open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Keane

**Keane** – anglų piano rock grupė, įkurta 1997 metais. Išleido 4 studijinius albumus – „Hope and Fears“ (2004 m.), „Under the Iron Sea“ (2006 m.), „Perfect Symmetry“ (2008 m.) ir „Strangeland“ (2012 m.) bei mini albumą „Night Train“ (2010 m.), kurie visi pasiekė 1–ą Did. Britanijos albumų topo vietą  ir šiuo pasiekimu susilygino su „The Beatles“ pasiektu rekordu. 

Grupė pasaulyje pardavė virš 10 mln. įrašų.

## Biografija

Grupės šaknys siekia 1995 m., kuomet klavišininkas ir vokalistas Tim Rice-Oxley kartu su būgnininku Richard Hughes ir gitaristu Dominic Scott susibūrė į grupę „The Lotus Eaters“ ir grodavo „U2“, „Oasis“ ar „The Beatles“ dainas. Kai 1997 m. prisijungė vokalistas Tom Chaplin, jie pakeitė pavadinimą į „Cherry Keane“, bet dar tais pačiais metais susitrumpino iki „Keane“ ir ėmė kurti originalias dainas. 1999 m. grupė, neturėdama įrašų firmos kontrakto, išleido pirmą reklaminį singlą „Call Me What You Like“. 2001 m. Dominic Scott paliko grupę. 2002 m. gruodį grupę pastebėjo „Fierce Panda Records“ įkūrėjas bei „Coldplay“ atradėjas Simon Williams ir pasiūlė išleisti pirmą jų komercinį singlą „Everybody's Changing“. 2003 m. vasarą grupė pasirašė kontraktą su „Island Records“. 2004 m. gegužę prieš pat grupės pasaulinį turnė išleistas debiutinis albumas „Hopes and Fears“ debiutavo 1–oje Did. Britanijos topo vietoje ir Top 75–uke išsilaikė 72 savaites. Jis tapo antru geriausiai perkamu tų metų albumu, JK pasiekęs 9 kartus platininio statusą, o pasaulyje jo buvo parduota apie 5,5 milijonus. 2005 metais grupė laimėjo 2 „Brit Award“ – Geriausio britų atlikėjų albumo ir Geriausių britų debiutantų (aplenkę grupes „Muse“ ar „Franz Ferdinand“) kategorijose. Po trijų mėnesių Rice-Oxley gavo „Ivor Novello“ apdovanojimą Metų dainų kūrėjo kategorijoje. 

2011 m. vasario mėn. buvo paskelbta, kad bosistas Jesse Quin, bendradarbiavęs su „Keane“ nuo 2007 m., tapo oficialiu ketvirtuoju grupės nariu.

## Diskografija
### Albumai
*Plačiau žiūr.:* Keane diskografija


Image:HopesandFearsKeanealbumcover.jpg|***[[Hopes and Fears]] ***2004
Image:UTIScover.jpg|***[[Under the Iron Sea]]***2006
File:Keane Perfect Symmetry.jpg|***[[Perfect Symmetry]]***2008
File:Keane Strangeland.jpg|***[[Strangeland]]***2012


## Apdovanojimai
* 2004 m. – „Q Awards“ – Geriausias albumas („Hopes and Fears“)
* 2004 m. – „Premios Onda“ – Geriausia tarptautinė grupė
* 2004 m. – „Ivor Novello“ – Metų kompozitorius (Tim Rice-Oxley)
* 2005 m. – „BRIT Awards“ – Geriausias albumas („Hopes and Fears“)
* 2005 m. – „BRIT Awards“ – Geriausi debiutantai
* 2006 m. – „GQ Awards“ – Metų grupė
* 2008 m. – „Q Awards“ – Geriausia daina („Spiralling“)
* 2008 m. – „Q Best Of 2008“ – Metų albumas („Perfect Symmetry“)
* 2008 m. – „Q Best Of 2008“ – Geriausia daina („Perfect Symmetry“) 
* 2012 m. – „Q Awards“ – Geriausias vaizdo klipas („Disconnected“)

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Keane Music.lt profilis
* Oficialus Keane VEVO vaizdo klipų kanalas
Standing on the Shoulder of Giants

**Standing on the Shoulder of Giant** yra 5 – asis britų roko grupės Oasis albumas, išleistas 2000 m. vasario 28 d.

## Dainos

Albume esančių dainų pavadinimai (visos dainos sukurtos grupės nario Noel Gallagher, išskyrus kur specialiai pažymėta):
# „Fuckin' in the Bushes“ – 3:18
# „Go Let It Out“ – 4:38
# „Who Feels Love?“ – 5:44
# „Put Yer Money Where Yer Mouth Is“ – 4:27
# „Little James“ (Liam Gallagher) – 4:15
# „Gas Panic!“ – 6:08
# „Where Did It All Go Wrong“ – 4:26
# „Sunday Morning Call“ – 5:12
# „I Can See a Liar“ – 3:12
# „Roll It Over“ – 6:31
Gomes

**Gomes** – portugališka pavardė:

* Edmílson Gomes (g. 1976) – futbolininkas, Brazilijos rinktinės gynėjas;
* Nuno Gomes – portugalų futbolininkas;
* Fernando Gomes – portugalų futbolininkas;
* Ryan Gomes – JAV krepšininkas;
* Manuel Teixeira Gomes – Portugalijos prezidentas.
Laimingas skaičius... Kitas

**Laimingas skaičius „Kitas** () – JAV 2006 kriminalinis filmas. Režisierius – Paul McGuigan. Scenarijaus autorius – Jason Smilovic. Pagrindinius vaidmenis atliko: Bruce Willis, Josh Hartnett, Lucy Liu, Morgan Freeman ir Ben Kingsley. Muzika – Joshua Ralph. Montažas – Andrew Hulme. Kinematografija – Peter Slova.

## Aktoriai
: *Aktorius – filmo veikėjas*
* Josh Hartnett – Slevin Kelevra
* Stanley Tucci – Det. Brikowski
* Bruce Willis – Mr. Goodkat (Katinėlis)
* Kevin Chamberlin – Marty
* Oliver Davis – Henry
* Victoria Fodor – Helen
* Morgan Freeman – Bosas
* Sam Jaeger – Nick Fisher
* Ben Kingsley – Rabinas
* Lucy Liu – Lindsey
* Dorian Missick – Elvis
* Michael Rubenfeld – Yitzchok (Fairy)
* Robert Forster – Murphy
* Corey Stoll – Saul
Nuno Gomes

**Nunas Migelis Soarešas Pereira Ribeiras**, žinomas kaip ***Nunas Gomešas*** (; g. 1976 m. liepos 5 d. Porte) – buvęs portugalų futbolininkas, centro puolėjas. Atstovavo Portugalijos vyrų futbolo rinktinei.

## Karjera
Slapyvardį *Gomes* futbolininkas pasirinko savo vaikystės herojaus Fernando Gomeso garbei.

Kitados rungtyniavo tokiuose klubuose kaip Boavista FC, SL Benfica, Fiorentina, SL Benfica, SC Braga, Blackburn Rovers.
## Rinktinė
1996 m. sausio 24 d. debiutavo Nacionalinėje komandoje draugiškose rungtynėse prieš Prancūziją.

Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate, kur per dvejas rungtynes žaidė tik 44 minutes, rungtynėse dėl trečios vietos po Luis Figo baudos smūgiu skersuoto perdavimo įmušė vienintelį portugalų įvartį.

## Iškovoti titulai
;Boavista
* Taça de Portugal: 1996–97 m.
;Benfica
* Primeira Liga: 2004–05, 2009–10 m.
* Taça de Portugal: 2003–04 m.
* Taça da Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11 m.
* Supertaça Cândido de Oliveira: 2005 m.
;Fiorentina
* Coppa Italia: 2000–01 m.
;Portugalija
* UEFA Europos čempionatas – 2 vieta: 2004 m.
* UEFA Europos U-18 čemponatas: 1994 m.
;Asmeniniai
* Primeira Liga metų žaidėjas: 1998–99, 1999–2000 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
Eugenijus Meškauskas

**Eugenijus Meškauskas** (1909 m. kovo 1 d. Aukštrakiuose, Šimkaičių valsčius, Raseinių apskritis – 1997 m. spalio 9 d. Vilniuje) – sovietinių laikų lietuvių filosofas, profesorius. Daugiausia nagrinėjo marksistinės metodologijos, pažinimo, ideologijos klausimus.

