open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Neutrinas

**Neutrinas** (simbolis  \nu\ ) – elementarioji dalelė, stabilus neutralus leptonas. Neutrino antidalelė yra antineutrinas.

## Neutrino savybės

Neutrinas neturi krūvio, sukinys lygus 1/2. Standartinio modelio rėmuose neutrinai neturi masės. Tačiau neutrinų osciliacijų atradimas (elektroniniai, miuoniniai ir tau neutrinai gali virsti vienas kitu) verčia daryti prielaidą, kad neutrinų masė vis tik ne nulinė. Iš tiesioginių eksperimentų nustatyta, kad elektroninių neutrinų masė yra mažesnė už 2,2 eV (su 95% patikimumu). Šiuo metu manoma, kad tikroji elektroninių neutrinų masė yra tarp 0,1 eV ir 2,2 eV. Tai yra apie milijoną kartų mažiau už elektrono masę ir apie milijardą kartų mažiau už protono masę. Kitų dviejų neutrinų masės remiantis tiesioginiais eksperimentais žinomos dar netiksliau. Miuoninio neutrino masė yra mažesnė nei 170 keV, o tau neutrino masė tikrai mažesnė nei 18,2 MeV. Kosmologinė Didžiojo sprogimo hipotezė uždeda 50 eV viršutinę ribą suminei visų trijų rūšių neutrinų masei (jei ji būtų didesnė, Visata kolapsuotų). O iš reliktinio spinduliavimo ir Laimano miško analizės galima teigti, kad ši riba yra ne didesnė kaip 0,3 eV.

Šiuo metu yra žinomos trys neutrinų rūšys: 
* elektroninis neutrinas  \nu_e\ ,
* miuoninis neutrinas  \nu_\mu\ ,
* tau neutrinas  \nu_\tau\ .

Kiekviena iš šių rūšių turi antidaleles. Neutrinas yra labai skvarbus ir beveik nesąveikauja su medžiaga. Elektroninio neutrino masė ypač maža. Neutrino masė svarbi aiškinant „trūkstamos masės“ problemą kosmologijoje, nes nepaisant mažos neutrinų masės jų koncentracija Visatoje yra pakankamai didelė, kad turėtų įtakos vidutiniam tankumui.

## Tipai

## Neutrinų osciliacijos

Jei elektrono kartų (elektrono, miuono ir tau) dalelių masės skiriasi labai daug, neutrino masės skirtumai, jei jie yra, nežymūs. Elektroniniai, miuoniniai ir tau neutrinai spontaniškai virsta vieni kitais. Tai pirmą kartą buvo pastebėta registruojant Saulėje susidariusius elektroninius neutrinus: jų pasirodė esą gerokai mažiau nei buvo teoriškai numatyta. Tuometiniai metodai kitų neutrino kartų neregistravo. Šiuo metu žinomi būdai registruoti visas tris kartas. Elektroninių neutrinų Žemę pasiekia mažiau nei susidaro Saulėje, nes pakeliui dalis jų virsta kitomis formomis (kartomis). 

Panašiai teorinių proporcijų neatitinka ir Žemės atmosferoje dėl kosminių spindulių susidariusių neutrinų kiekiai.

## Šaltiniai
Jonas Dagys (1904)

**Jonas Dagys** (1904 m. vasario 13 d. Šlepščiuose, Biržų valsčius – 1983 m. liepos 14 d. Biržuose) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
1925 m. baigė Biržų gimnaziją. Gimnazijoje redagavo satyros laikraštį „Svirplys“, vėliau – žurnaliuką „Saulėtekis“. 1929 m. baigė Lietuvos universitetą, ekonomistas. 1926–1929 m. redagavo laikraštį „Socialdemokratas“, 1929–1930 m. „Žaizdras“. 1928–1930 m. dalyvavo sporto draugijos „Viltis“ veikloje. 1935–1940 m. dirbo žurnalo „Ekonomika“ redakcijoje.

1929–1930 m. Kauno ligonių kasos statistikos ir spaudos skyriaus vedėjas. 1931–1940 m. Lietuvos banko, 1940–1941 m. SSRS valstybinio banko LSSR respublikinės kontoros ekonomistas. 1941 m. ir 1945–1971 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1945–1960 m. ir 1963–1965 m. Statistikos katedros vedėjas, 1945–1946 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, 1947–1951 m. dekanas, nuo 1956 m. docentas. 1948 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

Parašė veikalų apie Lietuvos ekonomiką, statistikos šaltinius, LSSR gyventojų sudėtį, kolūkių darbo išteklius, SSRS nacionalinio turto statistiką.

Brolis skulptorius Jokūbas Dagys-Jokymas (1905–1989).

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Į praeitį atsigręžus: biržiečio ekonomisto atsiminimai / Jonas Dagys (parengė Emilija Dagytė). – Kaunas: Arx Baltica, 2006. – 159 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-59-1
Kremzlinis audinys

**Kremzlinis audinys** () – stangrus, labai atsparus gniuždymui, griaučių jungiamasis audinys, sudarytas iš retai išsidėsčiusių kremzlinių ląstelių ir jų gaminamos tarpląstelinės medžiagos. Gemale sudaro beveik visus griaučius. Kremzles, išskyrus skaidulinę, dengia antkremzlis. Yra trijų rūšių kremzlės:

# Hialininė kremzlė
# Elastinė kremzlė
# Skaidulinė kremzlė

Audinį sudaro dviejų rūšių ląstelės: chondroblastai ir chondrocitai. Kremzlialąstės yra pagrindinės kremzlinio audinio ląstelės, palaikančios jo sandarą. Aplink save išsskirdami šią tarp ląstelinę medžiagą, chondroblastocitai aklinai “apsimūrija” ir po kurio laiko lieka gyventi nedidelėje ertmėje, atsitvėrusios storu tarpląstelinės medžiagos sluoksniu. Dažnai dar 1- 2 kartus pasidalina, tad tuštumoje susidaro 2–4 kremzlialąsčių grupė. Tokiose ertmėse būna po kelis chondroblastocitus, kurie ilgainiui išsenka, nustoja daugintis, gaminti tarpląstelinę medžiagą ir virsta chondrocitais. Kremzlinio audinio medžiagoje nėra nervų ir kraujagyslių. Chondrocitų medžiagų apykaita vyksta difuziškai per tarpląstelinio skysčio medžiagas, išsiskiriančias iš antkremzlio kraujagyslių.  
Tarpląstelinė medžiaga yra sudaryta iš pagrindinės medžiagos ir skaidulų - kolageno  ir elastinių. Pagrindinėje medžiagoje yra vandens, glikozaminoglikanų, kolageno, mineralinių medžiagų, nekolageninių baltymų. Iš išorės kremzles dengia antkremzlis - netaisyklingojo skaidulinio jungiamojo audinio dangalas. Jame yra kraujagyslių, nervų ir chondroblastocitų. Pastarieji gamina tarpląselinę medžiagą ir garantuoja kremzlės augimą ir regeneraciją. Sąnarių kremzlės antkremzlio neturi. Jų metabolizmas vyksta per sąnarių sinovinį skystį, kuris vilgo sąnarinės kremzlės paviršių.Į senatvę kremzlės kietėja, kadangi keičiasi užpildo sudėtis.

Dėl kremzlinio audinio pakitimo vystosi liga - artrozė. Artrozė - kremzlės patologija. Bet kokį sąnarį galime įsivaizduoti kaip kaulą, padengtą kremzle. Senstant, nuo traumų, dėl paveldimumo, ši kremzlė pradeda dilti. Kremzlė suplonėja ir galiausiai kaulas ima trintis į kaulą.

## Kremzlės formavimasis
Kremzlė formuojasi iš gemalinio jungiamojo audinio – mezenchimos. Kremzlės formavimosi vietoje, mezenchiminės ląstelės greitai dalijasi, netenka ataugų, bet nenutolsta viena nuo kitos, susidaro sutankėjimai, vadinami kremzlės susidarymo centrais, kurie suformuoja būsimos kremzlės formą.

