open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Užvenčio dvaras

**Užvenčio dvaras** – dvaras, buvęs Užventyje. Išlikęs ponų namas (medinis, pailgas, su dviem įėjimais pagrindiniame fasade), dvaro svirnas, parkas.

Užvenčio dvaras, jo kultūrinis ir dvasinis gyvenimas 1922 m. aprašytas Šatrijos Raganos apysakoje „Sename dvare“.

## Istorija

Nuo 1527 m. minimas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Užvenčio dvaras. Apie 1820 m. dvaras atiteko Pranciškui Druckiui-Liubeckiui. 1887–1898 m. Užvenčio dvarą buvo išsinuomoję rašytojos Marijos Pečkauskaitės-Šatrijos Raganos tėvai. 1909 m. pavasarį dvarą nusipirko Lietuvos Nepriklausomybės Akto signataras Jonas Smilgevičius, dvare gyvenęs 1912–1942 m. Tuo metu dvare buvo spirito varykla, plytinė, malūnas.

Užvenčio kraštotyros muziejus dvare buvo įkurtas 1965 m., o nuo 1973 m. muziejus įsikūrė restauruotame Užvenčio dvaro svirne. Parke įrengta vaikų žaidimo aikštelė ir pėsčiųjų takas. Prie dvaro centrinio pastato tebeauga graži alėja, kurią apysakoje „Sename dvare“ aprašė Šatrijos Ragana.

## Šaltiniai
Vaiguvos dvaras

**Vaiguvos dvaras** – dvaras, buvęs Vaiguvoje. Išlikęs dvaro svirnas

## Istorija

Dvarą XV a. įkūrė žemaičių seniūnas Mykolas Kęsgaila. Dvarą XV a. 2-ojoje pusėje valdė Žemaičių seniūnas J. Kęsgailaitis, vėliau sūnus Stanislovas, o 1498 m. Andrius Rukovičius. Jo laikais Vaiguvos dvaras turėjo duoti dešimtinę savo pajamų Kurtuvėnų bažnyčiai.

1531 m. Stanislovas Kęsgaila Vaiguvos dvarelį užrašė Kražių altarijai. Yra išlikęs Vaiguvos dvaro 1557 m. gegužės 16 d. inventorinis aprašymas ir įkainojimas. Tada Vaiguvą valdė Kristina Valentienė su dviem sūnumis. XIX a. Vaiguvos dvaras, kuriam priklausė 844 dešimtinės žemės, buvo Sirevičių nuosavybė.

Vaiguvos dvaras, vietinių gyventojų vadinamas Vaigos dvaru, kadaise buvęs žymios Šiukštų giminės nuosavybė. Kaip vieną paskutinių savininkių senieji gyventojai nurodo buvus Bobenskaitę. Šioji padovanojo dvarą vienuolynui.

Po vienuolyno uždarymo čia įkurti vaikų namai, sovietmečiu – prieglauda. Iš paties dvaro komplekso beveik nieko neišlikę. Dvarvietę žymi vien dar teberyški alėja bei ąžuolas, kadaise stovėjęs prie dvaro rūmų. Patys rūmai neišliko, sudegė apie 1975–1976 m. Tuo laikotarpiu juose veikė ligoninė. Tai buvo didelis, gražus dviejų aukštų medinis rūmas, prie kurio šliejosi kiti pastatai bei 100 ha žemės. Iš kitų pastatų išliko akmens mūro sandėlis. Vyskupo Pranciškaus Būčio atsiminimuose II tome rašoma, kad 1905 metais dvaras priklausė generolui Babianskiui, kuris Peterburge "tarnavo aukštame kariuomenės teisme". Generolas Babianskis pravedė Peterburgo lietuvių susirinkimą, kuris rinko atstovus į Vilniaus Didįjį lietuvių seimą. Anot, Pranciškaus Būčio : "Lenkai jį laikė savuoju žmogum, bet į šį susirinkimą jis atėjo, pareiškė esąs lietuvis ir lietuviškai patriotiškai kalbėjo".
Žalpių dvaras

**Žalpių dvaras** – dvaras, stovėjęs į pietus nuo Žalpių miestelio (Kelmės rajonas).

## Istorija

Žinomas XVI a., minimas Viduklės teismo aktuose (1588, 1619 ir kt. metais). 1714 m. dvaro savininkas Plusčiauskas pastatė medinę koplyčią, priklausiusią Viduklės parapijai. Pluščiauskams dvaras priklausė iki 1940 m. Pirmasis dvaro valdytojas Jonas Pluščiauskas pasistatė medinius rūmus, kurie beveik nepasikeitę išsilaikė iki II pasaulinio karo.

## Nuorodos
* Žalpių dvaras
Puerto Natalesas

**Puerto Natalesas** () – miestas Čilės pietuose, Magelano ir Antarktidos regione, 247 km į šiaurės vakarus nuo Punta Arenaso, Paskutinės Vilties užutėkio pakrantėje. Paskutinės Vilties provincijos administracinis centras. Yra jūrų uostas, veikia kelto linija į Puerto Montą, nutiestas plentas į Punta Arenasą. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, dalis gyventojų dirba Rio Turbijo anglies kasyklose Argentinoje. Vystomas turizmas (ekskursijos į Tores del Painės nacionalinį parką, Milodono urvą).

## Istorija

1557 m. Paskutinės Vilties užutėkio pakrantes, tuo metu apgyvendintas alakalufų ir teuelčų, pasiekė Chuano Ladriljeroso ekspedicija. Vėliau europiečiai šį kraštą pradėjo tyrinėti tik XIX a. Puerto Natalesas įkurtas 1911 m. kaip avininkystės centras. Čia kėlėsi imigrantai iš Europos (vokiečiai, anglai, velsiečiai, kroatai, graikai ir kt.). Veikė dvi mėsos šaldymo gamyklos. Vėliau avių auginimas patyrė nuosmukį, pradėtas vystyti turizmas, kalnakasyba.


Image:Puerto Natales Chile.jpg|Uostas
Image:PuertoNatels-Cgurch.jpg|Bažnyčia
Image:Puerto Natales - Patagonia Chile.jpg|Paminklas milodonui
Image:Puerto Natales.jpg|Įvažiavimas į miestą


## Šaltiniai
Drąsos kelias

**Drąsos kelias** – Lietuvos politinė partija, įsikūrusi Garliavoje (Kauno raj.), 2012 m. kovo 19 d. įregistruota LR teisingumo ministerijos Registrų centre.

## Istorija

2012 m. sausio 28 d. įvykusio steigiamojo suvažiavimo metu buvo patvirtinta programa ir įstatai, išrinkta šios organizacijos vadovybė, atliktos kitos privalomos procedūros.

Visuomeniniam judėjimui atsirasti postūmį davė Drąsiaus Kedžio baudžiamoji byla. Judėjimas sukurtas po Drąsiaus Kedžio mirties jo artimųjų ir kai kurių visuomenės veikėjų iniciatyva. Apie politinės partijos steigimą prabilta dar 2011 m. rugpjūtį. Tada paskelbtoje deklaracijoje buvo akcentuojama kova su oligarchija, siūloma teisėsaugos pertvarka, griežtesnės bausmės už valstybinio turto grobstymą, korupciją, pedofiliją, narkotikų kontrabandą, iniciatoriai pasisakė už progresinius mokesčius, pridėtinės vertės mokesčio mažinimą, šildymo, elektros kainų reguliavimą, nemokamą mokslą. Kovo 19 d. Registrų centre įregistruota politinė partija „Drąsos kelias“.

2012 m. Seimo rinkimuose turėjo tikslų dalyvauti Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ sudėtyje, tačiau vėliau šios idėjos atsisakė.

## Ideologija

Politinės partijos „Drąsos kelias“ deklaruojama ideologija – alternatyva Lietuvoje paplitusiam neoliberalizmui.

## Pirmininkai

* Jonas Varkala, nuo 2012 m. sausio 28 d.

