Aleksandras Juozapas Unichovskis** (? – 1722) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Unichovskių giminės atstovas, herbo „Ostoja“ savininkas. Mykolo Unichovskio sūnus.

## Valstybės tarnyba
Minsko pavieto žemės teisėjas nuo 1695 m. , Žemaitijos kaštelionas nuo 1709 m.

## Literatūra
* Вяроўкін-Шэлюта У. Уніхоўскія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 691. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Melchioras Stanislovas Šemeta

**Melchioras Stanislovas Šemeta** (? – 1570) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Buvo Žemaitijos paseniūniu, Rietavo tijūnu nuo 1548 m., nuo 1550 m. Beržansko, nuo 1560 m. Dinaburgo seniūnu, nuo 1566 m. Žemaitijos kaštelionu. 

1532 m. mirus paskutiniajam Kęsgailų giminės didikui  Žemaičių seniūnui Stanislovui Stanislovaičui Kęsgailai jo paliktą turtą perėmė jo pusbrolio sūnus Stanislovas Kęsgaila, tačiau dėl to kilo kitų pretendentų į palikimą nepasitenkinimas ir teisminiai ginčai. 1547 m. Didžiojo Kunigaikščio Žygimanto Augusto priimtu teismo nuosprendžiu dalis palikimo atiteko jo tėvo brolio dukters Onos Kęsgailaitės Šemetienės (1480-1554) sūnui Melchiorui Šemetai.

## Šeima

Stanislovo Šemetos ir Onos Kęsgailaitės sūnus.

Pirmoji žmona buvo Elžbieta Hlebavičiūtė, Vilniaus vaivados Jono Hlebavičiaus duktė. Su ja turėjo sūnų Vilkmergės pakamarį Melchiorą Šemetą. Su antrąja žmona Bogumila Pritulisaite turėjo sūnus  Smolensko kaštelioną, Vilniaus pakamarį Vaclovą Šemetą, Batocko seniūną Joną Šemetą ir dukterį Kristiną, kuri ištekėjo už Vaitiekaus Bilevičiaus.

## Lieratūra
* Шэметы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 766. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Šaltiniai

|-
Piaggio P.111

**Piaggio P.111** – Italijos karalystės eksperimentinis, tyrimams dideliuose aukščiuose skirtas lėktuvas, sukurtas 1941 m. ir naudotas iki 1943 m. Lėktuvą Italijos karališkųjų oro pajėgų užsakymu kūrė Piaggio Aerospace bendrovė. Iš viso buvo pagamintas vienas lėktuvas.

P.111 kūrimas prasidėjo 1938 m., kuomet Italijos karališkosios oro pajėgos užsakė pagaminti naujo, dideliems aukščiams pritaikyto, triviečio dvimotorio bombonešio prototipą. Specialiai dėl P.111, Piaggio sukūrė naują 745 kW galios aštuoniolikos cilindrų žvaigždinį variklį. Tačiau begaminant lėktuvą, Oro pajėgos pakeitė užsakymą, nusprendė, kad lėktuvas turės būti naudojamas moksliniams tyrimams, o ne kaip bombonešis.

P.111 pirmą kartą pakilo 1941 m. balandžio 9 d. Iš viso jis atliko 110 skrydžių, kol 1943 m. P.111 naudojimas buvo nutrauktas, o pats lėktuvas išardytas. Dauguma juo atliktų tyrimų susiję su oro slėgiu kabinoje, ir skirti sunkiojo bombonešio Piaggio P.108 tobulinimui.

## Charakteristikos

* Įgula: 3
* Ilgis: 12,39838 m
* Sparno mojis: 17,30 m
* Aukštis: 3,91 m
* Sparno plotas: 40 m²
* Svoris:
** tuščio : 5239 kg
** pilnai pakrauto: 7574 kg
** maksimalus kilimo: 7590 kg
* Varikliai: 2 × Piaggio P.XII R.C.l00/2v 18 cilindrų oru aušinami žvaigždiniai varikliai, po 750 kW (1000 AG)
* Greitis:
** maksimalus: 575 km/h 10 000 m aukštyje
** kreiserinis: 449 km/h;
* Skrydžio nuotolis: 1 659 km;
* Skrydžio lubos: 11 997 m

## Nuorodos ir šaltiniai
Jurgis Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas

**Jurgis Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas** (, apie 1673–1736) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos lauko etmonas (1710–1711), Lietuvos lauko raštininkas ir Lietuvos armijos generalinis regimentas nuo 1704 metų, Žemaitijos kaštelionas, Lietuvos armijos autoramento generolas-leitenantas nuo 1722 metų, Oršos seniūnas nuo 1701 metų.

## Biografija
Lietuvos pataurininkio ir Trakų kašteliono Martyno Mykolo Krišpino-Kiršenšteino (m. 1700) ir Janos Volodkovičiūtės sūnus. 1694 metais įstojo į Padujos universitetą. Šiaurės karo metu buvo vienas iš Lietuvos armijos būrio vadų, bendrai vadovaujant Lietuvos didžiajam etmonui Mykolui Servacijui Višnioveckiui. 1707 metais paliko Augusto Stipriojo šalininkų stovyklą ir perėjo į Stanislovo Leščinskio pusę, už ką iš paskutinio gavo Karūnos didžiojo pataurininkio pareigybę. 

Po Poltavos mūšio bėgo į Prūsiją, kur Stanislovas Leščinskis priskyrė jam Lietuvos didžiojo etmono titulą. Tą titulą jis prarado jau 1711 metais, kada į Prūsiją atvyko Mykolas Servacijus Višnioveckis.1711 metų rugsėjo 4 d. kartu su Višnioveckio įgulom dalyvavo nesėkmingame reide į lietuvių žemes. Nuo 1713 metų kovo buvo su Leščinskiu Benderuose, kur organizavo išpuolį į Krymo turkų žemes. Įstojo į Švedijos karaliaus Karolio tarnybą su tūkstančio talerų metiniu atlyginimu.  

1714 metais dalyvavo Mykolo Servacijaumi Višniveckiu įsiveržime į Lenkiją. Tais pačiais metais apsigyveno Vroclavoje. Pradėjo tarnauti karalaičiui Konstantijui Vladislovui Sobieskiui. 1718 metais išvyko į Paryžių. 1721 metais palaikant Rusijos imperatoriui Petrui I gavo amnestiją ir grįžo į tėvynę. 1722 metais tapo delegatu į seimą.

## Literatūra
* *Wasilewski T*. Jerzy Hieronim Kryszpin-Kirszensztein // Polski Słownik Biograficzny. – T. XV. – 1970. – S. 500–501.

|-
Adomas Mikalojus Talvošas

**Adomas Mikalojus Talvošas** (m. 1628 metais) – ATR valstybinis veikėjas, Žemaitijos kaštelionas nuo 1614 m, Daugpilio seniūnas 1590–1614 m.

Buvo pasiuntiniu į 1609 metų seimą nuo Vilniaus vaivadijos.

Palaidotas kartu su žmona Rykantų bažnyčioje.

## Literatūra

* Andrzej Radman, Marek Ferenc, Rejestr senatorów i posłów na sejmie walnym warszawskim 9 lutego – 21 marca 1600 r., w: Zeszyty Naukowe Uniwersytetu Jagiellońskiego. MCCLXVII – 2004, Prace Historyczne, z. 131, s. 94.
* Urzędnicy inflanccy XVI–XVIII wieku. Spisy". Oprac. Krzysztof Mikulski i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994, s. 278.