Kremzlė auga dviem būdais:
# Apoziciniu – augimas iš išorės;
# Intersticiniu – augimas iš vidaus.
Raudonoji armija

**Raudonoji armija** (visas pavadinimas *Darbininkų ir valstiečių Raudonoji armija*, ) – Sovietų Rusijos ir Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos karinių pajėgų pavadinimas 1918–1946 m. Vėliau ši armija pervadinta į Tarybinę Armiją.

Vienas iš aktyviausių Raudonosios armijos organizatorių buvo Levas Trockis. 1922 metais sukūrus TSRS, Raudonoji armija tapo šios valstybės oficialiomis karinėmis pajėgomis.

## Istorija

1918 m. sausio 28 d. dekretu imta kurti Darbininkų ir valstiečių raudonoji armija, o vasario 11 d. dekretu − Darbininkų ir valstiečių raudonasis laivynas. 1918 m. vasario 23 d. Raudonosios armijos daliniai laimėjo pirmą didelę pergalę prieš vokiečius; šiam įvykiui pažymėti vasario 23 d. buvo laikoma Raudonosios, vėliau Tarybinės armijos ir Karinio jūrų laivyno diena. 1918 m. balandžio 13 d. iš latvių raudonųjų šaulių buvo organizuota pirmoji Raudonosios armijos divizija. Per 1920 m. demobilizaciją mažinama kariuomenė

1918 m. sausio−gegužės mėnesiais į armiją buvo imami tik savanoriai, o vadai (iki pulko vado) renkami. Tačiau savanorių buvo mažai, todėl gegužės 22 d. buvo įvestas visuotinis privalomas karinis mokymas, vadus ėmė skirti karinės žinybos. 1918 m. liepos 10 d. priimtas nutarimas dėl Raudonosios armijos organizavimo visuotiniu karinės prievolės pagrindu. 1919 m., įveikus karinę opoziciją, buvo baigtas perėjimas į reguliarią masinę kariuomenę. Per 1920 – 1924 m. demobilizaciją Raudonosios armijos karių skaičius sumažėjo nuo 5,5 milijonų iki 500 000 karių.

Per 1924−1925 m. karinę reformą buvo pereita prie mišraus (teritorinio ir kadrinio) komplektavimo principo, kuris leido taikos metu turėti nedidelę kadrinę kariuomenę ir teritorines milicijos formuotes apygardose. Kadriniai buvo dauguma pasienio apygardų junginių ir dalių, techninė ir speciali kariuomenė, Karinis jūrų laivynas. 1925 m. sausio mėnesį TSRS revoliucinės karo tarybos pirmininku ir kariuomenės ir laivyno liaudies komisaru paskirtas M. Frunzė (vietoje L. Trockio).

1925 m. rugsėjo 18 d. priimtas sąjunginis karo prievolės įstatymas; jis nustatė ir ginkluotųjų pajėgų struktūrą. 1935−1938 m. nuo teritorinio ir kadrinio ginkluotųjų pajėgų organizacijos principo pereita į vieną kadrinę organizaciją. 1939 m. rugsėjo 1 d. priimtas visuotinės karo prievolės įstatymas panaikino iki tol buvusius tarnybos kariuomenėje ir laivyne apribojimus kai kurioms gyventojų kategorijoms. 1935 m. rugsėjo 22 d. įvesti kariniai laipsniai, o 1940 m. gegužės 7 d. − generolų ir admirolų laipsniai.

TSRS gynybos ministerijos (arba ją atstojančio karinio vadovavimo organo) vadovai (po 1924−1925 m. karinės reformos):
# M. Frunzė, 1925 m. sausis−spalis
# K. Vorošilovas, 1925 m. lapkritis − 1940 m. gegužė
# S. Timošenka, 1940 m. gegužė − 1941 m. liepa
# J. Stalinas, 1941 m. liepa − 1947 m. kovas

## Taip pat skaitykite
* Nacionaliniai Raudonosios Armijos junginiai
* DVRA karių kategorijos ir skiriamieji ženklai (1918–1935)
* DVRA kariniai laipsniai ir skiriamieji ženklai (1935–1940)
* Raudonosios armijos žemėlapiai

## Nuorodos
* Apie Raudonąją armiją  (rusų k.)
Krymo karas

**Krymo karas** truko nuo 1853 m. spalio iki 1856 m. vasario mėnesio, kur viena iš kariaujančių pusių buvo Rusijos imperija, o kita – Jungtinės Karalystės, Prancūzijos, Osmanų imperijos ir Sardinijos karalystės sąjunga. 1855 m. į karą prieš Rusiją įsijungė ir Švedijos-Norvegijos karalystė.

Konfliktas daugiausia vyko Kryme ir Juodojoje jūroje.

## Karas

### Karo pradžia
Konfliktą išprovokavo XIX a. 6-ame dešimtmetyje kilęs ginčas religiniais klausimais. Pagal XVIII a. sudarytas sutartis Prancūzija buvo katalikybės, o Rusijos imperija – stačiatikybės gynėja Osmanų imperijoje. Tuo tarpu katalikų ir stačiatikių vienuoliai keletą metų ginčijosi dėl kelių bažnyčių Palestinoje priklausomybės. XIX a. 6-ojo dešimtmečio pradžioje abi šalys pateikė sultonui reikalavimus, kurių vienu metu nebuvo įmanoma įgyvendinti. 1853 m. sultonas nusprendė prancūzų naudai, nepaisydamas vietos stačiatikių vienuolių protestų.

Rusijos caras Nikolajus I su specialiąja misija į Portą pasiuntė diplomatą grafą Menšikovą. Pagal ankstesnes sutartis sultonas pasižadėjo „ginti krikščionių bažnyčią ir jos šventyklas“, tačiau Menšikovas bandė išsiderėti naują sutartį, pagal kurią Rusija galėtų įsikišti, jei manytų, kad sultono globa yra nepakankama.

Tuo pačiu metu britų vyriausybė atsiuntė lordą Stratfordą, kuris sužinojo apie Menšikovo pastangas. Diplomatinėmis priemonėmis Lordas Stratfordas įtikino sultoną atmesti siūlomą sutartį, kuri grėsė nepriklausomybės praradimu. Netrukus po žlugusios Menšikovo misijos, caro armija įžengė į Moldovą ir Valakiją (Osmanų imperijos kunigaikštystes, kuriose Rusijai buvo pripažįstamos stačiatikių globos teisės), pasinaudojusi tuo pretekstu, kad sultonas nesugebėjo išspręsti ginčų dėl bažnyčių Šventojoje žemėje. Nikolajus tikėjosi, kad Europos didžiosios valstybės labai neprieštaraus dėl kelių kaimyninių Osmanų imperijos provincijų aneksijos, ypač atsižvelgiant į Rusijos vaidmenį malšinant 1848 m. revoliucijas.

## Karas pamečiui

Crimean war map 1853.svg|Krymo karo žemėlapis 1853 m.
Crimean war map 1854.svg|Krymo karo žemėlapis 1854 m.
Crimean war map 1855.svg|Krymo karo žemėlapis 1855 m.


## Šaltiniai
Jugoslavijos karai

**Jugoslavijos karais** vadinami keletas ginkluotų konfliktų buvusios Jugoslavijos teritorijoje 1991–2001 m. Vienas po kito sekę karai įtraukė visas šešias buvusios Jugoslavijos respublikas. Karai taip pat vadinami „Balkanų karais“ arba „Trečiuoju Balkanų karu“ (aliuzija į Balkanų karus 1912–1913 m.).

Beveik visi šie karai kartu buvo ir pilietiniai, ir tarptautiniai, su išorės jėgų, pvz., NATO įsikišimu.

Dėl Jugoslavijos karų didelė buvusios Jugoslavijos dalis patyrė ekonominį nuosmukį, karų metu žuvo apie 300 000 gyentojų ir milijonams teko palikti savo namus. Karų metu vykdytas etninis valymas, nemažai jo vadovų buvo apkaltinti ir nuteisti dėl karo nusikaltimų.

