open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Znicz Pruszków

**Pruškuvo „Znicz“** () – Lenkijos sporto klubas iš Pruškuvo. Šiame klube nuo 2006 m. rungtyniavo Robert Lewandowski,

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m. 1997–1998 m. rungtyniavo regioninėse pirmenybėse. Nuo 1998–1999 m. sezono rungtyniavo Ketvirtoje lygoje.

Nuo 2000–2001 m. žaidė Trečioje lygoje. Po lygų restruktūrizacijos nuo 2007–2008 m. pateko į Pirmą lygą, bet joje įsitvirtinti nepavyko.

Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo Antroje lygoje. 2015–2016 m. iškovojo antrą vietą ir buvo perkelti į Pirmą lygą.

2016–2017 m. vėl rungtyniavo Pirmoje lygoje, tačiau liko septyniolikti ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2017–2018 m. sezono žaidė Antroje lygoje. 2022–2023 m. iškovojo antrą vietą ir pateko į aukštesnį divizioną.

Nuo 2022–2023 m. sezono rungtyniavo Pirmoje lygoje.

## Pasiekimai
; Antra lyga ()
:  **Antroji vieta (2):** 2015–2016, 2022–2023 m.

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Garsesni žaidėjai
*  Robert Lewandowski, (2006–2008 m.)

## Klubo spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia x apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* 90minut.pl (lenkų k.)
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
Seleukas II Kalinikas

**Seleukas II Kalinikas** (, ~265–225 m. pr. m. e.) – Seleukidų valstybės karalius, valdęs nuo 246 iki 225 m. pr. m. e.

Antiocho I Sotero vaikaitis, Antiocho II Tėjo sūnus. Užėmęs sostą, skatinamas motinos Laodikės pradėjo žudyti kitus pretendentus į sostą ir jų giminaičius; nužudė ir pamotę Berenikę (Egipto valdovo Ptolemajo III Euergeto seserį) bei jos mažametį sūnų, savo brolį, dėl to 246 m. pr. m. e. kilo karas su Egiptu. Seleukas II Kalinikas pralaimėjo, bet Egipte prasidėjus sukilimams Ptolemajas III Euergetas iš Seleukidų valstybės turėjo pasitraukti.

Kovai su Egiptu Seleukas II Kalinikas sudarė sąjungą su broliu Antiochu Hieraksu, tai sužinojęs Ptolemajas III Euergetas 241 pr. m. e. su Seleuku II Kaliniku sudarė taiką. Seleukidų valstybėje prasidėjo vidaus karas, daugelis satrapų sukilo, bandydami užvaldyti imperiją. 236 m. pr. m. e. Galatijoje Antiochas, padedamas galų, nugalėjo Seleuką II Kaliniką ir užėmė jo valdas Mažojoje Azijoje.

225 m. pr. m. e. Seleukas II Kalinikas žuvo nukritęs nuo žirgo; tuo metu jam buvo likusios valdyti tik Mesopotamija ir Šiaurės Sirija.

## Šaltiniai
Huseinas (Astrachanės chanas)

**Huseinas** – Astrachanės chanas (1521–1527 m.).

## Biografija
Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Manoma, 1521 m. balandžio–rugpjūčio mėn. Džanibekas žuvo mūšyje su nogajais. Sostas atiteko jo sūnui Huseinui. Bandė pasinaudoti įtampa tarp Nogajų Ordos bėjų, kad sustiprintų savo galią. Dėl to susilaukė Mamajmurzos ir Jusufmirzos nemalonės. Kelerius metus tęsėsi kova dėl valdžios.

1523 m. Huseiną nuvertė Krymo chanas Mehmedas I Girėjus, pasodinęs savo sūnų Bagadyrą į sostą. Tačiau netrukus abu buvo žuvo kovoje su nogajais. Huseinas atgavo valdžią. Netrukus nugalėjo Mamajmurzą, kuris pabėgo į Tiumenės chanatą. Huseinas sudarė taikos sutartį su Krymo chanu Sadetu I Giėjumi.

Vėlesniais metais pagrindinė užduotis buvo kova su Mamajmirza, kuris nuo 1525 m. įgijo didelę įtaką Nogajų Ordoje.

1527 m. Huseiną nuvertė dalis aukštuomenės, kuri tuo metu pasiekė, kad iš Lietuvos nelaisvės būtų paleistas Šeichachmadas, buvęs Didžiosios Ordos chanas.

## Taip pat skaitykite
* Machmudas (Astrachanės chanas)
* Džanibekas (Astrachanės chanas)

## Nuorodos
* Астраханское ханство / И.&nbsp;В.&nbsp;Зайцев; Ин‑т востоковедения РАН.&nbsp;— 2‑е изд., испр.&nbsp;— М.: Восточная литература, 2006.&nbsp;— 303 с.&nbsp;— ISBN 5-02-018538-8
* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* Гулевич В.&nbsp;П.&nbsp;Малоизвестный крымский хан Джанибек (1476–1477 гг.) // Золотоордынская цивилизация. 2017. №&nbsp;10. С. 315–320.
* Сафаргалиев М.&nbsp;Г.&nbsp;Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Isliamas Girėjus

**Isliamas Girėjus** () – Krymo chanas 1532 m., Astrachanės chanas 1531–1532 m. Priklausė Girėjų dinastijai, Mehmedo I Girėjaus sūnus, Mengli I Gerėjaus anūkas.

## Biografija
Nuo pat Saadeto I valdymo pradžios priešinosi naujajam chanui, pasitelkdamas Širinų šeimos paramą. Maištas buvo nesėkmingas, Isliamas atgailavo prieš Saadetą I Girėjų, ir jam buvo atleista. 1531 m. persikėlė į Chadžitarchaną, nuvertė vietinį chaną Kasimą. Remiantis įvairiais šaltiniais, valdžioje išsilaikė nuo 2 iki 8 mėnesių.

Tuo metu griežta Saadeto I Girėjaus politika Krymo bėjų atžvilgiu vėl subūrė nepatenkintuosius apie Isliamą Girėjų.

1532 m. jis vėl sukėlė sukilimą ir laimėjo mūšį prie Azako. Saadetas I Girėjus atsisakė sosto, o Isliamas I Girėjus buvo paskelbtas chanu bėjų susirinkime.

Valdė vos penkis mėnesius. Ne visi didikai buvo linkę jį palaikyti, o pagalbos iš Osmanų imperijos jam taip pat nereikėjo laukti. Isliamas Girėjus nusprendė, kad geriau susitaikyti su sultonu, pažadėjo sutikti su bet kokia jo pasiūlyta kandidatūra į Krymo sostą. Galimai Isliamas I Girėjus tikėjosi, kad sultonas patvirtins jį į sostą, tačiau chano titulą suteikė Sahibui I Girėjui.

Kelerius metus Isliamas I Girėjus gyveno santarvėje su naujuoju valdovu, tačiau 1535 m. vėl sukėlė maištą, išvyko iš Krymo į Juodosios jūros stepes ir paskelbė atkuriantis chanato galias.

1536 m. Isliamą I Girajų nužudė murza, norėjęs įgyti Sahibo I Girėjaus palankumą.

## Taip pat skaitykite
* Sahibas Girėjus
* Menglis Girėjus
* Muhamedas Girėjus

## Nuorodos
* Поіменний перелік кримських ханів
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Jamgurčis

**Jamgurčis** – Astrachanės chanas 1546–1547, 1549–1550 ir 1552–1554 m.

## Biografija
Kilęs iš Čingizidų dinastijos šakos Tukatimuridų giminės Achmatovičių. Tiumenės chano Murtazos anūkas, Berdibeko sūnus.

1546 m., remiamas Nogajų Ordos, nuvertė savo dėdę Astrachanės chaną Ak Kubeką ir užėmė sostą.