## Išnašos

|-
Isidore Epstein

**Isidore Epstein** (1894 m. Kaune – 1962 m. Londone) – Lietuvos žydų kilmės Jungtinės Karalystės rabinas, vertėjas.

## Biografija
Gimė 1894 m. Kaune. Jaunystėje mokėsi Bratislavos ješivoje, taip pat Paryžiuje pas Prancūzijos rabiną Rabbi Zadoc Kahn. Labiausiai žinomas kaip Babiloniškojo Talmudo vertėjas į anglų kalbą 1935-1952 m. Parašė daug įvairių knygų ir straipsnių judaizmo tematika. Mirė 1962 m. Londone.  

## Darbai

* *The Responsa of Rabbi Simon B. Zemah Duran As a Source of the History of the Jews in North Africa* (Oxford University Press, 1930)
* *Moses Maimonides: Anglo-Jewish Papers in Connection with the Eighth Centenary of His Birth* (London, 1935)
* *Judaism* (London, The Epworth Press, 1939)
* *Social legislation in the Talmud* (Torah Va'Avodah Library, Ideological Series) (Tnuath Torah Va'Avodah, 1943)
* *Man and his creator: A guide-book for teachers* (Jewish Educational Publications) (London, Woburn House, 1944)
* *Joseph Herman Hertz, 1872-1946, in Memoriam* (London, Soncino Press, 1947)
* *The Jewish Way of Life* (Edward Goldston, 1947)
* *The Faith of Judaism: an interpretation for our times* (London, Soncino Press, 1954)
* *Step By Step in the Jewish Religion* (London, Soncino Press, 1958)
* *Judaism: A Historical Presentation* (Penguin, 1950s, many subsequent editions)
* *The faith of Judaism;: An interpretation for our times* (London, Soncino Press, 1960)
* *Step by Step in the Jewish Religion* (London, Soncino Press, 1965)

## Nuorodos

* Biografija (ang.)
Bell X-5

**Bell X-5** – eksperimentinis X lėktuvas, pirmasis pasaulyje, galintis skrydžio metu keisti sparnų kampą. „Bell X-5“ įkvėpė vokiečių „Messerschmitt P.1101“ projektas. Pirmasis „X-5“ buvo pagamintas 1951 m., ir naudotas tyrimams iki 1955 m. bei karinėje tarnyboje iki 1958 m., kuomet projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų.

## Istorija

1945 m. Jungtinių Valstijų kariuomenė Vokietijoje aptiko nebaigtą Messerschmitt korporacijos „Messerschmitt P.1101“ lėktuvo prototipą. Jis buvo pristatytas „Bell Aircraft“ korporacijai Niujorke, kur jį išstudijavusi inžinierių komanda, vadovaujama Robert J. Wood, tų tyrimų pagrindų parengė panašios koncepcijos lėktuvo projektą. Nors išoriškai panašus, X-5 buvo daug sudėtingesnis už P.1101. „X-5“ savo sparnus galėjo nustatyti į tris skirtingas pozicijas: 20°, 40° ir 60° kampu, ir tą daryti galėjo skrydžio metu specialių motorų ir diskinių stabdžių pagalba. Pakeisti sparno kampą nuo 60 iki 20 laipsnių užtrukdavo apie pusę minutės.

JAV oro pajėgos planavo pagal šiuos prototipus sukurti nebrangų karinį naikintuvą naudojimui NATO pajėgose ir pardavimui kitoms šalims.

Viso buvo pagaminti du lėktuvai. Pirmasis užbaigtas 1951 m. vasario 15 d., ir pirmą sykį pakilo į orą 1951 m. birželio 20 d. 

1953 m. vienas lėktuvas sudužo Edvardso oro pajėgų bazėje, o jo pilotas-bandytojas, JAV karinių oro pajėgų kapitonas Ray Popson žuvo. Kitas buvo naudojamas bandymams iki 1955 m. 1958 m. dėl nepataisomų trūkumų projektas buvo nutrauktas.

„X-5“ sėkmingai pademonstravo kintamo sparnų kampo privalumus lėktuvams, skirtiems skraidyti įvairiais greičiais. Nors projektas buvo nutrauktas dėl stabilumo problemų, kintamo sparnų kampo koncepcija vėliau sėkmingai įgyvendinta kituose lėktuvuose: F-111 Aardvark, Grumman F-14 Tomcat, Mikojan MiG-23, Panavia Tornado ir Rockwell B-1 Lancer.

Išlikęs „X-5“ lėktuvas šiuo metu saugomas Valstybiniame Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejuje Wright-Patterson oro pajėgų bazėje Ohajuje.

## Charakteristikos

* Įgula: 1
* Ilgis 10,1 m
* Sparno mojis:
** 20° kampu: 10,2 m
** 60° kampu: 6,5 m
* Aukštis: 3,6 m
* Sparnų plotas: 16,26 m²
* Svoris: 2 880 kg
* Didžiausias pakilimo svoris: 4 536 kg
* Variklis: 1 × turboreaktyvinis variklis „Allison J35-A-17", 21.8 kN traukos

* Didžiausias greitis: 1 150 km/h
* Veikimo atstumas: 1 207 km
* Skrydžio lubos: 15 200 m

## Nuorodos ir šaltiniai
* NASA History: American X-Vehicles 
* J. Winchester. Bell X-5 Concept Aircraft: Prototypes, X-Planes and Experimental Aircraft. UK, Grange Books plc., 2005. ISBN 1-84013-809-2
* R. P. Hallion. On The Frontier: Flight Research At Dryden 1946-1981 (NASA SP4303). Washington, DC: National Aeronautics and Space Administration, 1984. ISBN 1-58834-134-8.
McDonnell Douglas X-36

**McDonnell Douglas X-36** (arba **Boeing X-36**) *beuodegis manevringumo bandymų [[naikintuvas]]* – 28% mastelio tyrimams naudotas beuodegio (skraidančio sparno) naikintuvo prototipas. Pirmą kartą į orą pakilo 1997 m. gegužės 17 d. ir viso atliko 31 sėkmingą skrydį. 

Pilotas sėdėdavo natūralaus dydžio žemėje pastatytame kokpite, lėktuvo nosyje buvo įtaisyta vaizdą pilotui perduodanti kamera. Lėktuvo kryptis buvo keičiama vietoje uodegos naudojantis kanardais, deceleronais (tam tikri perdaryti dviejų dalių eleronai) ir tūtomis. Stabilumo problemos buvo sprendžiamos naudojantis elektronine „fly-by-wire“ valdymo sistema. Viso buvo pagaminti du lėktuvai.

1997 m., tebevykstant bandymams, McDonnell Douglas susijungė su Boeing, todėl šis lėktuvas kartais vadinamas Boeing X-36.

Eksperimentai laikomi pasiteisinusiais, lėktuvai įvykdė ar pranoko visus projekte numatytus reikalavimus. Nepaisant jo sėkmės, kol kas nėra jokių duomenų apie programos tęsimą ar jo pagrindu kuriamus naujus naikintuvus. Vienas lėktuvas nuo 2003 m. liepos 16 d. yra saugomas Ohajo valstijos Deitono mieste įsikūrusiame, Valstybinio Jungtinių Valstijų karinių oro pajėgų muziejaus „Research & Development“ galerijoje. Kitas – Oro pajėgų bandomųjų lėktuvų muziejuje Edvardso karinių oro pajėgų bazėje Kalifornijoje.