## Konfliktai vakaruose

* Karas Slovėnijoje (1991) – trumpas 10-ties dienų karas.
* Karas Kroatijoje (1991–1995)
* Bosnijos karas (1992–1995)

Karai Slovėnijoje ir Kroatijoje pradėti siekiant jėga išlaikyti Jugoslavijos vienybę. Karas Kroatijoje greitai peraugo į atvirai nacionalistinį tarp Didžiosios Serbijos šalininkų ir Kroatijos nacionalistų, kuriuos įkūnijo prezidentas Slobodanas Miloševičius ir Kroatijos prezidentas Franjo Tudžmanas. Serbų – kroatų konfliktą Bosnijoje papildė bosniai musulmonai ir konfliktas čia peraugo į trišalį ir kruviniausią konfliktą iš visų Jugoslavijos karų.

Jugoslavijos karai vakaruose baigėsi karinėms Jugoslavijos pajėgoms pasitraukus iš Slovėnijos, serbų pajėgoms pralaimėjus Kroatijoje ir pasirašius 1995 m. Deitono sutartį dėl taikos Bosnijoje po serbų karinio sutriuškinimo.

## Konfliktai rytuose ir pietuose

* Kosovo karas (1996–1999)
* Karinis konfliktas Makedonijoje (2001)
* Konfliktas Pietų Serbijoje (2001)

Kosove, Makedonijoje ir Serbijoje konfliktai kilo dėl nesutarimų tarp slavų dominuojamų vyriausybių ir albanų tautinės mažumos, siekiančios autonomijos arba nepriklausomybės.

## Šaltiniai
Socialistų darbininkų internacionalas

**Socialistinis darbininkų [[internacionalas]]** (pranc. – *L' International socialiste ouvrière*) – 1923 – 1940 m. veikęs socialistų ir socialdemokratų partijų tarptautinis susivienijimas.

Įkurtas 1923 gegužės 21-25 Hamburge vykusiame tarptautiniame kongrese, kuriame dalyvavo 620 delegatų iš 30 valstybių, atstovavę partijas, buvusias Berno ir Vienos (2 ½) Internacionalų narėmis. LSDP atstovavo S. Kairys.

Balsai kongrese pasiskirstė pagal partijų gausumą: Vokietijos suvienytoji socialdemokratų partija – 30, DB leiboristai – 28, Prancūzijos socialistai – 16, Belgija ir Austrija po 15, Rusija, Švedija, Danija ir JAV po 12, Čekijos ir Slovakijos čekai-%, vengrai-8, vokiečiai-7, Nyderlandai ir Šveicarija po 7, Norvegija, Gruzija ir Suomija po 3, Armėnija, Bulgarija, Jugoslavija, Rumunija, Ukraina, Turkija, Liuksemburgas, Lietuva, Latvija, Estija ir Dancigo laisvasis miestas po 1 atstovą.

Kongrese priimtoje rezoliucijoje „*Tarptautinė darbininkų klasės kova prieš pasaulinę reakciją*“ Rusijos valdžia pasmerkta dėl vykdomo teroro, tačiau kartu Antantės ir kitos šalys raginamos pripažinti Rusiją. Taip pat reikalaujama savo šalių vyriausybėms neleisti stiprinti socialinę ir politinę reakciją, kovoti už tautinių diktatūrų pašalinimą.

Rezoliucijoje „*Imperialistinės taikos sutartys ir darbininkų klasės uždaviniai*“ išdėstytos nuostatos ginti tautines ir tikybos mažumas, priešintis kolonizavimui, slaptų karinių sutarčių ir sąjungų sudarymui, siekti visuotinio nusiginklavimo, iš Rusijos reikalaujama išvesti kariuomenę iš Gruzijos bei suteikti apsisprendimo teisę Armėnijai ir Gruzijai.

Kongrese buvo patvirtintas SDI statutas, išrinktas 9 narių Biuras ir 6 narių Vykdomojo komiteto vadovaujanti komisija, vykdančiaisiais sekretoriais paskirti F. Šou ir F. Adleris. SDI būstine pasirinktas Londonas, 1935 m. būstinė perkelta į Briuselį.

SDI teko dirbti fašizmo ir reakcijos pakilimo bei socialdemokratijos skaidymosi į marksistines ir reformistines sroves laikotarpiu, todėl jo įtaka nebuvo didelė. Pirmąjį dešimtmetį, kol vyko teorijų formavimas, trūko ryžto kovoti prieš fašizmą, kai kurios SDI partijos netgi bendradarbiavo su nacionalsocialistinėmis partijomis, o Vokietijoje į valdžią atėjus Hitleriui, nutrūko finansinė parama visam darbininkų judėjimui.

SDI faktiškai nustojo egzistavęs 1940, Vokietijai užėmus Belgiją.
Žiežirba (sąjunga)

**„Žiežirba“** – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjunga, veikusi 1922–1936 m. Lietuvoje. Atkurta 1989 m. 

## Istorija

1923 m. turėjo 16 skyrių su 1057 nariais, 1926 m. – 47 skyrius su 1500 narių. Propagavo kultūrą, švietimą, ateizmą, sportą, rengė vakarus, koncertus, paskaitas, steigė ir rėmė bibliotekas, knygynus, liaudies universitetus. Šiauliuose veikė futbolo klubas „Žiežirba“.

Nuo 1922 m. vasario mėn. iki 1926 m. gruodžio mėn. kartą per mėnesį leido žurnalą „Žiežirba“ (redaktoriai: K. Savickas, Dzidorius Budrys, Alfonsas Jakubėnas), išėjo 39 numeriai. 

Po 1926 m. perversmo organizacijos veikla buvo varžoma, uždraudus partijų veiklą 1936 m. vasario mėn. „Žiežirba“ uždaryta.

1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos 14 suvažiavime atkurta kaip „Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjunga“. Tikslas – ginti jaunimo teises, rūpintis užimtumo, socialinės apsaugos, nusikalstamumo prevencijos, šeimos reikalais, laisvalaikiu. 2014 m. pradžioje turėjo 50 skyrių, daugiau kaip 3500 narių.

Žymesnieji žiežirbininkai: Leonas Čereška, Vincas Galinis, Alfonsas Gučas, Juozas Sabaliauskas, Alfonsas Žiurlys, Pranas Ancevičius.

## Šaltiniai
Žaizdras

**„Žaizdras“** – Lietuvos universiteto socialistinė studentų draugija, veikusi 1925–1938 m. Kaune. Priklausė Internacionalinei studentų socialistų federacijai.

## Istorija
1930 m. turėjo 66 narius, 1935 m. – 24, 1937 m. – 7. Veiklą derino su Lietuvos socialdemokratų partija, padėjo organizuoti „Žiežirbos“ skyrius, „Kultūros“ būrelius, agitavo už LSDP Seimo rinkimuose, leido žurnalus „Mūsų frontas“ (1925 m.), „Naujas frontas“ (1926 m.), „Žaizdras“ (1927–1930 m.).

Atstovai dalyvavo Pabaltijo studentų socialistų federacijos kongresuose 1925 m. ir 1930 m. Rygoje, 1927 m. Tartu.

Žymesnieji žaizdrininkai: Dzidorius Budrys, Jonas Dagys, Vytautas Girdzijauskas, A. Janulytė, Jonas Laužikas, P. Žiurlytė, Antanas Žvironas.

## Išnašos
Antanas Žvironas

**Antanas Žvironas** (1899 m. spalio 30 d. Užpaliuose – 1954 m. spalio 6 d. Vilniuje, palaidotas Užpaliuose) – Lietuvos fizikas, politikas.

## Biografija
Baigęs Užpalių pradžios mokyklą, mokėsi privačiai, 1914–1916 m. Vilniaus gimnazijoje. 1916–1917 m. studijavo Tomsko technologijos institute. 1921 m. baigęs Kauno karo mokyklą, tarnavo artilerijos karininku. Nuo 1924 m. „Žiežirbos“, 1925 m. „Žaizdro“ narys. Slapyvardis *A. Smėliūnas*.