## 2012–2016 m. Seimo nariai

* Neringa Venckienė, teisininkė
* Jonas Varkala, kunigas
* Aurelija Stancikienė, aplinkosaugininkė
* Algirdas Vaclovas Patackas, signataras
* Vytautas Antanas Matulevičius, žurnalistas
* Povilas Gylys, ekonomistas
* Valdas Vasiliauskas, žurnalistas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LR Teisingumo ministerijos politinių partijų sąrašas: 41.„Drąsos kelias“ 
* Drąsos kelio tinklalapis
* Drąsos kelio steigiamasis suvažiavimas 
* Judėjimo mitingas 2012 m. kovo 10 d.
* Drąsos kelio partijos kūrimo planai
Paulius II

**Paulius II** (tikroji pavardė – *Pietro Barbo*, 1417 m. vasario 23 d. Venecijoje – 1471 m. liepos 26 d. Romoje) – Romos katalikų bažnyčios 211-asis popiežius, valdęs nuo 1464 m. rugpjūčio 30 d. iki 1471 m. liepos 26 d.

## Biografija
Gimė Venecijos pirklio šeimoje. Mokėsi Sienos ir Florencijos universitetuose. Dėdė – popiežius Eugenijus IV 1440 m. paskyrė jį kardinolu. Dirbo Cervijos, Vičencos ir Padujos vyskupu. 1464 m. išrinktas popiežiumi nesėkmingai bandė organizuoti naują kryžiaus žygį prieš turkus. 1466 m. panaikino kai kurias popiežiaus tarnybas, apribojo kardinolų skaičių iki 24. 1467 m. įsakė iš Subiako miestelio į Romą pervežti spaustuvę. Jos įkūrimas Romoje paskatino masiškesnę knygų leidybą ir jų atpigimą. 1468 m. ekskomunikavo Čekijos karalių Jurgį Podiebradietį, kuris palaikė visuotinį susirinkimą Bazelyje. Buvo humanistų priešininkas ir didelis numizmatas. Jo surinktos meno dirbinių kolekcijos dabar eksponuojamos Vatikano muziejuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
• Sąrašas:Popiežiai
Mulatai

**Mulatai** – rasinė grupė, kurią sudaro europidų ir negridų rasių bruožų turintys žmonės. Daugiausia gyvena Lotynų Amerikoje (ypač Brazilijoje, Kolumbijoje, Venesueloje, Centrinėje Amerikoje), Karibų salose (ypač Dominikos Respublikoje, Kuboje), JAV, Afrikoje (PAR, Angoloje, Maskarenų salose), Europoje (Jungtinėje Karalystėje, Prancūzijoje, Vokietijoje). Kai kuriuose iš šių kraštų yra ar buvo naudojami specifiniai terminai, skirstantys mulatus pagal odos atspalvį (kvarteronai, oktoronai, marabu, musti ir kt.). Dabar daug kur vengiama oficialiai vartoti žodį „mulatas“, tokios rasės asmenis įtraukiant į platesnes „maišytos rasės, spalvotųjų“ kategorijas (Brazilijoje – *[[pardo]]*, portugališkose Afrikos šalyse – *mestiço*, JAV – daugiarasiai amerikiečiai, Karibuose, Mauricijuje – kreolai).

Žodžio „mulatas“ etimologija nėra visiškai aiški: pagal vieną versijų jis kilęs iš portugalų ar ispanų kalbos žodžio, reiškiančio mulą (turint galvoje, kad mulatai kaip ir mulai yra hibridai), kitas variantas, jog šis žodis kilo iš arabų *muwallad*, reiškiančio „užaugintas“ (šiuo žodžiu buvo vadinami tarp arabų užaugę nearabiškos kilmės žmonės).
Šaukėnų dvaras

**Šaukėnų dvaras** – dvaras, esantis Šaukėnuose (Kelmės rajonas). Išlikę dvaro pastatai, spėjama, buvo statyti XVIII a., bet XIX ir XX a. pradžioje perstatyti. Pagrindinis rūmų akcentas – įstiklinta veranda. Savitas dviejų aukštų bokštas.

Šaukėnų dvaras įdomus savo senais rūmais ir ūkiniais pastatais. Prie dvaro buvo gražus 15 ha dydžio parkas su kūdromis, alėjomis, retais medžiais. Jame augo aukštas ąžuolas, vėliau tik stuobrys su išskobtu viduriu, lyg garsiojo baublio imitacija. Pasakojama, kad drevėje slėpdavosi medžiotojai, tykodami vilkų. 

## Istorija

Minimas nuo XV a., manoma, tuometinė Šonų giminės rezidencija. Vėliau Šaukėnai priklausė Šemetoms iki XVIII a. 2-osios pusės. Po to jie buvo parduoti Jelenskiams, vėliau Gorskiams, kurie valdė dvarą iki 1940 metų.

Po II pasaulinio karo dvare įrengta psichiatrinė ligoninė.

## Nuorodos
* Lietuvos dvarų duomenų bazė
Popiežius Paulius

Yra šeši **[[Popiežius|Popiežiai]]** vardu **Paulius**.
* Popiežius Paulius I (757–767);
* Popiežius Paulius II (1464–1471);
* Popiežius Paulius III (1534–1549);
* Popiežius Paulius IV (1555–1559);
* Popiežius Paulius V (1605–1621);
* Popiežius Paulius VI (1963–1978);

## Taip pat skaitykite
* Popiežius Jonas Paulius I (1978);
* Popiežius Jonas Paulius II (1978–2005).
Asteriksas ir Obeliksas prieš Cezarį

**Asteriksas ir Obeliksas prieš Cezarį** () – 1999 m. prancūzų komedija ir nuotykių filmas, paremtas komiksų knygų serija *[[Asteriksas]]* (*Astérix*), kurios autoriai René Goscinny ir Albert Uderzo. Filme vaidina Kristijanas Klavjė, Žeraras Depardjė, Roberto Benigni, Laeticija Kasta ir kt. Filmą režisavo Claude Zidi.

Filmo biudžetas siekė 42 mln. eurų (išvertus iš anų laikų frankų). Asterikso ir Obelikso nuotykiai tęsiami 2002 m. filme Asteriksas ir Obeliksas: Misija Kleopatra. 2000 m. pasirodė filmu paremtas to paties pavadinimo Playstation kompiuterinis žaidimas.

Prancūzijoje filmą pamatė 8,9 mln., Vokietijoje – 3,5 mln., Lietuvoje – 14,5 tūkst. žiūrovų.

## Siužetas

I amžius pr. m. e., Galija. Šlovingasis Romos imperijos karvedys Julijus Cezaris užkariavo visą Galiją, tik vienas galų kaimas vis dar priešinasi. Tačiau šis faktas nuo Cezario yra slepiamas. Cezario artimas pagalbininkas Lucijus Detritus atvyksta aiškintis padėties į gretimai įsikūrusį romėnų garnizoną, kuriam vadovauja centurionas Kajus Bonus. Šis Lucijui paaiškina, kad romėnų nesėkmės priežastis yra stebuklingasis gėrimas, kurį verda kaimo burtininkas Panoramiksas. Išgėrę šio gėrimo galai tampa neįtikėtinai stiprūs ir greiti. Didžiausią rūpestį Kajui kelia galas Obeliksas – vaikystėje įkritęs į stebuklingojo gėrimo katilą, todėl esąs neįtikėtinai stiprus nuolat.

Norėdamas patikrinti šių kalbų teisumą, Lucijus, nepaisydamas Kajaus protestų, nukreipia į kaimą romėnų mokesčių rinkėją. Tuo tarpu galų kaime naivus ir geraširdis stipruolis Obeliksas leidžia laiką su neišskiriamu draugu, gudriu ir protingu Asteriksu. Pamatę romėnų mokesčių rinkėją galai pasistiprina stebuklinguoju gėrimu, išvaiko romėnus, tačiau mokesčių rinkėjo pinigai apsuka jų galvas. Nors Asteriksas juos perspėja neliesti ne savo pinigų, jie pasigrobia pilną skrynią auksinių monetų.

