open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rotinėnų tvenkinys

**Rotinėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, 2 km į pietus nuo Žemaičių Kalvarijos. Sudarytas užtvenkus Pagardenio upę (Varduvos intakas) 2,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 1,3 km, plotis – iki 0,9 km. Yra 0,18 ha sala. Altitudė 127 m. Krantai daugiausia aukštoki. Kranto linija labai vingiuota. Tvenkinį supa kalvotas kraštovaizdis su pievomis ir dirbamais laukais bei mažais miškeliais.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 128,4 m, ilgis 115 m, plotis 6,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 10,2 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1984 m., priklauso Žemaitijos nacionaliniam parkui.

Prie Rotinėnų tvenkinio yra Rotinėnų kaimas. Į rytus nuo tvenkinio eina kelias .

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Itokortormitas

**Itokortormitas** (), dar ***Ilokortormiutas*** () arba ***Skorsbisunas*** () – gyvenvietė rytų Grenlandijoje, Sermersoko savivaldybėje, Liverpulio Žemės pusiasalyje, prie Grenlandijos jūros Skorsbio užutėkio.

Tai viena atokiausių Grenlandijos vietų. Yra sraigtasparnių tūpimo aikštelė, iš kurios vykdomi skrydžiai iki *Nerlerit Inaat* oro uosto (už 40 km nuo Itokortormito): iš ten vykdomi skrydžiai į kitas Grenlandijos vietas, o vasarą – ir į Islandiją. Taip pat yra jūrų uostas (pasiekiamas tik vasarą).

Verčiamasi žvejyba, turizmu. Veikia bažnyčia, yra paminklas Einarui Mikelsenui.

## Istorija

Gyvenvietę 1925 m. įkūrė danų keliautojas Einaras Mikelsenas. Čia perkelta ~80 inuitų iš Tasilako. Vietovė pavadinta XIX a. šią vietovę tyrinėjusio britų keliautojo Viljamo Skorsbio garbei. Vietinis inuitų pavadinimas, tuo tarpu, reiškia „didžiojo namo gyventojai“. Ilgą laiką buvo verčiamasi narvalų, baltųjų lokių, poliarinių lapių, ruonių, jūrų vėplių medžiokle.


Ittoqqortoormiit top hg.jpg|Gyvenamieji namai
Ittoqqortoormiit 2.jpg|Bažnyčia
Ittoqqortoormiit(js)2.jpg|Pakrantė
Jundeliškių HE tvenkinys

**Jundeliškių hidroelektrinės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Birštono savivaldybėje, 3 km į pietvakarius nuo Jiezno. Sudarytas užtvenkus Verknės upę (Nemuno intakas) 9,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,3 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 59,6 m. Krantai daugiausia aukšti. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai. Pietinę dalį kerta plentas , nutiestas Jundeliškių tiltas. Yra 2 nemažos salos (0,92 ha ir 0,4 ha). Žemiau užtvankos prasideda Nemuno kilpų regioninis parkas. Šiauriniu krantu eina riba su Prienų rajonu.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 61 m, ilgis 160 m, plotis 3,5 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 156 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1958 m., veikia 210 kW galios vandens jėgainė (pastatyta 1958 m., rekonstruota 2000 m.).

Prie Jundeliškių tvenkinio yra Jundeliškių ir Kukiškių kaimai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Sidabravo tvenkinys

**Sidabravo tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 2 km į rytus nuo Sidabravo. Sudarytas užtvenkus Kiršino upę (Nevėžio intakas) 18 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 2,24 km, plotis – iki 0,17 km. Kranto linija labai vingiuota. Į pietus yra nutįsusi 0,9 km ilgio įlanka, į kurią įteka Palonas. Altitudė 69,8 m. Krantai neaukšti, tik vakarinis krantas aukštesnis. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Pietvakarinėje pakrantėje auga Asteikių miškas. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 72,1 m, ilgis 140 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 47,2 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1977 m.

Prie Sidabravo tvenkinio yra Pakiršinių, Dargėnų, Rėčkų kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Upmalė

**Upmalė** () buvo senovės žiemgalių žemė Lielupės (Mūšos) baseine, dabartinėse Latvijos Balduonės, Bauskės, Iecavos, Jelgavos, Ozolniekų, Rundalės ir Vecumniekų savivaldybėse, taip pat Lietuvoje, Pasvalio rajono teritorijoje.
Žiobiškio tvenkinys

**Žiobiškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 8 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio, ties Žiobiškiu. Sudarytas užtvenkus Vingerinės upę (Nemunėlio intakas) 6,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 1,45 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 96,2 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais. Rytinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai. Aplink tvenkinį įsikūręs Vengerinės kaimas. Pietvakarinėje pakrantėje, šalia užtvankos, yra įrengtas paplūdimys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 98 m, ilgis 236 m, plotis 5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 9,55 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1975 m. 1996 m. pastatyta 15 kW galios mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Barstyčių tvenkinys

**Barstyčių tvenkinys** arba **Barstyčių (Laumių) tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 1 km į šiaurės vakarus nuo Barstyčių. Sudarytas užtvenkus Pragulbos upę (Luobos intakas) 15,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietų-šiaurės-vakarų kryptimi – 2,28 km, plotis – iki 0,49 km. Altitudė 108,7 m. Krantai aukštoki, vietomis apaugę medžiais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, kalvos, vakarinėje pakrantėje stūkso miškelis. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs (Laumių pelkė). Tuoj už Barstyčių tvenkinio pasroviui yra mažesnis Laumių tvenkinys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 110,7 m, ilgis 90 m, plotis 6 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 3,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1983 m.

Pietinėje pakrantėje įsikūręs Mockaičių kaimas, eina kelias .

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Sintautų tvenkinys

**Sintautų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, šalia Sintautų. Sudarytas užtvenkus Pentos upę (Novos intakas) 9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis pietryčių-šiaurės vakarų-rytų kryptimi – 4,13 km, plotis – iki 0,39 km. Į rytus driekiasi 1,25 km ilgio įlanka, į kurią įteka upė Penta III. Altitudė 42,5 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai. 1 km už Sintautų tvenkinio pasroviui yra sudarytas Totorviečių tvenkinys.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 44,5 m, ilgis 500 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 34,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1985 m.

Prie tvenkinio yra Sintautų gyvenvietė, Gaisrių, Starkų, Santakų kaimai.

2014 m. tvenkinyje sugautas sidabrinis karosas svėrė 3880 g – Lietuvos rekordas.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Valiulių tvenkinys

**Valiulių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šakių rajone, 2 km į rytus nuo Šakių. Sudarytas užtvenkus Siesarties upę (Šešupės intakas) 40 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės-pietų-vakarų kryptimi – 2,65 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 51 m. Krantai daugiausia žemi, rytinėje pusėje apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai. Pakrantėse auga 3 nedideli miškeliai. Priešsroviui į pietus ant S-1 upelio telkšo Jurgupio tvenkinys. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Aržuolupių kaimas, į šiaurę – Valiulių kaimas. Pietvakarinėje pakrantėje, šalia užtvankos, įrengta poilsiavietė.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 54,9 m, ilgis 330 m, plotis 10,9 m. Užtvankos ketera eina plentas . Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 39,3 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1988 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Jurgionių tvenkinys

**Jurgionių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone bei Gudijoje, Varanavo rajone, 2 km į rytus nuo Butrimonių. Sudarytas užtvenkus Šalčykščios upę (Šalčios intakas) 9,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis – 4,9 km, plotis – iki 0,5 km. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 155,6 m, ilgis 378 m, plotis 4 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 39,1 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1989 m.