1927 m. baigė Lietuvos universitetą, po pasikėsinimo į Augustiną Voldemarą buvo suimtas, 1927 m. balandžio 27 d. karo lauko teismo nuteistas 1,5 metų kalėti. 1931 m. kartu su Steponu Kairiu – LSDP programos autorius. Išvertė Otto Bauerio knygą „Socialdemokratija, religija, bažnyčia“.

1931–1933 m. stažavosi Ciuricho universitete, tapo fizikos daktaru. 1934–1940 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete. 1936 m. ir 1938–1940 m. žurnalo „Gamta“ redaktorius.

1940–1943 m. dėstė Vilniaus universitete (VU). 1943 m. VLIK organizatorius, pogrindinio komiteto Vilniuje pirmininkas. 1944–1945 m. VU Fizikos-matematikos fakulteto dekanas, bendrosios fizikos katedros vedėjas. 1945 m. vasario 10 d. areštuotas ir nuteistas 25 metams lagerių, kalėjo Abezėje (Komija), kur susirgo džiova. 1954 m. liepos 11 d. grįžo į Lietuvą.

Po mirties 1992 m. už žydų gelbėjimą vokiečių okupacijos metais apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rokas Subačius. Dramatiškos biografijos: kovotojai, kūrėjai, karjeristai, kolaborantai… – Vilnius: Mintis, 2019, 460 p. : iliustr. ISBN 978-5-417-01111-5
Ančiasnapis

**Ančiasnapis** (*Ornithorhynchus anatinus*) – ančiasnapinių (*Ornithorhynchidae*) šeimos, monotipinės **ančiasnapių** (*Ornithorhynchus*) genties žinduolis.

Tai unikalus Australijos žemyno gyvūnas, turintis panašų į anties snapą, plėvėtas kojas ir panašią į bebro uodegą. Ančiasnapis ir dvi echidnų rūšys yra vieninteliai kiaušinius dedantys žinduoliai. Tokie gyvūnai turi žemesnę, nei kitų žinduolių, kūno temperatūrą. Ančiasnapio snapas nepanašus į kietus paukščių snapus – tai minkšta, lanksti, oda padengta kūno išauga. Snapas ir kojos būna juodos spalvos, kailis dažniausiai tamsiai rudas. Kailį sudaro 2 sluoksniai – tankus, vandeniui atsparus išorinis ir pilkas vilnonis vidinis.

Plėvės ant kojų reikalingos ančiasnapiui plaukiant arba rausiant urvus. Uodegoje laikomos riebalų atsargos. Patinas ant užpakalinių kojų, vidinėje pusėje, turi aštrius dyglius, kurie sujungti su nuodų liauka. Dygliai naudojami ginantis nuo priešų ar kovojant su kitais patinais. Nuodai žmogui gali sukelti kankinančius skausmus, tačiau mirtini būna tik mažiems gyvūnams.

Suaugęs ančiasnapis būna nuo 45 cm iki 60 cm ilgio ir sveria iki 2,7 kg. Patelės šiek tiek mažesnės už patinėlius.
 
Ančiasnapiai maitinasi vabzdžių lervomis, krevetėmis, dvigeldžiais moliuskais, varlėmis ir žuvų ikrais. Kadangi ančiasnapiai neturi dantų, tai maisto paėmimui ir moliuskų geldelių sutraiškymui naudoja savo snapą bei jo kraštuose esančias ragines plokšteles. Ančiasnapio snapas reaguoja į gyvių, kuriuos jis nardydamas po vandeniu medžioja, elektrinius impulsus. Po vandeniu ančiasnapis gali išbūti iki 1,5 min. Maisto ieško 12-13 valandų kasdien ir gali suvartoti pusę savo kūno svorio maisto. Per dieną atlieka apie 80 panirimų. Surastą maistą ančiasnapis talpina skruostuose esančiuose maišeliuose, vėliau išlipęs į sausumą maistą išsirūšiuoja, ir kas tinkama suėda. Ančiasnapis stiprus, tačiau nelabai greitas plaukikas, nes plaukia tik priekinių kojų pagalba.

Ančiasnapis – naktinis, bailus ir atsargus žvėrelis, tačiau poravimosi metu tampa agresyvus. Gyvena 4,5–9 m ilgio urvuose, išraustuose palei vandens telkinio krantą. Urvas naudojamas ir kaip maisto atsargų sandėlis. Aptinkami rytinėje Australijoje ir Tasmanijos saloje. Ančiasnapiai neretai tampa vanagų, erelių, pelėdų, varanų, vandens žiurkių, pitonų, lapių ir šunų aukomis.

Ančiasnapių poravimasis vyksta vandenyje. Po 12–14 dienų patelė savo paruoštame lizde padeda nuo 1 iki 3 kiaušinių. Po 10–12 dienų išsirita jaunikliai.

Po gimimo mažyliai maitinasi motinos pienu, tačiau kitaip nei kiti žinduoliai, ančiasnapiai neturi spenelių, o yra tik pieno liaukos, iš kurių bėgantį pieną ir laka jaunikliai. Po 6 savaičių jaunikliams užauga kailis ir jie jau gali trumpam palikti lizdą. Visiškai ančiasnapiai suauga po 5 mėn. Gyvenimo trukmė – apie 17 metų. Ančiasnapiai įtraukti į Australijos saugomų gyvūnų knygą.
Varaniniai

**Varanai** (*Varanidae*) – driežų (*Lacertilia*) pobūrio šeima, kuriai priklauso labai stambūs driežai, turintys labai ilgą judrų dvišakį liežuvį.

Liežuvį jie gali įtraukti į specialią makštį kaip gyvatės. Turi labai aštrius dantis.

Paplitę Afrikoje, Pietų Azijoje ir Australijoje.

Varaniniai gyvūnai žinomi nuo priešistorinių laikų. Dabar yra išlikusi tik viena šeima **[[varanai]]** (*Varanus*). Kitos, fosilinės varaninių šeimos, manoma, yra *Saniwa*, *Cherminotus*, *Iberovaranus*, *Pachyvaranus*, *Palaeosaniwa*, *Saniwides*, *Telmasaurus*, *Lanthanotus*.

Varaniniams priklausė ir didžiausias žinomas pasaulio driežas *[[Megalania prisca]]* (arba *Varanus priscus*), pleistocene gyvenęs Australijoje, kurio ilgis, skirtingais duomenimis, siekęs nuo 4 iki 7 m.
Azijinis dramblys

**Azijinis dramblys** arba **indinis dramblys** () – straublinių (*Proboscidea*) būrio, dramblinių (*Elephantidae*) šeimos labai stambus žinduolis, paplitęs Pietų ir Pietryčių Azijoje.

Nuo afrikinio savaninio dramblio skiriasi žymiai mažesnėmis ausimis ir straublio galas turi vieną į pirštą panašią išaugą. Tik patinai turi nedidelius durklus (nespecialistų vadinamus iltimis), o patelės iš viso jų gali neturėti. Kūno ilgis iki 3,5 m, jų aukštis iki 4 m, masė iki 5 tonų. 

Lengvai prijaukinamas, tačiau nelaisvėje beveik nesiveisia. Visi porūšiai nuo seno prijaukinti ir tarnauja žmonėms. Laukinis išliko Indijoje, Sumatroje, Kalimantane, Indokinijoje.

## Porūšiai
Išskiriami išlikę 3, kartais 4 porūšiai. Daug neaiškumų yra dėl 3 išnykusių populiacijų ar porūšių. Manoma kad sirinis azijinis dramblys (*Elephas maximus asurus*), kininis azijinis dramblys (*Elephas maximus rubridens*) ir javinis azijinis dramblys (*Elephas maximus sondaicus*) istorijos tėkmėje galbūt galėjo būti introdukuotas žmonių ir jie yra dabartinių egzistuojančių porūšių populiacijų dalys.
* *Elephas maximus indicus* Cuvier, 1798 – Indinis azijinis dramblys
* *Elephas maximus maximus* Linnaeus, 1758 – Šri Lankos azijinis dramblys
* *Elephas maximus sumatranus* Temminck, 1847 – Sumatrinis azijinis dramblys (*Elephas maximus sumatranus*); Sumatros ir Borneo salos. Bet kiti zoologai šių salų dramblius laiko atskirais porūšiais ir iš sumatrinių populiacijos kaip atskira rūšimi išskiria Borneo azijinius dramblius (*Elephas maximus borneensis*).