Tuo tarpu Lucijaus galvoje subręsta gudrus planas. Jis praneša apie pinigų pagrobimą Cezariui ir apie tai, kad prieš jo valdžią sukilo vienas galų kaimas. Kaip Lucijus ir tikėjosi, Cezaris, manydamas, kad lengvai susidoros su vienu galų kaimu, atvyksta be didelės palydos ir kariuomenės. Jis įsako Kajui surinkti legioną ir pulti maištininkų kaimą. Romėnai beviltiškai pralaimi susirėmimą. Tuo tarpu Lucijus supranta, kad vienintelis dalykas ko jam reikia, tai stebuklingasis galų gėrimas su kurio pagalba jis galėtų nuversti Cezarį ir pats tapti Romos valdovu. Jis suorganizuoja galų burtininko Panoramikso pagrobimą ir sugeba įkalinti Cezarį. Misija išgelbėti burtininką, be kurio gėrimo kaimas neilgai išsilaikytų, o kartu ir išgelbėti Cezarį – gula ant Asterikso ir Obelikso pečių …

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Christian Clavier – Asteriksas
* Gérard Depardieu – Obeliksas
* Roberto Benigni – Lucijus Detritus
* Claude Piéplu – Panoramiksas
* Gottfried John – Julijus Cezaris
* Laetitia Casta – Falbala (arba Panacėja)
* Michel Galabru – Abrarakurkiksas (arba Vitalstatistiksas)
* Jean-Pierre Castaldi – Kajus Bonus
ir kt.

## Išnašos
Ošupis

**Ošupis** – upė vakarų Lietuvoje, Palangos miesto savivaldybėje. Upelio ilgis – 5,4 km, baseino plotas – 7,5 km².

Upelio tėkmė prasideda Kontininkuose, Kopų miške, 5,7&nbsp;metrų virš jūros lygio, kur jo pavadinimas yra *Vanagupė*, teka į šiaurės rytus nuo Vanagupės (Palangos miesto dalies). Į Baltijos jūrą įteka ties Užkanave, netoli santakos su Kaniavosiu. Kartu su upeliais Rąže, Rikine, Cypa ir Tydeka priklauso mažųjų tiesioginių Baltijos jūros intakų penketui. Vidutinis nuolydis yra 106&nbsp;cm/km 

## Intakai
* Kaniavosis (dešinysis, ilgis: 2,1&nbsp;km, įteka 0,44&nbsp;km nuo jūros Paliepgirių Durpyno miške) ir dar 4&nbsp;kairieji bei 4&nbsp;kiti dešinieji bevardžiai intakai (vienas iš jų išteka iš Kunigiškių tvenkinio), kai kurie iš jų išsišakoję.

## Šaltiniai

* B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, „Lietuvos upės“. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas. 2001, 617 p.
* Apie Ošupį, 16 p. 

## Nuorodos

* Ošupis rudenį – ''panoramio.com'' portale 
* Ošupis Gamtos kataloge
Horodnianka (upė)

**Horodnianka** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje. Dešinysis Narevo upės intakas. Upės ištakos yra prie Olmontų kaimo. Upė įteka į Narevo upę prie Žultkų kaimo. Choroščo mieste upė dar vadinama *Choroszczanka*.
Kosminiai kiaušiniai

**Kosminiai kiaušiniai** () – 1987 m. amerikiečių mokslinės fantastikos filmas parodija, kurį režisavo Mel Brooks. Filme vaidino Bill Pullman, John Candy, Rick Moranis ir pats Mel Brooks. Filmą 1987 m. birželio 24 d. išleido kino studija „Metro-Goldwyn-Mayer“. Filmas susilaukė gana įvairių vertinimų, bet vėliau, jau išleistas video formatu tapo kultiniu ir laikomas vienu iš populiariausių Brooks filmų. Jame personažai ir istorija parodijuoja „Žvaigždžių karų“ ankstyvąją trilogiją, taip pat „Svetimą“, „Žvaigždžių kelią“ ir filmus apie Beždžionių planetą. Filmo biudžetas buvo apie 22,7 mln. JAV dolerių, o JAV kino teatruose surinko virš 38 mln. JAV dolerių.

## Aktoriai
Pagrindiniai aktoriai ir jų atlikti vaidmenys:
* Bill Pullman – kapitonas Lone Starr
* John Candy – Barfolomew (Barf)
* Daphne Zuniga – princesė Vespa
* Joan Rivers – Dot Matrix (balsas)
* Mel Brooks – presidentas Skroob/Jogurtas
* Rick Moranis – lordas Dark Helmet
* Dick Van Patten – karalius Roland
* George Wyner – seržantas Sandurz
* Leslie Bevis – komandorė Zircon
* Michael Winslow – Radar Technician
* Lorene Yarnell – Dot Matrix
* Jim J. Bullock – princas Valium
* Dom DeLuise – Pizza the Hutt (balsas)
* John Hurt – Kane

## Išnašos
Konovalų Švč. Jėzaus Širdies parapija

**Konovalų Švč. Jėzaus Širdies parapija** () – parapija įkurta 1935 metais. Parapija priklauso Balstogės arkivyskupijai, Balstogės Starosielcės dekanatui. 1985–1992 m. pastayta mūrinė parapijos bažnyčia.

## Nuorodos
* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Žalčių karalienė (jachta)

**Žalčių karalienė** – tarpukario jachta, 1937 m. finišavusi pirma savo klasėje tarptautinėje „Runt Gotland“ regatoje aplink Gotlando salą.

## Pasiruošimas „Runt Gotland“ regatai

1936 m. liepos 1 d. Lietuvos buriuotojų sąjunga Klaipėdoje atidarė buriavimo mokyklą. Jos reikmėms Klaipėdos jachtklubas iš vieno latvių buriuotojo nupirko jachtą, kuriai buvo suteiktas „Žalčių karalienės“ vardas. Pasak kai kurių šaltinių, ji buvo statyta Hamburge dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Ši klasikinių linijų jachta turėjo tvirtą korpusą iš raudonmedžio, ąžuolo ir pušų medienos. Jos ilgis – 13,5 m, grimzlė – 2 m, buringumas – apie 100 kvadratinių metrų. Tai buvo pakankamai didelė šešių vietų jūrinė jachta. Iš kažkur sužinota, kad ji esą buvo laimėjusi anglų regatą aplink Vaito salą, gerai pasirodė transatlantinėse lenktynėse. Naujai įsigyto laivo vadu Klaipėdos jachtklubas paskyrė uosto inžinierių, patyrusį buriuotoją Pričkų Buntiną. Regatoje aplink Gotlandą jachtos įgulą sudarė: P. Buntinas (jachtos vadas), šturmanai O. Mikelaitis ir M. Empacheris, buriuotojas K. Vasiliauskas, lentynėms prie įgulos prisijungę „Vyties“ vadas V. Kalvaitis ir šturmanas Gedgaudas 

## „Žalčių karalienės“ startas
1937 m. liepos 7 d. rytą buvo duotas bendras startas. Buriuotojai turėjo apiplaukti Gotlando salą ir vėl sugrįžti į tą pačią vietą. 270 jūrmylių ilgio distancijoje buvo išdėstyti registracijos postai, kurie pažymėdavo praplaukiančias jachtas.