Prie tvenkinio yra Jurgionių, Jundiliškių, Narkuškių (Lietuva), Jundziliškių (Gudija) kaimai.

## Šaltiniai
* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Purvėnų tvenkinys

**Purvėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone bei Gudijoje, Varanavo rajone, 5 km į vakarus nuo Eišiškių, 1 km į pietus nuo Purvėnų. Sudarytas užtvenkus Prūdelio upę (Versekos intakas) 2,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,6 km, plotis – iki 0,65 km. Altitudė 147,5 m. Krantai daugiausia neaukšti, apaugę pavieniais krūmais. Tvenkinio pietvakarinis galas užpelkėjęs. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, miškeliai (Baltarusijos pusėje). Išilgai tvenkinio viduriu eina Lietuvos – Baltarusijos siena. Lietuvos teritorijoje yra ~ 38,2 ha tvenkinio.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 149,2 m, ilgis 392 m, plotis 4,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 10,1 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1991 m.

Prie tvenkinio yra Prūdelio, Mangėliškių (Lietuva), Jančių (Gudija) kaimai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Padvarionių tvenkinys

**Padvarionių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 3 km į rytus nuo Eišiškių. Piečiau tvenkinio nutiestas kelias . Sudarytas užtvenkus Versekos upę (Merkio intakas) 38,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 2,7 km, plotis – iki 0,4 km. Altitudė 153 m. Krantai žemi, vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, pietvakarių krantas prieina prie buvusio Gornostajiškių dvaro sodybos.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 155 m, ilgis 800 m, plotis 3 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 8,9 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m.

Prie tvenkinio yra Padvarionių, Gornostajiškių kaimai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998.
Pakumulšių I tvenkinys

**Pakumulšių I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 3 km į vakarus nuo Kuršėnų. Sudarytas užtvenkus Kumulšos upę (Ventos intakas) 2,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 2,16 km, plotis – iki 0,34 km. Į pietus yra nutįsusi plati 0,8 km ilgio įlanka, į kurią įteka Ringė. Altitudė 103 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais ir medžiais. Tvenkinį supa daugiausia dirbami laukai, krūmynai, iš vakarų prieina Pakumulšių miškas. Pasroviui į šiaurę už kelio  yra mažesnis Pakumulšių II tvenkinys ir įsikūrusi Pakumulšių gyvenvietė, priešsroviui – Vaitkaičių tvenkinys. Pietines tvenkinio atšakas kerta du kelio  tiltai, o pietrytinis užpelkėjęs galas siekia Šiaulių–Klaipėdos geležinkelį.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 104,9 m, ilgis 560 m, plotis 6,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 12,8 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1976 m. 2011 m. šiaurvakarinėje pakrantėje netoli užtvankos įrengta poilsiavietė su paplūdimiu.

Prie tvenkinio yra šie kaimai: Pakumulšiai, Paringiai, Beržtvos.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Martynas Zborovskis

**Martynas Zborovskis** (, 1492–1565) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos pataurininkas (1527), Malogoščo seniūnas (1537), Kališo kaštelionas (1543), Kališo (1550–1557), Poznanės vaivada (1557–1561), Krokuvos kaštelionas (1562–1565), Odolianuvo, Sopnicko ir Tlumako seniūnas.

## Biografija
Žarnuvo kašteliono Andžejaus Zborovskio (m. 1507/1527) ir Elžbietos Šydloveckos sūnus.

Martynas Zborovskis dalyvavo 1512–1522 m. ATR-Maskvos kare, kur kovėsi Oršos (1514) ir Opočkos (1517) mūšiuose, bet daugiau žinomas 1554 metais Dmitrijaus Sanguškos, pagrobusio kunigaikštytę Alšę Ostrogiškę ir norėjusiam išvežti ją į Čekiją, vijimusi. Martynas Zborovskis sugavo Dmitrijų Sangušką netoli Prahos, Čekijoje, ir įsakė jį užmušti, grąžino kunigaikštytę Alšę Ostrogiškę, bet jam nepavyko ištekinti jos už vieno iš savo sūnų. Iš jo sūnų kai kurie priėmė kalvinizmą. Iš jų keturi: Janas, Andžejus, Samuilas, Kristoforas buvo Stepono Bataro laikų žymūs veikėjai.

Martynas Zborovskis buvo vienu iš Lenkijos bajorų judėjimo dėl savo feodalinių teisių ir privilegijų išlyginimo su stambiais magnatais vadų. 1537 metų liepą tapo vienu iš bajorų rokošo organizatorių prieš karaliaus valdžią netoli Lvovo. 1540 metais Malogoščo seniūnas Martynas Zborovskis buvo įtariamas organizuojant sąmokslą prieš Lenkijos karalių Žygimantą Senąjį. 1550 metais Martynas Zborovskis buvo paskirtas Kališo vaivada, o 1557 metais tapo Poznanės vaivada. 1562 metais gavo Krokuvos kašteliono pareigybę, kurią užėmė iki mirties.

## Šeima
1525 metais vedė Aną Konarską (apie 1499–1575), Stanislovo Konarskio ir Sofijos Lanckoronskos dukterį. Vaikai:

* Martynas (m. 1559), Krivicos kaštelionas (1548)
* Piotras (m. 1581), Sandomiro (1568–1574) ir Krokuvos vaivada (1574–1581)
* Janas (1538–1603), karaliaus rūmininkas ir rotmistras, Gniezno kaštelionas (1576), karūnos dvaro etmonas (1572)
* Andžejus (1525–1598), Karūnos ginklininkas (1570), Karūnos dvaro maršalka (1574–1589)
* Mikalojus (m. iki 1585), karaliaus rotmistras ir Šydlovweco seniūnas
* Samuilas (m. 1584) – karaliaus rotmistras, Ukrainos etmonas (1581–1584)
* Kristupas (m. 1593), Karūnos didysis pataurininkas (1574–1576)
* Sofija Zborovska (m. po 1563), Sanoko kašteliono Vaitiekaus Lvovo (1515–1559) žmona. Vaikai:Kristupas (m. 1584), Martynas(m. 1590), Petras (m. 1584), Barbora (1560–1604) – Rogozino kašteliono Jano Opalinskio (1546.07.13 – 1598) žmona.
* Ana Zborovska – 1-mas vyras baronas Johanas Kuzbachas (1475–1549.05.18), 2-ras vyras Janas Gostinskis. Nuo pirmos santuokos sūnus Zigmantas IV fon Kuzbach (1547–1579.12.31).
* Katerina Zborovska (m. 1587), Sandomiro kašteliono Jeronimo Osolinskio (m. 1576) žmona
* Barbora Zborovska – Stanislavo Stadnickio žmona
* Elžbieta Zborovska (m. 1601), 1-mas vyras nu 1559 m. Janas Amor Tarnovskis (m. 1571/1574), 2-ras vyras Janas Dudušas
* Kristina Zborovska (m. 1588), Vilniaus kašteliono Jono Chodkevičiaus (1537–1579) žmona

## Nuorodos

|-
Kristina Zborovska

**Kristina Zborovska** (1540–1588) – Lenkijos bajorė

## Biografija

Martyno Zborovskio ir Anos Konarskos duktė.