## Biografija
Gimė ūkininkų šeimoje. 1927 m. baigė Raseinių gimnaziją, trečios gimnazijos laidos absolventas. Priklausė Ateitininkų kuopai, buvo jos pirmininkas. Nuo 1927 m. Lietuvos universiteto Teisės fakultete studijavo teisę. 1928 m. sudegė jo tėvų ūkis ir iš namų paramos nebegavo, todėl nuo 1929 m. pradėjo versti knygas iš užsienio kalbų, pirmiausia iš rusų. 1930–1931 m. vienas studentų marksistinės draugijos „Aurora“ organizatorių ir veikėjų. 1931 m., kai iki diplominio darbo gynimo buvo likę vos keli mėnesiai, nutraukė studijas ir pradėjo dirbti sekretoriumi advokato kontoroje, kooperatinėje bendrovėje „Pienocentras“. Dvejus metus tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1937 m. vedė Michaliną Navikaitę (1907–1990) ir vėl įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą (VDU). Jį baigė tik 1940 m. pabaigoje. 1940 m. birželio 25 d. paskirtas Justo Paleckio, po Lietuvos okupacijos ėjusio Lietuvos prezidento pareigas, sekretoriumi.

1940–1941 m. VDU dėstė marksizmą-leninizmą. 1941 m. birželio mėn., prasidėjus karui, kartu su šeima pabėgo į Maskvą. 1942–1944 m. laikraščio „Tarybų Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas. 1944–1995 m. dėstė Vilniaus universitete: 1944–1947 m. Marksizmo-leninizmo pagrindų katedros, nuo 1947 m. Filosofojos katedros dėstytojas, 1949 m. docentas. 1947–1956 m. VU Istorijos ir filologijos fakulteto dekanas, 1956–1959 m. VU prorektorius mokymo reikalams, 1956–1987 m. Filosofijos katedros vedėjas, nuo 1982 m. profesorius. 1955 m. filosofijos mokslų kandidatas.

## Mokslinė veikla
Tyrinėjo pažinimo (erdvės, laiko, materijos, vystymosi ir kt. sąvokas, praktikos vaidmenį pažinimo procese), mokslo metodologijos, determinizmo, materializmo, dialektikos, visuomeninės sąmonės, ideologijos teorijos problemas. Yra parašęs knygų, paskelbęs straipsnių apie filosofijos metodologinį turinį, iš pažinimo teorijos, ideologijos teorijos, filosofijos istorijos.

Daugelis svarbiausių publikacijų išspausdinta „Problemų“ numeriuose. Savo publikacijose aiškinosi daugybę filosofinių klausimų bei sampratų: „Erdvės ir laiko problema filosofijoje“ („Problemos“, 1977, Nr. 2 (20), p. 13-15), „Dialektinė vystimosi proceso samprata“ („Problemos“, 1987, Nr. 36, p. 5-13). Rašė ne tik šiame žurnale, bet ir daugelyje kitų mokslinių žurnalų. Savo nuomonę dėstė žurnalo „Mokslas ir gyvenimas“ numeriuose.

## Bibliografija
* Metodologiniai marksistinės filosofijos bruožai / Eugenijus Meškauskas, Krescencijus Stoškus, Justinas Karosas, Jūratė Skersytė. – Vilnius: Mintis, 1981. – 189 p.
* Marksistinės filosofijos metodologinė apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1988. – 146 p. – ISBN 5-417-00026-4

## Įvertinimas
* 1965 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1996 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Profesorius Eugenijus Meškauskas: asmenybė ir veikla / Česlovas Kalenda. – Vilnius: Margi raštai, 2018. – 132 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-09-486-9
Justinas Pilyponis

**Justinas Pilyponis** (1907 m. lapkričio 24 d. – 1947 m. liepos 4 d.) – prozininkas, vienas nuotykinės, detektyvinės ir fantastikos žanro lietuvių literatūros pradininkų.

Gimė Trakų apskrities Žiežmarių valsčiaus Kertauninkų kaime, penkerius metus mokėsi Kauno pirmojoje gimnazijoje, tačiau jos nebaigė. Nuo 1926 m. dirbo įvairiose Marijampolės, Kėdainių ir Kaišiadorių apskričių miškų urėdijose.

Antrojo pasaulinio karo metu gyveno Kaune, dirbdamas Miškų ūkio generalinėje direkcijoje; nuo 1944 m. rudens – Marcinkonių miškų urėdijoje ir Kėdainiuose vartotojų kooperacijos sistemoje. Mirė Kėdainiuose, palaidotas Kauno gatvės kapinėse. Mirties priežastis – greitoji džiova.

## Kūryba
Pirmoji rašytojo publikacija buvo apsakymas, 1927 m. išspausdintas savaitraštyje „Šaltinis“. Kūriniuose išlaikoma intriga, tačiau mažoka vaizdingos aplinkos, trūksta psichologinės motyvacijos. Kai kurios publikacijos leistos Justo Gesiulio slapyvardžiu. Be romanų, J. Pilyponis dar išspausdino keletą feljetonų bei apysakų laikraštyje Rytų Lietuva ir mėnraštyje Ugniagesis.

## Bibliografija
* „Kelionė aplink Lietuvą per 80 dienų“ (1928 m.),
* „Klubas nepatenkintų žmonomis“ (1929 m.),
* „Juodoji kaukė“ (1929 m.),
* „Kamera 5 N“ (1930 m.),
* „Iš mano raisto“ (1930 m.),
* „Antrasis pasaulio tvanas“ (1930–1934 m.),
* „Amžinas Žydas Kaune“ (1934 m.),
* „Kaukolė žalsvame čemodane“ (1934 m.),
* „Kunigaikštis be praeities“ (1936 m.),
* „S.O.S. 123 oro eskadrilė“ (1936 m.),
* „Keturių brangakmenių grobikas“ (1937 m.),
* „Raudonosios komisarės meilė“ (1938 m.),
* „Vampyras iš Brijači pilies“ (1939 m.),
* „Paslaptingas svetys iš Indijos“ (1939 m.).
* „Maceikų kraujas“ (1939 m.).

## Šaltiniai
Philip Cocu

**Filipas Džonas Viljamas Koku** (g. 1970 m. spalio 29 d.) – buvęs Nyderlandų futbolininkas, saugas. Atstovavo nacionalinei rinktinei. 

## Karjera

## Rinktinė
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1996 m. balandžio 24 d.

Su rinktine žaidė 2006 m. pasaulio čempionate. Iš rinktinės pasitraukė po 2006 m. pasaulio čempionato.

## Iškovoti titulai
* Nyderlandų čempionas: 1997, 2005, 2006
* Ispanijos čempionas: 1999
* Nyderlandų taurė: 1996, 2005
* Nyderlandų super taurė: 1996, 1997
* Europos Supertaurė: 1998

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Juodoji mirtis

**Juodoji mirtis** – maro ligos protrūkis, daugiausiai gyvybių nusinešusi pandemija rašytinėje žmonijos istorijoje. Jos metu mirė 75–200 mln. žmonių  Šiaurės Afrikoje ir Eurazijoje. Europoje juodoji mirtis truko 1347–1351 m. Jos metu išmirė trečdalis Europos gyventojų, t. y. apie 34 milijonus žmonių. Pandemiją sukėlė bakterija *Yersinia pestis*. Ši bakterija sukelia marą, kuris gali būti trijų formų: buboninis, septiceminis ir pneumoninis. Maro suskirstymas remiasi *Yersinia pestis* bakterijų patekimo į žmogaus organizmą būdais. Buboninio maro, kuris buvo labiausiai paplitęs, atveju bakterija patenka į limfinę sistemą. Septiceminis maras kyla dėl kraujo užkrėtimo, o pneumoninio maro metu bakterija patenka į plaučius.

Juodoji mirtis yra antroji rašytiniuose šaltiniuose minima maro pandemija po Justiniano maro 542–546 m.