## Charakteristikos

* Įgula: valdomas nuotoliniu būdu
* Ilgis: 5,55 m
* Sparnų mojis: 3,15 m
* Aukštis: 95 cm
* Didžiausias kilimo svoris: 560 kg
* Varikliai: vienas 3,1 kN traukos turboreaktyvinis "Williams International F112"

* Didžiausias greitis: 375 km/h
* Skrydžio lubos: 6 100 m

## Taip pat skaitykite

* X-lėktuvai

## Nuorodos ir šaltiniai
* NASA Armstrong Fact Sheet: X-36 Tailless Fighter Agility Research Aircraft

### Išnašos
Pikčiaus kūlis

** Pikčiaus kūlis** – riedulys Skuodo rajone, Mockaičių kaime. Vietiniai gyventojai šį riedulį vadina „Velnio pėda“. Sakoma, kad ant akmens šoko velniukas, o jo pėda paliko antspaudą. Akmuo paskelbtas gamtos paminklu 1985 m.

Riedulio uoliena – biotitinis granitogneisas (migmatitas). Pikčiaus kūlis sveria apie 39,75 t.
Riedulio matmenys:
* aukštis – 1,6 m
* ilgis – 4,08 m
* plotis – 3,58 m
* didžiausia apimtis – 11,04 m

## Išnašos
Vaclovas Šemeta

**Vaclovas Šemeta** (? – 1599) – LDK valstybinis veikėjas.

Raseinių ir Skirstimų valdytojas nuo 1575 m., Žemaitijos pakamaris nuo 1582 m., Polocko kaštelionas nuo 1588 m. ir Smolensko kaštelionas nuo 1597 m.

Išpažino kalvinizmą.

## Biografija
Žemaitijos kašteliono Melchioro Stanisklovo Šemetos ir Elžbietos Hlebavičiūtės, Vilniaus vaivados Jano Jurijaus Hlebavičiaus dukters, sūnus.
## Šeima
Vedė Elžbietą Chodkevičiūtę, Trakų kašteliono Jurgio Chodkevičiaus dukterį.

Turėjo sūnus Kristupą Vaclovą Šemetą ir Jurgį Šemetą, dukteris Oną (Kristupo Kiršenšteino žmona), Elžbietą (Petro Paco žmona) ir nežinomo vardo (Aleksandro Oginskio žmona).

## Literatūra
* Шэметы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 766. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Francis Picabia

**Fransis Pikabija** (, 1879 m. sausio 22 d., Paryžius – 1953 m. lapkričio 30 d., Paryžius) – XX a. Prancūzijos avangardinis tapytojas, poetas, dizaineris, redaktorius.

## Biografija
Fransis Pikabija gimė 1879 m. sausio 22 d. Paryžiuje. Jo tėvas Francisco Vicente Martinez Picabia buvo Kuboje gimęs ispanas, motina Marie Cécile Davanne − prancūzė. 1895−1897 m. F. Pikabija mokėsi Aukštojoje dekoratyviosios dailės mokykloje pas Ferdinand Humbert ir Albert Charles Wallet. 1902 m. pabaigoje jis pradėjo tapyti impresionistiniu stiliumi ir eksponavo tokių darbų sekančių metų Nepriklausomųjų ir Rudens Salonuose. Šie paveikslai turėjo panašumų su A. Sislėjaus kūriniais. F. Pikabijos pirmoji personalinė paroda įvyko 1905 m. Haussmann galerijoje Paryžiuje. Nuo 1908 m. įvairių srovių elementai pasireiškė jo tapyboje: neoimpresionizmo, fovizmo, kubizmo. 1912 m. F. Pikabija jau buvo išvystęs nuosavą stilių, fovizmo ir kubizmo sintezę abstrakčiuose paveiksluose, kuriuo dirbo iki dešimtmečio pabaigos.

F. Pikabijos draugais tapo Gijomas Apolineras ir Marselis Diušanas. Jis buvo susijęs su Paryžiaus menininkų d'Or sekcija. 1913 m. F. Pikabijos darbai eksponuoti Niujorke. Ta proga F. Pikabija apsilankė Niujorke, jo personalinė paroda atsidarė Alfred Stieglitz galerijoje „291“. 1915 m. F. Pikabija kartu su M. Diušanu dalyvavo dadaistų manifestacijose Niujorke. 1916−1917 m. F. Pikabija gyveno Barselonoje. 1917 m. publikavo savo pirmą poezijos tomą ir pirmą numerį savo leidžiamo žurnalo „391“. F. Pikabija toliau palaikė ryšius su dadaistais Ciuriche ir Paryžiuje, kėlė skandalus parodose, bet 1921 m. atsiribojo nuo dadaistų kaltindamas juos naujoviškumo praradimu. 1922 m. jis apsigyveno Paryžiaus apylinkių Tramblė-siur-Moldr kaime. 1924 m. savo žurnale „391“ užsipuolė A. Bretoną ir siurrealistus.

1925 m. F. Pikabija persikėlė į Muženą Prancūzijos Viduržemio jūros pakrantėje, tapo draugais su JAV rašytoja Gertrūda Stain. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje F. Pikabija grįžo į Paryžių, tapė abstrakčius paveikslus, rašė poeziją. 1949 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda René Drouin galerijoje Paryžiuje. Fransis Pikabija mirė 1953 m. lapkričio 30 d. Paryžiuje. Palaidotas Monmartro kapinėse.

## Kūrinių galerijos

* F. Pikabijos kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* wikiart.org
* the-athenaeum.org
* dadart.com 

## Šaltiniai
* guggenheim.org/ 
* Encyclopaedia Britannica
* Išplėstinė F. Pikabijos biografija (anglų k.)
Šatrija (reikšmės)

**Šatrija (reikšmės)**:

* Šatrija – piliakalnis Telšių rajone;
* Šatrija – upė Žemaitijoje, Telšių ir Kelmės rajonuose; 
* AB „Šatrija“ – siuvimo įmonė;
* „Šatrija“ – Vilniaus vaikų ir jaunimo klubas.
AB Šatrija

**AB Šatrija** – Lietuvos siuvimo įmonė.

## Istorija
Lietuvos TSR metais veikė kaip gamybinis susivienijimas „Šatrija“. Jis vienijo įvairius siuvimo fabrikus. Pvz., Klaipėdos siuvimo fabrikas veikė Klaipėdoje nuo 1946 iki 2002 m., Ariogalos, Šilalės, Skaudvilės filialus. Prie fabriko veikė futbolo klubas FK Šatrija Raseiniai. 1999 m. AB Šatrija kontrolinį akcijų paketą įsigijo SBA koncernas. Prasidėjo įmonės reorganizacija. 
Šiuo metu įmonė AB „Šatrija“ veikia kaip specializuotus drabužius siuvanti bendrovė. 

## Vadovai

Generalinis direktorius Giedrius Grondskis (2015 m. duomenys).

## Šaltiniai
Vilniaus miesto savivaldybės administracija

**Vilniaus miesto savivaldybės administracija** – Vilniaus miesto savivaldybės vykdomoji valdžia.

Vykdo Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimus.