## Šeima ir vaikai

Kristina ištekėjo 1559 metais už Jeronimo Chodkevičiaus ir susilaukė septynių vaikų:

* Aleksandras (1560–1626), Trakų vaivada, vedęs Eufemiją Sienianską, Podolės vaivados Jano Sienwenskio ir Katerinos Korniakt dukterį
* Jonas Karolis (1561–1621), Vilniaus vaivada ir etmonas, pirma kartą vedė Sofiją Mielecką, Podolės vaivados ir etmono Mikalojaus Meleckio ir Elžbietos Radvilaitė dukterį, antrą kartą Oną Aloizę Ostrogiškę, Voluinės Vaivados Aleksandro Ostrogiškio ir nos Kostkos dukterį.
* Jeronimas Chodkevičius (m. 1576), nevedęs
* Sofija (m. 1576), Lietuvos didžiojo maršalkos Kristupo Dorohostaiskio žmona
* Ana (m 1626), Joachimo Koreckio žmona
* Aleksandra, Adomo Višnioveckio žmona
* Elžbieta, Jano Žilinskio ir Naugarduko kašteliono Samuilo Valavičiaus žmona

## Išnašos

## Nuorodos
Druwi

**„Druwis“** (prūs. kalboje reiškia tikėjimą) – baltų neopagoniška bendruomenė. Šalininkai teigia, kad „Romuvos“ religija gali būti laikoma tam tikra „Druwių” forma.

2003 m. „Kuronas“ niekada nebuvo „Romuvos“ dalis, turi skirtingą požiūrį į teologiją, apeigų bei švenčių atkūrimą. „Druwių“ tikėjimo sekėjai kitaip negu romuviečiai mažiau kliaujasi etnografiniais šaltiniais ir folkloru. Šiai baltų tikėjimo grupei dvasinė,  ezoterinė patirtis yra savęs pažinimo ir psichologiniu moksliniu bei alternatyvios psichologijos paremtų žinių kelias. Teologijos išmanymui ir praktinių įgūdžių tobulinimui įkurta žynių mokykla „Kuronas“.

## Literatūra
* „Religijų įvairovė Lietuvoje: portretai, kasdienybė ir šventės“ VDU, Versus aureus, 2014 m. El. knyga

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Kurono“ akademija
Jonas Bonaventūras Krasinskis

**Jonas Bonaventūras Krasinskis** (1639 m. birželio 10 d., m. 1717 m. liepos 21 d.) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas.

## Biografija

Buvo Jono Kazimiero Krasinskio ir Uršulės Gžybovskos sūnus. Jaunystėje studijavo Olandijoje ir Prancūzijoje. 1665 metais gavo pulkininko laipsnį. Taip pat buvo Varšuvos, Lomžos, Novokorčino, Pšasnyšo, Štumo, Opinogorsko seniūnas bei Karūnos didysis referentas.

1669 metais buvo Mykolo Kaributo Višnioveckio elektorius nuo Varšuvos žemės. 1688 metais tapo Plocko vaivada. Susijęs su Jono Sobieskio rūmais. Dalyvavo Vendeno mūšyje 1683 metais.

Jono Sobieskio elektorius nuo Varšuvos žemės 1674 metais. Buvo Augusto Stipriojo elektorius 1697 metais.

## Šeima
Jo žmonos buvo: Teresė Chodkevič (1645-1672) Lietuvos didžiojo žirgininko Jono Kazimiero Chodkevičiaus duktė, Jadvyga Teresė Jablonovska (apie 1659-1892) Karūnos didžiojo etmono Stanislovo Jono Jablonovskio duktė.

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Jurgis Potockis

**Jurgis Potockis** (m. 1747 m.) – Grabovieco ir Tlumačo seniūnas.

## Biografija
Felikso Kazimiero Potockio jaunesnysis sūnus, Eustachijaus Potockio ir Marianos Potockos tėvas. Buvo Augusto Stipriojo elektorius 1697 metais nuo Belzo vaivadijos. Po pirmos žmonos paveldėjo Dubienkos seniūniją.

## Šeima
Pirmoji žmona buvo (1703) Mariana Linevska, su kuria vaikų neturėjo. Kita žmona − Konstancija Drucka-Podbereska (†1730) (vedybos 1741 metais). Vaikai:
* Eustachijus – žmona Marija (Mariana), Podolės generalinio seniūno Jono Stanislovo Konstkos duktė.
* Marianas − Čerkasų seniūnas.
* Joana − Stanislovo Vincento Jablonovskio žmona.
* Pelageja − Lvovo kašteliono, grafo Juozapo Potockio žmona.
* Katerina − Kaminsko kašteliono Stanislovo Kosakovskio žmona.

## Išnašos

## Nuorodos
Lobosas

**Lobosas** () – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, ~100 km į pietvakarius nuo Buenos Airių; partido centras. Geležinkelio stotis, plentai į Buenos Aires, San Karlos de Bolivarą, Navarą, San Migel del Montę. Už 15 km nuo miesto yra Loboso lagūna (svarbi poilsiavietė). Yra Šv. Marijos Karmelietės bažnyčia (1912 m.), XIX a. jėzuitų misijos mediniai kryžiai.

## Istorija

1740 m. vietovę tyrinėjo jėzuitai, vėliau pagal jų aprašymus išleistame žemėlapyje paminėta Loboso lagūna (nuo ūdros ispaniško pavadinimo „vandens vilkas“ *lobos de agua*). 1779 m. įkurtas karinis taškas, o 1802 m. – *Pago de Los Lobos* gyvenvietė.

1895 m. Lobose gimė žymus Argentinos politikas, prezidentas Chuanas Peronas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Savivaldybės svetainė
Vladikiškių koplyčia

**Vladikiškių dvarininkų Romerių koplyčia–mauzoliejus** – mūrinė koplyčia, stovinti Mažųjų Vladikiškių kaimo kapinėse, Žiežmarių apylinkės seniūnijoje, Kaišiadorių rajone, 2,4 km į šiaurės rytus nuo Žiežmarių, šalia kelio . 

Mūrinė koplyčia Mažosiose Vladikiškėse – viena iš garsiai Romerių giminei priklausiusių laidojimo vietų. Ji stačiakampio plano, vakarinis fasadas (į kelio pusę) su trimis arkinėmis nišomis. Priekiniame fasade įrengta arkinė įėjimo durų anga, virš jos – stačiakampė niša. Viduje – aklinos nedekoruotos sienos, be rūsio. Patalpa naudojama sudėti kapinių kryžiams. Koplyčios išorinėje sienoje (vakarų pusėje) įrengtos trys lentos su epitafijomis.

## Istorija

Koplyčioje ir aplink ją esančiose kapinėse buvo laidojami Vladikiškių dvaro savininkai Romeriai. Šiose kapinėse palaidotas Aleksandras Juozapas Romeris (1784-1861), jo žmona Joana Siekluckytė (1802-1872), taip pat trys (iš turėtų penkių) sūnūs.

Epitafijų įrašai liudija apie palaidojimus koplyčioje:
* Severinas Mikalojus Romeris (1820-1885) – Trakų žemės teismo teisėjas, vėliau Trakų bei Gardino apskričių bajorų maršalka. 1861 m. apdovanotas III laipsnio šv. Onos ordinu. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime buvo ištremtas į Tobolską. 
* Saturninas Romeris (miręs 1834 m.), sulaukęs tik vienerių metų ir 7 mėnesių.
* Saturninas Romeris (miręs 1838 m.).  

