I. Šimonytės ministrų kabinetas

**Ingridos Šimonytės ministrų kabinetas** – 18-asis Lietuvos vyriausybės kabinetas nuo nepriklausomybės atkūrimo 1990 m.

## Istorija

### Koalicijos formavimas
Antrojo 2020 m. Seimo rinkimų turo naktį, suskaičiavus rezultatus, buvo išplatinta deklaracija apie centro-dešinės koaliciją tarp Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų, Liberalų sąjūdžio ir Laisvės partijos. Politinės jėgos įsipareigojo pradėti derybas, kurios truko dvi savaites ir baigėsi sėkmingai – partijos lapkričio 9 d. pasirašė koalicinę sutartį. Į ministrės pirmininkės pareigas pagal sutartį deleguota Ingrida Šimonytė. Jos kandidatūrai Seimas pritarė lapkričio 24 d., kitą dieną dekretu tai patvirtino ir prezidentas Gitanas Nausėda. I. Šimonytė – antroji moteris, užimanti vyriausybės vadovo pareigas (pirmoji 1990 m. buvo Kazimira Danutė Prunskienė).

Lapkričio 18 d., dar iki paskyrimo, I. Šimonytė pristatė kabineto sudėtį, kurią prezidentas su pakeitimais patvirtino gruodžio 7 d. Įgaliojimus veikti vyriausybė gavo gruodžio 11 d.

### Pertvarkymas
Pagal Konstituciją, vyriausybė, išrinkus prezidentą, 2024 m. liepos 12 d. grąžino savo įgaliojimus, įvyko neryškus pertvarkymas – pakeisti sveikatos apsaugos ir žemės ūkio ministrai.

### Kabineto sudėties ir darbų apžvalga

#### Sudėtis
I. Šimonytės kabinetas narių požiūriu buvo pats stabiliausias – net praėjus dviem darbo metams nebuvo pakeistas nė vienas ministras. Taip pat, ši vyriausybė buvo labiausiai lyčiu balansu subalansuotas ministrų kabinetas Lietuvos istorijoje: jame, iki tol, kol atsistatydino švietimo, mokslo ir sporto ministrė Jurgita Šiugždinienė, dirbo septynios moterys (47%) ir aštuoni vyrai (53%). Vėliau moterų skaičius kiek svyravo ir sumažėjo, tačiau vis tiek pasižymėjo rekordiniu skaičiumi moterų viename vyriausybės kabinete.

#### Darbas: vidinės ir užsienio krizės
I. Šimonytė žiniasklaidoje vadinta „krizių premjere“, kadangi jos vadovaujama vyriausybė susidūrė su ne viena vidaus ir užsienio krize. Tuo, anot politikos mokslininko Mato Baltrukevičiaus, „ši vyriausybė tikrai išskirtinė“.

Nuo pat pirmosios darbo dienos, 2020 m. gruodį, teko žaboti COVID-19 pandemiją: įvesti griežtą karantiną, pradėti masinę vakcinaciją bei įdiegti Galimybių pasą, kuriuo pasiskiepiję ar persirgę liga žmonės galėjo naudotis kontaktinėmis paslaugomis.

2021 m. birželį Baltarusijos ir Lietuvos pasienyje, Vakarų nepripažįstama Aleksandro Lukašenkos Baltarusijos diktatūra, keršydama už ES sankcijas (po suklastotų 2020 m. Baltarusijos prezidento rinkimų, Ryanair skrydžio 4978 nutupdymo, kalinamų opozicijos atstovų), įveiklino nelegalią migraciją iš Irako ir Sirijos į Lietuvą, padėdama nelegaliems migrantams kirsti Baltarusijos ir Lietuvos sieną. Jų kiekis išsaugo ~35 kartus. Vis auganti migrantų įsibrovimo į Lietuvą statistika paskatino I. Šimonytės vyriausybę 2021 m. liepos 2 d. paskelbti valstybės lygio ekstremalią situaciją., imtasi vidaus reikalų ministrės Agnės Bilotaitės inicijuotos „apgręžimo politikos“, leidusios apgręžti neteisėtai sieną kirtusius migrantus. I. Šimonytės kabinetas tai pat apsisprendė ir dėl 508 kilometrų fizinio barjero įrengimo prie sienos su Baltarusija, kuris buvo sumontuotas 2022 m. rugsėjį.

2022 m. prasidėjus Rusijos invazijai į Ukrainą, teko didelį dėmesį teikti pabėgusiems nuo karo veiksmų migrantais, nacionalinei gynybai skirti daugiau, nei sutarta, lėšų – 2023 m. pasiekta rekordinė suma – apie 2 mlrd. eurų, arba 2,77 proc. nuo BVP., taip Lietuva tarp NATO šalių pagal gynybos išlaidų procentą nuo BVP užėmė 5 vietą. Gynybos sferoje taip pat buvo pasiektas susitarimas su Vokietija dėl brigados Lietuvoje dislokavimo.

Karo veiksmai Ukrainoje turėjo įtakos didelėms energetikos išteklių kainoms ir rekordinei infliacijai Lietuvoje. Prie to prisidėjo ir Kinijos ekonominės sankcijos prieš verslą, kuris mezgė ryšius su Taivanu ir jo atstovybe, kurią ši vyriausybė atidarė. Visam tai pažaboti buvo rekordiškai didinamos pensijos ir kitos socialinės išmokos. Visgi nepaisant iššūkių, Lietuvos realus BVP buvo daugiau nei 8 proc. didesnis nei prieš pandemiją.

Vyriausybę buvo užklupusios ir kelios vidinės krizės: dėl tinkamai neįgyvendintų sankcijų bendrovei „Belaruskalij“, dėl ko jau trauktis ruošėsi susisiekimo ir užsienio reikalų ministrai Marius Skuodis ir Gabrielius Landsbergis, o vėliau ir ministrė pirmininkė; taip pat krizė kilo dėl visuomenininko Andriaus Tapino akcijos „Skaidrinam“, kai dėl neva pasisavintų Kauno miesto savivaldybėje lėšų atsistatydino švietimo, mokslo ir sporto ministrė J. Šiugždinienė. Su tokiu ministrės sprendimu nesutikusi (esą tai yra ne trijų – paaiškėjo vėliau ir apie kitus – ministrų, o visų politikų bei politinių partijų klausimas), bet jį patvirtinusi, vyriausybės vadovė svarstė trauktis pati. Ši ministerija po kurio laiko neteko ir dar vieno savo vadovo Gintauto Jakšto, kai buvo tinkamai neįvykdytas tarpinių atsiskaitymų procesas bendrojo ugdymo mokyklose.  Paskutiniąją atsistatydinusia ministre tapo socialinės apsaugos ir darbo ministerijos vadovė Monika Navickienė, dėl kurios vyro verslo teisėsaugai kilo klausimų.

Darbą I. Šimonytės kabinetas baigė 2024 m. gruodžio 12 d., kai įgaliojimus gavo Gintauto Palucko vadovaujamas devynioliktasis ministrų kabinetas.

## Kabinetas

### Vyriausybėje dirbusios partijos

* 
* 
* 
* 

### Sudėtis
Šie ministrai dirbo aštuonioliktame ministrų kabinete:

## Išnašos