## Šaltiniai
Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė

**Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė** – Vilniaus ligoninė.

## Pavadinimai
* 1944–1946 m. LTSR sveikatos apsaugos liaudies komisariato speciali poliklinika
* 1946–1952 m. LTSR sveikatos apsaugos ministerijos specpoliklinika
* 1952–1965 m. LTSR sveikatos apsaugos ministerijos Vilniaus respublikinė ligoninė
* 1965–1990 m. LTSR sveikatos apsaugos ministerijos ketvirtosios valdybos respublikinė ligoninė
* 1990–1991 m. Respublikinė Vilniaus 2-oji ligoninė
* 1991–2012 m. Vilniaus universitetinė Antakalnio ligoninė
* Nuo 2012 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Antakalnio filialas

## Istorija
1944 m. Vilniuje įsitvirtinus sovietams, buvo įkurta specializuota poliklinika Lietuvos komunistų partijos darbuotojams. 1952 m. įstaiga tapo ligonine.

1990 m. ligoninė neteko savo specialaus statuso, o 2012 m. – prijungta prie Vilniaus miesto klinikinės ligoninės. 2017 m. ligoninė panaikinta.

## Struktūra
* Stacionaras
* Poliklinika

## Direktoriai
* V. Čepaitis
* 1978–2012 m. Adolfas Berūkštis
* 2014–2017 m. Rimvydas Turčinskas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Svetainė (neveikia)
Sportinė aviacija

**„Sportinė aviacija ir Ko“** – vienintelė sklandytuvų gamykla Baltijos šalyse.

Pagrindinė veikla – sklandytuvų, motosklandytuvų projektavimas ir gamyba. Įmonė turi bazinį sertifikatą sklandytuvams, sertifikuoja naujus gaminius. Skrydžiams naudoja Pociūnų aerodromą.

80–90% pardavimų sudaro eksportas.

## Istorija
Idėja apie sklandytuvų gamyklą kilo aviatoriui Vytautui Pakarskui. Jį palaikė SDAALR draugijos vadovas generolas Jonas Žiburkus.

1969 m. įkurtos Prienų eksperimentinė sportinės aviacijos dirbtuvės. Gamykla įteisinta sukūrus ir išbandžius Balio Karvelio sukonstruotą stikloplastį „BK-7 Lietuva“. Sklandymo aparatas tobulintas, gamintas serijomis ir iki 1991 m. pardavinėtas Sovietų sąjungoje.

90–aisiais sustiprėjo konkurencija su užsienio gamintojais. Gamykloje ieškota naujų sprendimų: kuriami aerodinaminiai profiliai, pritaikomi elektriniai varikliai. Lietuviams pirmiesiems pasaulyje ir Europoje pavyko sertifikuoti elektros varikliu varomą sklandytuvą.

2019 m. įmonė pažymėjo 50 metų jubiliejų.

### Pavadinimai
* 1969–1971 m. Prienų eksperimentines sportinės aviacijos dirbtuvės
* 1971–1989 m. Prienų eksperimentines sportinės aviacijos gamykla
* 1989–1995 m. Valstybinė aviacijos gamykla
* 1995–2010 m. AB „Sportinė aviacija“
* Nuo 2010 m. – UAB „Sportinė aviacija ir Ko“

## Gaminiai

Anksčiau įmonė gamino sklandytuvus LAK-12, LAK-14, vaikų mokymui skirtą LAK-16, LAK-20, beuodegį Genesis 2.

Pradėti gaminti sklandytuvai su elektriniu varikliu (grįžti į aerodromą). Iš stiklo pluošto gaminamos priekabos LAK-T5 (sklandytuvų LAK-17A pervežimui, sandėliavimui).

2013 m. Frydrichshafeno aviacijos pramonės parodoje įmonė pristatė ultra lengvos klasės sklandytuvą LAK-17B FES MINI (13,5 m ilgio sparnais). 2014 m. Lenkijoje vykusioje tarptautinėje lengvosios aviacijos parodoje „Pararudniki 2014“ pristatytas 18 metrų klasės sklandytuvas LAK-17B FES (18 m ilgio sparnais).

2022 m. gaminti 15–18 metrų klasės sklandytuvai LAK-17, standartinės klasės – LAK-19 ir atviros klasės – LAK-20. Augant aukštos klasės dviviečių sklandytuvų paklausai, sukonstruotas dvivietis sklandytuvas varžyboms LAK-20T. Į jį galima montuoti moto įrangą.

Įmonė taip pat gamina automobilių bagažines, reklaminius stendus, medžiotojų bokštelius, vėjo jėgainių mentes ir kitus neaviacinius produktus.

## Šaltiniai
Wacław Iwaszkiewicz

**Vaclav Ivaškevič** (1893 m. kovo 14 d. Kaune – 1963 m. vasario 13 d. Londone) – Lietuvos lenkų kilmės Antrosios Lenkijos Respublikos karininkas.

## Biografija
Gimė 1893 m. kovo 14 d. Kaune. Prieš I pasaulinį karą baigė Sankt Peterburgo jūrų pėstininkų kadetų mokyklą ir pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. pradėjo mokytis pilotų mokykloje. 1919 m. vasarį pradėjo tarnauti Lenkijos kariuomenėje, kovo Lenkijos-sovietų kare. 1924 m. kovo 31 d. suteiktas majoro laipsnis, 1924-1928 m. tarnavo Krokuvoje, 1928-1930 m. Lvove, 1930-1936 m. Lydoje. 1930 m. suteiktas papulkininkio laipsnis, 1936 m. pulkininko laipsnis. 1936-1938 m. buvo Demblino aviacijos mokymų centro komendantas. 1939 m. naciams užpuolus Lenkiją vadovavo priešlėktuvinės gynybos grupei *Łódź*. Naciams užėmus Lenkiją pabėgo į Prancūziją. 1940 m. gegužės 18 d. paskirtas Liono–Bron aviacijos mokymų centro komendantu. 1940 m. liepą pabėgo į Jungtinę Karalystę. Mirė 1963 m. vasario 13 d. Londone. 

## Literatūra

* Rocznik Oficerski 1924, Ministerstwo Spraw Wojskowych, Oddział V Sztabu Generalnego Wojska Polskiego, Warszawa 1924, s. 12, 851, 862.
* Rocznik Oficerski 1928, Ministerstwo Spraw Wojskowych, Warszawa 1928, s. 536, 547.
* Rocznik Oficerski 1932, Biuro Personalne Ministerstwa Spraw Wojskowych, Warszawa 1932, s. 228, 743.
* Ewakuacja Centrum Wyszkolenia Lotnictwa z Francji w 1940 r. Relacja płk. pil. Wacława Iwaszkiewicza, wstęp i oprac. dr hab. Andrzej Olejko, Przegląd Historyczno-Wojskowy nr 1 (216), Warszawa 2007, s.151.
Piketas

**Piketas** () – viena iš protesto formų, kai susirinkę žmonės savo nepasitenkinimą susiklosčiusia situacija (pvz., valdžios sprendimais) išreiškia politinio ar visuomeninio turinio plakatais, kalbomis. Piketas yra taikaus pasipriešinimo forma, jo metu negali būti smurto. Piketuoti gali ir vienas asmuo.