Juodoji mirtis atsirado Centrinėje ar Rytų Azijoje, iš kur ji keliavo Šilko keliu. Ji pasiekė Krymą 1347 m. Iš čia ji tikriausiai buvo pernešta blusų, kurių turėjo juodosios žiurkės, įsmukusios į genujiečių laivus. Jais maras išplito po Viduržemio jūrą, pasiekė Afriką, Vakarų Aziją ir likusią Europą per Konstantinopolį, Siciliją. Dabartiniai įrodymai patvirtina teoriją, kad sausumoje marą platino žmoginė blusa, sukėlusi pneumoninį marą. Tai paaiškintų greitą pandemijos plitimą negu žiurkių blusų platinamas buboninis maras.

Beveik tuo pat metu pandemija plito didžiojoje Azijos dalyje. Kartu sudėjus Kinijos, Indijos ir musulmoniškų kraštų aukas, žuvo apie 75 milijonai žmonių. Juodoji mirtis stipriai paveikė Europos populiaciją ir negrįžtamai pakeitė Europos socialinę kultūrą. Dėl maro buvo kaltinami ir persekiojami žydai, musulmonai, svetimšaliai, elgetos ir raupsuotieji.

Juodoji mirtis kartojosi įvairiose pasaulio vietose iki XIX a. pradžios.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija

**Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija** (**VDU ŠA**) – Vytauto Didžiojo universiteto akademinis padalinys. Įkurtas 2019 m. sausio 1 d. prie Vytauto Didžiojo universiteto prijungus Lietuvos edukologijos universitetą.

## Pavadinimų kaita
* 1935–1939 m. Respublikos pedagoginis institutas
* 1939–1992 m. Vilniaus (Tautų draugystės ordino valstybinis) pedagoginis institutas
* 1992–2011 m. Vilniaus pedagoginis universitetas
* 2011–2018 m. Lietuvos edukologijos universitetas
* nuo 2019 m. Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija

## Istorija
1935 m. rugsėjo mėn. Lietuvos vyriausybė įsteigė pirmąją aukštąją pedagoginę mokyklą – dvimetį pedagoginį institutą Klaipėdoje, kurio pagrindinis uždavinys buvo rengti mokytojus reformuotai pradinei mokyklai ir plėtoti pedagoginius mokslus Lietuvoje. 1939 m. kovo mėn. Vokietijai užgrobus Klaipėdos kraštą, Pedagoginis institutas įsikūrė Panevėžyje, o tų pačių metų lapkričio mėn. perkeltas į Vilnių ir pavadintas Vilniaus pedagoginiu institutu.

1941 m. gegužės mėn. institutas pertvarkytas į keturmetę aukštąją mokyklą. 1943 m. kovo mėn. uždarytas, 1944 m. atkurtas. 1944–1946 m. prie jo veikė Vilniaus mokytojų institutas. 1945 m. pradėjo veikti neakivaizdinis, 1966 m. vakarinis skyrius. 1960 m. pastatyti nauji rūmai, 1978 m. fizikos korpusas. 1992 m. gegužės 20 d. LR Aukščiausioji Taryba suteikė institutui universiteto statusą, patvirtino universiteto statutą ir nuo tada jis vadintas Vilniaus pedagoginiu universitetu. 2011-2018 m. Lietuvos edukologijos universitetas.

2019 m. sausio 1 d. Lietuvos edukologijos universitetas prijungtas prie Vytauto Didžiojo universiteto.

## Struktūra

### Programų grupės
* Kalbinio ir meninio ugdymo programų grupė
* Socialinio ugdymo programų grupė
* Sporto ir gamtamokslio ugdymo programų grupė
* Ikimokyklinio ir pradinio ugdymo programų grupė

## Direktoriai ir rektoriai

* 1935–1937 m. Vytautas Soblys
* 1937–1940 m. Mečislovas Mačernis
* 1940–1941 m. Jonas Laužikas
* 1941–1943 m. Albinas Liaugminas
* 1944 m. Jonas Alekna
* 1944–1945 m. Povilas Brazdžiūnas

* 1945–1946 m. Jonas Laužikas
* 1946–1947 m. Antanas Šurkus
* 1947–1948 m. Adolfas Jucys
* 1948–1950 m. Jonas Šalkauskas
* 1951–1955 m. Marcelinas Ročka
* 1955–1960 m. Juozas Mickevičius

* 1960–1979 m. Vytautas Uogintas
* 1979–1989 m. Jonas Aničas
* 1989–1993 m. Liudvikas Saulius Razma
* 1993–2003 m. Antanas Pakerys
* 2003–2018 m. Algirdas Gaižutis
* 2018–2019 m. Vilija Salienė

## Kancleriai
* 2019–2020 m. Vilija Salienė
* nuo 2020 m. Lina Kaminskienė 

## Taip pat žiūrėti
* Sąrašas:Lietuvos edukologijos universiteto Tarybos nariai

## Išnašos

## Nuorodos

* VDU Švietimo akademijos interneto svetainė
Alseikos

**Alseikos** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Švėkšnos, prie kelio Švėkšna-Veiviržėnai; per kaimą teka upelė Alsė (Švėkšnalės kairysis intakas), vakariniu pakraščiu – Švėkšnalė (Ašvos deš. intakas). Ribojasi su Kalnalio, Stirpeikų, Jonikų ir Jurizdikos kaimais. Alseikų vakariniame pakraštyje yra kapinaitės, dar vadinamos Maro kapais, apaugusios ąžuolais (plotas 1 ha).

## Etimologija

Kaimo vardas siejamas su pratekančiu Alsės upeliu (vandenvardinis vietovardis), nors gali būti kilęs ir iš pavardės *Alseika* („dusuliu sergantis žmogus“).

## Istorija

Alseikų kaimas (*služba Olseykiow*) minimas 1644 m. Švėkšnos dvaro inventoriuje. Gyveno 7 šeimos. 1695 m. – 9 šeimos.

XVIII a. pradžioje Švėkšnos dvaro valdytojai Grotusai už skolas Alseikų kaimą užstatė Švėkšnos klebonui Jurgiui Kazimierui Mordel-Voitkevičiui, o vėliau, kai dvarininkai neatidavė skolos, kaimas buvo paskirtas steigiamai altarijai.

1904 m. Alseikose pas ūkininką Urboną Švėkšnos grafas Adomas Pliateris atlydėjo savo svečius Vilniaus generalgubernatorių kunigaikštį P. Sviatopolk-Mirskį, vėliau buvusį Rusijos Vidaus reikalų ministrą, Kauno gubernatorių Veriovkiną, prancūzų mokslininką Joseph de Baye (1853–1931 m.), tyrinėjusį lietuvių tautą ir jos papročius; jiems čia buvo surengtos kaimiškos vaišės ir pasisvečiavimas; jie gėrėjosi žemaičių tautiniais rūbais, dainomis ir šokiais ir stebėjosi kaimiečių svetingumu ir vaišingumu, taip pat Urbono gražiu ūkiu.

Pirmo pasaulinio karo metu (1915 m. kovo 13 d.), vokiečiams užimant Švėkšną, Alseikų kaime vyko smarkus vokiečių ir rusų dalinių susišaudymas.

1938 metų pavasarį Alseikose, ūkininko Bliūdžiaus sodyboje, vyko studentų ateitininkų šventė, kurioje dalyvavo studentai iš Klaipėdos Prekybos ir Pedagoginio institutų, Kauno Vytauto Didžiojo universiteto, Dotnuvos Žemės ūkio akademijos.

1958–1972 m. Alseikose buvo „Švėkšnos“ tarybinio ūkio skyriaus raštinė, 1967 m. pastatyti ūkio grūdų ir chemikalų sandėliai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Alseikose gimė:
* Stasys Poška (1925–2013), pedagogas, laisvės kovų dalyvis, visuomenės ir politikos veikėjas;
* Adelė Rauktytė-Judeikienė (g. 1936 m.), pedagogė, Lietuvių kalbos instituto darbuotoja;
* Sigitas Poškus (1957–2021), pedagogas, poetas.