Įgulos nario Kazio Vasiliausko prisiminimai:

: *Tais laikais, išskyrus kompasą ir lagą, jokių kitokių navigacijos prietaisų neturėjome. Plaukiame ir nelabai žinome, kur esame, tad stengėmės nenutolti nuo kranto, o Gotlando pakrantės labai akmenuotos, pavojingos plaukiojimui. Antrą plaukimo dieną pakilo smarkus vėjas, jūra pasišiaušė. Žiūrime, priekyje plaukusi lenkų jachta blaškosi stengdamasi išlaviruoti tarp povandeninių uolų. Mūsų kapitonas tuojau įsakė pasukti aukštyn į jūrą. Maždaug po 60 valandų neramaus plaukimo vėl išvydome Visbio uosto šviesas. Kadangi teko plaukti ir per rūką, ir per audrą, tad kaip sekėsi mūsų priešininkams nežinojome. Buvome labai nustebę, kai artėjant prie krantinės išgirdome šaukiant – "Jūs pirmieji! " Kitą dieną gavome oficialų kvietimą į regatos uždarymo iškilmes. Jų metu mūsų kapitonui Buntinui buvo įteikta graži metalinė nugalėtojo taurė.*
 
„Žalčių karalienė“ startavo negausioje mažesnių jachtų klasėje, tačiau jos varžovais buvo garsūs švedų ir vokiečių buriuotojai, tarp jų ir jachta „Baldur“, kuriai visi pranašavo pergalę. Už visus varžovus greičiausiai distanciją įveikė „Žalčių karalienė“. Perskaičiavus balus klasės nugalėtoja tapo mažiausia jachta „Mosca“
, o „Žalčių karalienė“ gavo specialų prizą už geriausią laiką.

## Jachtos likimas
„Žalčių karalienė“, kaip ir daugelis kitų Lietuvos jachtų, dingo Antrojo pasaulinio karo metais.

## Išnašos

## Nuorodos
* „Žalčių karalienės“ žygis
Melagių diena

**Melagių diena** − pasaulinė juoko diena, švenčiama visame pasaulyje.

Manoma, kad šią šventę sugalvojo prancūzai. Bet dar senovės romėnai šventė *Kvailių dieną*. Panašiai linksmintasi ir Indijoje, tačiau ne balandžio pirmąją, o paskutinę kovo dieną.

Yra legenda, kad vienas senovės valdovas kažkada paskelbė šventę po visus pašiurpinusio žemės drebėjimo. Tada jam virėjai iškepė labai skanią žuvį. Po metų valdovas pareikalavo lygiai tokios paties žuvies. Vargšai virėjai tokios žuvies negavo. Tada − bijodami valdovo pykčio − atnešė kitą, labai panašią. Nors valdovas ir suprato, kad jį bando apgauti, tačiau nesupyko, o ėmė juoktis.

Išdaigų ir juoko diena nuo seno yra minima ir Lietuvoje. Seniau „melagio, arba šido, diena“ buvo siejama su kiekvieno žmogaus sėkmės tiems metams būrimu. Manyta, kad „jeigu tą dieną nieko neapgausi, tau bus nelaimingi metai“. Užtat tądien visi verčiasi per galvas stengdamiesi sugalvoti kuo įtikinamesnį melą ir taip šmaikščiai apgauti savo draugą ar giminaitį. Balandžio 1-ąją galima meluoti kiek tik leidžia laki fantazija ir nesulaukti jokių priekaištų. Be to, tai užtikrina sėkmę visiems ateinantiems metams.

Tokiose šalyse kaip Naujoji Zelandija, Airija, Didžioji Britanija, Australija ir PAR melų juokai geriausi iki 12 val., nes vėliau, tuos, kurie ir toliau meluoja, vadina *balandžio kvailiais*.

## Nuorodos

*Melagių diena interneto svetainėse (anglų k.)
Choroščiaus miesto herbas

**Choroščiaus miesto herbas** () – Choroščiaus miesto heraldinis simbolis.

## Aprašas

Raudoname skydo lauke kairėje pusėje purpurinis jautis, dešinėje pusėje baltas grifas. Virš herbo auksinė karūna. Jautis simbolizuoja Poniatovskių šeimos herbą, o grifas Branickių šeimos herbą. Abi šios šeimos vienu ar kitu metu valdė miestą. Anksčiau naudotame miesto herbe buvo vaizduojamas baltas grifas ir raidės *BK*, kurios yra XVIII a. miestą valdžiusio Jano Klemenso Branickio inicialai.


Vaizdas:POL Choroszcz dawny COA.svg|Buvęs miesto herbas


## Šaltiniai
* Aprašymas apie herbą (angl.)

## Literatūra
* Plewako A., Wanag J. Herbarz miast polskich, Wydawnictwo Arkady 1994, ISBN 83-213-3568-3, s. 28
Choroščiaus žydų kapinės

**Choroščiaus žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XVIII a. Choroščiaus mieste. Kapinių teritorija 0,8 ha, išlikę keli antkapiai. Seniausias antkapis pastatytas 1834 metais.


Vaizdas:Choroszcz - cmentarz zydowski - ndx - 2.JPG
Vaizdas:Choroszcz - cmentarz zydowski - ndx - 3.JPG


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 60.

## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines ir jų nuotraukos (lenk.)
*
Airija olimpinėse žaidynėse

**[[Airija]] olimpinėse žaidynėse** kaip nepriklausoma valstybė debiutavo 1924 m. olimpinėse žaidynėse. Žiemos olimpinėse žaidynėse Airija debiutavo vos 1992 m.

### Medalininkai

## Nuorodos
*Airijos olimpinis komitetas
Žalčių karalienė

**Žalčių karalienė** gali reikšti:

* Eglė žalčių karalienė − viena žymiausių bei unikaliausių lietuvių liaudies pasakų.
* Žalčių karalienė (jachta) - tarpukario jachta, pirmoji Lietuvos istorijoje pasiekusi pergalę tarptautinėje regatoje.
Choroščiaus Branickių rūmai

**Choroščiaus Branickių rūmai** () – vieni iš Branickių šeimos rūmų, pastatyti 1745-1771 metais Choroščiaus mieste. Rūmų statybas finansavo didysis karūnos etmonas Janas Klemensas Branickis. Rūmų parkas užima apie 25 ha ploto, jame yra kelios dirbtinės salelės bei vandens kanalai.

## Istorija

Rūmai pastatyti ant Horodniankos upės dešiniojo kranto. Parengiamieji rūmų statybos darbai prasidėjo 1725 metais. 1748-1750 m. buvo ruošiama parko vieta. Parko plano rengime dalyvavo ir etmono žmona, karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesuo Izabela Poniatovska. Parke buvo kasami kanalai ir sodinami medžiai. Parko išdėstymas simetriškas, su mažais tiltukais virš kanalų. 1752 m. buvo užbaigti parko tvarkymo darbai. 1915 m. rūmuose buvo įkurta ligoninė, kuri veikė iki 1933 m., kai rūmai jau buvo taip sugriuvę, kad buvo nebetinkami naudoti. Po II pasaulinio karo buvo nuspręsta rūmus atstatyti. Šiuo metu rūmuose veikia Choroščiaus rūmų interjero muziejus. 1956 m. kovo 22 d. rūmai buvo įtraukti į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

## Galerija

Vaizdas:Jan Klemens Branicki.PNG|Janas Klemensas Branickis
Vaizdas:Choroszcz, pałac Branickich.jpg
Vaizdas:Choroszcz.Pałac Branickich.woj.podlaskie,pow.białostocki,gm.Choroszcz..jpg
Vaizdas:Choroszcz.Pałac Branickich.woj.podlaskie,pow.białostocki.gm.Choroszcz..jpg


## Nuorodos

* Muziejaus tinklalapis (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
Asteriksas ir vikingai

**Asteriksas ir vikingai** () – 2006 m. prancūzų komedija ir nuotykių animacinis filmas, paremtas René Goscinny ir Albert Uderzo komiksų serijos *[[Asteriksas]]* (*Astérix*) knyga „Asteriksas ir normanai“.

Filme maišomi istoriniai periodai, pvz., pagal Asterikso istorijų laikmetį veiksmas turėtų vykti I amžiuje pr. m. e., tačiau filme veikiantys vikingai pradėjo siautėti Europoje ne anksčiau V amžiaus. Filme minimo Paryziumo (t. y. Paryžiaus) tuo metu nebuvo, o miestas vadinosi Liutecija. Filme yra ir kitų anachronistinių aliuzijų, kaip į modernius šokius, muzika ar technologijas, sudarančias komiškumo įspūdį.