## Piketavimas Lietuvoje

Piketo organizavimą Lietuvoje apibrėžia Susirinkimų įstatymas. Juos organizuojant būtina apie tai pranešti savivaldybei. Pranešimą apie susirinkimo organizavimą organizatorius arba jų atstovas paduoda ne vėliau kaip prieš 5 darbo dienas iki numatomo susirinkimo vedimo dienos. Organizatoriai informuoja apie numatomą susirinkimą savivaldybės tarybos vykdomojo organo vadovą ar jo įgaliotą atstovą raštišku pranešimu (pateikiamas ir jo nuorašas), kurį pasirašo ne mažiau kaip du asmenys, kad suderintų susirinkimo vietą, laiką ir sąlygas (dalyvių skaičių, pageidavimus policijai dėl viešosios tvarkos palaikymo ir kt.). 

## Šaltiniai
Vilniaus technologijų ir verslo profesinio mokymo centras

**Vilniaus technologijų ir inžinerijos mokymo centras (TECHIN)** –  profesinė mokykla, esanti Vilniuje. teikia profesinio mokymo paslaugas siekiantiems įgyti IT ir Inžinerijos sektoriuose paklausią profesiją, persikvalifikuoti arba patobulinti jau turimas žinias ir įgūdžius. Įregistruota
2022 metų rugsėjo 1 d. reorganizavus Vilniaus Jeruzalės darbo rinkos mokymo centrą ir Vilniaus technologijų mokymo centrą. Mokymo kalba – lietuvių. 2022 m. dirbo 211 darbuotojai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Svetainė
RK1942

**RK1942** – rajoninis kelias, jungiantis Domeikavos centrinę ir rytines dalis su krašto keliu . Kelio ilgis – 2,5 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelio pradžia – sankryža su . Visu maršrutu eina kaip Bažnyčios gatvė, priklausanti Domeikavos gyvenvietei. Baigiasi ties sankryža su Vandžiogalos pl., kuriuo eina kitas krašto kelias – .

## Maršrutas

|}
|}
RK1903

**RK1903** – rajoninis kelias, jungiantis Akademiją, Noreikiškes su I Kauno fortu. Kelio ilgis – 3,5 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelio pradžia – sankryža su , Akademijos gyvenvietėje. Eina kaip Universiteto gatvė. Praeina pro Aleksandro Stulginskio universitetą. Už universiteto prasideda Noreikiškių gyvenvietė (Šiltnamių gatvė) ir ji tęsiasi iki pat Kauno I forto prieigų, kuri pasibaigia ties trišale sankryža. Ten baigiasi ir šio rajoninio kelio maršrutas. Nuo trišalės sankryžos keliai veda į Kauno miesto dalies Aleksoto skirtingas teritorijas.

## Maršrutas

|}
|}
Emil Nolde

**Emilis Noldė** (tikr. Emilis Hansenas, , 1867 m. rugpjūčio 7 d., Noldės km. – 1956 m. balandžio 15 d., *Seebüll* km.) –  XX a. Vokietijos tapytojas, grafikas, akvarelistas. Ekspresionizmo meno srovės atstovas.  

## Biografija
Emilis Hansenas gimė 1867 m. rugpjūčio 7 d. Noldės kaime (dab. Danijoje pietuose, prie sienos su Vokietija) valstiečių šeimoje. Jaunystėje vertėsi medžio drožinėjimu, kurio išmoko prie Flensburgo. Dirbo drožėju ir piešėju baldų gamybos įmonėse Miunchene, Berlyne ir Karlsrujėje. 1889 m. lankė vakarines klases Karlsrujės dailės mokykloje. 1892−1898 m. jis gyveno Šveicarijoje ir mokė techninio piešimo Industrinio meno muziejuje Sankt Galene. Vėliau tobulinosi piešime ir grafikos technikoje Friedrich Fehr mokykloje Miuchene, bei pas Adolf Holzel Dachau. 1899 m. Hansenas persikėlė į Paryžių, kur lankė Žiuljano akademiją, susipažino su impresionistų ir postimpresionistų kūryba. 1902 m. E. Hansenas gyveno Kopenhagoje, vedė Ada Vilstrup ir pasikeitė pavardę pagal gimtąją vietovę į Noldės. E. Noldė vasaromis gyvendavo Danijos Alseno saloje, o žiemą − Berlyne. P. Noldė kūrė ofortus, tapė ryškių spalvų peizažus, gatvių scenas, portretus. 1906−1907 m. E. Noldė priklausė Dresdeno ekspresionistų grupei *[[Tiltas (grupė)|Die Brücke]]* ir 1910 m. dalyvavo įkuriant Naująją secesiją − dailininkų ekspresionistų draugiją Berlyne.

E. Noldė tapė religinius mistinius  paveikslus, pavyzdžiui, 9 panelių „Kristaus gyvenimas“, imituojančius viduramžių dailės formas. Kūrinys „Pranašas“ (1912) laikomas chrestomatiniu vokiečių ekspresionistinės grafikos pavyzdžiu. Kūrybiškai E. Noldė buvo artimas James Ensor ir Edvard Munch. Po kelionės į Vokietijos Naujosios Gvinėjos koloniją 1913–14 m. per Rusiją, Kiniją ir pietryčių Aziją, E. Noldė apsigyveno Vokietijos pakrantėje, iš pradžių *Utenwarf*, o po to 1927 m. apsistojo *Seebüll* kaime prie Šiaurės jūros, tapė peizažus, gėles. 1927 m. Berlyne buvo išleistas jo grafikos darbų, sukurtų 1910−1925 m., katalogas.  Jis publikavo esė: 1931 m. *Das eigene Leben* ir  1934 m. *Jahre der Kampfe*. 1931 m. buvo išrinktas Prūsijos dailės akademijos nariu. 

Nepaisant to, kad E. Noldė 1920-ųjų pabaigoje ir 1930-ųjų pradžioje rėmė nacionalsocialistų partiją, jo kūriniai buvo įtraukti į nacistų 1937 m. organizuotą „degeneracinio meno“ parodą Miunchene. 1941 m. jam buvo uždrausta tapyti. Nuo 1938 m. iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos E. Noldė slaptai kūrė daugiausiai mažo formato akvareles. Emilis Noldė mirė 1956 m. balandžio 15 d. *Seebüll* kaime (dabar Vokietijoje prie sienos su Danija, Noikircheno dalis). Palaidotas prie savo namo kartu su žmona. Šiame name *Seebüll* kaime įsteigtas Ados ir Emilio Noldės fondas, muziejus.

## Kūrinių galerijos

* wikiart.org
* E. Noldės kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* E. Noldės fondo kūriniai 
* artsy.net

## Šaltiniai
* guggenheim.org/ 
* Encyclopaedia Britannica
* Teito galerijos informacija
* bruecke-museum.de
Compensa koncertų salė

**Compensa koncertų salė** – renginių salė, esanti Vilniuje, Šnipiškėse.

1100 m² ploto salėje įrengta 2300 sėdimų vietų (1200 parteryje, 1100 balkone), stovimų – 3000. Technika pritaikyta televizinių projektų organizatoriams, transliacijoms bei filmavimams. Pavadinta draudimo bendrovės „Compensa“ vardu.

## Istorija
Statyta 2,5 metų, atidaryta 2014 m. gruodį.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Priesmėlis

**Priesmėlis** – gruntas, dirvožemis, nuosėdinė uoliena arba tiesiog nuosėdos, nuogulos sudarytos iš daugiausia aleurito, smėlio bei didesnių dydžių bei molio dydžio dalelių.