Netrukus (1547 m.) jį nuvertė Krymo chanas Sahibas I Girėjus, atkūręs Ak Kubeko valdžią. Jamgurčis pabėgo į Nogajų Ordą. Susilaukęs paramos, 1549 m. jis nuvertė Ak Kubeką, su kuriuo kovojo iki 1550 m. Į sostą pretendavo ir Dervišas Ali. Jamgurčis netrukus buvo nuverstas. 1551 m. jis sugavo ir apiplėšė Maskvos pasiuntinį.

1552 m. remiamas Nogajų Ordos, su Jusufo Bėjaus pagalba, atgavo valdžią. Siuntė pasiuntinį į Maskvą, pas carą Ivaną IV, tačiau pastarasis nusprendė paremti Dervišą Ali.

1553 m. Dervišas Ali padedamas Maskvos šaulių ir Ismailo Mirzos, užėmė Hadžitarchaną. Jamgurčis patyrė keletą pralaimėjimų Volgos žiotyse, sumuštas netoli Saraibatu. Vėliau jis pradėjo veikti kartu su Jusufo Bėjaus sūnumis, kuriuos palaikė Krymo chanas Devletas I Girėjus.

1555 m. žuvo viename iš susirėmimų su kazokais, o šeima buvo sugauta ir išsiųsta pas carą į nelaisvę.

## Taip pat skaitykite
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas)
* Ak Kubekas

## Nuorodos
* Henry Hoyle Howorth, History of the Mongols from the 9th to the 19th Century: The So-Called Tartars of Russia and Central Asia, Cosimo, Inc., 2008
* Почекаев, Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. СПб., Евразия, 2010. ISBN 978-5-918-52010-9
* Ludwig Steindorff, Religion und Integration im Moskauer Russland: Konzepte und Praktiken, Potentiale und Grenzen 14.-17. Jahrhundert, Otto Harrassowitz Verlag, 2010. (ISBN 3447061162)
* Сафаргалиев М.&nbsp;Г.&nbsp;Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Османская империя и страны Центральной, Восточной и Юго-Восточной Европы в XV–XVI&nbsp;вв. М., 1984.
* Похлёбкин В.&nbsp;В.&nbsp;Татары и Русь. Глава 3.&nbsp;— Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Идрисов Ю.&nbsp;М.&nbsp;Тюменское владение между Волгой и Кавказом: рождение и гибель государства//Средневековые тюрко-татарськие государства. №&nbsp;6. 2014&nbsp;— С.80—83
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Senųjų Trakų geležinkelio stotis

**Senųjų Trakų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Senųjų Trakų kaime, prie Lentvario–Varėnos geležinkelio. Nedidelis geležinkelio mazgas, kuriame atsiskiria geležinkelio atšaka į Trakus, naudojama tik keleivinių elektrinių traukinių eismui, valdoma iš šios stoties. Be priemiestinių traukinių Vilnius–Trakai, čia dar sustoja priemiestiniai traukiniai Vilnius–Varėna–Marcinkonys.

## Istorija

Stotis įkurta 1940 m. Kurį laiką vadinosi ***6 kilometras*** (kadangi nutolusi nuo Lentvario GS per 6 km), vėliau – ***Trakų stotis***, nuo 1973 m. ***Žvyryno stotis*** (pagal į šiaurę ir į rytus nuo stoties esančius žvyro karjerus), nuo 1992 m. – ***Senųjų Trakų stotis***.

## Šaltiniai
Matuizų geležinkelio stotis

**Matuizų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Matuizų kaime, prie Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Tai nedidelė geležinkelio stotis Lentvario–Varėnos geležinkelio linijoje, naudojama traukiniams prasilenkti vienkelėje linijoje. Stoja keleiviniai traukiniai Vilnius–Varėna–Marcinkonys.

## Istorija

Matuizų stotelės pradžia – Baculionių pusstotė, įkurta dar XIX a. pabaigoje. Iš pradžių ji buvo maždaug už 1,5 km į pietus nuo dabartinės stoties, šiek tiek į rytus nuo Giraitės kaimo. XX a. ji perkelta į dabartinę vietą gyvenvietės centre.

1943 m. vasario 26 d. piečiau stoties, Giraitės pralankoje (neišlikusi) 19:10 laiku įvyko traukinio katastrofa. Nuo bėgių nuvažiavo 2 garvežiai, sąstate buvo 53 pusvagoniai su anglimis. Nelaimės priežastis – sugadintas iešmas. Avarijos metu į šipulius sudaužyta 12 pusvagonių ir 1 tarnybinis vagonas, sugadintas 80 metrų geležinkelio ruožas, nesunkiai sužeisti 5 vokiečių kariai.

## Šaltiniai
Kazymirza

**Kazymirza** arba **Hazy ben Urakas** – Mažosios Nogajų ordos įkūrėjas. Nogajų Ordos chano Seido Achmato anūkas. Šeimos atšaka, kuriai priklausė Hazi ben Urakas, buvo nušalinta iš valdžios 1530 m.

## Biografija
Iš pradžių su savo ulusu klajojo tarp Buzuluko upės ir Aralo jūros (dabartinės Rusijos Orenburgo ir Kazachstano Aktobės srities teritorijos).

Dėl vidinio konflikto Nogajų Ordoje ir nesutarimų su Ordos valdovu Ismailbėjumi su savo ulu persikėlė į šiuolaikinės Krasnodaro krašto (stepės) teritoriją. Ulusas klajojo tarp Azovo jūros ir Kabardos. Netrukus ulusas sustiprėjo tiek, kad Kazymurza ėmė save vadinti bėjumi, aukščiausiojo valdovo, titulu.

Užsienio politikoje Kazymirza rėmėsi Krymo chanatu. Sąjungą patvirtino 1570-ųjų sandūroje apsikeitę jaunesniais giminaičiais. Du Kazymirzos pusbroliai atvyko į Bachčisarajų, o Krymo chano Devleto I Girėjaus sūnūs Muradas ir Fatas buvo išsiųsti gyventi į Kazy ulusą. Pagrindinis sąjungos tikslas buvo karinis-politinis aljansas prieš bendrus priešus. Abu vadai nepalankiai vertino Maskvos įtaką ir nuolat kovojo prieš Didžiąją Nogajų Ordą. Kazymirza dalyvavo Girėjų puolimee prieš Astrachanę 1569 m., bei žygiuose prieš Maskvą 1571 ir 1572 m.

Šiaurės Kaukaze Kazymirza sudarė politinę sąjungą su Kabarda, patvirtinęs ją santuoka su Kabardijos kunigaikštuko Kajtukino dukra. O Ivanas IV, Maskvos valdovas, 1561 m. vedė pagrindinio Pšeapšokos Kajtukino priešininko Temriuko Idarovo dukrą. Kabardų kunigaikštystės buvo padalytos į dvi koalicijas. 

Maskvos ir Temriuko politinei sąjungai priešinosi Kajtukinas, Kazymirza ir Krymo chananato atstovai.

Vienoje iš kampanijų prieš Temriuką 1576 m. kovo mėn. Kazymirza buvo nužudytas kartu su savo dviem broliais ir keliais sūnumis.

## Taip pat skaitykite
* Mažoji Nogajų orda
* Nogajų Orda

## Nuorodos
* Малая Ногайская Орда. Очерк истории (arch.)
* Падение Татарского Ногайского Княжества (arch.)
* Похлёбкин В.&nbsp;В.&nbsp;Татары и Русь. Глава 3.&nbsp;— Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
Meša

**Meša** (moabitų k. *𐤌𐤔𐤏* = *Mōšáʿ*) – Moabo, nedidelės valstybės Sirijos regione, karalius, valdęs IX a. pr. m. e. Tėvas – Chemošjatas.

Žymus dėl jo vardu pavadintos stelos su įrašu moabitų kalba. Kaip minima Mešos steloje, siekdamas atgauti Moabo teritorijas, Meša kariavęs su Ahabo valdoma Izraelio karalyste. Meša užėmęs Atarotą ir Nebą, o gyventojus išžudęs, be to, išgrobstyti šventyklos turtai.