Pasaulyje filmas surinko virš 22 mln. JAV dolerių pajamų.

## Siužetas

Veiksmas prasideda kariams iš Šiaurės – vikingams užpuolant vieną pakrantės gyvenvietę nežinomoje vietovėje. Tikėjęsį pasiplėšti vikingai nusimena radę ištuštėjusi kaimelį ir dingusį turtą. Vikingų vado patarėjas ir žynys Kriptografas taip išaiškina vadui Timandahafui: esą baimė suteikia gyventojams sparnus, todėl jie vos pajutę vikingų prisiartinimą išskrieja taip, kad vikingai niekaip negali jų pavyti. Kriptografas įteigia vadui mintį, kad suradus mistinį „Baimės čempioną“, vikingai iš jo išmoktų skraidyti ir galėtų tuomet be didelių rūpesčių užklupti bet ką iš netyčių ir prisiplėšti grobio.

Tačiau Kriptografas turi savų kėslų nuversti vado Timandahafo valdžią ir pasodinti į jo vietą savo apykvailį sūnų Olafą. Susižavėjęs idėja ir prisigėręs Timandahafas prižada ištekinti savo dukrą Abą už to vikingo, kuris pačiups „Baimės čempioną“. Kriptografas išburia, kad mistinis „Baimės čempionas“ gyvena Galijos pakrantėje. Vikingai susiruošia į žygį, tačiau vadas Timandahafas nenutuokia, kad į jų laivą prasmunka jo nenuorama duktė Aba …

Tuo tarpu į galų kaimelį, kuriame linksminasi draugai Obeliksas ir Asteriksas, iš Paryziumo (t. y. Paryžiaus) atvyksta kaimo vado sūnėnas Tiksperiksas. Jis yra šaunus jaunikaitis, kai reikia šokti, merginti merginas ar kalbėti apie Paryziumo madas, tačiau visai kitaip kalba pakrypsta, kai tenka parodyti drąsą ir jėgą mūšio lauke. Vieną rytą prie Galijos krantų pasirodo vikingų laivas …

## Originalaus leidimo įgarsintojai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Roger Carel – Asteriksas, Idefiksas
* Jacques Frantz – Obeliksas
* Sara Forestier – Aba (orig. *Abba*, aliuzija į švedų popgrupę ABBA)
* Lorant Deutsch – Tiksperiksas (orig. *Goudorix*)
* Pierre Palmade – Kriptografas
* Vincent Grass – Vitalstatistiksas
* Marc Alfos – Timandahafas
ir kt.
Vschova

**Vschovà**  (, ) – miestas vakarų Lenkijoje, Liubušo vaivadijoje, 80 km į rytus nuo Zeliona Guros. Apskrities centras. 14 607 gyventojų (2004).

## Istorija

Pirmąkart minima 1248 m. kaip *Veschow*. Panašiu metu suteikta Magdeburgo teisė. Ilgą laiką buvo apgyvendinta vokiečių, bet po II pasaulinio karo atiteko Lenkijai.

## Šaltiniai
San Felipe de Akonkagvos provincija

**San Felipe de Akonkagvos provincija** () – viena iš Čilės provincijų, sudarančių Valparaiso regioną. Administracinis centras – San Felipė.

## Geografija
Provincija yra Valparaiso regiono rytinėje dalyje. Ji ribojasi:
* šiaurėje – su Čoapos provincija (Kokimbo regionas);
* šiaurės vakaruose – su Petorkos provincija;
* vakaruose – su Kiljotos provincija;
* pietuose – su Čiakabuko provincija (Santjago metropolinis regionas);
* pietryčiuose – su Andų provincija;
* šiaurės rytuose – su Mendosos provincija (Argentina).

## Administracinis suskirstymas

Provinciją sudaro 6 komunos:
* San Feilpės komuna. Centras – San Felipė
* Ljailjajaus komuna. Centras – Ljailjajus
* Putaendo komuna. Centras – Putaendas
* Santa Marijos komuna. Centras – Santa Marija
* Katemu komuna. Centras – Katemu
* Pankehvės komuna. Centras – Pankehvė

## Šaltiniai
San Pedro de Atakama

**San Pedro de Atakama** () – miestas šiaurės Čilėje, Antofagastos regione, El Loa provincijoje, 106 km į pietryčius nuo Kalamos, Atakamos dykumoje, Atakamos plokščiakalnyje, netoli Likankaburo ugnikalnio. Keliai į Kalamą, Chuchujų (per Chamos perėją), Saltą, Ujunį (per Portusuelo del Kachono perėją).

Veikia R. P. Gustavo Le Paige archeologijos muziejus, katalikų bažnyčia. Miestas išlaikęs tradicinę plūkto molio namų architektūrą. San Pedro de Atakama yra svarbus turistinis centras visoje šiaurės Čilėje. Svarbiausi apylinkių lankytini objektai: Likankaburo ugnikalnis, El Tatijo geizerių slėnis, Atakamos druskos lyguma, Pukara de Kitoras, Miskančio lagūna, Mėnulio slėnis, Ljano de Čachnantoro observatorija. Netoliese Bolivijoje yra Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas. Atakamos smėlynuose vystomas smėlio slidinėjimas.

## Istorija

Senovėje dabartinio miesto apylinkėse gyvavo atakamų kultūra, yra išlikę nemažai jos archeologinių radinių.
   

Image:Iglesia Sn Pedro Atacama.jpg|Šv. Petro bažnyčia
Image:San-Pedro-de-Atacama R-P-Gustavo Le Paige Museum.JPG|Archeologijos muziejus
Image:San Pedro de Atacama oasis.jpg|San Pedro de Atakamos oazė nuo aplinkinių kalnų
Image:Mountain close to San Pedro de Atacama.jpg|Likankaburas 
Salar de Tara, Chile, 2016-02-07, DD 64-67 PAN.jpg|Salar de Tara
Piedras Rojas, salar de Aguas Calientes, Chile, 2016-02-08, DD 71.JPG|Piedras Rochasas


## Šaltiniai
Lavos kupolas

**Lavos kupolas** arba **vulkaninis kupolas** – kupolo formos darinys, susidarantis ugnikalnio krateryje sustingus tirštai lavai. Gali būti sudarytas iš įvairių vulkaninių uolienų – nuo bazalto iki riolito, tačiau geriausiai išsilaiko dacito lavos kupolai. Šie dariniai susidaro tuose ugnikalniuose, kurių lava yra gan klampi ir greitai vėsta, taip sudarydama kupolą. Vėliau lavos kupolas dėl meteorologinių, seisminių sąlygų, erozijos smarkiai apyra. Didžiausi kupolai gali siekti 700–800 m aukštį. Lavos kupolai tampa ypač pavojingi ugnikalnio išsiveržimo metu – dėl didelio magmos ir dujų slėgio jie sprogsta, sukeldami piroklastinių uolienų srautą, gali tapti medžiaga laharui.
Sero de Paskas

**Sero de Paskas** () – miestas centrinėje Peru, Andų aukštikalnėse (4300 m aukštyje), 315 km į šiaurės rytus nuo Limos, prie Patarkočios ežero. Pasko departamento administracinis centras. Geležinkelis į Limą (per vieną aukščiausių pasaulyje, Tiklijo perėją), keliai į Huanuką, Limą, La Oroją. Sero de Paskas yra svarbus kalnakasybos pramonės centras. Aukščiausiai pasaulyje esančioje atviroje kasykloje kasamas švinas ir cinkas, akmens anglys, yra metalurgijos gamyklos. Veikia ligoninė, Daniel Alcides Carrión nacionalinis universitetas.