## Kitos Romerių koplyčios

* Kernavės mauzoliejinė koplyčia

## Nuotraukos


Vladikiškių koplyčia, kapinės.JPG|Kapinių vaizdas
Vladikiškių koplyčia,.JPG|Žvelgiant į kelio pusę
Vladikiskes03.jpg|Siena su arkinėmis nišomis
Vladikiškių koplyčia, lenta.JPG|Viena iš epitafijų
Vladikiškių koplyčia, lenta 2.JPG
Vladikiškių koplyčia, lenta 3.JPG


## Šaltiniai
Rio Terseras

**Rio Terseras** () – miestas vidurio Argentinoje, Kordobos provincijoje, 96 km į pietus nuo Kordobos, prie Tersero upės. Geležinkelių mazgas. Chemijos, naftos perdirbimo pramonė. Už 35 km į vakarus nuo miesto yra Embalsės branduolinė jėgainė. Yra sanatorija, Florentino Ameghino muziejus.

## Istorija

1910 m. aplink geležinkelio stotį ėmė kurtis gyvenvietė. 1913 m. *Modesto Acuña* gyvenvietė įkurta oficialiai, o 1918 m. pervadinta Rio Terseru. Vėliau įkurta ginklų gamykla, imta vystyti chemijos pramonė.

1995 m. lapkričio 3 d. Rio Tersero ginklų gamykloje įvyko didelis sprogimas, nuniokojęs miestą (žuvo 7 žmonės, sužeista ~300).

## Šaltiniai
Lago Puelo nacionalinis parkas

**Lago Puelo nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis pietų Argentinoje, Čubuto provincijos šiaurės vakaruose, Patagonijos Anduose. Įkurtas 1937 m. kaip draustinis, 1945 m. tapo Los Alerseso nacionalinio parko dalimi, o 1971 m. – atskiru nacionaliniu parku.

Nacionaliniame parke saugomas vaizdingas Puelo ežeras ir jo apylinkės – drėgnieji Patagonijos miškai, ledyninių kraštovaizdžių išraižyti kalnai. Parke sutinkami pietų Andų elniai, pudu, andinės lapės, nutrijos, pumos. Ežere gausu žuvų, jo pakrantėse – vandens paukščių. Yra uolų meno pavyzdžių.
Lihue Kalelio nacionalinis parkas

**Lihue Kalelio nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, La Pampos provincijos pietuose, pampose, į šiaurės rytus nuo Puelčeso. Įsteigtas 1977 m.

Saugomos iš prekambro uolienų sudarytos, smarkiai sudūlėjusios aukštumos, kažkada buvusių kalnų liekanos, dabar iškylančios į 589 m aukštį. Aukštumose ir aplink plyti gan skurdūs tyrai, kuriuose daugiausia auga dygūs krūmokšniai – *Jodina rhombifolia*, algarobas *Prosopis caldenia*, įvairūs kaktusai (opuncijos, echinopsiai), larėjos ir kt. Iš gyvūnų būdingos viskašos, kalninės kiaulytės, guanakai, patagoninės maros, lapės, Žofrua katės, pampinė katės, šeškai, pumos, šarvuočiai, driežai tejidai, įvairūs paukščiai.

Lihue Kalelio nacionaliniame parke yra išlikę kadaise čia gyvenusių indėnų paveldo: ~4000 metų senumo uolų tapybos, stovyklaviečių liekanų. Čia trykštantys gėli vandenys nuo seno traukė klajoklių medžiotojų-rankiotojų gentis čia apsistoti. Nuo XVIII a. šiame krašte gyveno indėnai puelčai. Jie vėliau asimiliuoti mapučių, o XIX a. sunaikinti argentiniečių.


LihueCalel073.JPG|Uolų menas
LihueCale063.JPG|Sudūlėję kalnai
LihueCalel077.JPG|Guanakas
Antanas Sologubas

**Antanas Juozapas Sologubas** (apie 1710 m. – 1759 m. rugsėjo 6 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos artilerijos generolas (1746–1759).

## Biografija
Lietuvos bajorų Sologubų giminės atstovas, herbo „Prawdzicz“ savininkas. Lietuvos didžiojo iždininko Bresto vaivados Jono Mykolo Sologubo (apie 1697–1748) ir Elenos Šamovskos (prieš 1685–1727) jaunesnysis sūnus.

Mokėsi Novodvoro ir Krokuvos universitete, po to keliavo po Prancūziją. Karo metu dėl Lenkijos paveldėjimo 1733–1738 metais prancūzų armijos eilėse kovėsi Olandijoje ir Italijoje, už karinius nuopelnus gavo pulkininko laipsnį, buvo du kartus sunkiai sužeistas.

Buvo renkamas pasiuntiniu į 1740, 1744, 1746, 1748, 1750, 1752 ir 1754 metų seimus. Lietuvos tribunolų 1740 ir 1741 metais kartu su savo tėvu palaikė Sapiegas prieš Radvilas. Po to pakeitė savo pozicijas ir susigiminiavo su Radvilomis. 1746 metais gavo Lietuvos artilerijos generolo laipsnį.

1747 metais Antanas Juozapas Sologubas buvo renkamas Kauno deputatu į Lietuvos tribunolą, kur tapo tribunolo vicemaršalka ir faktiškai vadovavo tribunolo posėdžiuose. 1755–1756 metais parodė nedidelį aktyvumą savo sąjungininkų Radvilų ir Čartoriskių konflikto metu. Prancūzijos pasiuntinys Diuranas nesėkmingai bandė Antaną Sologubą įtraukti į proprancūzišką grupuotę. 1757 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Mirė pakeliui į Vilnių.

## Šeima
1744 m. rugsėjo 2 d. vedė kunigaikštytę Brigitą Petronelę Radvilaitę (1727–1773), Naugarduko vaivados ir generolo-leitenanto Mikalojaus Faustino Radvilos (1688–1746) ir Barboros Zavišaitės (1690–1762) dukterį.
Ignotas Kuraneckis

**Ignotas Kuraneckis** – Vitebsko kaštelionas nuo 1793 metų, Pinsko teisėjas 1772–1780, paseniūnis 1779–1782, kancleris, antros nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras nuo 1787 m. liepos 26 d. iki 1790 m. gegužės 13 d.

Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius. Daugkartinis pasiuntinys į seimus. Andrejaus Mokronovskio konfederacijos kancleris 1776 metais. Buvo Targovicos konfederacijos narys. 1797 metais buvo delegatu Pavelo I karūnavime

1786 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi.

## Išnašos

## Literatūra

* Adam Boniecki, Herbarz polski. T. 13, Warszawa 1909
* Ryszard Chojecki, Patriotyczna opozycja na sejmie 1773 r., w: Kwartalnik Historyczny, LXXIX, nr 3, 1972
* Aleksander Czaja, Między tronem, buławą a dworem peterburskim, Warszawa 1988

|-
Eitminiškių koplyčia

**Eitminiškių kaimo koplyčia** – koplyčia, esanti Vilniaus rajone, Nemenčinės seniūnijoje, Eitminiškių kaime, prie kelio . Koplyčia stūkso prie sodybinio namo sklypo, šalia Eitminiškių bažnyčios šventoriaus, 30 m į vakarus nuo jo tvoros.

2006 m. įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą kaip vietinės reikšmės paminklas (unik. kodas ).

## Būklė

Koplyčia priekiniu fasadu orientuota į bažnyčią. Salinė, vieno aukšto, raudonų plytų mūro tinkuotų sienų, su rūsiu. Rūsio perdenginys skliautinis. Statinys apleistas, blogos būklės, reikalingas remontas.