Taip pat minima, kad valdant Mešai vykusios statybos (pasitelkti belaisviai).

## Išnašos
Ak Kubekas

**Ak Kubekas** arba **Akiubekas** () – Astrachanės chanas 1532–1533, 1545–1546 m., 1547–1549 m.; Tiumenės chanas 1515–1550 m. Manoma, kad tas pats asmuo yra ir **Agrachanas**, minimas Riazanės kronikose.

## Biografija
Kilęs iš Čingizidų dinastijos šakos Tukatimuridų giminės Achmatovičių. Vyriausias Tiumenės chano Murtazos sūnus.

1514 m., mirus tėvui, valdžią perėmė jo dėdė Chadži Achmadas, tačiau 1515 m. jį nuvertė Astrachanės chanas Džanibekas. Remiamas kabardinų ir Tiumenės totorių bajorų, Ak Kubekas sugebėjo užimti sostą, pripažindamas Džanibeko viršenybę. Susidūrė su Volgos kazokų išpuoliais.

Silpnėjant Astrachanės chanatui ir sustiprėjus Nogajų Ordos murzų kovai, Ak Kubekas nusprendė kištis į šios valstybės reikalus. Jis sulaukė pagalbos iš kabardinų ir Gazikumucho valstybės, kurių dėka 1532 m. nuvertė Astrachanės chaną Kasimą II ir užgrobė valdžią. Bandė sustiprinti chano galią ir įtvirtinti nepriklausomybę nuo Nogajų Ordos. Vietoje to, 1533 m. nogajai, vadovaujami Saido Achmado Bėjaus, nuvertė Ak Kubeką, ir pasodino į sostą Abdulrachmaną.

Ak Kubekas grįžo į Tiumenę. Apie šį laikotarpį informacijos mažai. Galiausiai, 1545 m. nuvertė Abdulrachmaną, tačiau valdė neilgai. 1546 m. ​​jį nuvertė Jamgurčis. Galimai ėmė stigti palaikymo Tiumenės chanate, nes kreipėsi į Krymo chaną Sahibą I Girėjų, su kurio pagalba 1547 metais trečią kartą Ak Kubekas užėmė Chadžitarhano sostą. Tuo pačiu metu sugebėjo sustiprinti valdžią Tiumenėje.

1549 m. Jamgurčis, remiamas maskvėnų, sugrįžo į valdžią, o Nogajų Orda, vadovaujama Ismailo Bėjaus, užpuolė Tiumenės chanatą ir apiplėšė. Ak Kubekas stepėje veikė iki pat savo mirties 1550 m. Jo sūnus Abdula perėjo į Maskvos tarnybą.

## Taip pat skaitykite
* Astrachanės chanatas
* Kasimas II (Astrachanės chanas)

## Nuorodos
* Похлёбкин В.&nbsp;В.&nbsp;Татары и Русь. Глава 3.&nbsp;— Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Идрисов Ю.&nbsp;М.&nbsp;Тюменское владение между Волгой и Кавказом: рождение и гибель государства//Средневековые тюрко-татарськие государства. №&nbsp;6. 2014&nbsp;— С.80—83
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Abdulrachmanas (Astrachanės chanas)

**Abdul Rachmanas** arba **Abdulrachmanas** – Astrachanės chanas 1533–1537 ir 1539–1545 m.

## Biografija
Kilęs iš Čingizidų dinastijos šakos Tukatimuridų giminės Mahmudovičių. Astrachanės chano Abdulkerimo sūnus. Kartu su tėvu jis klajojo tarp nogajų nuo 1515 m. 1533 m., padedamas Saido Achmado Bėjaus, nuvertė Astrachanės chaną Ak Kubeką ir užgrobė valdžią.

1533 m., spaudžiamas bajorų ir nogajų, sudarė sutartį su Maskvos Didžiąja Kunigaikštyste, pagal kurią suteikė daugiau teisių Maskvos pirkliams. Vėliau bandė išsivaduoti iš Saido Achmado Bėjaus globos. Atkūrus valdžią ir galią, Saidas Achmadas Bėjus buvo nuverstas Nogajų Ordoje. Naujuoju Astrachanės chanu tapo Achmatovičių šeimos atstovas Dervišas Ali.

1539 m. Abdulrachmanas grąžintas į Astrachanės sostą, tačiau 1545 m. jį nuvertė Ak Kubekas.

## Taip pat skaitykite
* Abdulkerimas (Astrachanės chanas)
* Ak Kubekas

## Nuorodos
* Сафаргалиев М.&nbsp;Г.&nbsp;Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Османская империя и страны Центральной, Восточной и Юго-Восточной Европы в XV–XVI&nbsp;вв. М., 1984.
* Похлёбкин В.&nbsp;В.&nbsp;Татары и Русь. Глава 3.&nbsp;— Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Идрисов Ю.&nbsp;М.&nbsp;Тюменское владение между Волгой и Кавказом: рождение и гибель государства//Средневековые тюрко-татарськие государства. №&nbsp;6. 2014&nbsp;— С.80—83
* Почекаев Р.&nbsp;Ю.&nbsp;Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды.&nbsp;— СПб.: Евразия, 2010.&nbsp;— 408 с.&nbsp;— ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas 
* Обретение Астрахани . Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje“ (1907 m.)
Rokų geležinkelio stotis

**Rokų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Kauno miesto ir rajono sandūroje, pietinėje miesto dalyje, Rokelių kaime ir Rokelių mikrorajone. Vakarinė stoties dalis (taip pat ir pagrindinis pastatas) yra rajono teritorijoje, rytinė – miesto. Tai traukinių prasilenkimo stotis netoli Rokų mikrorajono, skirta priešingomis kryptimis važiuojantiems traukiniams prasilenkti aplinkelyje. Įrengtos apsauginės sienelės nuo geležinkelio triukšmo, keleiviniai traukiniai nestoja.

## Istorija

Įkurta XX a. prie Palemono–Jiesios ruožo. 1998 m. suremontuotas stotelės keleivių paviljonas, Dar 2008–2009 m. čia stodavo tarptautiniai traukiniai į Maskvą, Adlerį, Čeliabinską, Karaliaučių, Sankt Peterburgą, Varšuvą (šitaip aplenkdami Kauno tunelį ir centrinę stotį), bet vėliau keleivinių traukinių sustojimai nutraukti.

## Šaltiniai
Peronas

**Peronas** – geležinkelio stoties aikštelė, prie kurios sustoja traukinys. Tai išilgai bėgių paaukštinta aikštelė, padedanti keleiviams lengviau įsėsti į traukinį ir išlipti iš jo, taip pat pakrauti ir iškrauti bagažą. Būna atviras arba dengtas, vieno arba kelių aukštų, kartais judamas. Į peroną patenkama per važiuojamąją dalį (mažose stotyse) arba tuneliu, specialiu tilteliu. Iš geležinkelio stoties pastato į peroną mažose stotyse išeinama tiesiog arba per bėgių taką, didelėse – tuneliu arba pėsčiųjų tiltu (viaduku).

Peronas gali būti ir autobusų stotyje, jūrų uoste, oro uoste – paprastai kaip aikštelė. Uostuose gali būti ir kelių aukštų, kuriuose nesusikerta keleivių ir krovinių srautai.

## Šaltiniai
Pakruojo geležinkelio stotis

:: *Apie buvusią stotį žr. [[Pakruojo siaurojo geležinkelio stotis]].*

**Pakruojo geležinkelio stotis** – krovininė geležinkelio stotis į pietvakarius nuo Pakruojo miesto, Jovarų kaime. Tai stotis Radviliškio–Pakruojo linijos pabaigoje, iš kurios kroviniai paskirstomi po Pakruojo rajono pramonės įmones. Eismas stotyje labai neintensyvus, sudarytas tik iš prekinių traukinių į Radviliškį, kur jie perskirstomi į toliau važiuojančius traukinius.