Dažniausiai priesmėliu vadinamos glacigeninės kilmės nuogulos, kartais kitos kontinentines kilmės nuosėdinės uolienos. Terminas ypatingai naudojamas kvartero geologijoje, pedologijoje, inžinerinėje geologijoje, archeologijoje ir kt. Skirtingos mokslo šakos terminą interpretuoja savaip. Inžinerinėje geologijoje bei geotechnikoje pagal Sovietų Sąjungos, o dabar Rusijos valstybinį standartą priesmėliu vadinamas gruntas, sudarytas iš molio, dulkio ir smėlio dalelių, kurio plastingumo skaičius IP=1-7%. Lietuvoje perėmus Europos standartus inžinerinėje geologijoje ir geotechnikoje terminas „priesmėlis“ beveik nenaudojamas.

## Panaudojimas

Kaip statybinė medžiaga naudojama, kai statybose reikalingas gruntas, užpildyti tuštumas, duobes, supilti pylimus ir pan. Kartais priesmėlis naudojamas kaip statybinė medžiaga statiniams.
Nikolajus (Jaruševičius)

**Metropolitas Nikolajus** (al secolo **Borisas Dorofejevičius Jaruševičius**, ; 1892 m. sausio 13 d. Kaune – 1961 m. gruodžio 13 d. Maskvoje) – stačiatikių dvasininkas, vyskupas.

## Biografija
Gimė 1892 m. sausio 13 d. Kaune. 1941 m. tapo Voluinės ir Lucko vyskupu.

Naciams įžengus į TSRS tapo Kijevo ir Galicijos vyskupu, bet naciams užėmus ir šias teritorijas perkeltas į Maskvą. 1943 m. rugsėjo 4 d. dalyvavo susitikime su Stalinu, kuriame pastarasis pasiūlė atkurti Maskvos patriarchatą ir išrinkti patriarchą. 1943 m. rugsėjo 8 d. atkūrus patriarchatą tapo šventojo sinodo nariu. 1944 m. paskirtas Kruticų, 1947 m. Kolomnos vyskupu. 1946 m. tapo bažnyčios išorinių ryšių departamento pirmininku. 1950 m. tapo Pasaulio taikos tarybos nariu, kur atstovavo sovietinę ideologiją. KGB ir Stalinas labai vertino B. Jaruševičiaus veiklą, tačiau vėliau dėl vis didesnio pasipriešinimo ateizmui 1960 m. buvo pašalintas iš bažnyčios išorinių ryšių departamento ir vyskupo pareigų Nikitos Chruščiovo įsakymu. Mirė 1961 m. gruodžio 13 d. Maskvoje.

## Literatūra
* Christopher Andrew and Vasili Mitrokhin, The Sword and the Shield: The Mitrokhin Archive and the Secret History of the KGB, (1999). Page 486.
* Златоуст XX века: Митрополит Николай (Ярушевич) в воспоминаниях современников. — СПб., 2003.
* *Сурков С. А.* Митрополит Николай (Ярушевич) — М.: Изд. Об-ва любителей церковной истории, 2012. — 648 с.
* *Чумаченко Т. А.* «Поразила всех нас, как громом, отставка митрополита Николая». Крах одной церковной карьеры // Исторический архив : журнал. — 2008. — № 1. — С. 47—68.

## Nuorodos

* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.)
Philip R. Alstat

**Philip R. Alstat** (1894 m. liepos 15 d. Viekšniuose – 1976 m. lapkričio 29 d. Niujorke) – Lietuvos žydų kilmės JAV rabinas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė 1894 m. liepos 15 d. Viekšniuose. 1898 m. su tėvais emigravo į JAV. Mokėsi Niujorko koledže, 1915 m. baigė Kolumbijos universitetą, 1920 m. žydų teologijos seminariją. Nuo jaunystės priklausė konservatyviesiems rabinams, priklausė pasaulinei sionistų organizacijai. Iki 1955 m. dirbo rabinu įvairiose Niujorko sinagogose, vėliau kalėjimuose, ligoninėse. Buvo JAV sinagogų ir žydų nacionalinio fondo tarybos narys. Nuo 1938 m. iki 1975 m. įvairiuose žydų laikraščiuose turėjo savo skiltį *Strange to Relate*, kur rašė straipsnius apie judaizmą. Mirė 1976 m. lapkričio 29 d. Niujorke.


Vaizdas:Philip Alstat ketuba signing.jpg|Centre
Vaizdas:Philip Alstat.jpg|Nuotrauka naudota *Strange to Relate* straipsniuose


## Literatūra

* Gilbert M. Epstein, Eulogy for Rabbi Philip R. Alstat, Rabbinical Assembly Proceedings, Vol. 39, 1977, pp103-105.
* Philip R. Alstat, Eulogy for Rabbi Alter Abelson, Rabbinical Assembly Proceedings, Vol 29(1965), pp139-141.

## Nuorodos

* JewishGen Lithuania Collection
Broniaus Laurinavičiaus skveras

**Broniaus Laurinavičiaus skveras** – Vilniaus miesto skveras, esantis Žirmūnuose.  

## Istorija
1981 m. netoli dabartinio skvero, judrioje (dab. Žalgirio, Verkių ir Kalvarijų gatvių) sankryžoje neaiškiomis aplinkybėmis žuvo disidentas, Lietuvos Helsinkio grupės narys kunigas Bronius Laurinavičius (1913-1981), persekiotas sovietų specialiųjų tarnybų dėl žodžio laisvės.

2010 m. pastatytas paminklas kunigo atminimui. Skulptorius – prof. Antanas Kmieliauskas.

## Šaltiniai
Ukmergės gatvė

**Ukmergės gatvė** – viena ilgiausių Vilniaus gatvių. Pavadinta Ukmergės vardu. Priklauso Šeškinės seniūnijai, Pašilaičių seniūnijai (nr. 240–400), Žvėryno seniūnijai (poriniai namai nr. 120–128).

Yra prekybos centrai: „BIG“, „Maxima“ (4 tūkst. m²), kitoje kelio pusėje – „Rimi Hypermarket“ parduotuvė (4,8 tūkst. m²), „Norfa“ (3,2 tūkst. m²) ir „Lidl“ (1,4 tūkst. m²).

## Istorija
XVI a. Ukmergės ir Kalvarijų gatvės susiformavo kaip pagrindinės Šnipiškių priemiesčio gatvės.

XX a. aštuntajame dešimtmetyje Šnipiškėse buvo nutiesta nauja gatvė, gavusi Ukmergės g. vardą. 1988 m. ši gatvė pervadinta į Justo Paleckio gatvę, kuri vėliau vėl pervadinta ir Ukmergės g. Senoji gatvė prie Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčios buvo pervadinta į Šnipiškių gatvę.

Nuo 2005 m. vyko Ukmergės ir Geležinio Vilko gatvių sankryžos rekonstrukcija. Šešių eismo juostų pločio Ukmergės gatvė buvo panaudota automobilių eismui centro link. Keturių eismo juostų gatvė prieš sankryžą išplatėjo iki šešių eismo juostų. Viena tapo skirta visuomeniniam transportui, kita naudojama dešiniajam posūkiui į Saltoniškių gatvę.