Eitminiškės, koplyčia2.JPG|Koplyčia 2016 m.
Eitminiškės, koplyčios vidus.JPG|Interjeras


## Šaltiniai
Jidžu

**Jidžu** (*I-ju*) buvo devintasis Čingų imperatorius ir septintasis Čingų imperatorius valdęs visą Kiniją 1850-1861 m.
## Valdymas
Jidžu tapo imperatoriumi 1850 m., būdamas 19 metų. Jis susidūrė su vidaus sunkumais ir užsienio iššūkiais. Jo valdymo titulas **Xianfeng** (Universalus klestėjimas) neatitiko situacijos. 1850 m. prasidėjo vienas pirmųjų sukilimų, kurie vos nesugriovė Čingų dinastijos. Taiping sukilimą pradėjo Hong Xiuquan, hakų sintetinės krikščionių sektos lyderis, nugalėjęs vietines pajėgas, pasiųstas išvaikyti pasekėjus. Hong paskelbė Taiping Dangiškąją karalystę ir sukilimas persimetė į kitas provincijas. Kitais metais kilo Nian sukilimas Šiaurės Kinijoje. Šis sukilimas neturėjo aiškios politinės programos, bet jo raiteliai kėlė grėsmę sostinei. Čingų kariai dažnai pralaimėjo abiejuose sukilimuose.

1853 m. taipingai užėmė Nankiną ir atrodė, kad po to kris Pekinas, bet jų ekspedicija į šiaurę buvo nugalėta. Imperatorius pasiuntė mandarinus Zeng Guofan ir mongolų generolą Sengge Rinchen nugalėti sukilėlius, bet jų sėkmė buvo ribota. Didžiausias Miao sukilimas Kinijos istorijoje buvo 1854-1873 m. Nesėkmingai buvo bandoma atgauti Nankiną 1856 m. ir kilo Du Wenxiu sukilimas Junane.

Be to nedidelis incidentas pakrantėje pradėjo Antrąjį Opiumo karą. Anglų ir prancūzų pajėgos po kelių mūšių prie Tiandzino pasiūlė derybas. Imperatorius, įtikintas Cisi dėl kinų pranašumo, nenusileido. Jis pasiuntė princą Gongą į derybas, bet jos nutrūko kai kinai suėmė britų diplomatą Harry Parkes rugsėjo 18 d. Tą pačią europiečiai susirėmė su Sengge Rinchen mongolų kavalerija prie Zangjiavano ir patraukė link sostinės, prie kurios nugalėjo kinų armiją. Rugsėjo 21 d. Sengge Rinchen 10 tūkst. karių, kurių tarpe buvo elitinė kavalerija, buvo sunaikinti po kelių nėsėkmingų išpuolių Palikao mūšyje.

Britų ir prancūzų pajėgos užėmė Pekiną spalio 6 d. 1860 m. spalio 18 d. britai ir prancūzai nusiaubė ir sudegino imperatoriaus Vasaros rūmus. Jidžu susirgo tai sužinojęs.

Valdant Jidžu iš Kinijos Rusijos imperija atėmė dalį Mandžūrijos. 1858 m. Aiguno sutartimi sritis tarp Stano kalnagūbrio ir Amūro upės. 1860 m. Pekino sutartimi rusai gavo sritis į rytus nuo Usūrio upės. Po to rusai įkūrė Vladivostoką.

Kai vyko derybos su europiečiais, imperatorius pasitraukė į Rehes provinciją, teigdamas, kad dėl kasmetinės medžioklės ekspedicijos. Kai jo sveikata suprastėjo rūmuose atsirado dvi frakcijos. Vienai vadovavo pareigūnas Sušun ir princai Zaiyuan ir Duanhua. Kitai vadovavo Cisi, remiama generolo Ronglu ir Nara klano.

Jidžu mirė 1861 m. rugpjūčio 22 d. dėl nesaikingo atsidavimo malonumams. Jo įpėdiniu tapo šešiametis Zaičunas
Bradeliškių akmuo

**Bradeliškių akmuo su ženklais**,  dar vadinamas *Airėnų akmeniu* – mitologinis akmuo Vilniaus rajone, viename seniausių Lietuvoje Dūkštų ąžuolyne, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dūkštų kaimo. Riedulys slūgso Bradeliškių ir Airėnų I kaimų paribyje. 

Teritorija priklauso Dūkštų kraštovaizdžio draustiniui. Akmuo pažymėtas informaciniame stende, pasiekiamas nuėjus apie 250 m vientisa lentų danga ąžuolyno pažintiniu taku, kurio pradžia – prie kelio . Paminklo aplinka sutvarkyta, įrengti takai, ant akmens dedamos aukos, gėlės, žvakutės, monetos.

Bradeliškių akmuo – regioninės reikšmės paminklas, 2007 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). 

## Istorija

Manoma, šis akmuo galėjo būti žemių riboženklis, žymėjęs senąsias Geisiškių cerkvės žemės valdas. Pasakojama, jog čia buvo Kernavės miesto riba ir stovėję vartai, iš kurių likęs tik šis akmuo.

Aplinkiniai žmonės mano, kad akmens esantys nesuprantami užrašai byloja, jog čia paslėptas lobis. Nuo seno po akmeniu daug kas bandė pasikasti, ieškodami pinigų. Dabartiniais laikais jį buvo bandyta nustumti traktoriumi, todėl dabar šis akmuo guli šiek tiek kitoje vietoje. Akmuo išjudintas iš pirminės savo vietos, buvo apverstas, vėliau vėl atverstas. 1979 m. pastebėta, jog akmuo iš visų pusių, išskyrus šiaurės rytų ir rytų puses, apkastas iki 0,7 m gylio grioviu, iš kurio išmesta įvairaus dydžio akmenų.

## Ženklai

Bradeliškių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Tai pilkas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos trikampės nupjautos piramidės formos, apie 2,4 m ilgio, 1,9 m pločio ir 1 m aukščio nuo esamo žemės paviršiaus. Akmens viršuje, šiaurės rytų dalyje, išlygintame, kiek pasvirusiame vakarų kryptimi plotelyje, iškalti neaiškūs ženklai, kurie yra nuo 20 cm iki 28 cm aukščio ir nuo 10 cm iki 26 cm pločio, sudaryti iš 1-1,5 cm gylio ir 2-3 cm pločio griovelių. Akmens vakarų šone yra iškaltas 19x22 cm dydžio kryželis, sudarytas iš 2 cm pločio ir 1 cm gylio griovelių. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Dūkštų ąžuolyno pažintinis takas
* Airėnų akmuo su ženklais 
* Archeologo užrašai. Airėnų akmens įrašų kilmės beieškant
Barmalėjaus fontanas

**Barmalėjaus fontanas** (, oficialiai – *Детский хоровод*) – fontanas Volgogrado centre, Rusijoje, vaizduojantis šešis vaikus, šokančius aplink krokodilą. Fontaną išgarsino fotografo Emanuilo Jevzerichino 1942 m. darytos nuotraukos, kuriose Stalingrado mūšio pjautynės sugretintos su žaidžiančių vaikų atvaizdais.

Įrengtas 1939 m. pagal Kornejaus Čiukovskio eiliuotos pasakos „Barmalėjus“ motyvus. Panašūs fontanai buvo pastatyti ir kituose Sovietų Sąjungos miestuose, tipinio projekto autorius – skulptorius Romualdas Jodko. Po karo atnaujintas, bet 1951 m. nugriautas, rekonstruojant miesto centrą. 2013 m. minint Stalingrado mūšio 71-ąsias metines, atstatytas.

Fontanas pavaizduotas filme apie Stalingrado mūšį „Priešas už vartų“ (*Enemy at the Gates*), apokaliptiniuose filmuose „V – tai vendeta“ ir „Prisukamas apelsinas“, kompiuteriniame žaidime „Commandos 3: Destination Berlin“.