## Istorija

1985 m. iš Radviliškio į Pakruojį nutiestas pramoninis Radviliškio–Pakruojo geležinkelis su atšakomis į Petrašiūnų ir Klovainių skaldos gamyklas. Tuo laiku Pakruojyje įrengta krovininė stotis.

## Šaltiniai
Jonaitiškių geležinkelio stotis

**Jonaitiškių geležinkelio stotis** – krovininė stotis Jonaitiškių kaime (Radviliškio rajonas). Tai stambi geležinkelio stotis Radviliškio–Tilžės geležinkelio linijoje. Anksčiau joje prisijungdavo atšaka iš Šiaulių pusės, per kurią keliaudavo tranzitiniai kroviniai iš Latvijos į Karaliaučiaus sritį, tačiau dabar visi traukiniai yra nukreipiami per Radviliškį, dėl to Jonaitiškių stoties svarba smarkiai sumenko. 2024 m. stotyje buvo 6 keliai, iš jų 3 naudojami.

## Istorija

Atidaryta 1916 m., iki 1974 m. vadinta *Jonaitiškio* vardu. Iš pradžių buvo nutiestas kelias link Šilėnų, bet 1929 m. nutiesta 4,5 km atšaka link Radviliškio, taip sudarant galimybes greičiau važiuoti traukiniams maršrutu Obeliai–Pagėgiai.

XX a. 10-ajame dešimtmetyje nutraukus keleivinį eismą ruože Radviliškis–Pagėgiai, stoties svarba sumenko, ji liko kaip krovininė geležinkelio stotis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jonaitiškių geležinkelio stotis. Wikimapia.org
* Gelžk. Pagėgiai-Tauragė-Radviliškis (Miestai.net)
Karpėnų geležinkelio stotis

**Karpėnų geležinkelio stotis** – krovininė geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Naujojoje Akmenėje, Karpėnuose, AB „Akmenės cementas“ teritorijoje. Galutinė Akmenės–Karpėnų geležinkelio (geležinkelio šaka į Šiaulių–Mažeikių geležinkelį) stotis.

## Istorija

Įsteigta 1949 m. nutiesus geležinkelį iš Akmenės geležinkelio stoties į Karpėnus, kur buvo statoma Akmenės cemento gamykla. Po 1980 m. buvo pastatytas specialus mūrinis pastatas, kuris nebuvo pradėtas eksploatuoti. Stoties funkcijas atliko „Akmenės cemento“ geležinkelio transporto cechas.

## Šaltiniai
Alkiškių geležinkelio stotis

**Alkiškių geležinkelio stotis** – krovininė geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Raudžių kaime, į pietus nuo Alkiškių. Tai krovininė stotis prie Akmenės–Karpėnų geležinkelio, kuria vežami kroviniai iš gretimų karjerų. Pagrindinis stoties pastatas yra vieno aukšto, baltų plytų.

## Istorija

Stotis pastatyta 1949 m. nutiesus geležinkelio liniją iš Ventos gyvenvietės į Akmenės cemento gamyklą kaip krovininė stotis. Įrengta atšaka į AB „Naujasis kalcitas“ Menčių cechą.

## Šaltiniai
Abiejų Tautų Respublikos herbas

**Abiejų Tautų Respublikos herbas** () – Abiejų Tautų Respublikos simbolis, simbolizuojantis Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sąjungą.

## Šiuolaikinės rekonstrukcijos

Vaizdas:Coat of Arms of Jagiellon kings of Poland.svg|Abiejų Tautų Respublikos didysis herbas
Vaizdas:Lob Rech Pospolita.svg|Abiejų Tautų Respublikos didysis herbas
Vaizdas:Polish House of Vasa Coa.svg|Abiejų Tautų Respublikos herbas, sukurtas valdant Vazų dinastijai.

## Herbų kombinacija
ATR herbe sujungti Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės herbai, kurie pavaizduoti taip:


File:Herb Polska (Alex K).svg|Lenkijos herbas, Baltas erelis
File:Herb Lytwa (Alex K).svg|Lietuvos herbas, Vytis


## Herbo versijos
Abiejų Tautų Respublikos laikais herbą sudarė valdančiojo monarcho asmeninis arba šeimos herbas.
Vaizdas:Henri Ier de Pologne.png|Herbas, kai valdė Henrikas Valua.
Vaizdas:Polish House of Vasa Coa.svg|Herbas, kai valdė Vazų dinastija.
Vaizdas:Coat of arms of the Polish-Lithuanian Commonwealth with the Polish Eagle and Vytis (Waikymas), 1550-1609.jpg|Herbas, kai valdė Vazų dinastija.
Vaizdas:Coat of Arms of Michal Korybut Wisniowiecki as king of Poland.svg|Mykolo Kaributo Višnioveckio laikų ATR herbas.
Vaizdas:Coat of Arms of Jan Sobieski as king of Poland.svg|Jono Sobieskio laikų ATR herbas.
Vaizdas:Coat of arms of Jonas III Sobieskis with his personal coat of arms, Polish Eagle and Lithuanian Vytis (Waykimas), 1698.jpg|Jono Sobieskio laikų ATR herbas.
Vaizdas:Coat of Arms of Stanislaus Leszczynski as king of Poland.svg|Stanislovo Leščinskio laikų ATR herbas.
Vaizdas:Coat of Arms of Wettin kings of Poland.svg|Herbas, kai valdė Vetinų dinastija.
Vaizdas:Coat of Arms of Stanislaus II August of Poland.png|Stanislovo Augusto Poniatovskio laikų ATR herbas.
Vaizdas:Coat of arms of the Polish-Lithuanian Commonwealth with the Polish Eagle and Vytis (Waykimas), 1764-1795.jpg|Stanislovo Augusto Poniatovskio laikų ATR herbas, 1764–1795 m.
Vaizdas:Coat of arms of Stanislaw August Poniatowski with Lithuanian Vytis (Waykimas), Polish Eagle and his personal coat of arms, 1780.png|Stanislovo Augusto Poniatovskio laikų ATR herbas, 1780 m. 

## Sukilimai
Per 1863 m. sukilimą atkurtai ATR buvo pasiūlytas panašus herbas, prie kurio kaip trečiasis elementas pridėtas Arkangelas Mykolas, rusėnų herbas. Tačiau jis taip ir nebuvo oficialiai įvestas, kadangi sukilimas buvo numalšintas.


File:Coat_of_arms_of_the_January_Uprising.svg|Siūlomas atkurtos ATR herbas.


## Taip pat skaitykite

* Lietuvos herbas
* Lenkijos herbas

## Išnašos
Bugenių geležinkelio stotis

**Bugenių geležinkelio stotis** – krovininė stotis Mažeikių rajono savivaldybėje, Dapšių kaime, 7 km į šiaurės vakarus nuo Bugenių. Tai didžiulė krovininė geležinkelio stotis, kurios paskirtis – aptarnaujanti didžiausią Baltijos šalyse Mažeikių naftos perdirbimo įmonę „Orlen Lietuva“. Stotis turi profesinę sąjungą.

Stotis yra prie ruožo, kuris yra šiaurinė atšaka nuo buvusio Liepojos–Romnų geležinkelio. Ji priklauso aukščiausiajai klasei, čia yra atvykimo, išvykimo ir skirstymo kelynai, vagonų valykla, techninės vagonų priežiūros punktas. Stotis kurį laiką, atkūrus Lietuvai nepriklausomybę, turėjo pasienio stoties statusą, čia buvo atliekama pasienio ir muitinės kontrolė traukiniams, gabenantiems naftos produktus. Trumpą laikotarpį (devintojo XX a. dešimtmečio pabaigoje ir dešimtojo dešimtmečio pradžioje) iki Bugenių geležinkelio stoties kursavo priemiestiniai traukiniai. 