## Šaltiniai
Afrikinis miškinis dramblys

**Afrikinis miškinis dramblys** (*Loxodonta cyclotis*) – straublinių (*Proboscidea*) būrio, dramblinių (*Elephantidae*) šeimos, afrikinių dramblių (*Loxodonta*) genties stambi žinduolių rūšis paplitusi Centrinėje Afrikoje.

Labai panašus į Afrikinį dramblį ir laikytas jo porūšiu, tačiau pastaruoju metu išskirtas į atskirą rūšį. Už Afrikinį dramblį yra mažesnis, oda tamsesnė, ausys apvalesnės, straublys labiau plaukuotas, durklai nulinkę žemyn.

## Šaltiniai
Konstantinas Kalinauskas

**Konstantinas Kalinauskas** (1838 m. vasario 2 d. Mastaulėnai, Gardino gubernija – 1864 m. kovo 22 d. Vilnius) – vienas 1863 metų sukilimo vadovų.

## Biografija
Kilęs iš mažažemių bajorų. 1860 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Grįžęs į tėviškę Gardino apskrityje, atsisakė karjeros ir asmeninio gyvenimo, rengė valstiečius sukilimui.

1862 m. pradėjo leisti laikraštėlį gudų kalba „Mužikų tiesa“ (*Mużyckaja prauda*). Tų pačių metų spalį įkūrė Judėjimo komitetą, vėliau tapusį Lietuvos provincijos komitetu, kurio pirmininku buvo ir paskirtas.

## Politinė veikla
Konstantinas Kalinauskas vienas iš pirmųjų viešai prabilo apie Lietuvos ir Baltarusijos tautų apsisprendimo teisę. Jis priklausė „raudonųjų“ politinei srovei. Kai Lietuvos provincijos komitetas pasidarė pavaldus Lenkijos tautinei vyriausybei, Kalinauskas pareiškė: „Negalima kvailoms Varšuvos galvoms patikėti Lietuvos likimo“, ir pasitraukė į Gardino guberniją.

Po Z. Sierakausko nužudymo 1863 m. liepos mėn. pakviestas vadovauti „raudonųjų“ vyriausybei. Kai buvo suimti ir nužudyti artimiausi bendražygiai, jis dirbo už kelis.

## Gyvenimo pabaiga

Buvo pasirinkęs Čarnovskio, Vitoženeco slapyvardžius. Buvo vadinamas ir Lietuvos diktatoriumi. Žūtbūt stengėsi išlaikyti sukilėlių jėgas, tikėdamas, kad sukilimas atgis 1864 m. pavasarį. Vasario 9 d. buvo išduotas ir suimtas. Tardymo metu visą kaltę prisiėmė sau. Karo lauko teismas nuteisė jį mirties bausme sušaudant, bet sukilimo malšintojas Vilniaus generalgubernatorius Michailas Muravjovas bausmę pakeitė pakorimu. Nuosprendis buvo įvykdytas 1864 m. kovo 22 d. Vilniuje Lukiškių aikštėje.

Palaikai slapta buvo palaidoti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. Palaikai 2017 m. aptikti Gedimino kalno papėdėje. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.


Vaizdas:Sierakausko1.JPG|Kosto Kalinausko ir Zigmo Sierakausko mirties bausmės įvykdymo vieta Lukiškių aikštėje
Vaizdas:KalinowskiSierakowskiWilno1.jpg|Memorialas egzekucijos vietoje, Lukiškių aikštėje
Vaizdas:Paminklas kalinauskui.JPG|Paminklas K. Kalinauskui Šalčininkuose
Vaizdas:Pomnik Konstantego Kalinowskiego w Mostowlanach 2017.jpg|thumb|left|Paminklas K. Kalinauskui, Mostovlanai


## Išnašos
1919 m. Laikinoji Lietuvos Valstybės Konstitucija

**Laikinoji 1919 metų konstitucija** priimta Valstybės tarybos 1919 m. balandžio 4 d. Ji sudaryta iš įžangos, 8 skyrių ir 42 straipsnių. Dauguma nuostatų atkartoja 1918 m. Konstituciją, tačiau buvo ir keletas naujų labai svarbių nuostatų.

Pagrindinis tikslas – sustiprinti vykdomąją valdžią.

Valstybės Tarybos Prezidiumas buvo panaikintas, o vietoj jo įsteigta valstybės Prezidento institucija.
Prezidentas turėjo 2 naujas teises – amnestijos teisė ir teisė šaukti bei paleisti Valstybės Tarybos sesijas. Prezidentas negalėjo veikti be Ministrų kabineto.

Įstatymų leidžiamoji valdžia ir vykdomoji valdžia buvo suteiktos Prezidentui ir Ministrų kabinetui.

## Nuorodos

* 1919 04 04 LIETUVOS VALSTYBĖS LAIKINOSIOS KONSTITUCIJOS PAMATINIAI DĖSNIAI
Žemutinis Egiptas

**Žemutinis Egiptas** – Egipto regionas, esantis pačioje Egipto šiaurėje, netoli Kairo ir Aleksandrijos, Nilo deltoje prie Viduržemio jūros.

Kraštas gerai aprūpintas vandeniu, daug kanalų, yra pelkių ir moskitų. Klimatas švelnesnis nei Aukštutiniame Egipte, daugiau lietaus, mažesni temperatūros svyravimai. Žemutiniame Egipte geriau išvystyta pramonė, verslas ir prekyba.

## Istorija

Jau senovėje Egiptas buvo dalijamas į Žemutinį ir Aukštutinį, kurie buvo atskiros karalystės. Kai kurie faraonai žinomi kaip abiejų karalysčių valdovai, kai kurie – vienos iš jų.
Luaros kraštas

**Luaros kraštas** () – vakarų Prancūzijos regionas, esantis prie Atlanto vandenyno. Sostinė – Nantas. Plotas – 32,1 tūkst. km²; 3,22 mln. gyventojų (1999).

## Didžiausi miestai
* Nantas
* Anžė
* Le Manas
* Sen Nazeras
* La Rošas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Overnė

**Overnė** (, ) – buvęs administracinis regionas centrinėje Prancūzijoje. Regionui priklauso Aljė, Kantalio, Aukštutinės Luaros ir Piui de Domo departamentai. Sostinė – Klermonas-Feranas. Plotas – 26,0 tūkst. km²; 1,31 mln. gyventojų.

## Geografija
Didžioji regiono dalis priklauso vulkaninės kilmės Centriniam masyvui su Chaîne des Puys ir Monts Dore vulkaninėmis grandinėmis. Aukščiausios viršūnės: Mont dore (1886 m), Cantal (1858 m). Daug karštųjų šaltinių ir kurortų, užgesusių ugnikalnių. Dažnai siaučia smarkios vėtros ir audros, klimatas vėsesnis, nei galėtų būti tokioje geografinėje platumoje. Paviršių daugiausia sudaro ganyklos ir miškeliai. Slėniuose, kur lava yra suirusi, derlingos javų, vynuogynų ir sodų dirvos.

## Istorija
Overnė yra viena iš istorinių Prancūzijos provincijų. Jos pavadinimas kilo nuo galų genties arvernų, kurie čia gyveno iki romėnų užkariavimo. Nuo 52 m. pr. m. e. atiteko romėnams, 474 m. užėmė vestgotai, 507 m. frankai.

## Didžiausi miestai
* Klermonas-Feranas
* Monliusonas
* Orijakas
* Viši
* Mulenas

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pikardija

**Pikardija** () – buvęs administracinis regionas šiaurės Prancūzijoje, prie Lamanšo sąsiaurio. Sostinė – Amjenas. Plotas – 19,4 tūkst. km²; 1,86 mln. gyventojų (1999).

Pikardijos vardu vadinama teritorija minima nuo XIII a.

Pikardija apima Somos, dalį Esno ir Uazos departamentų.