## Šaltiniai
Džeivikas

**Džeivikas** () – kaimas rytų Anglijoje, JK. 2015 m. rytinė gyvenvietės dalis paskelbta labiausiai neišsivysčiusia gyvenviete Jungtinėje Karalystėje.

## Socialinės problemos
Gyvenvietė įkurta kaip pajūrio kurortas, bet XX a. viduryje gyvenvietė tapo prieglobsčiu socialiai remtiniems žmonėms. 2011 m. 62 % visų darbingo amžiaus gyventojų gyveno iš pašalpų. Dėl didelio nusikalstamumo ir prastos reputacijos nekilnojamo turto kainos Džeivike yra vienos žemiausių visoje šalyje.

2010 m. išleistas dokumentinis filmas *Jaywick Escapes*, kuriame pasakojama apie gyvenimą Džeivike ir heroino liūną gyvenvietėje. Nuo 2015 m. kuriamas dokumentinis serialas apie socialiniai remtinus gyventojus – *Jaywick – Benefits By The Sea*.

## Šaltiniai
El Palmaro nacionalinis parkas

**El Palmaro nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, Tarpupyje, Entre Rioso provincijos rytuose, Urugvajaus pasienyje, Urugvajaus upės pakrantėje, 60 km į pietus nuo Konkordijos. Įsteigtas 1966 m.

Svarbiausias saugomas dalykas – palmių giraitės, neretai laikomos toliausiai pasaulyje į pietus nutolusiais palmių miškais. Čia auga grakščiosios bucijos, vietos kalba žinomos kaip *yatay*. Būdingas drėgnųjų savanų kraštovaizdis – aukštažolės pievos, krūmynai, giraitės. Būdingi gyvūnai – nandai, kapibaros, lapės, viskašos, gyvatės žararos, įvairūs driežai, paukščiai. El Palmaro nacionalinio parko plote yra Barkino kalkių kasyklos, veikusios XVII–XVIII a., liekanos.


El Palmar Plains.JPG|Bucijos savanų plotuose
Parque Nacional El Palmar (11).jpg|Erozijos paveikta dirva
Ruinas de la Calera de Barquín (2).JPG|Barkino kalkių kasyklos griuvėsiai
Carpincho en el Parque Nacional El Palmar.jpg|Parke gyvena kapibaros
El Leonsito nacionalinis parkas

**El Leonsito nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, Kujo krašte, San Chuano provincijos vakaruose, Tontalio kalnagūbryje (Andų priekalnės), 34 km nuo Barealio. Įsteigtas 1994 m. kaip rezervatas, o 2002 m. – kaip nacionalinis parkas.

El Leonsito nacionaliniame parke saugomas nepaliestas, atokus Andų priekalnių kraštovaizdis, kuriam būdingi skurdūs dygūs krūmokšniai, kalnų pievos ir pusdykumės (Leonsito pampa). Čia sutinkama būdinga Andų gyvūnija – guanakai, nandai, Andų lapės ir kt. Klimatas sausringas (~200 mm kritulių per metus), vėsus, kontrastingas. Dėl atokumo nuo didmiesčių, skaidraus ir giedro (bent 300 giedrų dienų per metus) dangaus čia įsikūrusios dvi astronomijos observatorijos – Leonsito astronominis kompleksas (CASLEO) ir Felikso Agilaro observatorija (OAFA). Parke yra paleontologinių, archeologinių vietovių (inkų kelių liekanos).

Vietovė iš esmės negyvenama, turistinės infrastruktūros nėra.


Entrada al Parque Nacional El Leoncito, Calingasta, San Juan.jpg|Įvažiavimas į parką
Pampa El Leoncito.jpg|Leonsito pampa
Observatorio El Leoncito, Calingasta.jpg|Leonsito astronominis kompleksas
Cascada en El Leoncito.jpg|Nedidelis krioklys


## Nuorodos
* Oficiali parko svetainė
Hantingdonas

**Hantingdonas** () – miestas rytų Anglijoje, JK. Didelė lietuvių imigrantų bendruomenė.

## Istorija
Gyvenvietę įkūrė anglosaksai ir germanai. Hantingdonas minimas Anglosaksų kronikoje. 1068 m. pastatyta normandiška pilis Vilhelmui I Užkariautojui. Per Anglijos ir Normandijos civilinį karą pilis vėliau atiteko Škotijos karaliui. Pilis iki šių dienų nėra išlikusi. 1205 m. gyvenvietei miestelio statusą suteikė Jonas Bežemis. 1332 m. pastatytas Hantingdono senasis tiltas, kuris geros būklės yra išlikęs ir iki šių dienų. Tiltui suteiktas saugomo senovinio monumento I lygio statusas. 1850 m. rugpjūčio 7 d. miestelyje atidaryta geležinkelio stotis.
Elda

**Elda** – miestas Alikantės provincijoje, Ispanijoje. Populiacija – 53 248 žmonės (2015 m. duomenys). Tai septintas provincijos miestas pagal tankumą. Kartu su Petreru sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena beveik 90 000 gyventojų. Nutolęs 34 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės. Per miestą teka Vinalopas ().

Pagrindinė pramonės šaka yra avalynės gamyba. Svarbus faktorius – turizmas. Mieste yra avalynės ir archeologijos muziejai, XII a. bokštas (*Torre del Homenaje del castillo*), rotušė, šv. Onos bažnyčia.

## Sportas
* CD Eldense – futbolo klubas;
* Nuevo Pepico Amat arba Savivaldybės stadionas – klubo namų stadionas, talpinantis 4 036 žiūrovus.

## Galerija

Iglesia Santa Ana Elda.jpg|Šv. Onos bažnyčia
AYUNTAMIENTO4.JPG|Rotušė
Plaza Mayor Elda 1.jpg|Miesto aikštė


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali Eldos miesto svetainė
* Museo del Calzado
Ratchet & Clank

**Ratchet & Clank** () – kompiuterinių žaidimų serija, kurią 2002 m. pradėjo JAV studija „Insomniac Games“, platino „Sony“ vien „Playstation“ platformoms. Tai nuotykių žaidimų serija, vienijanti platformerio, šaudyklės ir galvosūkių žanrų bruožus. Joje pasakojama dviejų draugų: humanoido Račeto ir roboto Klanko,  nuotykių istorija gelbstint galaktiką nuo įvairiausių užpuolikų. Franšizėje yra sukurta žaidimų mobiliosioms platformoms ir 2016 m. − animacinis filmas.

## Žaidimai:
Visus pagrindinius serijos žaidimus sukūrė JAV „Insomniac Games“ studija. 2013 m. pradžioje žaidimų serijos pardavimai viršijo 26 mln. vienetų.

Pagrindinių žaidimų serija (Skirtinguose regionuose tie patys žaidimai buvo platinami skirtingais pavadinimais):

## Kiti žaidimai
„High Impact Games“ studija sukūrė 2 žaidimus PSP ir „PlayStation 2“ konsolėms:
*2007 m. „Ratchet & Clank: Size Matters“;
*2008 m. „Secret Agent Clank“.

## Filmas

## Išnašos

## Nuorodos
*insomniacgames.com 
*giantbomb.com
Vogue

**„Vogue“** – mėnesinis mados ir gyvenimo būdo žurnalas, leidžiamas 23 skirtingais nacionaliniais ir regioniniais leidimais bendrovės „Condé Nast“. Žurnalas daro didelę įtaką mados pasauliui. Tai vienas savo srityje gerbiamiausių žurnalų, turintis gerą vardą modelių, mados dizainerių ir fotografų tarpe.