## Šaltiniai

* Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka. Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
* Petras Sūdžius. Klaipėdos krašto kaiminystėje // Sudarytojas P. Čeliauskas. Švėkšna atsiminimuose, K., Aušra. 1999. P. 134.
* Alicija Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974. P.:90-91, 284, 291, 447.
Mažasis nakviša

**Mažasis nakviša** (*Nyctalus leisleri*) – šikšnosparnių rūšis, priklausantis *Nyctalus* genčiai. Ilgis iki 6,8 cm, išskleistų sparnų ilgis 32 cm. Paplitę kaip ir rudieji nakvišos didžiojoje Europos dalyje, išskyrus šiaurę – Skandinavijoje nesutinkami. Be to paplitę vakarų ir pietų Azijoje (iki Himalajų regiono), šiaurinėje Afrikoje, Madeiros ir Kanarų salose.

Gyvenomos ekosistemos atitinka rudųjų nakvišų, nors ši rūšis labiau linkusi į atvirą mišką. Skirtingai nuo rudųjų nakvišų mažųjų nakvišų kailis sudarytas iš dviejų spalvų plaukų, kurie yra juosvai ir rausvai rudi (paprastai tamsesni nei rudųjų nakvišų). Apatinė kūno dalis yra gelsvai ruda. Sparnai ilgi ir siauri.

## Nuorodos
* Mažasis nakviša (Nyctalus leisleri Kuhl) 
* Mažasis nakviša (lot. Nyctalus leisleri)
Švedų savanoriai Lietuvoje

**Švedų savanoriai Lietuvoje** – karininkai iš Švedijos, dalyvavę kuriant Lietuvos kariuomenę, taip pat ir nepriklausomybės kovose.

Švedų kareiviai ir karininkai kaip savanoriai dalyvavo visų po I Pasaulinio karo sugriuvus Rusijos imperijai susikūrusių valstybių Pabaltijyje (Suomija, Estija, Latvija, Lietuva) nepriklausomybės kovose. Didžiausias jų indėlis buvo Suomijos nepriklausomybės kovose, kur buvo suformuota apie tūkstantį karių turėjusi Švedų brigada.

Į Lietuvą vyko tik švedų karininkai. Švedų savanoriai, daugiausia prisidėję prie Lietuvos kariuomenės kūrimo, buvo: O. Dahlbeckas, F. Arnbergeris, K. Haegeris, M. Ekstroemas. F. Arnbergeris grįžęs iš Lietuvos švedų spaudoje gyrė lietuvių karius, teigė, kad jie niekuo nenusileidžia švedų kareiviams, o juk Lietuvos kariuomenė dar labai jauna, ką tik susiformavusi. 

Reikšmingiausias švedų savanorių Lietuvoje indėlis priklauso Olofui Dahlbeckui, pirmajam Švedijoje karo lakūnui. Jis atvyko į Lietuvą 1919 m. pavasarį ir išbuvo čia apie pusmetį. Atvykęs į Lietuvą O. Dahlbeckas gavo majoro laipsnį ir buvo paskirtas Lietuvos kariuomenės Aviacijos dalies inspektoriumi. O. Dahlbeckas prižiūrėjo Lietuvos karo aviacijos organizavimą, pats dalyvavo kai kuriose karinėse operacijose. Lietuvos nupirkti "Fokker D.VII" tipo vokiški lėktuvai daugiausia buvo naudojami žvalgybai, tačiau O. Dahlbecko vadovaujami Lietuvos lakūnai rengė ir bombardavimus kovų su Raudonąja Armija metu, iš kurių reikšmingiausias buvo priešo pajėgų prie Panevėžio geležinkelio bombardavimas. Nesėkmingai siūlė įsteigti atskirą aviacijos mechanikų mokyklą. 1919 m. pabaigoje, prasidėjus nesutarimams su Aviacijos dalies vadovybe, jo tarnybos sutartis nebuvo pratęsta ir gruodžio 1 d. majoras C. O. Dahlbeckas buvo atleistas iš Lietuvos kariuomenės pasibaigus sutarčiai. O. Dahlbeckas parengė Lietuvos karo aviacijos reorganizavimo planus, kurie buvo įgyvendinami jau jam išvykus iš Lietuvos.

## Išnašos
Krabas

Žodžiu **krabas** apibūdinamas keletas skirtingų dešimtkojų vėžių grupių, turinčių santykinai trumpą kūną ir storą egzoskeletą. Kūnas trumpas todėl, kad beveik visų krabų pilveliai trumpi ir palenkti po galvakrūtine, todėl jų nematyti. 
Kai kurie krabais vadinami vėžiagyviai, pavyzdžiui, krabas atsiskyrėlis, iš tikrųjų priklauso ne krabams, o vėžiams atsiskyrėliams (*[[Paguroidea]]*). Tokias rūšis nuo krabų galima atskirti pagal jų pilvelio asimetriją (asimetriškumas būdingas vėžiams atsiskyrėliams, kurie pilvelį slepia pilvakojų kriauklėse).
 
## Fizinės charakteristikos
Krabai turi penkias poras kojų, kurių pirma pora virtusi į žnyples ir dažniausiai suplotą kūną. Krabų lytį galima nustatyti pagal pilvelio formą: patelių jis žymiai platesnis. Krabai dažnai vaikšto šonu, nors šiaip gali eiti visomis kryptimis. Dauguma gyvena sūriame vandenyje, bet yra ir gėlavandenių rūšių.

## Krabų žūklė
Krabų žūklė yra ekonomiškai reikšmingas verslas – per metus jūrose jų sugaunama apie 1&frac12; milijonų tonų. Daugiausia (apie penktadalį visų krabų) sugaunama *[[Portunus trituberculatus]]*.

## Lietuvos krabai
Baltijos jūroje ties Lietuvos krantais aptiktos dvi krabų rūšys:
*Gauruotažnyplis krabas (*Eriocheir sinensis*)
*Dumblinis krabas (*Rhithropanopeus harrisii*)
Junkilai

**Junkilai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Užvenčio, prie kelio  ir kelio Junkilai–Nemakščiai, 25 km į šiaurę nuo Kelmės. Seniūnaitijos centras. Yra parduotuvė, biblioteka, kultūros namai, veikia kaimo bendruomenė.

Netoli kaimo auga Pabutkalnio ąžuolas, dar vadinamas Jungirio ąžuolu. Per kaimą teka Varmės intakas Kruteklis (Ventos baseinas) ir jo intakas Kraujupis.

## Istorija

Prie kaimo yra Junkilų kapinynas. 1950–1992 m. buvo „Naujo kelio“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

1923 m. įkurta pradžios mokykla, 1949–1959 m. septynmetė, vėl Junkilų pradinė mokykla, XXI a. pradžioje Užvenčio mokyklos skyrius.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dešimtkojai vėžiai

**Dešimtkojai vėžiai** (*Decapoda*) – aukštesniųjų vėžiagyvių būrys. Jie turi penkias poras kojų. Iš tikrųjų dešimtkojai vėžiagyviai turi aštuonias poras krūtininių galūnių, bet trys priekinės poros laikomos ne kojomis, o burnos dalimis. Pirmoji kojų pora dažnai būna virtusi žnyplėmis. Iš Lietuvos vandenyse aptinkamų šešių rūšių, tik viena rūšis vietinė (upinis vėžys).

* Krabai (*Brachyura*)

## Dešimtkojai vėžiagyviai Lietuvoje
Lietuvoje aptinkamos 6 rūšys: 1 vietinė, 5 introdukuotos ar tapusios invazinėmis. 
### Lietuvos vietiniai dešimtkojai vėžiagyviai
# Plačiažnyplis vėžys arba upinis vėžys (*Astacus astacus*). Natūraliai Lietuvoje paplitusi, bet sparčiai nykstanti rūšis. 
### Introdukuoti ir invaziniai dešimtkojai vėžiagyviai Lietuvoje
# Siauražnyplis vėžys (*Astacus leptodactylus*). Introdukuotas XIX a. pabaigoje. Jų arealas Europinė Rusija ir Artimieji Rytai.
# Žymėtasis vėžys (*Pacifastacus leniusculus*). Lietuvoje naikintina, invazinė rūšis (atvežta į Lietuvą 1972 m.). Jų natūralus paplitimo arealas Šiaurės Amerikos žemyno vakarai.
# Rainuotasis vėžys (*Orconectes limosus*). Lietuvoje naikintina, invazinė rūšis. Jų natūralus paplitimo arealas Šiaurės Amerikos žemyno rytų pakrantė.
# Gauruotažnyplis krabas (*Eriocheir sinensis*). Natūralus jų paplitimo arealas Rytų Azijos pakrančių estuarijose.
# Dumblinis krabas (*Rhithropanopeus harrisii*). Natūralus jų paplitimo arealas Šiaurės Amerikos pietrytinės pakrantės palei Teksasą, Floridą – estuarijose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos vėžiai
Ašmena (upė)

**Ašmena** arba **Ašmenka** () upė Baltarusijoje, Gardino srityje, Vilijos kairysis intakas. Prasideda Ašmenos aukštumoje, netoli Mūrinės Ašmenos. Teka šiaurės kryptimi aukštumomis, žemupyje patenka į Vilijos–Naručio žemumą. Įteka į Viliją ties Markūnais. Prateka Ašmenos miestą.