## Istorija

Nuo XVI a. pradėta sidabro gavyba. Sero de Paskas įkurtas 1771 m. Kartu su Potosi tai buvo svarbiausias sidabro gavybos centras Amerikoje. Vėliau, sidabrui išsekus, pradėtas kasti varis (nuo 1890 m.) ir kiti metalai (nuo 1915 m.). XX a. antroje pusėje Sero de Pasko telkinio rūdose buvo 3,5 % švino, 12 % cinko, 0,15 % vario, 150 g/t sidabro, taip pat šiek tiek kadmio, seleno, telūro ir kt. priemaišų.

## Šaltiniai
Aidas Venckus

**Aidas Venckus** – Lietuvos teisininkas, advokatas, Kauno advokatų kontoros seniūnas (2006–2010 m.).

## Advokato praktika
* Advokato padėjėjas, 2000–2001 m.
* Advokatas, nuo 2001 m.
* Kauno advokatų kontoros seniūnas, 2006 m. balandžio 11 d.–2010 m. rugsėjo 16 d.
* Kauno 1-osios advokatų kontoros „Lignugaris, Liutkevičius ir partneriai“ advokatas, nuo 2010 m. rugsėjo 17 d.

Aidas Venckus yra atstovavęs rezonansinėje byloje Drąsiaus Kedžio interesams.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Aido Venckaus darbinė veikla teisės portale ''infolex.lt''
*
Tykocino herbas

**Tykocino miesto herbas** () – Tykocino miesto ir Tykocino valsčiaus heraldinis simbolis.

## Aprašas

Raudoname lauke vaizduojama geltona tauro galva. Virš tauro galvos vaizduojami raudoni miesto vartai ant kurių užrašyta miesto teisių gavimo data - 1425 metai. Herbo apačioje parašytas lotyniškas devizas *Insigne Civitatis Tykocinensis*.

## Šaltiniai
* Aprašymas apie herbą (lenk.)
Tykocino alumnatas

**Tykocino alumnatas** () - tai 1633-1636 metais Tykocino mieste pastatytas pastatas, kuriame veikė prieglauda pasenusiems ir ligotiems kariškiams. Pats žodis *Alumnatas*, kilęs nuo lotynų kalbos žodžio *alumnare*, kas reiškia * maitinti, mokyti*.

## Istorija

Alumnato įkūrėjęs buvo Lietuvos didysis maršalka ir Tykocino seniūnas Kristupas Viesiolovskis. Alumnatas buvo pastatytas ant anksčiau čia XVI a. pastatytos karališkosios pašto stoties. 1633 m. Lenkijos Karalystės Seimas davė leidimą tokio pastato statyboms. Tai buvo pirmoji tokio tipo įstaiga visoje ATR. Vienaaukštis pastatas buvo skirtas 12 asmenų, kurių pragyvenimą apmokėdavo Tykocino seniūnija, po to – Tykocino dvaras. Alumnatas buvo pavaldus karalienei, vėliau jį globojo Didieji karūnos etmonai. Kariškių prieglauda veikė iki Pirmojo pasaulinio karo. 1914-1920 m. pastatas buvo stipriai sugriautas. Tarpukaryje apie 1930 m. atstatytas, jame buvo įrengtas socialinis būstas neturtingiems miestiečiams. Po Antrojo pasaulinio karo buvusio alumnato patalpose įrengtas viešbutis ir restoranas.

## Nuorodos
* Aprašymas apie alumnatą (lenk.).
Tykocino žydų kapinės

**Tykocino žydų kapinės** () – žydų kapinės įkurtos apie 1522 m. Tykocino mieste, šalia Narevo upės. Kapinių teritorija 1,3 ha. Per Antrąjį pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos.


Vaizdas:Tykocin, cmentarz żydowski 01; Kot.JPG
Vaizdas:144 720 z 29.12.1984 Cmentarz żydowski. Tykocin, ul. Holendry jass sw.jpg
Vaizdas:Tykocin - cmentarz żydowski - ndx - 3.JPG
Vaizdas:Tykocin - cmentarz żydowski - ndx - 8.jpg


## Literatūra
* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 64.

## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines I (lenk.)
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Tykocino mažoji sinagoga

**Tykocino mažoji sinagoga** () – baroko architektūros stiliaus sinagoga, esanti Lenkijos Tykocino mieste *ul. Koziej 2* gatvėje, šalia Tykocino Didžiosios sinagogos.

## Istorija

Sinagoga pastatyta 1772–1798 metais. Per II pasaulinį karą sinagoga buvo nusiaubta. 1974–1978 m. restauruota. Nuo 1977 m. sinagogoje veikia Tykocino Žydų kultūros muziejus. Sinagogoje stovi Aron hakodešas.


Vaizdas:Mały Rynek - Tykocin.jpg|Kairėje pusėje Mažoji sinagoga, dešinėje Didžioji sinagoga
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 18.jpg|Kairėje pusėje Mažoji sinagoga, dešinėje Didžioji sinagoga
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 21.jpg|Tolimesnė Mažoji sinagoga, artimesnė Didžioji sinagoga


## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas I (lenk.);
* Sinagogos aprašymas II (lenk.).
Tykocino bernardinų vienuolynas

**Tykocino bernardinų vienuolynas** () – tai bernardinų vienuolių vienuolynas Tykocino mieste, *ul. Klasztorna* gatvėje. Vienuolynas pastatytas 1771–1791 m.

## Istorija

Martynas Goštautas ir jo sesuo Aleksandra 1479 m. į miestą pakvietė bernardinų vienuolius. 1480 m. vasario 8 d. pagal popiežiaus Siksto IV bulę buvo įkurtas vienuolynas. 1483 m. buvo pastatyta prezbiterija, kurioje apsigyveno pirmieji vienuoliai. 1559 m. buvo pastatyta medinė Šv. Morkaus bažnyčia, į kurią persikėlė vienuoliai. 1630 m. Kristupas Viesiolovskis finansavo naujo altoriaus įrengimą. Naujojo vienuolyno statybos, pietinėje miesto dalyje, prasidėjo 1771 m., kurias finansavo etmonas Jonas Klemensas Branickis. 1791 m. užbaigta statyti rytinė vienuolyno dalis. 1837 m. pastatyta bažnyčia, o 1853 m. vienuolyno vartai. 1864 m. vienuolynas buvo uždarytas apkaltinus vienuolius, kad šie dalyvavo 1863 m. sukilime. Tuo metu vienuolyne gyveno 13 vienuolių. XX a. septintajame dešimtmetyje čia pradėjo gyventi savo tarnystę baigę kunigai ir vienuoliai. Nuo 1998 m. čia prižiūrimos moterys su psichine negalia, kuriomis rūpinasi *Lomžos Caritas*.


Vaizdas:Brama. Zespół Klasztorny Bernardynów. Tykocin (2009).JPG|Vienuolyno vartai


## Nuorodos
* Lomžos Carito tinklalapis (lenk.).

## Literatūra
* Nagórski W., Maroszek J., Tykocin. Miasto królewskie, wyd. AZ Media, Tykocin 2004, s. 77-81
* Roszkowski W., Tykocin. Miasteczko bajeczka, wyd. Kreator, Białystok 2003, s. 54-57
* Zimnoch J., Krótka historia Tykocina, cz. 1, wyd. Klub Dobrego Człowieka, Warszawa 1998, s. 75-76
Tykocino didžioji sinagoga

**Tykocino didžioji sinagoga** () – baroko architektūros stiliaus sinagoga, esanti Lenkijos Tykocino mieste *ul. Koziej 2* gatvėje, šalia Tykocino Mažosios sinagogos. Tai viena iš seniausių sinagogų Lenkijoje. Sinagoga yra kvadrato formos: ilgis 18 m, plotis 18 m.