Pirmasis leidimas išėjo 1892 m. Jungtinėse Valstijose.

## Istorija

### Ankstyvasis laikotarpis
Žurnalą 1892 m. Jungtinėse Valstijose įsteigė Arthur Turnure, fundavo Kristoffer Wright; pirmasis leidimas išėjo tų pačių metų gruodžio 17 d. ir kainavo 10 centų (2015 m. kursu – $2,63). A.B.Turnure šiuo leidiniu siekė nušviesti formalaus gyvenimo užkulisius. Nuo pat žurnalo išleidimo jo tikslinė auditorija buvo pasirinkta Niujorko aristokratiška visuomenė, kurioje nebuvo nusistovėjusių socialinių normų ir, skirtingai nuo tokių visuomenių Anglijoje ar Prancūzijoje, klasė nebuvo itin vertinama. To laikmečio žurnale didžiausias dėmesys buvo skiriamas madai, žurnalo vyriškajai auditorijai buvo siūlomos sporto ir socialinių reikalų temos.

### Condé Nast
1905 m., metai prieš A.B.Turnure mirtį, žurnalą „Vogue“ įsigijo Condé Montrose Nast ir palaipsniui padidino jo tiražą. Žurnalą pradėta leisti dukart per savaitę, taip pat XX a. 1-ajame dešimtmetyje pasirodė pirmieji leidimai užsienyje. Apsilankęs D.Britanijoje 1916 m. C.M.Nast čia įsteigė britiškąją žurnalo versiją, vėliau sekė versijos Ispanijoje, Italijoje ir Prancūzijoje, kur 1920 m. pasirodęs žurnalas sulaukė gerų atsiliepimų.

### Vėlesnis laikotarpis
Didžiosios depresijos, o vėliau ir Antrojo pasaulinio karo metais šoktelėjo žurnalo paklausa. Žurnalo redaktoriumi buvo paskirtas „Vanity Fair“ redaktorius Frank Crowninshield.

Laird Borrelli pažymi, kad mados iliustracijų leidiniuose sumažėjimą XX a. 4-ajame dešimtmetyje lėmė „Vogue“ veiksmai savo viršeliuose pradėti naudoti menininkų, tokių kaip Dagmar Freuchen, fotografijas.

XX a. 7-ajame dešimtmetyje žurnalo redakcijai pradėjus vadovauti Diana Vreeland, žurnalas pasisuko į seksualinės revoliucijos veikiamą jaunimą, orientuodamasis į šiuolaikinę madą ir straipsnius, kuriuose buvo atvirai aptariama seksualumo tema.

1973 m. „Vogue“ tapo mėnesiniu žurnalu. Redakcijai vadovaujant Grace Mirabella, buvo atlikta nemažai redakcinių ir stilistinių pakeitimų, reaguojant į besikeičiantį tikslinės auditorijos gyvenimo būdą.

1988 m. liepą žurnalo vyriausiąja redaktore tapusi Anna Wintour ėmėsi kardinalių pokyčių, siekdama žurnalą padaryti patrauklesnį jaunimui ir apskritai pasiekiamesnį didesniam žmonių ratui.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Voguepedia
Maišiagalos dvaras

**Maišiagalos dvaro sodyba** įsikūrusi Vilniaus rajone, Maišiagaloje, Algirdo g. 4. Klasicizmo stiliaus dvaro rūmai, dar vadinami *Houvalto rūmais*, baigti restauruoti 2016 m. kovo mėn. Šiuo metu rūmų pastatas priklauso Vilniaus rajono savivaldybei, ūkio pastatai privatizuoti. Čia įsikūręs Vilniaus krašto etnografijos muziejaus filialas – Maišiagalos tradicinių amatų centras, rengiami įvairūs kultūriniai renginiai.

Maišiagalos dvaro sodyba – vietinės reikšmės kultūros paminklas (unik. kodas ).

## Istorija

Teigiama, kad būtent čia yra gyvenęs, kovojęs, baigęs gyvenimą Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas. Nuo XIV a. pabaigos rašytiniuose šaltiniuose minimas Didžiajam kunigaikščiui priklausęs Maišiagalos dvaras. Valdovo priklausomybėje miestelio teritorija, o drauge ir dvaras, išbuvo iki XVIII a. pabaigos, keitėsi tik vietovės laikytojai. Pastaraisiais XVII a. buvo Sapiegos, Tyzenhauzai, XVIII a. Eperješai, pastarojo šimtmečio pabaigoje Maišiagalos dvaras, iki tol priklausęs valdovui, tapo privačia Vilniaus vyskupo Ignoto Masalskio valda. 1794 m. sukilimo metu žuvus I. Masalskiui, valda atiteko Potockiams, vėliau Valavičiams, paskutiniaisiais dvaro valdytojais tapo Houvaltų giminės atstovai, gyvenę Maišiagaloje iki Antrojo pasaulinio karo. 

Onuprijaus Houvalto iniciatyva 1806-1812 m. pastatyti klasicistiniai dvaro rūmai. Rūmų projekto autorius – žinomas to meto Vilniaus architektas, Vilniaus Universiteto profesorius Mykolas Angelas Šulcas. Architektui mirus, projektas įgyvendintas tik iš dalies. Dvaro sodybos pastatų kompleksas susiformavo XIX a. – XX a. pradžioje.

Po Antrojo pasaulinio karo pasikeitus santvarkoms dvare buvo apgyvendinti kolūkiečiais tapę ponų samdiniai. 8–jame dešimtmetyje po rekonstrukcijos rūmuose buvo įkurdinta tarybinio ūkio kontora, o atkūrus Lietuvos nepriklausomybę Houvaltų rūmai tapo mokykla.

## Rūmų renovacija

Rūpintis Houvalto rūmų renovavimu pradėta 2011 m. Tuomet iš šio pastato buvo iškelta čia gyvavusi Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo vidurinė mokykla (dab. gimnazija), rūmuose dar veikė biblioteka, būrėsi saviveiklininkai, rinkdavosi vietos bendruomenė. Dėl avarinio rūmų stogo vanduo jau buvo pradėjęs ardyti pastato sienas. Vilniaus rajono savivaldybės parengtam dvaro renovavimo projektui įgyvendinti buvo gauta ES struktūrinių fondų lėšų. Renovavimo darbai truko keletą metų.

2018 m. sausį buvo pasirašyta ES paramos lėšomis finansuojamo projekto „Tradicinių amatų centro Houvalto dvare Maišiagaloje viešosios erdvės sutvarkymas“ finansavimo sutartis, kurio tikslas – sutvarkyti Houvalto dvaro teritoriją. Ketinama iš dalies atkurti dvarvietės aplinką, kuri šiuo metu neatitinka klasicistinio dvaro pastato stilistikos. Sutvarkius dvaro teritoriją, čia planuojama rengti tradicinių amatų muges bei pristatymus, kultūrinius renginius. Projektas turi būti baigtas 2019 m. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Lietuvos dvarų duomenų bazė. Maišiagalos dvaro sodyba
Predeltos nacionalinis parkas

**Predeltos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, Tarpupyje, Entre Rioso provincijos pietvakariuose, Paranos kairiajame krante, ties Paranos deltos pradžia, 6 km į pietus nuo Diamantės. Įsteigtas 1992 m.