Slėnio plotis 1–1,5 km. Salpa lygi, 200–300 m pločio, joje yra keletas ežerų (didžiausias Ryžajės). Vagos plotis aukštupyje 3–5 m, žemiau – 15–20 m. Krantai statūs, žemupyje apaugę krūmais. Upė patvenkta, sudarytas Računo tvenkinys.

Intakai: Graužė, Panarka, Sikunia, Sikunka, Alianka (dešinieji), Aluošia, Kernava (kairieji).

Spėjama, kad upėvardis gali būti dubletinis kamieno *akmen-* variantas (plg.  „akmuo“).

## Šaltiniai
Gervėčiai

**Gervė́čiai**  (, ) – kaimas vakarų Baltarusijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, 70 km į rytus nuo Vilniaus, prie Aluošios upės. Stovi bažnyčia, vandens malūnas. Gervėčių parapijoje veikia Gervėčių vidurinė mokykla (mokoma rusiškai, bet 1-2 kartus per savaitę dėstoma ir lietuvių kalba). Pradėtas statyti lietuvių kultūros ir švietimo centras perkeltas į Rimdžiūnus.

Baltarusijos lietuvių etninių žemių centras. 15-a išlikusių lietuviškų kaimų bendrai dar vadinami Gervėčių kraštu.

## Istorija

Pasak M. Strijkovskio, Gervėčiai įkurti 1271 m. Pirmąkart minimi 1511 m., ši įkūrimo data laikoma tikrąja, kai Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Senojo sūnus, Gervėčių dvarą užrašė Vilniaus vyskupams kaip stalo dvarą. 1526–1536 m. pastatydinta pirmoji medinė bažnyčia. XVIII a. prie bažnyčios veikė pradžios mokykla.

Nuo 1795 m. Gervėčiai priklausė Rusijos imperijai. 1797 m. Rusijos valdžia dvarą konfiskavo ir padovanojo grafui  O. Šuazeliui-Gufjė; šis dvarą 1801 m. pardavė Vilniaus pakamariui M. Domeikai. XIX a. Gervėčiai buvo miestelis Ašmenos apskrityje, 1899–1903 m. pastatyta mūrinė neogotikinė Gervėčių Švenčiausios Trejybės bažnyčia, viena gražiausių tuometinėje Rytų Lietuvoje, dabar didžiausia katalikų bažnyčia Baltarusijoje (61 m aukščio). Ji nenukentėjo per II pasaulinį karą.

1921–1939 m. Gervėčius valdė Lenkija, 1939 m. jie priskirti Baltarusijos TSR. Nuo 1942 m. balandžio iki 1944 m. vokiečių okupacinė administracija Gervėčius buvo priskyrusi Lietuvos generalinei sričiai. 

## Gyventojai

1996 m. Gervėčiuose buvo 586 gyventojų, apie trečdalis jų – lietuviai.

### Lietuviai

Iki XIX a. vidurio Gervėčiai buvo lietuvių etnografiniame plote. Vietos lietuvių tautinis atbudimas sietinas su vargonininko J. Petrausko šeimos, taip pat klebono A. Jakavonio lietuvybės žadinimo veikla. 1921–1928 m. Gervėčių lietuviai kovojo su Lenkijos administracija dėl lietuviškų pamaldų bažnyčioje. 1921 m. ir 1927 m. suimtas bei kalintas, vėliau iškeltas į kitą parapiją lietuvių klebonas Ambraziejus Jakavonis; nuo 1927 m. lietuvių pamaldos vyko kartą per mėnesį.

1921–1924 m. miestelyje veikė lietuvių mokykla, nuo 1922 m. ją globojo Ryto draugija. Veikė Blaivybės, Lietuvių ūkio, Šv. Kazimiero draugijų skyriai. Lietuviškos mokyklos, vėliau skaityklos, iki 1936 m. veikė apylinkės kaimuose – Galčiūnuose, Gėliūnuose, Giriose, Miciūnuose, Mockose, Petrikuose, Rimdžiūnuose; lenkų valdžios uždarytos. Prie mokyklų buvo įsteigti vakariniai kursai suaugusiesiems, skaityklos, skaitytos paskaitos, rengti vaidinimai. 1942–1944 m. Gervėčių apylinkėse buvo atkurtos kai kurios lietuviškos mokyklos, o miestelyje įkurta progimnazija. Nuo 1956–1957 m. lietuvių kalba leista mokyti pradinėse klasėse; vyresniesiems lietuvių k. dėstyta tik kaip mokomasis dalykas. XX a. devintojo dešimtmečio pabaigoje Gervėčiuose įkurta lietuvių vidurinė mokykla.

Gervėčių lietuvių šnekta, tirta 1951 m., 1970 m., priklauso vilniškių tarmei.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* https://globustut.by/gervyaty/
Siauralapis gyslotis

**Siauralapis gyslotis** (*Plantago lanceolata*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos augalas.

Daugiametis. Aukštis 10-15 cm. Žiedstiebis vagotas. Lapai siauri, lancetiški. Žiedynai trumpi. Dulkinės šviesiai geltonos. Sėklos iki 3 mm ilgio, pradeda bręsti liepos mėn. pradžioje. Žydi gegužės – rugsėjo mėn.

Lietuvoje dažna rūšis. Auga ganyklose, sausose pievose, dykvietės, dirvonuose. Dažna apdirbamos žemės piktžolė.
Rausvoji posmiltė

**Rausvoji posmiltė** (*Spergularia rubra*) yra vienmetis gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos augalas. Aukštis 5-25 cm. Žydi gegužės-rugsėjo mėn. Lapo višūnėje yra spyglelis.

Kilusi iš Europos ir Azijos, tačiau šiuo metu auga ir Šiaurės bei Pietų Amerikoje, taip pat Australijoje kaip introdukuota rūšis. Lietuvoje dažna rūšis. Auga įvairiose aplinkose – dirvonuose, dykvietėse.
Krabai atsiskyrėliai

**Krabai atsiskyrėliai** (arba ***vėžiai atsiskyrėliai***; ) – dešimtkojų vėžių antšeimis, pasižymintys tuo, kad daugelis rūšių slepia savo minkštus pilvelius kriauklėse.

## Klasifikacija
Vėžiams atsiskyrėliams priskiriamos 6 šeimos.

## Šaltiniai
Šliaužiantysis vėdrynas

**Šliaužiantysis vėdrynas** (*Ranunculus repens*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, vėdrynų (*Ranunculus*) genties augalas. Paplitęs Europoje ir Šiaurės Amerikos šiaurės vakarinėje dalyje palei Ramųjį vandenyną. Daugelyje pasaulio dalių paplito kaip žmonių įvežta rūšis.

Daugiametis žolinis augalas su trumpu šakniastiebiu, nuo kurio atsišakoja kuokštinės šaknys. Stiebas 15−20 cm ilgio, kylantis arba šliaužiantis. Jo pamatinėje dalyje išauga ilgos šliaužiančios palaipos, kurios bamblių vietose įsišaknija. Lapų lakštai ilgoki, vienkart arba dukart trilapiai. Žiedkočiai vagoti, plaukuoti; žiedai 1,5−2,5 cm pločio. Taurelė ne visai prigludusi prie vainikėlio. Taurėlapiai 5. Vainiklapiai irgi 5, ryškiai geltoni, blizgantys. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisius sutelktinis; riešutėliai gelsvai pilki blizgantys, netaisyklingi, kiaušiniški, iš šonų suploti. Vienas augalas užaugina apie 140−340 vaisių. Pasėtos sėklos sudygsta ne tuo pačiu laiku.