## Istorija

Sinagoga pastatyta 1642 m. buvusioje Tykocino Senosios sinagogos vietoje. XVIII a. šalia sinagogos pastatytas bokštelis. XIX a. 4 dešimtmetyje sinagoga buvo rekonstruota. Per Antrąjį pasaulinį karą sinagoga buvo nusiaubta. Po karo sinagogoje įrengta parduotuvė. 1965 m. sinagogoje kilo gaisras, kurio metu sudegė unikalūs istoriniai eksponatai. 1974–1978 m. sinagoga buvo restauruota. Nuo 1977 m. veikia Tykocino Žydų kultūros muziejus. 1992 m. sinagogoje lankėsi Izraelio prezidentas Chaimas Hercogas. Per metus šią sinagogą aplanko apie 40 000 turistų. Šalia sinagogos įsikūręs restoranas, kuriame tiekiamas žydų tradicinis maistas.


Vaizdas:Tykoncin bima.jpeg
Vaizdas:Synagogue in Tykocin41a99fa6ee o.jpg
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 05.jpg
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 03.jpg
Vaizdas:Tykocin synagogue fc02.jpg
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 19.jpg
Vaizdas:Tykocin Great Synagogue 14.jpg
Vaizdas:Tykocin - wielka synagoga..jpg


## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
* Sinagogos aprašymas ir jos nuotraukos (angl.) ;
* Sinagogos aprašymas (angl.) .
Tykocino senoji sinagoga

**Tykocino senoji sinagoga** () – nebeegzistuojanti sinagoga stovėjusi Lenkijos Tykocino mieste *ul. Koziej 2* gatvėje, dabartinėje Tykocino Didžiosios sinagogos vietoje.

## Istorija

Medinė sinagoga buvo pastatyta XVI a. amžiuje. 1642 m. vietoje jos buvo pastatyta Tykocino Didžioji sinagoga.
Poznanės provincija

**Poznanės provincija** (, ) – buvusi Prūsijos karalystės provincija, egzistavusi nuo 1848 m. iki 1918 m., vėliau nuo 1871 m. iki 1918 m. įėjo į Vokietijos imperijos sudėtį. Teritorija apėmė maždaug 29 km² plotą.

Teritorija, iš pradžių priklausiusi Didžiosios Lenkijos regionui, po ATR padalijimų 1772 m. (Notecės apygarda) ir 1793 m. (Pietų Prūsija) tapo Prūsijos dalimi. Po Prūsijos pralaimėjimo Napoleono karuose, pagal 1807 m. sudarytos Tilžės taikos sąlygas teritorija buvo prijungta prie Varšuvos kunigaikštystės. 1815 m. vykusiame Vienos kongrese, Prūsijai atiteko vakarinis trečdalis Varšuvos kunigaikštystės teritorijos; tai sudarė apie pusę buvusios Pietų Prūsijos teritorijos. Vėliau Prūsija šiai provincijai suteikė pusiau autonominį Poznanės didžiosios kunigaikštystės statusą, tačiau 1830 m. ji prarado beveik visas išskirtines teises. Vėliau, kai vietinis Poznanės parlamentas 26 prieš 17 nubalsavo prieš stojimą į Vokietijos Konfederaciją, 1848 m. balandžio 3 d. Frankfurto parlamentas nepaisydamas šio balsavimo primygtinai įsakė pakeisti Prūsijos provincijos statusą ir prisijungti prie Vokietijos Konfederacijos. 

Daugiausiai regione gyveno lenkų, vokiečiai, žydai ir kitataučiai čia sudarė mažumą. Beveik visi lenkai buvo Romos katalikai, o apie 90 % vokiečių buvo protestantai. Pradėjus vykdyti vokietinimo politiką, iki XIX a. pab. regione išaugo vokiečių tautybės gyventojų sk.

Po 1919 m. pasirašytos Versalio taikos sutarties, Veimaro respublika perleido didžiąją provincijos dalį naujai įsteigtos Antrosios Lenkijos Respublikos valdžiai. Likusi apie 2 200 km² plotą apimanti teritorija, apgyvendinta vokiečių, buvo prijungta prie likusios Vakarų Prūsijos dalies ir taip buvo sukurta Poznanės-Vakarų Prūsijos provincija. 1938 m. ši provincija buvo panaikinta, jos teritoriją pasidalino šalimais buvusios Vokietijos provincijos. 1939 m. buvusios Poznanės provincijos teritoriją aneksavo Nacistinė Vokietija. 1945 m. baigiantis Antrajam pasauliniam karui, teritoriją užgrobė Raudonoji armija ir perdavė Lenkijos liaudies respublikai.

## Šaltiniai
ImageJ

**ImageJ** – tai atviro kodo, nemokama, laisvai prieinama programinė įranga, skirta vaizdų analizei. Programą vysto Jungtinėse Amerikos Valstijose įsikūrusi „National Institutes of Health“ organizacija.
Tykocino mūšis

**Tykocino mūšis** () – mūšis įvyko 1656 m. liepos 13 d. Švedų tvano metu tarp Švedijos-Brandenburgo kariuomenių ir Abiejų Tautų respublikos kariuomenės.

## Istorija

1656 m. liepos 8 d. iš Švedijos atvykęs karalius Karolis X Gustavas nuvyko pas savo brolį Adolfą Johaną I į Mazovijos Novy Dvuro tvirtovę, ten sužinojęs, kad svarbiame kelyje esantis Tykocino miestas yra vis dar neužimtas liepė kuo greičiau šį miestą užimti. Užėmus šį miestą būtų atlaisvintas susisiekimas su Žemaitija ir Infliantais. Didelių problemų kėlė ir nevaržoma LDK Vėliavos pagalba Varšuvai, kuri vyko per Tykocino miestą.

Su 10000 kareivių prie Varšuvos stovėjęs Švedijos karalius nusprendė nelaukti paramos iš Frydricho Vilhelmo ir patikėjo Boguslavui Radvilai užimti miestą. Liepos 10 d. Boguslavas Radvila su savo kariuomene pajudėjo link Tykocino. Šis sprendimas ATR kariuomenei buvo netikėtas ir jau liepos 13 d. švedų kariuomenei pasiekus miestą prasidėjo kautynės. Nesitikėję puolimo ir tam nepasiruošę kareiviai kovėsi tik vieną dieną, kol galiausiai Boguslavas Radvila su savo kariuomene įžengė į miestą. Pabuvęs porą dienų mieste liepos 17 d. pradėjo kelionę atgal į Mazovijos Novy Dvurą, kuriame buvo liepos 22 dieną. Laimėję šį mūšį švedai susigrąžino Palenkės kelių kontrolę ir galėjo laisvai judėti į Žemaitiją ir Livoniją, kur toliau vyko kovos su Rusijos imperija.

## Literatūra
* Mirosław Nagielski, Warszawa 1656, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 1990, ISBN 83-11-07786-X, str. 100–102
Marco Etcheverry

**Markas Antonijus Ečeveris Vargasas** (*Marco Antonio Etcheverry Vargas*; g. 1970 m. rugsėjo 26 d.) – buvęs Bolivijos futbolininkas, rungtyniavęs saugo pozicijoje. Laikomas vienu geriausių visų laikų Bolivijos futbolininkų.

## Karjera
Karjerą pradėjo Bolivijoje, gimtojo Santa Kruso klube „Club Destroyers“. Vėliau rungtyniavo Ispanijoje, Čilėje, Kolumbijoje, Ekvadore, tačiau ryškiausią karjeros dalį praleido JAV klube „D.C. United“. Su juo Ečeveris laimėjo 3 MLS taurės, CONCACAF Čempionų lygą, o 1998 m. išrinktas geriausiu MLS žaidėju. Futbolininko karjerą 2004 m. baigė Bolivijos klube „Club Bolívar“.

Markas Ečeveris Bolivijos rinktinėje rungtyniavo 14 metų, sužaidė 71 rungtynes ir įmušė 13 įvarčių. Jis ženkliai padėjo komandai pateikti į 1994 m. pasaulio čempionatą. Tiesa, pačiame čempionate jau pirmose varžybose po kelių minučių gavo raudoną kortelę už pražangą prieš Vokietijos žaidėją Lotarą Mateusą.

2009 m. Ečeveris kaip futbolo treneris debiutavo Ekvadoro klube „Sociedad Deportiva Aucas“, tačiau po kelių mėnesių buvo atleistas.