Ties Predeltos nacionaliniu parku prasideda Paranos delta – iš upės nešamų nešmenų klostosi salelės, vanduo skaidosi į protakas. Didžiumą ploto užima galeriniai miškai, tarp kurių vinguriuoja protakos, gausu senvagių ir ežerėlių. Parko plote nuo Paranos atsišakojančios protakos sudaro 3 dideles salas – Obuolių (*Isla de las Manzanas*), Seibos ir Baro. Čia gausiai veši argentininės raudūnės, sapiai *sapium haematospermum*, albicijos *albizia inundata*. Parkas yra kapibarų, nutrijų, ūdrų, driežų tejų, rupūžgalvių vėžlių buveinė. Gausu vandens paukščių (antys, aramos, palamedėjos, gandrai, garniai, tulžiai ir kt.

Predeltos nacionalinį parką galima aplankyti nedideliais laiveliais.
Condé Nast

**Condé Nast** – JAV žiniasklaidos bendrovė, leidžianti įvairaus pobūdžio žurnalus. Įkurta 1909 m. Priklauso „Advance Publications“. Būstinė įsikūrusi One World Trade Center dangoraižyje Niujorke, kiti svarbesni biurai įsikūrę Majamyje, Londone, Milane, Paryžiuje, Madride ir Tokijuje. Tarp bendrovės leidžiamo asortimento yra žurnalas vyrams „GQ“, IT žurnalas „Wired“, gyvenimo būdo žurnalai „Vanity Fair“ ir „The New Yorker“, kelionių žurnalas „Condé Nast Traveler“ bei žurnalai mados, golfo, verslo, vestuvių, namų apdailos, maisto ruošimo ir kt. temomis.

## Leidiniai

### Dabartiniai

* *[[Vogue]]*
* *[[W (žurnalas)|W]]*
* *[[Glamour]]*
* *[[Allure]]*
* *Self*
* *Style.com*

* *[[Teen Vogue]]*
* *[[GQ]]*
* *Architectural Digest*
* *The World of Interiors*
* *Brides*
* *Golf Digest*

* *Golf World*
* *Bon Appétit*
* *Epicurious*
* *ZipList*
* *Condé Nast Traveler*
* *[[Wired]]*

* *[[Ars Technica]]*
* *[[Vanity Fair]]*
* *[[The New Yorker]]*
* *Tatler*
* *[[Pitchfork Media|Pitchfork]]*

### Buvę

* *Cargo*
* *Cookie*
* *Details*
* *Elegant Bride*
* *Golf for Women*
* *Gourmet*

* *House and Garden*
* *Jane*
* *Mademoiselle*
* *Men’s Vogue*
* *Modern Bride*
* *NowManifest* (tinklaraštis)

* *Portfolio*
* *Vitals Men*
* *Vitals Women*
* *Vogue Living*
* *WomenSports*
* ''YM

## Išnašos
Serhat

**Ahmet Serhat Hacıpaşalıoğlu** (g. 1964 m. spalio 24 d. Stambule) – turkų dainininkas, prodiuseris ir televizijos laidų vedėjas.

## Biografija

Ahmet Serhat Hacıpaşalıoğlu gimė 1964 metų spalio 24 dieną Stambule. Baigė Stambulo universiteto odontologijos fakultetą. Išgarsėjo tapęs populiarios viktorinos „Riziko“ prodiuseriu ir vedėju, buvo apdovanotas geriausio televizijos vedėjo ir geriausios televizijos prodiuserio apdovanojimais du kartus iš eilės.

Muzikinę karjerą Serhat pradėjo 1997 metais, išleidęs debiutinį singlą „Rüya-Ben Bir Daha“. 2004 metais pasirodė antroji jo daina – „Total Disguise“, atliekama su prancūzų dainininke Viktor Lazlo. Dainos teksto ir muzikos autorius – Olcayto Ahmet Tuğsuz, kūrinys buvo įrašytas anglų ir prancūzų kalbomis.

2008 metais drauge su Gruzijos-Rusijos dainininke Tamara Gverdciteli įrašė dainas „I Was So Lonely“, „No No Never (Moscow-Istanbul)“ ir „Ja + Ti“ (rusiška dainos „Total Disguise“ versija). Duetas buvo koncertavęs Maskvoje bei muzikos festivaliuose Moldovoje ir Baltarusijoje.

2014 m. Serhat muzikinę veiklą pradėjo Prancūzijoje ir Vokietijoje. Rugsėjo mėn. išleido EP „Je M’adore“. Singlas „Je M’adore“ Vokietijoje pasiekė DJ ir šokių muzikos topo viršūnę ir ten išbuvo 5 savaites.

2016 m. su daina „I Didn’t Know“ atstovavo San Marinui 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Stokholme.

## Diskografija

### Singlai
* 1997: *Rüya-Ben Bir Daha*
* 2004: *Total Disguise* (su Viktor Lazlo)
* 2005: *Chocolate Flavour*
* 2008: *I Was So Lonely-No No Never* (su Tamara Gverdciteli)
* 2014: *Je M’adore*
* 2016: *I Didn’t Know*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Kondorito Kebrados nacionalinis parkas

**Kondorito Kebrados nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, Kordobos provincijoje, į pietvakarius nuo Kordobos, į vakarus nuo Alta Grasijos. Įsteigtas 1996 m.

Nors Kondorito Kebrados nacionalinis parkas yra palyginti netoli Kordobos bei turistinių provincijos centrų, tai gana atoki vieta, išlaikiusi žmogaus nepaliestą gamtą. Parkas apima *[[Sierra Grande]]* kalnagūbrio ruožą – Ačalos aukštumų pašlaitę bei Ačalos pampą. Būdingi sudūlėję kalnai, aukštumos, uolynai, skurdžios pievos ir krūmynai. Vietomis yra nedidelių ežerėlių ir kitų gėlo vandens telkinių. Žiemą šiose vietovėse dažnas sniegas, o vasarą – perkūnijos. Vienas svarbiausių parko objektų – didelė raguva (*quebrada*), išgraužta Kondorito upelio. Jos gylis vietomis siekia 800 m. Parke sutinkamos pumos, andinės lapės, bei Andų aukštikalnėms būdingi paukščiai – kondorai. Iki XVI a. čia buvo indėnų komečingonų gyvenamos vietos.

Parke turistinės infrastruktūros nėra. Galima keliauti pėsčiomis, visureigiais.


Quebrada del Condorito fly fishing.jpg|Žvejyba Kondorito Kebradoje
Pampa del Hospital.jpg|Hospitalio pampa
PN Quebrada del Condorito.jpg|Kondorito raguva ir pats upelis
Quebrada del Condorito Fog.jpg|Ant kalnų leidžiasi rūkas
San Giljermo nacionalinis parkas

**San Giljermo nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Argentinoje, San Chuano provincijos šiaurėje, 455 km į šiaurę nuo San Chuano, Iglesijos departamente. 1998 m. įsteigtas kaip provincinis draustinis, o 1999 m. jo dalis tapo nacionaliniu parku. Dabar San Giljermo nacionalinis parkas drauge su biosferos rezervatu užima 9714,6 km² plotą.

Nacionalinis parkas apima pietinę Andų aukštikalnių plokščiakalnio – Altiplano (Punos) – dalį. Apima San Giljermo Kordiljeros pašlaites bei Blanko upės ištakų (Rio de la Palkos, Agva Negros, Valje del Kuros) baseinus. Parke saugomi būdingi Andų gyvūnai – guanakai, vikunijos, mažieji nandai, pumos, andinės lapės, kondorai, viskašos, andinės katės, šinšilos, įvairūs driežai. Augmenija labai skurdi. Žiemą čia dažnai sninga, būdingi stiprūs vėjai, siekiantys iki 100 km/h greitį.

San Giljermo nacionalinis parkas yra negyvenamoje vietoje, pasiekiamas tik visureigiais.