Žydi gegužės−rugpjūčio mėn. Labai dažnas visoje Lietuvoje. Auga pievose, upių ir ežerų pakrantėse, krūmuose, miškuose, dirvonuose, dirbamuose laukuose, mėgsta drėgnesnes dirvas.

Kaip ir dauguma vėdrynų, nuodingas, tačiau kai išdžiūva su šienu, nuodingosios savybės dingsta. Kartais žole apsinuodija gyvuliai. Pievų, ganyklų, kai kada dirbamų laukų piktžolė.

## Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 26 psl.
Miškinis snaputis

**Miškinis snaputis** (*Geranium sylvaticum*) – snaputinių (*Geraniaceae*) šeimos snapučių (*Geranium*) genties augalų rūšis.

Augalas žolinis, daugiametis 20-60 cm aukščio. Stiebas status, briaunotas, plaukuotas, viršuje šakotas. Apatiniai lapai 5-7 kartus plunksniškai skaldyti, pūkuoti, auga ant 30 cm ilgio lapkočių, viduriniai - 5 kartus plunksniškai skaldyti, ant trumpesnių kotelių, viršutiniai - bekočiai, 3-5 kartus skaldyti. Žiedai stambūs, purpuriniai arba violetiniai, penkialapiai, išsidėstę ant žiedkočių poromis, nemalonaus kvapo. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Vaisiai subręsta rugpjūčio-rugsėjo mėnesiais. Augalas dauginasi sėklomis.  

Auga miškuose, pievose, krūmynuose, kartais auginamas gėlynuose. Medingas. Liaudies medicinoje nuovirai vartojami gydant virškinamojo trakto, nervų sistemos, odos, uždegimines ligas.
Angelų miestas

**Angelų miestas** () – 1998 JAV fantastinė drama. Režisierius – Brad Silberling. Pagrindinius vaidmenis atliko Nicolas Cage ir Meg Ryan.

## Aktoriai
:*Aktorius – filmo veikėjas*
* Nicolas Cage	- 	Seth	
* Meg Ryan	- 	Maggie Rice	
* Andre Braugher	- 	Cassiel	
* Dennis Franz	-	Nathaniel Messinger	
* Colm Feore	- 	Jordan Ferris	
* Robin Bartlett	- 	Anne	
* Joanna Merlin	- 	Teresa Messinger

## Siužetas

Filmas pasakoja apie vieno miesto angelus. Angelai lydi žmones gyvenime, o mirus – sielą dangun. Tačiau vienas angelas Seth pamilsta daktarę, sužinojęs, kad įmanoma tapti žmogumi, pasiryžta tapti mirtingu. Jis atsisako amžinybės už gebėjimą jausti pasaulį, o tuo pačiu ir mylimosios bučinį.
Oksfordo universitetas

**Oksfordo universitetas** – senas tradicijas turintis universitetas, esantis Oksforde, Didžiojoje Britanijoje.

## Istorija
Tiksli universiteto įkūrimo data nežinoma, tačiau manoma, kad jo kūrimosi pradžia siekia XI amžių. Legenda pasakoja, kad 1209 m. Oksforde kilo riaušės tarp mokslininkų ir paprastų miestiečių, todėl dalis Oksfordo akademikų pabėgo į Kembridžo miestelį ir ten įkūrė Kembridžo universitetą. Oksfordas ir Kembridžas nuo seno konkuruoja ir yra vieni prestižiškiausių universitetų pasaulyje.

Universitete įkurtas seniausias Ešmolio muziejus.

## Absolventai
*Algirdas Jonas Aleksis Žemaitis (1933–2011), pirmasis lietuvis absolventas; diplomatas, JAV lietuvių veikėjas
*David Cameron (1966-), Jungtinės Karalystės premjeras (2010-2016)
*Richard Dawkins (1941-), biologas
*Stephen Hawking (1942-2018), fizikas
*Giladas Cukermanas (1971-), lingvistas

## Nuorodos
* Oksfordo universiteto tinklalapis internete
* 

## Šaltiniai
Plikasis skleistenis

**Plikasis skleistenis** (*Herniaria glabra*) – ilecebrinių (*Illecebraceae*) šeimos, skleistenių (*Herniaria*) genties augalas.

Daugiametis žolinis augalas. Stiebas iki 30 cm ilgio, driekiasi pažemiu, šakelės plačiai išsiskleidusios. Lapai priešiniai, kiaušiniškai lancetiški, turi mažus pievinius prielapius. Žiedai paprasta akimi vos įžiūrimi, gelsvai žali, krūvelėmis susitelkę lapų pažastyse. Taurėlapių ir vainiklapių po 5. Vainiklapiai smulkesni už taurėlapius, kartais jų visai nebūna. Kuokeliai 5, liemenėlis labai trumpas. Vaisius − riešutėlis.

Žydi nuo birželio iki spalio mėn. Dauginasi sėklomis. Auga sausose pievose, dirvonuose, laukuose, pakelėse, ant mažai trypiamų takų, lengvuose smėlio ir žvyro dirvožemiuose, retame žolyne. Daugelyje Lietuvos rajonų gana išplitęs.

Vaistams vartojama žolė. Ji pjaunama augalams žydint. Žaliavoje yra 3 % saponinų, kumarino, flavonoidų, alkaloidų, tanidų, iki 0,6 % eterinio aliejaus, organinių rūgščių, mineralinių medžiagų.

Žolės nuoviras gali būti naudojamas buityje kaip skalbimo priemonė, taip pat veido ir rankų odai minkštinti.

## Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 18 psl.
Bumbuliškė

**Bumbuliškė** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, už 14 km į rytus nuo Švėkšnos, 4 km į šiaurės rytus nuo Stemplių, prie kelio  bei Šilutės ir Šilalės rajonų ribos. Kaimas apsuptas Kelvėtų miško.

Pagrindinis verslas gyvulininkystė: 2003 m. trys ūkiai laikė 72 galvijus; yra ekologinis augalininkystės, daržininkystės ir sodininkystės ūkis.

## Istorija

Iki 1922 m. (iki žemės reformos) Bumbuliškėje buvo Švėkšnos dvaro palivarkas: du dideli namai darbininkams, tvartai gyvuliams.

Pokaryje Bumbuliškėje gyveno Vyčio kryžiaus IV laipsnio ordinininkas (apdovanojimas suteiktas 1999 m.), Lietuvos paskutinis partizanas Feliksas Urbonas – Algirdas (1937–1959).

## Gyventojai

## Šaltiniai
* Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešoji biblioteka. Šilutės kraštas. Enciklopedinis žodynas. Prūsija. Šilutė. 2000.
* Antanas Klumbys. Gimtoji mano Švėkšna // Sudarytojas P. Čeliauskas. Švėkšna atsiminimuose, K., Aušra. 1999. P. 175.

## Šaltiniai
Kelnas

**Kelnas**, rečiau **Kiolnas** () – ketvirtasis pagal dydį Vokietijos miestas, taip pat didžiausias Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės miestas. Miestą garsina jo istorija, kultūra, architektūra ir tarptautinio svarbumo renginiai.

Kelnas yra svarbus Vokietijos transporto, geležinkelio mazgas. Miestas įsikūręs prie Reino upės, vienas svarbiausių upių uostų Europoje.

Mokslo, kultūros ir meno dirbinių prekybos centras. Mieste yra garsi Kelno katedra (). Kelno universitetas yra didžiausias Vokietijos universitetas ir vienas seniausių Europos universitetų. Kelnas – Reino krašto kultūros ir menų metropolis. Mieste yra per 30 muziejų.

## Istorija
455 m. Kelną užkariavo frankai, kuris prieš tai priklausė romėnams. Vėlyvaisiais viduramžiais Kelnas buvo didžiausias viduramžių Vokietijos miestas. 1259 m. gegužės 7 d. Kelnui buvo suteiktos miesto teisės ().