Pikardijoje intensyviai vystomas žemės ūkis. Auginami kviečiai, cukriniai runkeliai. Somos slėnyje − daržininkystė. Taip pat vystoma pieninė gyvulininkystė, avininkystė.

## Didžiausi miestai
* Amjenas
* Sen Kantenas
* Bovė
* Kompjenas
* Krėjus

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pietūs-Pirėnai

**Pietūs-Pirėnai** (, ) – buvęs administracinis regionas pietų Prancūzijoje, Pirėnų kalnuose, prie Ispanijos sienos. Sostinė – Tulūza. Plotas – 45,3 tūkst. km²; 2,55 mln. gyventojų (1999).

## Didžiausi miestai
* Tulūza
* Albi
* Tarbas
* Montobanas
* Kastras

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Hanoveris

**Hanoveris** () – miestas šiaurės vakarų Vokietijoje, prie Leinės (*Leine*) upės; Žemutinės Saksonijos žemės sostinė.

2021 m. duomenimis, Hanoveris yra 13-as pagal gyventojų skaičių Vokietijos miestas ir 88-as Europos žemyno miestas – 2019 m. gruodžio 31 d. gyveno 534 049 žmonių. Hanoverio aglomeracijos 371,896 km² plote 2019 m. gruodžio 31 d. gyveno 1 131 100 žmonių.

## Istorija
Hanoveris buvo įkurtas viduramžių laikais Leinės upės rytiniame krante. Tuo metu tai buvo nedidelis kaimelis, kurio gyventojai buvo keltininkai ir žvejai. XIII a. kaimelis jau buvo išaugęs į didesnį miestą. Miesto teisės buvo suteiktos 1241 m. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje 90 % miesto centro buvo suniokota, 52 % pastatų buvo stipriai ar visiškai sugriauti.

2000 m. Hanoveryje įvyko Pasaulinė paroda.

## Pramonė
Tai didelis gamybos ir prekybos centras, geležinkelio mazgas. Gaminami automobiliai, mašinos, gumos ir spaudos gaminiai, apdirbamas maistas. 

## Architektūra
Senamiestyje (*Altstadt*) daug Viduramžių pastatų, siauros gatvelės, namai stačiais stogais, bažnyčia (*Marktkirche*, XIV a.). Seniausias kulto pastatas Hanoveryje yra Kryžiaus bažnyčia (*Kreuzkirche*), pastatyta apie 1300 metus. Kiti žymūs pastatai: buvusioji rotušė (gotikinis stilius, statyta 1439–1455 m.), karaliaus rūmai (baigti statyti 1640 m.; dabar – meno muziejus), Herenhauzų (*Herrenhausen*) sodai, buvusioji Hanoverio karališkos šeimos vasaros rezidencija. Muziejai: Žemutinės Saksonijos muziejus (daug dailės ir etnografinių eksponatų), Šprengelio (*Sprengel*) muziejus su šiuolaikinio meno kūriniais, Kestnerio (*Kestner*) muziejus su senovės Egipto retenybėmis, rašytojo Vilhelmo Bušo (*Wilhelm Busch*) muziejus. Hanoveryje yra Gotfrydo Vilhelmo Leibnico (*Gottfried Wilhelm Leibniz*) universitetas. Herenhauzų sodai (*Herrenhäuser Gärten*), esantys vakarinėje miesto dalyje, apima 48,6 hektarų plotą, įrengti baroko stiliumi.

## Sportas
Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Stipriausias klubas yra SV Hannover 96.

## Žymūs žmonės
* Dietrich von Hein (1925-2007), gydytojas, veterinaras.

## Taip pat skaityti
* Pagal gyventojų skaičių didžiausių Europos miestų sąrašas

## Nuorodos

* Oficiali miesto svetainė (vokiečių k.)
* Hanoverio universiteto puslapis (vokiečių k.)
Mažasis sfinksas

**Mažasis sfinksas** (*Deilephila porcellus*) – sfinksų (*Sphingidae*) šeimos drugys. Aptinkamas apysausėse paupių pievose, pamiškėse, kirtimuose. Skraido gegužės – liepos mėn. Vikšras panašus į pievinio sfinkso vikšrą, tik mažesnis ir randamas ant lipikų ir kt. augalų.
Ąžuolinis kuoduotis

**Ąžuolinis kuoduotis ** (*Peridea anceps*) – kuoduočių (*Notodontidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – birželio mėn. lapuočių miškuose, kur auga ąžuolai. Vikšrai randami ant senų ąžuolų šakų. Lietuvoje drugys nedažnas. Paplitęs Europoje ir Azijoje.
Inkscape

**Inkscape** – vektorinio piešimo programa. Inkscape yra atviro kodo, daugiaplatformė (veikia Windows, Mac OS, Unix-tipo operacinėse sistemose), platinama nemokamai.

Pradėta kurti 2003 m. kaip Sodipodi projekto praplėtimas, tų pačių metų spalio 14 dieną išleista pirmoji versija (0.35). Pradžioje kurta C kalba, vėliau pereita prie C++.

Programa dar neturi visų komercinėms vektorinio vaizdų manipuliavimo programoms būdingų funkcijų, tačiau yra aktyviai tobulinama.
Inkscape išversta į įvairias kalbas (nuo 0.44 versijos ir į lietuvių).

Inkscape dirba su SVG formato vaizdais, palaikoma didžioji dalis SVG standarto.

## Nuorodos

* www.inkscape.org
* www.openclipart.org – su Inkscape susijęs projektas, skirtas *.svg bylų talpinimui pagal laisvą licenziją.
Didysis dviuodegis

**Didysis dviuodegis** (*Cerura vinula*) – kuoduočių (*Notodontidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. pamiškėse, krūmynuose, pakelėse, vandens telkinių pakrantėse. Vikšras žalias, jo galva ruda ir su tamsia trikampe dėme baltais apvadais. Vikšras minta drebulių, tuopų, gluosnių lapais. Lėliukė tamsios spalvos. Lietuvoje drugys dažnas.

## Galerija

Puss Moth - reared - Flickr - Bennyboymothman (1).jpg
Puss Moth (Cerura vinula) - Oslo, Norway 2020-08-03 (05).jpg|Vikšras
Puss Moth (Cerura vinula) - Oslo, Norway 2020-08-03 (03).jpg|Vikšras iš priekio
Plėšrusis vėlyvis

**Plėšrusis vėlyvis** (*Eupsilia transversa*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys, paplitęs Eurazijoje, tačiau neretas ir Baltijos regione. Skraido rugsėjo – lapkričio mėn., peržiemoję – kovo – gegužės mėn. pamiškėse, paupiuose, pievose, parkuose, soduose. 

Vikšrai 40 mm ilgio, tamsiai vyšninės spalvos, jų nugarinėje dalyje yra trys baltos išilginės linijos. Aptinkami ant lapuočių medžių. Vikšrai laikosi pavieniui, pasižymi kanibalizmu – naikina kitų vabzdžių vikšrus ir net savo giminaičius.

Lietuvoje dažna rūšis.

## Šaltiniai
Konakris

**Konakris** ( arba *Konakry*) – miestas vakarų Afrikoje, Gvinėjos sostinė, didžiausias šalies miestas ir pagrindinis uostas. Išsidėstęs prie Atlanto vandenyno, šalies vakarinėje dalyje, Tombo saloje ir greta esančiame Kalumo (*Kaloum*) pusiasalyje. Tai didžiausias šalyje transporto mazgas, administracinis ir verslo centras. Veikia Konakrio tarptautinis oro uostas.

Eksportas: bananai, aliuminis (gaunamas iš boksitų), kava, apelsinai, žuvies ir palmių produktai. Išvystyta maisto, spaudos, metalo, plastmasės pramonė. Netoliese esančioje Loso (*Los*) saloje iškasami boksitai, Kalumo pusiasalyje – geležies rūda. 1963 m. įkurtas Konakrio G. A. Nasero politechnikos institutas, yra nacionalinis muziejus ir biblioteka. Nacionalinės Asamblėjos rūmai (*Palais du Peuple*), Rugsėjo 28-osios stadionas (*Stade du 28-Septembre*), centrinė mečetė, katalikų katedra, viešbutis *Novotel Ghi* (1980 m.). Miestas stačiakampio išplanavimo. Apylinkėse yra botanikos sodas.