## Istorija

Stotis išaugo sovietmečiu greta Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos, kurios pirmoji eilė paleista 1980 m., antroji – 1983 m.

## Šaltiniai
Gryvaišiai

**Gryvaišiai** () – kaimas Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, Ežerės valsčiuje. Jis yra už 2 km nuo Lietuvos sienos ir už 29 km nuo savivaldybės centro Saldaus. 2005 m. kaime gyveno 34 žmonės.

## Išnašos
Snikerė

**Snikerė** () – kaimas Latvijoje, Duobelės savivaldybėje, Ukrų valsčiuje. Jis yra už 5 km nuo Lietuvos sienos ir už 11 km nuo valsčiaus centro Ukrų. 2021 m. kaime gyveno 112 žmonių.

Gyvenvietė yra prie V1111 kelio. Snikerėje yra vietos liuteronų bažnyčios griuvėsiai – vietinės reikšmės architektūros paminklas.

## Išnašos
Vilkaliai

**Vilkaliai** () – kaimas Latvijoje, Duobelės savivaldybėje, Ukrų valsčiuje. Jis yra už 2 km nuo Lietuvos sienos ir už 7 km nuo valsčiaus centro Ukrų. 2005 m. kaime gyveno 10 žmonių.

Gyvenvietė yra prie V1109 kelio. Kai Latviją okupavo SSRS, čia veikė tarybinis ūkis „Kopdarbs“.

## Išnašos
Šamašumkinas

**Šamašumkinas** (  'Šamašas įtvirtino vardą'; mirė 648 m. pr. m. e.) – Babilono karalius, valdęs 667–648 m. pr. m. e.

Karaliaus Asarhadono sūnus. Apie 653 m. pr. m. e. Šamašumkinas sukilo prieš savo siuzereną ir brolį Asirijos karalių Ašurbanipalą. Sukilimą palaikė dauguma Babilono pajungtų valstybių ir tautų: chaldėjų ir sirų valstybėlės, Egiptas, Elamas, Judėja, Lidija, Medija.

Sukilimui nepavykus, Ašurbanipalo kariuomenė apgulė Babiloną ir prasidėjus badui privertė Šamašumkiną pasiduoti. Karalius kartu su savo turtais ir sugulovėmis susidegino Babilono rūmuose.

Po jo mirties, panašu, imtasi *[[damnatio memoriae]]* praktikos – jo veidas skulptūrose nutrintas, asirų šaltiniuose jo vardo stengtasi neminėti.

## Šaltiniai
Guy Ballard

**Gajus Vorenas Balardas** (, 1878 m. liepos 28 d.; Niutonas, Kanzasas, JAV – 1939 m. gruodžio 29 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų rašytojas, religinės organizacijos „Judėjimas Aš Esu“ bendraįkūrėjis ir lyderis. Rašė pseudonimu Godfre Ray King.

## Biografija
Gajus Balardas gimė Niutono mieste (Kanzasas, JAV) 1878 m. liepos 28 d. Pirmojo pasaulinio karo metu tarnavo JAV armijoje. 1916 m. vedė Edną Anę Viler. Jo pagrindinė profesinės veiklos sritis buvo kalnų inžinierius.
1930 m., Balardo tvirtinimu, jis patyrė mistinį susitikimą su pakylėtuoju valdovu Sen Žermenu. Tais pačiais metais jis kartu su savo žmona įsteigė „Judėjimą Aš Esu“. Po kurio laiko būsimų knygų publikavimui įsteigė „Sen Žermeno fondą“ ir jo leidybos skyrių „Sain Germain Press“.

1934 m. išspausdinta pirmoji G. Balardo knyga „Atskleistos paslaptys“, kurioje jis aprašė savo susitikimą su Sen Žermenu. Tais pačiais metais jis organizavo 10-ies dienų klases, kurių metu pirmą kartą viešai gavo laiškus iš Pakylėtųjų Valdovų. Antroje 1930-ųjų metų pusėje vykdavo nemokami kursai įvairiuose JAV miestuose, kuriuose Balardas skelbdavo tolimesnius Pakylėtųjų Valdovų Laiškus. Į kursus Los Andžele, likus neilgam laikotarpiui iki Ballardo mirties, susirinko apie 7000 žmonių. 1939 m. buvo pareikšta, kad bendras pasekėjų skaičius viršijo 1 milijoną žmonių, nors tų, kurie aplankė daugiau nei vieną įžanginę paskaitą, buvo gerokai mažiau.

1939 m.gruodžio 29 d. G. Balardas netikėtai mirė nuo aterosklerozės.

## Pakylėtasis Valdovas Godfrė
Pakylėtųjų Valdovų Mokyme tvirtinama, kad po mirties Balardas pasiekė pakylėjimą ir dabar yra Pakylėtasis Valdovas Godfrė. Taip pat tvirtinama, kad jo įsikūnijimai iki pakylėjimo buvo Ričardas I Liūtaširdis ir Džordžas Vašingtonas.

Laiškai pakylėtojo valdovo Godfrės vardu buvo publikuojami ir Marko bei Elizabet Profetų bei Tatjanos Mikušinos.

## Bibliografija
* 
* 
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saint Germain Foundation
Asarhadonas

**Asarhadonas** (kitaip *Esarhadonas, Ašurachaidinas*,  / 'Ašūras man davė brolį'; mirė 669 m. pr. m. e.) – Asirijos imperijos ir Babilono karalius 680–669 m. pr. m. e.

689 m. pr. m. e. valdovas Sinacheribas užėmė Babiloną ir paskyrė valdyti jį jauniausiam savo sūnui Asarhadonui. 681 m. pr. m. e. vienas iš Asarhadono brolių nužudė tėvą Sinacheribą taip bandydamas užgrobti sostą. Asarhadonas užėmė sukilėlių bazę Hanigalbate ir be pasipriešinimo užėmė sostą Ninevijoje. Tapęs karaliumi, bijodamas išdavystės išžudė daugelį dvariškių ir pareigūnų.

Pasinaudojęs sumaištimi, chaldėjų vadas pietų Babilonijoje surengė sukilimą prieš asirų valdžią Ūre. Asarhadonui išsiuntus pajėgas malšinti sukilimo, chaldėjų vadas ieškodamas prieglobsčio pabėgo į Elamą, bet ten buvo nužudytas.

Šiaurinius Babilonijos miestus, kuriuos ypač nuniokojo jo tėvas Sinacheribas, Asarhadonas globojo, grąžino žemes pabėgusiems miestiečiams. 678 m. pr. m. e. surengė karo žygį prieš chaldėjus, plėšikavusius Borispos ir Babilono žemėse. Šiaurėje į imperijos žemes skverbėsi skitai ir kimerai. Asarhadonas numalšino skitų antpuolius, sudaręs su jais vedybinį aljansą, tačiau kimerai ir toliau puldinėjo, kol užėmė Kilikiją ir Tabalą.

675 m. pr. m. e. egiptiečių palaikomas Tyras atsimetė nuo asirų valdžios. Tada Asarhadonas pradėjo karą su Egiptu, kol 671 m. pr. m. e. užėmė Memfį ir faraoną Taharką privertė bėgti į pietus. Asarhadonas tapo pirmuoju Mesopotamijos valdovu, kuris titulavosi Egipto karaliumi.

Asirų kariuomenei atsitraukus, Taharka siekė susigrąžinti valdžią. 669 m. pr. m. e. Asarhadonas, keliaudamas malšinti sukilimo Egipte, žuvo. Po jo mirties imperijos sostas atiteko sūnui Ašurbanipalui, o Babilonas – kitam sūnui Šamašumkinui.