Per Trisdešimtmetį karą (1618–1648) Kelnas liko nepaliestas. Miestas užsidirbo karo metu gamindamas ir parduodamas ginklus.

Per Antrąjį pasaulinį karą (1939–1945) daugiau kaip 90 % Kelno buvo sugriauta, Kelno katedra taip bat buvo smarkiai apgadinta.

## Geografija
Kelnas yra didžiausias Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės miestas. Per miestą teka Reino upė. Klimatas vidutinių platumų; iš jūrinio pereinantis į žemyninį.

### Rajonai
Kelnas yra suskirstytas į 9 rajonus, kurie dar suskirstyti į 86 dalis. Miestą sudaro:
* Inenštatas (*Innenstadt*)
* Rodenkirchenas (*Rodenkirchen*)
* Lindentalis (*Lindenthal*)
* Ėrenfeldas (*Ehrenfeld*)
* Nipesas (*Nippes*)
* Chorveileris (*Chorweiler*)
* Porcas (*Porz*)
* Kalkas (*Kalk*)
* Miulheimas (*Mülheim*)

## Demografija
Kelnas yra ketvirtas pagal dydį Vokietijos miestas, kuriame 2022 m. pabaigoje gyveno 1&nbsp;087&nbsp;353 gyventojai.

## Ekonomika

Miesto ekonomika daugiausia sudaro: maisto pramonė, automobilių gamyba, chemijos pramonė ir žiniasklaida. Taip pat svarbus ekonominiai sektoriai yra: bankininkystė, draudimas ir turizmas.

## Kultūra ir miesto įžymybės
Viduramžiais Kelnas buvo svarbus religijos ir meno centras. Kelno katedra 1996 m. buvo įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą, ji yra neoficialus miesto simbolis. Taip pat šiais laikais miestas yra kultūros centras, turintis daug muziejų, galerijų ir meno mugių.

Kelno miesto įžymybės: Kelno katedra, Hohencolernų tiltas (), Kelno senamiestis.

### Sportas
Kelne 1988 m. vyko VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Miestą garsina ar anksčiau yra garsinę šie futbolo klubai: „FC Köln“, „SC Fortuna Köln“, „FC Viktoria Köln 1904“, „Köln XI“. Mieste įsikūręs krepšinio klubas „Kelno 99ers“.

## Infrastruktūra
Kelnas yra svarbus geležinkelio mazgas. Miesto transporto sistemą sudaro oro uostas, vandens transportas, automagistraliniai automobilių keliai, geležinkelis, viešasis transportas (autobusai, tramvajai, metro).

## Švietimas
Šiuo metu Kelne yra 11 valstybinių ir privačių aukštųjų mokyklų. Kelno universitetas yra didžiausia aukštoji mokykla Vokietijoje (2022 m. buvo 48&nbsp;214 studentų). Įkurtas 1388 gegužės 21 d.

## Išnašos

## Nuorodos
* Kelno miesto oficiali svetainė
* www.koeln.de/
* www.koeln.nicecity.de/
Latas

**Latas** – oficiali Latvijos valiuta, cirkuliavusi 1922–1940 ir 1993–2013 metų laikotarpiais, sutrumpintai „Ls“. Latas padalintas į 100 santimų.

Apyvartoje buvo 1, 2, 5, 10, 20, ir 50 santimų, 1, 2, 10 ir 100 latų monetos, taip pat 5, 10, 20, 50, 100 ir 500 latų banknotai.

2014 m. sausio 1 d. latas buvo pakeistas euru.

Latvijos latas – viena iš 99 Latvijos kultūros kanono vertybių.

## Istorija
Latus pradėta naudoti 1922 m., pakeitus Latvijos rublius, kursu 50 rublių = 1 latas. Kai 1940 m. Latvija buvo įtraukta į SSRS sudėtį, latus pakeitė SSRS rublis.

Monetos buvo 1, 2, 5, 10, 20 ir 50 santimų, 1, 2 ir 5 latų nominacijos. 1 ir daugiau latų nominacijos buvo kaldinamos iš sidabro.

1922 m. Latvijos bankas išleido 20, 25, 50, 100 ir 500 latų nominacijas. Jis taip pat išleido 10 latų banknotą, kuris buvo 500 rublių banknotas, papildomai užspausdintas su nauja nominaliąja verte.

1990 m. pradžioje vėl pradėti naudoti Latvijos rubliai. 1993 m. vėl įvesti latai, pakeitus Latvijos rublius, kursu 1 latas = 200 rublių.

Monetos išleistos 1, 2, 5, 10, 20, 50 santimų, ir 1, 2 latų nominacijomis.

### Banknotai

### Monetos

Vaizdas:1santims 2005.png|1 santimas
Vaizdas:2santimi 2006.png|2 santimai
Vaizdas:5santimi 2006.png|5 santimai
Vaizdas:10santimu 1992.png|10 santimų
Vaizdas:20santimu 1992.png|20 santimų
Vaizdas:50santimu 1992.png|50 santimų
Vaizdas:1Lats salmon.png|1 latas
Vaizdas:2Lati 1999.png|2 latai


Currency Exchange in Latvia  – Latvian currency exchange market comparison.

## Taip pat skaitykite
* Latvijos Euro monetos
* Latvijos rublis

## Šaltiniai

## Nuorodos
Šventosios Mišios

**Mišios** (iš  – *pasiuntimas, paleidimas*) – dažniausiai išreiškia vakarų krikščionių liturgijos apeigas, kurių metu dalijama Šv. Komunija. Šiuo vardu vadinama ir dalis su Eucharistija nesusijusių liuteronų apeigų (ypač Skandinavijos šalyse).

## Eiga
Šv. Mišios sudarytos iš dviejų pagrindinių dalių: Žodžio ir Aukos liturgijų. Žodžio liturgijos metu klausoma Dievo Žodžio, Bažnyčios mokymo tiesų, išpažįstamas tikėjimas bei prašoma malonių sau ir Bažnyčiai. Aukos liturgija apima aukojimą, perkeitimą ir susivienijimą (Šv. Komunijos priėmimą).

# **Mišių pradžia**. Pasirengimas gailesčiu ir malda.
## Įžanginė giesmė.
## Kryžiaus ženklas.
## Gailesčio aktas (*Kyrie*).
## Garbės himnas (*Gloria*).
## Įžanginė malda (*Kolekta*).
# **Žodžio liturgija**. Dievo žodžio klausymas ir atsiliepimas.
## Skaitiniai (iš Senojo Testamento ir Naujojo Testamento, Evangelija).
## Tarpiniai giedojimai.
## Homilija.
## Tikėjimo išpažinimas.
## Visuotinė malda. 
# **Aukos liturgija**.
## Atnašų paruošimas.
## Atnašų atnešimas.
## Aukojimo giesmė.
## Eucharistijos malda. Sanctus („Šventas“) giesmė. „Tėve mūsų“ malda. Agnus Dei („Dievo Avinėli“) giesmė.
## Komunija.
# **Mišių pabaiga**. Palaiminimas.
Baltažiedė notrelė

**Baltažiedė notrelė** (*Lamium album*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, notrelių (*Lamium*) genties augalas.

Daugiametė, 20-40 cm aukščio žolė su gulsčiu šakniastiebiu ir palaipomis. Stiebas keturbriaunis, stačias arba kylantis, plaukuotas. Lapai priešiniai, širdišku pamatu, stambiai dantytais kraštais, abipus apaugę retais plaukeliais, apatiniai kotuoti, viršutiniai bekočiai. Žiedai bekočiai, viršutinių lapų pažastyse susitelkę į menturius po 8-9 žiedus. Pažiedėlės linijiškos. Taurelė varpelio pavidalo, penkiadantė, dažniausiai violetiniu pamatu, plaukuota. Vainikėlis baltas, dvilūpis. Viršutinė lūpa išgaubta, šalmo pavidalo, labai plaukuota, apatinė triskiautė, jos vidurinė skiautė atvirkščiai inkstiška, šoninės apskritos, mažos. Kuokeliai 4, išsikišę iš vainikėlio vamzdelio; dulkinės juodai violetinės. Vaisius suskyla į pailgus, beveik tribriaunius riešutėlius.