## Etimologija

Miesto vardas vietinių kalba reiškia „anapus vandens“ arba „prie vandens“. Miestas kūrėsi Tombo saloje prie žemyno, vėliau į ją supiltas platus pylimas.

## Istorija

Miestą 1884 m. užėmė prancūzai, po to jis buvo Prancūzijos protektoratų administracinis centras: Pietų Upių (*Rivières du Sud*, 1891–1893) ir Prancūzijos Gvinėjos (1893–1958), o 1958 m. tapo nepriklausomos Gvinėjos sostine. Ekonominis augimas prasidėjo apie 1940 m. 1970 m. lapkričio 22 d. Konakrį vienai dienai užėmė Portugalijos kariuomenė. Ji išvadavo 26 Portugalijos karo belaisvius, tačiau nesugebėjo nei sugauti A. Kabralo, nei nuversti Gvinėjos prezidento A. Turė režimo. Konakryje nuo 2002 m. periodiškai dingsta vandens ir elektros tiekimas dėl prastos energetikos infrastruktūros.

XX a. antroje pusėje Konakris greitai plėtėsi iš kaimų keliantis gyventojams.

## Sportas
* Konakrio „Hafia“ arba tiesiog „Hafia“ – Gvinėjos futbolo klubas. Namų rungtynes žaidžia Petit Sory vardo stadione (), talpinančiame 5,4 tūkst. žiūrovų. Stadionas pavadintas legendinio futbolininko Petit Sory garbei, rungtyniavusiam „Hafijos“ klube 1965–1981 m.
* Flamme Olympique FC – futbolo klubas
* SLAC (krepšinis) – krepšinio klubas

## Šaltiniai
Baltajuostis sėklinukas

**Baltajuostis sėklinukas** (*Hadena compta*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – liepos mėn. sausose smėlėtose vietose, pamiškėse, upių slėniuose. Vikšras rudas, jo nugarinė pusė su juodais taškais ir su šviesia linija. Minta žolinių augalų sėklomis. Lietuvoje retas.
Bulvinis pelėdgalvis

**Bulvinis pelėdgalvis** (*Hydraecia micacea*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Skraido liepos – rugsėjo mėn. įvairiuose biotopuose. Kartais gali kenkti pomidorams. Vikšrai pavasarį aptinkami augalų stiebuose (pomidorų, nendrių ir kt.). Lietuvoje dažnas.
GIMP

**GIMP** (*[[GNU]] Image Manipulation Program*) – laisvoji daugiaplatformė piešimo programa. Daugiausiai skirta taškinės grafikos iliustracijų manipuliavimui, tačiau yra ir minimalus vektorinio manipuliavimo palaikymas, paprastai GIMP naudojama nuotraukoms bei kitoms iliustracijoms (pvz., reklamoms) modifikuoti (dydžiui ar spalvoms keisti, nereikalingiems elementams maskuoti ir pan.), logotipams bei kitoms iliustracijoms kurti, programa taip pat galima sukurti animuotas iliustracijas.

Turi pilną piešimo įrankių komplektą: teptukai, pieštukai, purškimo bei klonavimo įrankiai ir t. t., taip pat labai daug įvairiausių efektų (filtrų) bei automatizuotų įrankių (skriptų) įvairiems veiksmams (pvz., fotografijos pasendinimui) atlikti. Supranta daugumą paplitusių bylų formatų – PNG, JPEG, TIFF, BMP, GIF, XCF, MPEG ir t. t., moka dirbti su sluoksniais bei video kadrais.

GIMP programoje galima nesunkiai automatizuoti įvairius procesus (veiksmus) bei kurti priedus. Algoritmus galima programuoti Schema, Perl, Python TCL ir Ruby kalbomis.

Projektas pradėtas 1995 metais, tuo metu vadintas *General Image Manipulation Program*. Greičiausiai tai buvo pirmoji rimta galutiniam vartotojui skirta laisvoji programa. Ankstesni rimti darbai (GCC, Linux branduolys) buvo daugiausia kuriami „programuotojų ir programuotojams“. GIMP parodė, jog laisvosios programos tinka ne vien specialistams, psichologiškai atverdama kelią KDE, GNOME, Firefox, LibreOffice ir kitiems projektams.

Pagrindinis kuriamo produkto tikslas buvo suteikti nemokamą alternatyvą Adobe Photoshop programai, tačiau pastaroji vis dar vyrauja spausdinimo ir grafikos kūrimo srityse, taip pat kai kuriais aspektais teikia daugiau funkcionalumo, nei GIMP.

Taip pat yra sukurta GIMP modifikacija GIMPshop, kuri yra skirta Adobe Photoshop vartotojo sąsajos mėgėjams, taip norint patraukti daugiau vartotojų. Tiesa, ši GIMP modifikacija kol kas mažiau populiari nei originalios GIMP versijos.

Programa išversta į lietuvių, rusų, lenkų ir daugelį kitų kalbų.

## Nuorodos
*Oficiali GIMP svetainė (anglų k.)
*GIMP atsisiuntimo svetainė 

## Šaltiniai
Bukasparnis ratuotasis pelėdgalvis

**Bukasparnis ratuotasis pelėdgalvis** (*Ipimorpha subtusa*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Skraido liepos – rugsėjo mėn. pamiškėse, paupiuose, parkuose ir kt. biotopuose. Vikšras gelsvai žalias, su juoda galva. Randamas ant drebulės lapų, apvytų šilko siūlais.
Daržinis pelėdgalvis

**Daržinis pelėdgalvis** (*Lacanobia oleracea*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys, kuris išskleistais sparnais iki 42 mm pločio. Priekiniai sparnai rausvai rudi su neryškiomis skersinėmis linijomis. Drugiai pradeda skraidyti nuo birželio mėn. Kiaušinėlius deda ant lapų apatinės pusės. Po 7-8 dienų išsirita vikšrai, kurie skaptuoja lapų minkštimą, o paaugę išgraužia lapus kiaurai. Vikšras 30-32 mm ilgio, rausvai rudas ar žalias. Ant nugaros yra 3 balsvos linijos, o ant šonų – gelsvai balta linija. Vikšrai kenkia salotoms, runkeliams, ropėms. Žiemoja lėliukės žemėje.

Lietuvoje labai dažnas.
Hiperborėja

Graikų mitologijoje **Hiperborėja** („už Borėjo“) – žemė toli šiaurėje. Pavadinimas kilo nuo šiaurės vėjo dievo Borėjo. Ji apibūdinama, kaip ideali žemė, kurioje 24 valandas per parą šviečia saulė. Graikai manė, kad šiaurės vėjas Borėjas gyveno Trakijoje. Patys hiperboriečiai liko neaiškia tauta, kuri gyveno kažkur toli šiaurėje, kaip buvo manyta šiaurinėje Europos ir Azijos dalyje. Pasak istorijos tėvu laikomo Herodoto, hiperborėjai patys ar per tarpininkus gabeno iš tolimos šiaurės aukas į Delo salą Leto dukros – Artemidės garbei.

Vienintelis Apolonas iš visų Olimpo dievų buvo gerbiamas tarp hiperboriečių, kadangi jis praleido žiemą kartu su jais. Jų apeigas, Dodonos ir Apolono garbinimą, aprašo keliautojas Pauzanijas. Mitiniai dydvyriai Tesėjas ir Persėjas aplankė hiperboriečius.

Graikų žemėlapiuose Hiperborėja vaizduota kaip pusiasalis arba sala. Tai galėjo būti dabartinė Didžiosios Britanijos sala arba Skandinavijos pusiasalis.