## Šaltiniai
Rizgonių geležinkelio stotis

**Rizgonių geležinkelio stotis** – krovininė geležinkelio stotis Jonavos rajono savivaldybėje, Rizgonyse; Jonavos–Rizgonių geležinkelio galinė stotis. Aptarnauja kasybos įmonę „Rizgonys“, kurios teritorijoje ir yra geležinkelio stotis, sujungta su Jonavos geležinkelio stotimi. Per Rizgonių stotį apie 30 proc. įmonės produkcijos geležinkelio vagonais tiekiama į Šiaulius, Telšius, Mažeikius, Naująją Akmenę. Keleiviniai traukiniai nevažiuoja.

## Istorija

XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje į Rizgonių karjerą nuo Jonavos geležinkelio stoties buvo nutiestas Jonavos–Rizgonių geležinkelis. 1979 m. čia atidaryta geležinkelio stotis.

## Šaltiniai
Ofelia Montesco

**Ofelija Montesko** (, tikrasis vardas *Ofelia Irene Grabowski Edery*, 1936 m. rugsėjo 10 d. Ikitosas, Peru – 1983 m. birželio 16 d. Meksikas, Meksika) – Peru gimusi aktorė, žinomiausia dėl vaidmenų Meksikos kine ir televizijoje. Gimė Ikitoso mieste, Loreto regione Peru, Sechismundo Pedro Grabovskio (*Segismundo Pedro Grabowski*) ir Chulijos Ederi (*Julia Edery*) šeimoje. 1972 m. istorinėje telenovelėje „Karieta“ („El carruaje“) suvaidino imperatorienę Eugeniją, Napoleono III žmoną.

## Nuorodos
* O. Montesko filmografija

## Išnašos
Mugalu

**Mugalu**  (mmu-gal-li; mmu-gal-lu) – Melido karalius, valdęs VII a. pr. m. e., Asirijoje viešpataujant Asarhadonui ir Ašurbanipalui.

Iš pradžių Mugalu palaikė gerus santykius su asirais, paskui užėmė Asirijai priklausiusį Melido miestą; Asarhadonui miesto atsiimti nepavyko. Asiriją valdant Ašurbanipalui, Mugalu valdžion perėjo ir Tabalas. Mugalu nuvyko į Nineviją, kaip dovaną karaliui pristatydamas savo dukrą su kraičiu. Vėliau, kaip minima Ištarės šventyklos įraše (~640 m. pr. m. e.), Mugalu nubaustas už tai, kad susimokė prieš asirus su Lydijos valdovu Dugdame.

## Išnašos
Steponas III Didysis

**Steponas III Didysis** (Štefanas Didysis arba Šventasis; , 1429–1504 m. liepos 2 d.) – vienas iš iškiliausių Moldavijos kunigaikštystės valdovų.

Šalį valdė 47 metus. Visą šį laikotarpį kovojo už Moldavijos kunigaikštystės nepriklausomybę. Vykdė centrinės valdžios stiprinimo politiką ir slopino didikų opoziciją. Sėkmingai priešinosi stipresniems varžovams – Osmanų imperijai, Lenkijai, Vengrijai. Stepono Didžiojo, kaip vado, diplomato ir politiko, talentų dėka Moldavijos kunigaikštystė sugebėjo ne tik išlaikyti nepriklausomybę, bet ir tapo reikšminga politine jėga Rytų Europoje. Jis buvo Valakijos valdovo Vlado „Drakulos“ Tepešo sąjungininkas.

## Sosto reikalai
Petras III Aronas, Stepono Didžiojo dėdė, nužudė savo brolį, kad užimtų sostą. Petras Aronas, kaip ir daugelis jo pirmtakų, pasirodė esąs pasyvus valdovas, kuriam mažai rūpėjo kunigaikštystės reikalai, ekonominis vystymasis. Net palyginti nedidelė duoklė Turkijai, Moldavijai pasirodė sunki našta, o didikų savivalė neleido šaliai normaliai vystytis.

1457 m. Steponas įžengė į Moldaviją su šešių tūkstančių armija. Pagrindines šios kariuomenės pajėgas parūpino Valakijos valdovas Vladas „Drakula“ Tepešas. Petro Arono armija buvo nugalėta pirmiausiai Dolžesto mūšyje 1457 m. balandžio 12 d., o po dviejų dienų Orbiko mūšyje (netoli Noamco). Pats Petras Aronas pabėgo į Lenkiją. Į sostą įžengė Stefanas, kurį, anot kronikų, pasveikino Moldavijos krašto susirinkimas ir palaimino metropolitas Feoktistas.

## Šalies stiprinimas
Į sostą įžengęs naujasis valdovas ėmė stiprinti šalį. Surengė keletą karinių išpuolių prieš Lenkiją. Grasindamas užimti ginčijamas teritorijas, privertė Lenkiją sudaryti taikos sutartį. Apribojo bajorų įtaką, o su tais, kurie rodė nepasitenkinimą, pasielgė griežtai. Valstiečiai gavo „laisvųjų“ statusą. Stepono vadovaujama kariuomenė buvo reformuota. Artilerijos daliniai buvo sukurti iš užsienio samdinių. Buvo pastatyta daug naujų tvirtovių, o esamos sutvirtintos.

Rašytiniai šaltiniai liudija apie žemės ūkio, gyvulininkystės, vynuogininkystės ir bitininkystės raidą. Žuvininkystės produktai dažnai minimi valdovo chartijose ir prekybos privilegijose. Didėjant žemės ūkio produkcijos apimčiai, reikėjo sudaryti sąlygas parduoti perteklių. Miestuose vyko mugės, atgaivinti didieji prekybos keliai, skatinę ekonomikos augimą ir miestų klestėjimą. Vystėsi tranzitinė prekyba, kuri buvo naudinga šaliai, nes keliuose buvo renkami muitai ir rinkliavos. Stepono laikais vystėsi ir rankdarbiai. Plačiai paplito metalo gavyba ir apdirbimas, ginkluotė, keramika, audimas ir kt. Dauguma druskos kasyklų buvo papėdėje prie Moldovos, Bistricos upių, bei Pruto aukštupio.

Steponas Didysis vykdė griežtą finansinę politiką. Išleido dvi monetų serijas: centus (Mold. penny) ir puspenius (Mold. Zhumetate de penny), kurios buvo kaldintos Sučiavos kalykloje 1457–1476 ir 1480–1504 m. pagamintas iš aukštos kokybės sterlingo sidabro.

Pagal rastus Venecijos dokumentus, Stepono Didžiojo laikais Moldavijos laivynas buvo Viduržemio jūroje ir plaukė į Veneciją ir Genują.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Штефан III Великий (moldovenii.md)
* Ștefan cel Mare (stefancelmare.ro)
* Ștefan cel Mare
1831 m. Jonavos krašto sukilimas

**1831 m. Jonavos krašto sukilimas** – karinė akcija, vykusi Jonavoje, 1830–1831 m. sukilimo prieš Rusijos imperiją dalis.

## Eiga
1831 m. balandžio 2 d. sukilimo metu maištautojai užėmė Jonavą. Miestelį bei jo apylinkes kontroliavo daugiau kaip tris mėnesius. Sukilėliams vadovavo bajoras Mauricijus Prozoras, kuris į Jonavą atsitraukė po pralaimėjimo Turžėnuose. Tuo pačiu metu Jonavos miškuose buvo susibūrę generolo Antano Gelgaudo sukilėlių būriai.

1831 m. birželio 11 d. Jonavoje pradėjo veikti laikinoji sukilėlių vyriausybė, kuri surašė ir paskelbė konfederacijos aktą ir sustiprino ginkluotas pajėgas. Tuo pačiu metu sukilėlius Lietuvoje pradėjo pulti sustiprinti caro kariuomenės daliniai.

Birželio 15 d. iš Jonavos į Vilnių išžygiavo Antano Gelgaudo vadovaujami kariniai daliniai: 12,6 tūkst. karių su 28 patrankomis.

1831 m. liepos 2 d. Rusijos imperijos kariuomenė užėmė Jonavą ir numalšino sukilimą.