Žydi nuo gegužės mėn. iki vėlyvo rudens. Labai dažna visoje Lietuvoje. Auga patvoriuose, šiukšlynuose, krūmuose, daržuose.

Augalas vaistinis, medingas ir piktžolė. Vaistinei žaliavai vartojami vainikėliai. Jie renkami augalams pradėjus žydėti. Žieduose yra labai daug nektaro.

Žieduose yra iki 3 % rauginių medžiagų apie 0,5 % eterinio aliejaus, gleivių, cukraus, saponinų, iki 720 mg% askorbino rūgšties, flavonoidų, galinės rūgšties, flavoninių glikozidų ir mineralinių medžiagų.

## Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 96 psl.
Odabarzdinės

**Odabarzdinės** (*Ptilichthyidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – **odabarzdė** (*Ptilichthys goodei*). Kūnas unguriškas, iki 34 cm ilgio. Paplitusi Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje. Gyvena iki 100 m gylyje.
Oxford English Dictionary

**Oxford English Dictionary** (OED) – žodynas, kurį leidžia Oksfordo universiteto leidykla. Laikomas išsamausiu ir autoritetingiausiu anglų kalbos žodynu. 

2005 m. lapkritį jame buvo 301 100 pagrindinių įrašų, 350 milijonų ženklų. Paskutinė išleista visa žodyno versija (1989 m.) buvo 21 730-ties puslapių.

## Nuorodos
* AskOxford: Elektroninė versija  (*Compact Oxford English Dictionary*)
* Word of the day  (kasdien besikeičiantis pavyzdinis *Oxford English Dictionary* įrašas)
Kreivažiotinės

**Kreivažiotinės** (*Cryptacanthodidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) žuvų šeima. Dydis 20-90 cm. Paplitusios Atlanto ir Ramiojo vandenynų šiaurinėje dalyje. Gyvena dumblingose priekrantėse.

Šeimoje 1 gentis ir 4 rūšys.

## Nuorodos
* Family Cryptacanthodidae – Wrymouths
Narūninės

**Narūninės** (*Scytalinidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) žuvų šeima, kurioje 1 gentis ir 1 rūšis – **narūnė** (*Scytalina cerdale*). Paplitusi Ramiojo vandenyno priekrantėse ties Šiaurės Amerika.
Laivasnukinės

**Laivasnukinės** (*Zaproridae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) žuvų šeima, kurioje tik viena rūšis – **laivasnukė** (*Zaprora silensis*). Gyvena Ramiojo vandenyno šiaurinėje dalyje. Kūnas iki 100 cm, pailgas, iš šonų suspaustas.
Lervažuvinės

**Lervažuvinės** (*Schindleriidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) būrio žuvų šeima, kurioje viena gentis (*Schindleria*) ir trys rūšys. Tai vienos iš mažiausių žuvų pasaulyje. Dydis iki 2,5 cm. Paplitusios pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje nuo Pietų Kinijos jūros iki Didžiojo Barjerinio rifo. Gyvena priekrančių zonoje.
Stepinė vištelė

**Stepinė vištelė**, arba ***sadža*** (*Syrrhaptes paradoxus*) – vidutinio dydžio smiltvištinių (*Pteroclididae*) šeimos paukštis.

## Išvaizda
Stepinė vištelė yra karvelio dydžio, uodega ilga, yliška. Patino kakta, viršugalvis ir gerklė oranžiškai geltoni. Pakaušis pilkas. Pilka juostelė virš akių jungiasi su pilkais kaklo šonais ir gurkliu. Krūtinės priekinėje dalyje yra kelios pusmėnulio pavidalo juodos dėmės. Pilvas smėlio spalvos su juoda dėme. Kojų visi trys pirštai suaugę, apaugę plunksnomis. Nagai juodi. Snapas pilkas. Rainelė ruda. Patelės viršutinė kūno pusė labiau išmarginta juosvomis dėmėmis negu patino, krūtinė be dėmėtos skersinės juostos. Jauniklių viršutinė kūno pusė gelsva, su rudu skersiniu raštu bei šviesiais plunksnų kraštais. Pagurklis gelsvas su skersinėmis juostelėmis. Vidurinės vairuojamosios plunksnos nepailgėjusios. Krūtinė bei pilvas kaip suaugusių paukščių.

## Paplitimas
Eurazijoje paplitusi iki Volgos–Uralo tarpupio ir šiaurės rytų Kinijos. Šiaurėje arealas siekia Irtyšiaus aukštupį, Baikonurą, pietvakarines Altajaus priekalnes, Užbaikalę. Pietuose arealas tęsiasi iki pietinio Tibeto, šiaurinių Kunluno priekalnių, Isyk Kulio ežero, Syrdarjos vidurupio, Aralo jūros, Mangyšlako pusiasalio. Per rūšiai būdingą nereguliarią migraciją paukščiai gali skristi perėti gerokai toliau į šiaurę ar vakarus nuo pagrindinio arealo.

Lietuvoje pastebėta XIX a.

## Biologija

Dykumų ir pusdykumių gyventoja. Vaikšto smulkiais žingsneliais, kūną laiko beveik horizontaliai. Kojos gana trumpos, tačiau kartais bėgioja. Pakyla plasnodama sparnais, skrenda labai greitai. Balsas negarsus, melodingas. Kartais aptinkamos didžiuliais būriais. Veisiasi dažniausiai kolonijomis. Monogamas. Lizdas – paprasta duobutė žemėje. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kuriuos abu porelės nariai peri apie mėnesį.

Minta augalų sėklomis, pumpurais. Reguliariai ryte ir vakare skrenda geri vandens.

## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Lyržuvinės

**Lyržuvinės** (*Callionymidae*) – ešeržuvių  (*Perciformes*) būrio žuvų šeima. Dydis 7-30 cm. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiajame vandenynuose. Gyvena smėlėtose priekrančių zonose.

Šeimoje 18 genčių, 186 rūšys.
## Gentys
*Anaoros (*Anaora*)
*Gelminės smėlžuvės (*Bathycallionymus*)
*Paprastosios lyržuvės (*Callionymus*)
*Japoninės smėlžuvės (*Calliurichthys*)
*Pirštinės smėlžuvės (*Dactylopus*)
*Pjūklapelekės smėlžuvės (*Diplogrammus*)
*Drakulos (*Draculo*)
*Trumpapalekės smėlžuvės (*Eleutherochir*)
**[[Eocallionymus]]*
**[[Foetorepus]]*
**[[Minysynchiropus]]*
*Jūrų pelytės (*Neosynchiropus*)
*Pelinės lyržuvės (*Paracallionymus*)
*Raštuotosios lyržuvės (*Paradiplogrammus*)
**[[Protogrammus]]*
**[[Pseudocalliurichthys]]*
*Dygiosios jūrų pelytės (*Repomucenus*)
*Mandarinukės (*Synchiropus*)
**[[Tonlesapia]]*
Jean Anouilh

**Žanas Anujis** (*Jean Anouilh*, 1910 m. birželio 23 d. – 1987 m. spalio 3 d.) – prancūzų dramaturgas, rašęs absurdo dramas.

Anujis jas suskirstė į 6 grupes:
* rausvosios pjesės
* juodosios pjesės
* naujos juodosios pjesės
* žvilgančios pjesės
* dygiosios pjesės
* kostiumuotosios pjesės.

Svarbiausi kūriniai: „Antigonė“, „Medėja“, „Euridikė“, „Vyturys“, „Keleivis be bagažo“, „Vagių balius“, „Romeo ir Žaneta“, „Orkestras“, „Generolai su sijonais“.
Drakoniukinės (ešeržuvės)

**Drakoniukinės** (*Draconettidae*) – ešeržuvių (*Perciformes*) būrio žuvų šeima. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandneynų atogrąžinės srityse. Tai smulkios žuvys, kurių kūnas iki 12 cm ilgio.

Lietuviškai šiuo pavadinimu vadinama dar viena ešeržuvių šeima – drakoniukinės (Trachinidae).

Šeimoje yra 2 gentys, 11 rūšių.

## Gentys
* Skiauterpelekės drakoniukės (*Centrodraco*)
* Paprastosios drakoniukės (*Draconetta*)