Graikams ir romėnams liko nežinomas kraštas, kurį aprašė Plinijus, Herodotas, Vergilijus ir Ciceronas. Jie apibūdino hiperboriečius kaip žmones, gyvenančius tūkstantį metų visiškoje laimėje.
Kopūstinis pelėdgalvis

**Kopūstinis pelėdgalvis** (*Mamestra brassicae*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys, kurio išskleisti sparnai yra iki 50 mm pločio. Priekiniai sparnai rusvai pilki.  Pradeda skraidyti nuo birželio vidurio ir skraido iki rugpjūčio pabaigos. Kiaušinėlius deda ant apatinės lapų pusės. Viena patelė padeda apie 700 kiaušinėlių, kurie būna krūvelėse po 10-40. 

Išsiritę vikšrai iš pradžių laikosi toje vietoje, kur buvo padėti kiaušinėliai. Jie skaptuoja lapų minkštimą. Kai paauga, vikšrai išsiskirsto ir lapuose kiaurai išgraužia dideles skyles. Galiausiai suaugę vikšrai kopūstų gūžėse išgraužia gilias landas ir jas užteršia savo išmatomis. Į tokias landas pribėga vandens ir sužalotos gūžės pradeda pūti, skleisdamos nemalonų kvapą. Po to vikšrai sulenda į žemę ir virsta lėliukėmis. Visas vystymasis trunka vienerius metus.

Rūšis Lietuvoje labai dažna, paskirais metais sugadina nemažai kopūstų ir kitų daržovių.
Freda

**Freda** – Kauno miesto dalis kairiajame Nemuno krante, į rytus nuo Aleksoto. Visa Freda XIX a. įėjo į Kauno tvirtovės centrinio įtvirtinimo zoną, ja vadinosi keletas vietovių tarp Aleksoto vakaruose ir Nemuno rytuose. Freda vadinamos arba vadintos vietovės:
* gyvenvietės:
** Aukštoji Freda – aukštutinėje terasoje, išilgai Europos prospekto, garsėjanti dvaru;
** Naujoji Freda – dabartinė Birutė II piečiau Aukštosios Fredos;
** Žemoji Freda – žemutinėje terasoje, išilgai Minkovskių ir Piliakalnio gatvių, pramoninė zonė.
* dvarvietės:
** Aukštosios Fredos dvaras šiaurėje – didesnis ir senesnis;
** Naujosios Fredos dvaras (palivarkas) pietuose – mažesnis ir naujesnis;
** Seniavos dvaras dar piečiau, į šiaurę nuo III forto.

## Etimologija

LDK kancleris Kristupas Zigmantas Pacas 1673 m. pakviestam italų architektui L. Fredui suteikė bajoro titulą ir padovanojo žemės valdas ***Šidiškių*** kaime. Pagal žemės savininką vėliau vietovę buvo pradėta vadinti ***Freda***, kuri pirmąkart minima 1700 m. miesto teismo aktuose. XX a. tarpukariu vietovė vadinosi ***Freida***.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Fredoje gyveno:
* chemikas, ekonomistas Jonas Šimkus
* rašytojas Petras Cvirka
* rašytojas Antanas Venclova
* kalbininkas Melchioras Račkauskas
* farmacininkas, botanikas Kazimieras Grybauskas
* geodezininkas, hidrologas Steponas Kolupaila

## Nuorodos

* 
* 
* 
* Fredos dvaras ir apylinkės: istorija ir nuotraukos
Liparis

* Liparis − sala Italijoje, Tirėnų jūroje;
* Liparis − miestas Italijoje, Lipario saloje.

:
* Purvuolis (*Liparis*) – augalų gentis;
* Paprastieji gleiviai (*Liparis*) – žuvų gentis;
Didžialapis šakys

**Didžialapis šakys** (*Pteridium aquilinum*) – šertvainių (*Polypodiopsida*) klasės augalas, priskiriamas sporinių induočių grupei. Tai stambiausias papartis, augantis Lietuvoje. Daugiametis žolinis augalas. Sporifikuoja liepos–rugsėjo mėnesiais. Auga šlaituose, miško aikštelėse, kirtimuose, pamiškių dirvonuose. Lietuvoje gana dažna rūšis, sudaro sąžalynus.

## Morfologija

Šakniastiebis šakotas ir ilgas, jis apaugęs nariuotais plaukeliais, jame yra net 45 proc. krakmolo. Kasmet išaugina po vieną didelį lapą (iki 125 cm). Lapkotis būna ilgesnis, tokio pat ilgio arba trumpesnis už lakštą, iki 1 cm storio. Lapalakštis ovališkai trikampiškas, nuožulniai, kartais beveik horizontaliai pakrypęs, stangrus ir kietas, pakartotinai plunksniškas; žemutiniai segmentai kotuoti, trikampiški arba trikampiškai ovališki, viduriniai – pailgai lancetiški. Segmentų kraštai užsiraitę žemyn.

Neturi specializuotų sporifikuojančių ūglių – strobilių. Sporangės telkiasi į sorus lapalakščio kraštuose, jie susidaro apatinėje pusėje. Sorus dengia du dangalai: pirmas – išorinis, sudaro lyg ir viršutinės lapo pusės tęsinį ir užsirietęs į apačią dengia sorus; antras – vidinis, žymiai siauresnis, beveik dengia sorą iš vidinės skiautelės pusės.

## Anatomija
Stelės tipas – diktiostelė. Sporangės, sutelktos soruose, kilusios iš vienos lapo epidermio ląstelės (tokių sporangių vienasluoksnė ląstelė visada su žiedo pavidalo skiautere, kurią sudaro ląstelės, specializuotos atidaryti sporangę subrendusioms sporoms). Sporangės sienelė vienasluoksnė.

## Gyvenimo ciklas
Gyvenimo cikle dominuoja sporofitas, kuris brandina izosporas. Iš sporų be jokio ramybės laikotarpio išauga smulkūs, dvilyčiai, trumpaamžiai, autotrofiniai polaiškiai, jie tvirtinasi prie substrato rizoidais. Polaiškiuose (gametofituose) susidaro anteridžiai ir archegonės ir įvyksta apvaisinimas, susidaro juvenilinis sporofitas.

## Paplitimas
Kosmopolitinė rūšis. Labai plačiai paplitusi visame pasaulyje (išskyrus poliarines sritis, stepes ir dykumas).

## Panaudojimas
* Jauni didžialapio šakio ūgliai valgomi Azijos šalyse.
* Kadangi didžialapio šakio šakniastiebyje gausu krakmolo – iš jo kepami papločiai.
* Geri biologiniai konservantai, jais galima konservuoti ir išsaugoti daržoves bei vaisius.
* Turi gydomųjų savybių: skatina žaizdų gijimą, malšina skausmą, uždegimą.
* Padeda išvalyti iš organizmo toksinus.
* Sudeginti lapai duoda daug pelenų, turtingų kalio.
* Dėl gausaus krakmolo kiekio šakniastiebyje gali būti maitinamos ir kiaulės.

## Šaltiniai
Abas

Graikų mitologijoje yra 8 personažai **Abo** (**Abanto**) vardu.
* Persėjo bendražygis .
*Dvyliktas Argo karalius
* Fokidės Abajos miesto įkūrėjas danaidės Hipermnestros, Argo karalienės, ir Linkėjo sūnus. Su žmona Okalėja susilaukė Akrisijaus ir Proeto. Persėjo prosenelis. Jis paveldėjo stebuklingą Danajo skydą.  
*Trakų kilmės tautos eponimas. Trakai persikėlė iš Fokidės į Euboją. Abantai dalyvavo Trojos kare: su keturiasdešimčia laivų nuplaukė į Troją., prie jų prisidėjo ir Tesėjo sūnūs Keliaujant namo juos užklupo audra išliko 8 laivai, kurie buvo atplaukė prie Kerauno kalnų Ilyrijoje. Abantai apibūdinami kaip panašūs į laukinius, ilgais plaukais. Jų protėvis Poseidono ir nimfos Aretūros sūnus.
* Diomedo bendražygis, kurį už pasipūtimą ir aroganciją Afroditės atžvilgiu, deivė pavertė gulbinu .
* Du Enėjo draugai, trojėnas ir etruskietis .
* Melampodo sūnus.

## Šaltiniai
*„Antikos Mitologijos žinynas“, Kaunas „Šviesa“, 1995