## Pasekmės
Numalšinus sukilimą, Jonavoje įkurdinama Rusijos kareivių įgula, nemažai jonaviečių buvo įkalinti arba ištremti, o į jų vietą atkelti stačiatikiai iš Rusijos gilumos gubernijų.

1832 m. po sukilimo uždarytas Jonavos trinitorių vienuolynas, čia įsikūrė carinės Rusijos raitosios artilerijos kuopa, vėliau – bataliono štabas ir karinė ligoninė.

## Šaltiniai
Jiesios geležinkelio stotelė

:: *Šis straipsnis – apie buvusią geležinkelio stotelę piečiau Kauno, šalia Aleksoto. Apie veikiančią stotį prie Garliavos žr. [[Jiesios geležinkelio stotis]].*

**Jiesios geležinkelio stotelė** – buvusi stotelė Kauno miesto pietinėje dalyje, į vakarus nuo Jiesios rajono, šalia Kauno–Kybartų geležinkelio. Stotelė neveikia, išlikusi tik pervaža ir gretimi pastatai, aptverti triukšmo užtvaromis.

## Istorija

Stotelė veikė XX a. 1-ojoje pusėje, ji įrengta prie Jiesios ir Nemuno santakos. 1940 m. ja dar vykdavo keleivinių traukinių eismas iš Kauno į Rytprūsius. Ji buvo į šiaurę nuo Pajiesio stotelės. Po II pasaulinio karo stotelė panaikinta.

## Šaltiniai
Vogtos dainos

**„Vogtos dainos“** – Keistuolių teatro albumas, išleistas 2001 m. Albume yra 18 dainų, kurios yra lietuviškai perdainuotos populiarių užsienio atlikėjų dainos.

## Dainos

18 Meilės nėra 2:24 Omega - "Gyöngyhajú Lány"

## Šaltiniai
Santakos geležinkelio stotelė

**Santakos geležinkelio stotelė** – stotis Vilniaus rajono savivaldybėje, į pietus nuo Neries ir Žeimenos santakos, buvusiame Santakos kaime, kuris dabar priklauso Rėvos kaimui. Tai pusstotė Vilniaus–Daugpilio geležinkelio linijoje netoli vaizdingos Neries ir Žeimenos upių santakos ir geležinkelio tilto. Stoja keleiviniai priemiestiniai traukiniai iš Vilniaus į Turmantą.

Iki 1976–1979 m. buvo atskira gyvenvietė.

## Istorija

Įkurta XX a. 1-ojoje pusėje.

## Šaltiniai
Juškaitis

* Jonas Juškaitis (1933–2019) – poetas, vertėjas;
* Pranciškus Juškaitis (1883–1961) – kunigas, visuomenės veikėjas, redaktorius.

Asmenvardis paplitęs daugiausia Jurbarko, Šakių rajonuose. Kildinamas iš slaviškų trumpinių vardui *Juozapas* () arba *Jurgis* (, ).

## Šaltiniai
Baltamiškio geležinkelio stotelė

**Baltamiškio geležinkelio stotelė** – stotis vidurio rytų Lietuvoje, Dumbliko kaime į pietvakarius nuo Baltamiškio, prie geležinkelio Vilnius–Kaunas. Stoja keleiviniai elektriniai traukiniai Vilnius–Kaunas.

## Istorija

Atidaryta 1946 m.

1994 m. į vakarus nuo stoties pakeliui link Vievio buvo įvykdyta Bražuolės diversija, kurios metu susprogdintas geležinkelio tiltas per Bražuolės upę.

## Šaltiniai
Smalininkų geležinkelio stotis

**Smalininkų geležinkelio stotis** – buvusi siaurojo geležinkelio stotis Smalininkų mieste, prie Pagėgių–Smalininkų siaurojo geležinkelio. Kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ).

## Istorija

1900 m. šiauriniu Smalininkų pakraščiu nutiestas Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis. Raudonų plytų mūrinis stoties pastatas pastatytas apie 1902 m., kai buvo atidarytas traukinių eismas. Viena geležinkelio bėgių atšaka vedė link Nemuno, kita, nesikirsdama su jau nutiestu plentu, suko link Pagėgių. Iš pradžių per stotį buvo vežami kroviniai iš Rusijos imperijos – javai, vaisiai, gyvuliai, kailiai. XX a. tarpukariu stotyje buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės – popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas.

Stoties kompleksui priklausė ne tik stoties pastatas, bet ir garvežių bei vagonų remonto punktas. Stoties antrajame aukšte gyveno stoties viršininko šeima.

Smalininkų stotis veikė iki II pasaulinio karo pabaigos, paskutinis traukinys išvyko 1944 m. spalį. Sovietmečiu ne kartą buvo uždažomas senasis vokiškas stoties pavadinimas *Schmalleningken*, bet vis tiek buvo atkurtas. Atgavus nepriklausomybę, stoties pastatas naudotas kaip socialinis būstas. 2006 m. stotis įrašyta į kultūros paveldo registrą.

Bendruomenės iniciatyva 2024 m. vasarą pradėtas stoties atnaujinimo projektas – liepos 31 d. buvo atvežtas ir pastatytas siaurojo geležinkelio lokomotyvas. Šilumvežį už simbolinį 1 eurą pardavė prie Šilutės durpes kasanti įmonė „Klasmann-Deilmann“. Planuojama, kad atnaujinto siaurojo geležinkelio bėgiai drieksis iki senojo Smalininkų uosto.

## Šaltiniai
1905 m. didysis Jonavos gaisras

**1905 m. Jonavos didysis gaisras** – bene didžiausias gaisras per visą Jonavos miesto gyvavimo istoriją, kilęs 1905 m. gegužės 15 d. Jo metu sudegė daugiau kaip pusė miestelio.

## Gaisras
1905 m. gegužės 15 d. Izraelio Rikleso name Bravorų gatvės kampe prasidėjo gaisras, kuris per 15 minučių apėmė visą miestelio centrą.

## Žala

Sudegė visi pastatai turgaus aikštėje, prie bažnyčios, Vokiečių, Iškalos, Krantinės, Plento, Ukmergės ir dalies Bravorų bei Kauno gatvių, Kiemo ir Gardino skersgatvių, šalia gatvelių be pavadinimų tarp turgaus aikštės ir Bravorų gatvės, tarp Bravorų ir Ukmergės gatvių.

Apgadintas Sankt Peterburgo–Varšuvos trakto pašto ir krovinių stotis. Nuniokota geležinkelio stotis ir daugelis gyvenamųjų namų, 2000 šeimų liko be pastogės. Sudegė trys sinagogos.

## Po gaisro
Rekonstruotas Jonavos krašto muziejus. Daugelyje sodybų, ypač Kauno gatvėje, buvo atstatyti mūriniai namai.

1910–1911 m. atstatytos trys sudegusios sinagogos, tarp jų ir Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga.

## Šaltiniai
Vindzorai

**Vindzorų dinastija** (), iki 1917 m. vadinta **Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija** (, ) – Jungtinės Karalystės karalių dinastija, valdanti nuo 1901 m. Vindzorai perėmė britų sostą iš Hanoverių, kai 1901 m. mirė paskutinė šios giminės monarchė Viktorija. Britų sostą yra užėmę šeši Vindzorų monarchai: Eduardas VII (1901–1910), Jurgis V (1910–1936), Eduardas VIII (1936), Jurgis VI (1936–1952), Elžbieta II (1952–2022) ir Karolis III (nuo 2022). Karolio III vyriausias sūnus princas Viljamas yra sosto įpėdinis.

## Istorija

Vindzorų dinastijos pradininkas – karalienės Viktorijos (Hanoverių dinastija) ir princo Alberto (vokiška Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija) vyriausias sūnus Eduardas VII. 1901–1917 m. Vindzorų dinastija buvo vadinama Saksų-Koburgų ir Gotos dinastija.