## Organizacijos
* Verslo centras „Baltic hearts“ (Ukmergės g. 120, LT-08105)
* UAB Cgates (Ukmergės g. 120, LT-08105)
* Degalinė „Ecoil“ (Ukmergės g. 130)
* Automobilių salonai „Vilniaus Vista“ ir „Vytaras“ (Ukmergės g. 137)
* Restoranas „McDonald's Ranga“ (Ukmergės g. 173)
* Degalinė „Statoil Fabijoniškės“ (Ukmergės g. 177)
* Parduotuvė „Maxima X“ (Ukmergės g. 184)
* Labdaros ir paramos fondas „Nežudyk“ (Ukmergės g. 194-15, LT-07170)
* Vilniaus lopšelis-darželis „Varpelis“ (Ukmergės g. 204)
* Verslo centras U219 (Ukmergės g. 219)
* Statyba ir architektūra (Ukmergės g. 222)
* Lietuvos arbitražo teismas (Ukmergės g. 223, LT-07156)
* Restoranas „McDonald's“ (Ukmergės g. 229, LT-07160)
* Restoranas „Hesburger“ (Ukmergės g. 238, LT-07160)
* Parduotuvė „Topo centras“ (Ukmergės g. 240)
* Prekybos centras „Senukai“ (Ukmergės g. 244)
* Degalinė „Livena“ (Ukmergės g. 246)
* Motelis „Paradisė“ (Ukmergės g. 246)
* Parduotuvė „Elesen“ (Ukmergės g. 246A)
* Parduotuvė „Promo Cash&Carry“ (Ukmergės g. 250, LT-06120)
* Baldų salonas „SBA baldai“ (Ukmergės g. 256)
* Parduotuvė „Vokė III“ (Ukmergės g. 279)
* Parduotuvė „Thomas Philipps“ (Ukmergės g. 280b)
* Prekybos centras „Maxima XXX“ (Ukmergės g. 282)
* Orlen Lietuva degalinė (Ukmergės g. 319, LT-08104)
* Prekybos ir pramogų centras BIG, UAB RES MANAGEMENT (Ukmergės g. 369, LT-06327)


Senoji Ukmergės gatvė.jpg|Senoji Ukmergės g.
Baltic Hearts 2 by Augustas Didzgalvis.jpg|Microsoft Lietuva, Cgates
Promo by Augustas Didzgalvis.jpg|Sanitex PROMO Cash&Carry
SBA Ukmergės g. Vilnius.JPG|SBA salonas
Oho teismas by Augustas Didzgalvis.jpg|Vilniaus regiono apylinkės teismas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ukmergės gatvė (Wikimapia)
Maurice Lenz

**Maurice Lenz** (1890 m. kovo 23 d. Kaune – 1974 m. sausio 4 d. Niujorke) – Lietuvos žydų kilmės JAV gydytojas, radiologas. 

## Biografija
Gimė 1890 m. kovo 23 d. Kaune. Studijavo Niujorko universitete ir *Bellevue* ligoninės centre. Baigęs mokslus specializavosi radiacinėje onkologijoje. Mokėdamas rusų, prancūzų, vokiečių, portugalų ir ispanų kalbas buvo aktyvus tarptautinių radiologijos kongresų dalyvis, JAV radiologų atstovas. I pasaulinio karo metu tarnavo JAV karo medikų būryje. Po karo studijavo Freiburgo universitete ir stažavosi Curie institute Paryžiuje. 1925 m. grįžęs į JAV iki 1930 m. dirbo Niujorko *Montefiore* ligoninės radioterapijos skyriaus direktoriumi. Vėliau iki 1955 m. buvo Niujorko *Francis Delafield* ligoninės radiologijos skyriaus vadovas. Mirė 1974 m. sausio 4 d. Niujorke.

## Literatūra

* Stephen Novak (2005). "Maurice Lenz, Personal Papers & Manuscripts". Columbia University, Augustus C. Long Health Sciences Library. Nuoroda tikrinta September 2009.
* Luther W. Brady, MD (Summer 1974). "Maurice Lenz M.D., 1890-1974". American Journal of Radiology.
Wassily de Basil

**Vasilijus de Basilis** (1888 m. rugsėjo 16 d. Kaune – 1951 m. liepos 27 d. Paryžiuje) – Lietuvos rusų kilmės karininkas ir Prancūzijos verslininkas.

## Biografija
Gimė 1888 m. rugsėjo 16 d. Kaune, kaip Vasilijus Voskresenskis. Iki 1919 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kovojo Rusijos-Japonijos kare ir I pasauliniame kare. Vėliau išvyko į Prancūziją, kur pradėjo organizuoti *Ballets Russes* pasirodymus. 1931 m. kartu su René Blum įkūrė baleto artistų trupę *Ballet Russe de Monte Carlo*, tačiau 1934 m. trupė iširo, tačiau netrukus kartu su Sol Hurok įkūrė trupę *Ballets Russes de Colonel W. de Basil*. 1937 m. René Blum įkūrė naują baleto trupę ir perviliojo dalį šokėjų iš V. de Basilio trupės bei padavė V. de Basilį į Londono teismą už baleto pasirodymų kopijavimą ir *Ballet Russe de Monte Carlo* pavadinimo naudojimą. Teismui patenkinus skundą trupės pavadinimas pakeistas į *Covent Garden Russian Ballet*, o 1939 m. į Original Ballet Russe. Nuo 1939 m. pradėjo pasirodymus Australijoje. Mirė 1951 m. liepos 27 d. Paryžiuje.

## Literatūra

* Walker, Kathrine Sorley. De Basil's Ballets Russes (Dance Books Ltd, 2010) ISBN 0-09-147510-4.

## Nuorodos

* Biografija I (rus.) 
* Biografija II (rus.)
* Ballet Russe de Monte Carlo (ang.)
Pauline Newman

**Pauline Newman** (1887 m. spalio 18 d. Kaune – 1986 m. balandžio 8 d. Niujorke) – Lietuvos žydų kilmės JAV visuomenės veikėja, feministė.

## Biografija
Gimė 1887 m. spalio 18 d. Kaune. Po tėvo mirties su motina emigravo į JAV. Būdama 9 metų dirbo teptukų gamykloje. Dar būdama nepilnametė įstojo į Amerikos socialistų partiją. Būdama 15 metų įstojo į literatų socialistų draugiją. Nuo 1907 m. pradėjo organizuoti moterų darbininkių streikus. 1908 m. sausio 1 d. buvo viena iš nuomos streiko organizatorių, kurio metu streikavo apie 10 tūkst. žmonių, tai buvo didžiausias to meto streikas Niujorke, o laikraštis The New York Times P. Newman praminė *East Side Joan of Arc*. Būdama 17 metų išrinkta socialistų partijos Niujorko valstijos atstove. Rinkimų kampanijos metu akcentavo moterų darbininkių gyvenimo sąlygų gerinimą ir balsavimo teisės moterims suteikimą. 1909 m. lapkričio 22 d. suorganizavo Niujorko moterų darbininkių streiką, kurio metu protestavo apie 40 tūkst. moterų. Buvo viena iš tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos įkūrėjų. Nuo 1909 m. iki 1913 m. organizavo streikus visoje šalyje. Vėliau dirbo tarptautinės moteriškų drabužių gamintojų darbininkių profsąjungos sveikatos ir edukacijos centre, kur įvairių gamyklų moterims darbininkėms padėdavo įvairiausiais klausimais. Jos iniciatyva į profsąjungą leista įstoti ir juodaodėms moterims. Buvo aktyvi feministė, siekė panaikinti lytinę diskriminaciją darbo santykiuose ir kitose srityse. Profsąjungoje dirbo iki 1983 metų, mirė 1986 m. balandžio 8 d. Niujorke.  