## Laimėjimai
; D.C. United
* MLS taurė (3): 1996, 1997, 1999 m.
* MLS sirgalių taurė (2): 1997, 1999 m.
* CONCACAF Čempionų lyga: 1998 m.
* Copa Interamericana: 1998 m.
* U.S. Open taurė: 1996 m.
* MLS MVP: 1998 m.

; Barcelona S.C.
* Serie A: 1997 m.

; Oriente Petrolero
* Liga de Fútbol Profesional Boliviano: 2001 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt (apie žaidėją)
* Transfermarkt (apie trenerį)
* Globalsportsarchive
Švilpiko diena (filmas)

**Švilpiko diena** () – 1993 m. amerikiečių komedija. Filmą režisavo Harold Ramis, vaidino Bill Murray ir Andie MacDowell. Scenarijų filmui pagal Danny Rubin apsakymą parašė H. Ramis kartu su D. Rubin.

Murray vaidina egocentrišką Pitsburgo televizijos orų pranešėją Filą Konorsą, kuris vieno jo nepakenčiamiausio reportažo apie kasmet Panksatonio miestelyje švenčiamą Švilpiko dieną metu, susivokia, jog ta pati diena vis kartojasi ir kartojasi iš naujo. Galiausiai jį apninka hedonizmo pobūdis ir po keleto bandymų nusižudyti, jis ima persvarstyti savo gyvenimo prioritetus.

2006 m. filmas apibūdintas kaip „kultūriškai, istoriškai ar estetiškai reikšmingas“ ir įtraukas į JAV Nacionalinį filmų registrą.

## Apdovanojimai
* 1993 – „Britų komedijos apdovanojimas“ – geriausias komedijos filmas
* 1993 – „MTV filmų apdovanojimas“ – geriausias aktorius (Bill Murray) komedijos žanro filme
* 1994 – „Saturn apdovanojimas“ – geriausia aktorė (Andie MacDowell)
* 1994 – „BAFTA apdovanojimas“ – geriausias režisierius (Danny Rubin, Harold Ramis)
* 1994 – „BMI filmų ir TV apdovanojimas“ – geriausias garso takelis (George Fenton)
* 1994 – „Hugo premija“ – geriausia draminė ekranizacija

## Išnašos
Plonka Košcelnos Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia

**Plonka Košcelnos Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia** () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Plonka Košcelnos kaime, *ul. Kościelnej 64* gatvėje. Bažnyčios ilgis 55 m; plotis 25 m ir aukštis 20 metrų.  

## Istorija

1664 m. šioje vietovėje buvo pastatyta medinė bažnyčia ir 1678 m. pašventinta. 1800 m. šalia bažnyčios pastatyta medinė varpinė. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1906-1913 metais. 1913 m. rugpjūčio 15 d. bažnyčią pašventino vyskupas Antanas Karosas. 1952 m. šalia bažnyčios pastatyta klebonija. 2011 m. vasario 24 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) ;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
Šlina (upė)

**Šlina** () – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės ir Mazovijos Vysokio apskrityse, Novės Piekutų, Sokolų, Kobilino Božimų ir Zavadų valsčiuose. Upė teka Aukštutinės Mazovijos aukštumoje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė išteka šalia Jablon Košcelnos kaimo 146 m aukštyje virš jūros lygio. Upė įteka į Narevo upę, jos 270 km, prie Targonie Vielkių kaimo 103 m aukštyje virš jūros lygio. Upės plotis siekia nuo 1 m iki 5 metrų, gylis nuo 0,3 m iki 1 metro. Kaimai per kuriuos teka upė: Jablon Košcelna, Jablon Rikače, Stara Rušas, Bruševas, Jamiolki Piotrovienta, Jamiolki Godzebai, Lešnevo Nedžviedžas, Kloski Mlinovienta, Stipulki Švienchai, Kužinai, Kobilin Božimai, Kobilin Kruševas, Milevo Zabielne, Zavadai, Lopuchovas ir Targonie Vielkiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos upė buvo gamtinė valstybinė siena tarp Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Mazovijos, o vėliau ir Lenkijos karalystės. 


Vaizdas:Podlaskie - Zawady - Targonie Wielkie - NNE - Ślina - kładka - v-SSE.jpg|Šlinos ir Narevo upių santaka
Vaizdas:Podlaskie - Zawady - Targonie Wielkie - NNE - Ślina - kładka - v-WSW.jpg|Tiltelis per upę Targonie Vielkių kaime
Mario Kempes

**Marijus Albertas Kempesas** (*Mario Alberto Kempes*; g. 1954 m. liepos 15 d.) – buvęs žymus Argentinos futbolininkas, puolėjas. Vėliau dirbo futbolo treneriu.

## Karjera
Karjerą pradėjo 1970 m. „Instituto Atlético Central Córdoba“ klube, kurio jaunimo komandoje nuo mažens treniravosi. 1974 m. persikėlė į „Rosario Central“, kur tapo atakų lyderiu ir per 107 varžybas įmušė net 85 įvarčius. Po tokio pasirodymo pakviestas į Ispanijos klubą „Valencia CF“, su kuriuo laimėjo UEFA Laimėtojų taurę ir UEFA supertaurę. Kempesas tapo La Ligos rezultatyviausiu žaidėju. Karjeros antroje pusėje Kempesas žaidė Austrijoje, Čilėje, o karjerą pabaigė Indonezijos klube „Pelita Jaya FC“.

Baigęs žaidėjo karjerą, 1996 m. pradėjo trenerio karjerą. Debiutavo savo paskutiniame klube „Pelita Jaya“. Vėliau dirbo Albanijoje, Venesueloje, Bolivijoje, bet 2001 m. trenerio karjerą baigė. Vėliau dirbo futbolo komentatoriumi televizijoje „ESPN Deportes“.

## Rinktinė
Per devynerius Argentinos rinktinėje praleistus metus, Marijus Kempesas sužaidė 44 rungtynes ir įmušė 23 įvarčius. Jis dalyvavo 3 pasaulio čempionatuose. Ypač sėkmingas Kempesui buvo 1978 m. pasaulio čempionatas, vykęs gimtojoje Argentinoje. Jame argentiniečiai ne tik tapo pasaulio čempionais, bet ir pats Kempesas tapo rezultatyviausiu žaidėju (6 įvarčiai). Tais pačiais metais jis išrinktas geriausiu Pietų Amerikos futbolininku.

## Laimėjimai
;Valencia
* Copa del Rey: 1979 m.
* UEFA Taurių laimėtojų taurė: 1980 m.
* UEFA supertaurė: 1980 m.

;River Plate
* Nacional: 1981 m.

;
* Pasaulio futbolo čempionatas: 1978 m.

;Asmeniniai

* Pichichi trofėjus: 1977, 1978 m.
* Pasaulio čempionato „auksinis batelis“: 1978 m.
* Pasaulio čempionato „auksinis kamuolys“: 1978 m.
* Argentinos metų futbolininkas: 1978 m.
* Pietų Amerikos metų futbolininkas: 1978 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia

**Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia** () – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Uhovo kaime, *ul. Kościelnej 8* gatvėje.  

## Istorija

1753 m. šioje vietovėje buvo pastatyta medinė bažnyčia. 1904 m. nuspręsta pastatyti nauja bažnyčia. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1914-1919 metais, architektas Romuald Lenczewski. 1919 m. rugpjūčio 8 d. bažnyčią pašventino Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis. 1997 m. gruodžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.


Vaizdas:Podlaskie - Łapy - Uhowo - Kościelna 8 - Kościół św. Wojciecha 20110903 11.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Łapy - Uhowo - Kościelna 8 - Kościół św. Wojciecha 20110903 01.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Łapy - Uhowo - Kościelna 8 - Kościół św. Wojciecha 20110903 03.JPG
Vaizdas:Podlaskie - Łapy - Uhowo - Kościelna 8 - Kościół św. Wojciecha 20110903 05.JPG


## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).