1917 m., vykstant Pirmajam pasauliniam karui ir tvyrant antivokiškai nuotaikai, Jurgis V, siekdamas pabrėžti patriotiškumą ir atsiriboti nuo dinastijos vokiškos kilmės, pervadino ją Vindzorais (pagal karalių rezidenciją Vindzorų pilį).

## Monarchai

## Giminės medis
*   Raudoni rėmeliai – gyvi asmenys
*   Juodi rėmeliai – mirę asmenys
*   Paryškinti rėmeliai – britų monarchų vaikai

## Valdomos valstybės
Iki 1947 m. Vindzorai buvo ir Indijos imperatoriai. Šiuo metu monarchas yra Jungtinės Karalystės ir 14 buvusių britų valdų suverenas. Šios valdos yra: Antigva ir Barbuda, Australija, Bahamos, Belizas, Kanada, Grenada, Jamaika, Naujoji Zelandija, Papua Naujoji Gvinėja, Sent Kitsas ir Nevis, Sent Lusija, Sent Vinsentas ir Grenadinai, Saliamono Salos ir Tuvalu. Be šių nepriklausomų valstybių dar yra trys Karūnos priklausiniai, 14 britų užjūrio teritorijų ir dvi mažos asocijuotos Naujosios Zelandijos valdos: Kuko salos ir Niujė.

## Išnašos
### Pastabos

### Šaltiniai
Lazdėnų geležinkelio stotelė

**Lazdėnų geležinkelio stotelė** – stotis vidurio rytų Lietuvoje, Lazdėnų kaimo rytuose prie Joteliūnų, šalia Vilniaus–Kauno geležinkelio. Stoja keleiviniai elektriniai traukiniai Vilnius–Kaunas. Pietiniame stotelės pakraštyje yra keleivių paviljonas, šiauriniame išlikęs senasis stotelės pastatas.

## Istorija

Stotelė įkurta 1910 m. ir vadinta ***Zaviesų*** vardu (). XX a. tarpukariu tai buvo paskutinė stotis () Lenkijos teritorijoje važiuojant nuo Vilniaus į Kauną. Iki jos kursuodavo priemiestinis traukinys iš Vilniaus, tačiau toliau traukiniai nevažiuodavo – visa atkarpa nuo Lazdėnų iki Vievio buvo nenaudojama.

1938 m. pasirašyta Lenkijos–Lietuvos sutartis, pagal kurią 1940 m. Lazdėnų stotelė turėjo būti rekonstruota į pasienio geležinkelio stotį, kuria būtų tęsiamas kelias link Vievio. Darbai liko neatlikti dėl prasidėjusio II pasaulinio karo. Tarp Lietuvos ir Lenkijos atstatytas Vievio–Lazdėnų ruožas buvo ir su telefono-telegrafo linija, pirmasis traukinys pravažiavo 1938 m. balandžio 8 d., juo važiavo tik valdininkai, o reguliarus eismas pradėtas vėliau.

1941 m. stotelė jau minima ***Lazdėnų*** vardu. Karo metu 1943 m. vasarą TSRS–Vokietijos fronte vykstant Kursko mūšiui, tarybiniai diversantai sprogdino rytų Lietuvos geležinkelius, sprogdinimai vyko ir Kauno–Vilniaus geležinkelio ruože prie Lazdėnų.

Po II pasaulinio karo stotelė atiteko Lietuvai, priklausė Lietuvos TSR, nuo 1963 m. – Pabaltijo, nuo 1992 m. – Lietuvos geležinkeliams.

## Šaltiniai
Milių geležinkelio stotelė

**Milių geležinkelio stotelė** – geležinkelio stotis pietvakarių Lietuvoje, Kestenių kaimo rytuose, prie Marijampolės–Šeštokų geležinkelio. Geležinkelis eina iš šiaurės vakarų į pietryčius, juo eina riba tarp Kalvarijos savivaldybės ir Marijampolės savivaldybės. Stotis uždaryta.

Apie Milių geležinkelio stotelės pavadinimą rašė Jūra Marija Baužytė savo knygoje „Pavėlavę lieka stotyje“.

## Istorija

Atidaryta 1924 m.

1941 m. birželį sovietai per Milių stotį trėmė Lietuvos gyventojus. 2022 m. birželį tremtiniams atminti vyko teatralizuota muzikinė-literatūrinė kompozicija „Kur tas dulkėtas traukinys“.

## Šaltiniai
Suvalkėlių geležinkelio stotelė

**Suvalkėlių geležinkelio stotelė** – geležinkelio stotis pietvakarių Lietuvoje, Suvalkėlių kaimo pietvakariuose, prie ruožo „Rail Baltica“.

## Istorija

Įkurta XX a. 9-ajame dešimtmetyje, čia stodavo traukiniai Kaunas–Alytus. Iki tol į pietryčius nuo Suvalkėlių stotelės veikė Lakinskų geležinkelio stotelė.

## Šaltiniai
Bebruliškės geležinkelio stotelė

**Bebruliškės geležinkelio stotelė** – keleivių laipinimo vieta šiaurės rytiniame Bebruliškės kaimo pakraštyje (Kazlų Rūdos savivaldybė), pamiškėje prie Kauno–Marijampolės geležinkelio. Stoja vietinio susisiekimo keleiviniai traukiniai Kaunas–Marijampolė. Peronas įrengtas vakarinėje geležinkelio ruožo pusėje.

## Istorija

Stotelė įkurta 1959 m. tarp Kazlų Rūdos ir Vinčų stočių.

## Šaltiniai
Žvalgybos tarnyba

**Žvalgybos tarnyba** – vyriausybinė įstaiga, užsiimanti žvalgyba.

Renka, tiria ir teikia informaciją savo užsakovams apie nusikaltimus (kriminalinė žvalgyba), grėsmes šaliai, kariuomenes ar diplomatinę tarnybą. Įsikūrusios ir dirba praktiškai visose pasaulio šalyse, dažniausiai yra slaptosios tarnybos.

## Veikla
Informaciją renka įprastais (apklausa, atvirųjų šaltinių žvalgyba, valstybės registrai) ar slaptais (kriptoanalizė, pasiklausymas, sekimas, verbavimas) būdais. Gali dalintis informacija su sąjungininkais (pvz. tarp NATO šalių).

Dažniausiai laikosi konspiracijos (atsargumo), turi savo informatorius (agentus) ir rezidentūras (užsienio filialus). Skirstomos į veikiančias šalies viduje (*vidines*, pvz. LKPB, VAT) ir užsienyje (išorines, pvz. AOTD, VSD).

Kartais žvalgybos tarnybos (pvz. Mossad), siekdamos savo vyriausybių interesų, užsiima ginklų kontrabanda, nužudymais, propaganda ar valstybiniais perversmais.

Draugiškų žvalgybos tarnybų darbtuotojai vadinami žvalgybininkais, priešiškų – šnipais.

## Šaltiniai
Meškučių geležinkelio stotelė

**Meškučių geležinkelio stotelė** – stotis Marijampolės savivaldybėje, Meškučių kaime, prie Kazlų Rūdos–Alytaus geležinkelio. 2023 m. stotyje yra 1 kelias 150 metrų ilgio.
## Šaltiniai
Naujienos geležinkelio stotelė

**Naujienos geležinkelio stotelė** (XX a. tarpukariu ***48 km geležinkelio stotelė***) – buvusi keleivių laipinimo vieta Marijampolės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Naujienos, Strazdų kaime prie Kazlų Rūdos–Alytaus geležinkelio ir kelio . 2023 m. stotyje yra 1 kelias 150 metrų ilgio.

## Istorija

Stotelė prie Naujienos kaimo įkurta XX a. tarpukariu ir pavadinta *48 km* stotele. Ji buvo maždaug 1 km į šiaurės vakarus nuo dabartinės stotelės vietos. Po II pasaulinio karo panaikinta, bet XX a. pabaigoje atkurta dabartinėje vietoje ir pavadinta *Naujienos* vardu.

## Šaltiniai