## Literatūra

* Orleck, Annelise. Common Sense and a Little Fire: Women and Working-Class Politics in the United States, 1900-1965. University of North Carolina Press. 1995. ISBN 0-8078-4511-6.

## Nuorodos

* Biografija I (ang.)
* Biografija II (ang.)
RK1935

**RK1935** – rajoninis kelias, jungiantis Garliavą, Jonučius ir Karkazus.  Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Garliavoje, sankryžoje su Vytauto g. ir krašto keliu . Iki trišalės sankryžos su Karkazų gatve. eina per Garliavą, Ireniškius ir Jonučius kaip Artojų gatvė. Nuo Trišalės sankryžos, Karkazų gatve, maršrutas eina šiauryn link Karkazų ir Seniavos gyvenviečių. Kelias pasibaigia Karkazų gyvenvietėje esančioje trišalėje sankryžoje, nuo kurios keliai eina tolyn link Seniavos, Aleksoto ir Jiesios. Kelio ilgis – 3,2 km

## Maršrutas

|}
|}
Steponas Aleksandras Potockis

**Steponas Aleksandras Potockis** (1651/1652 – 1726/1727 m. rugpjūčio 1 d.) – Lenkijos magnatas ir valstybinis veikėjas, Karūnos armijos pulkininkas, Karūnos didysis medžioklis (1688–1697), Karūnos disdysis sargybinis (1697–1720), Belzo vaivada (1720–1727), Terembovlio (1698), Jablunovsko (1705), Horodoko (1713) ir Kanevo seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, Herbo „Pilawa“ savininkas. Braclavo vaivados Jonušo Potockio (1616/1618–1676) ir Terezės Cetner jaunesnysis sūnus.

## Šeima

Steponas Potockis buvo vedęs du kartus. 1688 metais pirma santuoka buvo su Ana Charlenska, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. 1694 metais vedė antrą kartą Joaną Seniavskytę, Karūnos lauko etmono Mikalojaus Jeronimo Seniavskio (1645–1683) ir Sesilijos Radvilaitės dukterį. Vaikai:

* Mikalojus Bazilijus Potockis (1712–1782), Kanevo seniūnas
* Tereza Potockytė (m. 1765), 1-mas vyras Lenčicos vaivada Jurgis Varšinskis, 2-ras vyras Seradzo vaivada Voicechas Leonas Opalinskis.

## Literatūra
* Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник: Лондон. НТШ, т. XXVII, 1972. 944с., іл.
* Skrzypecki Т. Н. Potok Złoty na tle historii polskich kresów poludniowo-wschodnich.-Opole:Solpress,2010.-256с. ISBN 978-83-927244-4-5 (пол.)
* *S.Barącz*. Pamiątki buczackie.- Lwów:Drukarnia «Gazety narodowej» 1882.-168s.

## Nuorodos

|-
Grūdos hidrografinis draustinis

**Grūdos hidrografinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje; priklauso Dzūkijos nacionaliniam parkui. Apima 1319,09 ha plotą.

Draustinis apima žmogaus nepakeistą Grūdos upės vagą ir ją supantį slėnį nuo Marcinkonių apylinkių iki pat upės žiočių Merkyje. Upelio vaga labai vinguriuota, kilpota. Gausu senvagių. Grūdos slėnyje auga vaistažolės, reti augalai. Draustinio teritorijoje stūkso vaizdingas Šaudzyklos kalnas, auga keletas drevėtų pušų; draustinis apima ir Versminio ežerą ir etnografinį Kašėtų kaimą.

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Lietuvos statybos inžinierių sąjunga

**Lietuvos statybos inžinierių sąjunga** (sutrump. **LSIS**) – Lietuvos profesinė visuomeninė organizacija statybos inžinerinei veiklai Lietuvoje plėtoti ir koordinuoti, veikianti Vilniuje (Antakalnio g. 54-163).

## Istorija
1989 m. rugsėjo 29 d. įvyko steigiamasis suvažiavimas. 

1990 m. kovo 5 d. LSIS buvo oficialiai įregistruota. 

Nuo 2001 m. LSIS yra Europos Statybos Inžinierių Tarybos (, ECCE) tikroji narė.

2013 m. gruodžio 13 d. įvyko VIII suvažiavimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*LSIS puslapis
Kazimieras Garbauskis

**Kazimieras Garbauskis**  (m. 1729 metais) – LDK valstybinis veikėjas, Žemaitijos seniūnas nuo 1710 metų, Lietuvos sargybinis nuo 1703, Žemaitijos vėliavininkas nuo 1690 metų, Sandomiro konfederacijos nuo Žemaitijos kancleris 1704 metais.

## Literatūra

* Actum In Castro Sandomiriensi Sabbatho Ante Festvm Sanctorum Viti et Modesti martyrum proximo, Anno Domini millesimo sptingentesimo quarto, [b.n.s]
* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku spisy opracowali Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba, Kórnik 1994, s. 252.
Stanislovas Vladislovas Potockis

**Stanislovas Vladislovas Potockis** (m. 1732 m. birželio 27 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis medžioklis (1704–1710), Lietuvos didysis sargybinis (1710–1729), Belzo vaivada (1729–1732), Chrubešuvo senūnas, Tarnogrado konfederacijos maršalka.

## Biografija
Lenkijos kilmingos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Pilawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Felikso Kazimiero Potockio (1630–1702) ir Kristinos Liubomirskytės (m. 1669) sūnus. Broliai – Voluinės vaivada Mykolas Potockis, Karūnos didysis sargybinis Juozapas Potockis ir Gribivecko seniūnas Jurgis Potockis.

Daug kartų buvo renkamas pasiuntiniu į seimus. 1704 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju medžiokliu, 1710 metais gavo Lietuvos didžiojo sargybinio pareigybę. 1729 metais Stanislovas Vladislovas Potockis buvo paskirtas Belzo vaivada.

Rašė sonetas.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona buvo Elžbieta Ana Pranciška-Radziminskaitė, Slanimo seniūno Stepono Pranciškaus-Radziminskio duktė. 1712 metais vedė antrą kartą Marijaną Rževuskaitę, Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Mateušo Rževuskio dukterį. Nuo abiejų santuokų palikuonių neturėjo.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Патоцкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 407. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos

|-
Reuben Leon Kahn

**Reuben Leon Kahn** (1887 m. liepos 26 d. Kaune – 1979 m. liepos 22 d. Majamyje) – Lietuvos žydų kilmės JAV gydytojas, imunologas.

## Biografija
Gimė 1887 m. liepos 26 d. Kaune. 1909 m. baigė medicinos studijas Valparaiso universitete. 1913 m. įgijo chemijos magistro laipsnį Jeilio universitete. 1916 m. tapo bakteriologijos mokslų daktaru Niujorko universitete. 1923 m. sukūrė Kahn testą skirtą sifilio ligai nustatyti. 1933 m. už savo mokslinius pasiekimus apdovanotas Newcomb Cleveland prizu. Mirė 1979 m. liepos 22 d. Majamyje.

## Literatūra

* Cobb, W M (1971), "Reuben Leon Kahn, D.Sc., LL.D., M.D., Ph.D., 1887-.", Journal of the National Medical Association (Sep 1971) 63 (5): 388–94, PMC 2608637, PMID 4941263

## Nuorodos

* Biografija (ang.)