open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valstybės perversmas

**Valstybės perversmas** – aukščiausios valstybės valdžios užgrobimas neteisėtais (dažniausiai smurtiniais) veiksmais ir jos pakeitimas kita karine ar civiline valdžia. Dažniausiai valstybės perversmą surengia politinė grupuotė, sukilėliai, karininkai arba diktatorius. Paprastai perversmas laikomas sėkmingu, jei uzurpatorius užima valdžią ir ją išlaiko bent septynias dienas.

Lietuvos istorijoje geriausiai žinomas 1926 m. gruodžio 17 d. perversmas. Nors tarpukariu Lietuvoje rengta ir daugiau perversmų, visi jie būdavo nepasisekę, o dauguma išaiškinti dar planavimo stadijoje.

Skaičiuojama, kad tarp 1950 ir 2010 m. būta 457 mėginimai įvykdyti valstybės perversmą įvairiose pasaulio vietose. Iš jų 227 (49,7%) pavyko, 230 (50,3%) – žlugo. Šiuo laikotarpiu perversmai buvo dažniausi Afrikoje ir Amerikose (atitinkamai 36,5% ir 31,9% perversmų įvykdyti šiuose žemynuose). Azijoje ir Artimuosiuose Rytuose įvykdyta atitinkamai 13,1% ir 15,8% visų perversmų. Europoje mažiausiai mėginimų įvykdyti valstybinį perversmą – 2,6%." Dauguma perversmų minimu laikotarpiu įvykdyti XX a. septintajame dešimtmetyje. Mėginimų nuversti esamą valdžią gausa išsiskiria ir XX a. aštuntasis dešimtmetis bei dešimtojo dešimtmečio pradžia. Perversmai sėkmingesni buvo Afrikoje ir Azijoje, o Lotynų Amerikoje ir Artimuosiuose Rytuose jie dažniausiai baigdavosi perversmo rengėjų nesėkme. Pilietinių karų metu įvykę perversmai paprastai tokius karus sutrumpina. Pastaraisiais dešimtmečiais pavykusių perversmų skaičius linkęs mažėti.

## Dabartiniai valstybių lyderiai, atėję į valdžią perversmo būdu

## Išnašos
Ordas

**Ordas** () – upė šiaurės vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione. Ilgis 650 km, baseino plotas apytikriai 55 100 km².

Prasideda Alberto Edvardo kalnagūbryje, aukštupyje teka tarpekliais į rytus, vidurupyje – savanomis ir miškais į šiaurę, žemupyje – aliuvinėmis lygumomis į šiaurės vakarus. Įteka į Kembridžo įlanką (Juozapo Bonaparto įlankos dalis), sudaro deltą. Žemo debito sąlygomis žemupį veikia jūros potvyniai (iki 8 m), į upę plūsta sūrus jūros vanduo. Prie Kananaros Ordas dvejose vietose patvenktas, įrengtos drėkinimo sistemos. Prieš užtvankų įrengimą drėgnuoju sezonu patirdavo niokojančių potvynių, sausuoju – beveik išdžiūdavo. Svarbiausi intakai: Denamas, Sterlingas, Pantonas, Vilsonas, Lanko upė, Nikolsonas ir Elvairas. Dalis aukštupio teka Pasaulio paveldo sąraše esančio Purnululu nacionalinio parko pakraščiu.

Upę 1879 m. atrado australų tyrinėtojas Aleksandras Forestas (*Alexander Forrest*). Pavadinta tuometinio Vakarų Australijos gubernatoriaus Hario Ordo (*Harry Ord*) garbei.

## Drėkinimo projektas

1945 m. nuspręsta, kad, patvenkus Ordą, upės apylinkėse įmanoma sukurti didelių žemės ūkiui tinkamų drėkinamų plotų. 1963 m. baigta statyti upės pirmoji užtvanka – sudarytas Kananaros tvenkinys, netoliese pastatytas Kananaros miestas. 1970–1972 m. apie 40 km piečiau Kananaros pastatyta didesnė užtvanka – sukurtas dirbtinis Argailo ežeras – didžiausias Australijos žemyne gėlo vandens telkinys. Pirmoji auginta kultūra – vilnamedžiai – dėl kenkėjų antplūdžio pasirodė nerentabili; bandyta auginti kitas, bet taip pat nesėkmingai. XX a. devintajame dešimtmetyje žemės ūkiui naudota tik nedidelė teritorija, ir daug lėšų pareikalavęs projektas vertintas kritiškai. 1995–2007 m. augintos cukranendrės, veikė cukraus fabrikas. 1996 m. įrengta 30 MW galingumo hidroelektrinė. XXI a. pradžioje drėkinama teritorija apėmė 140 km², nuo 2012 m. plotai palaipsniui didinami. Auginami daugiausia santalai, atogrąžų vaisiai ir daržovės.

## Šaltiniai
Oliver Buff

**Oliveris Bufas** (; g. 1992 m. rugpjūčio 3 d.) – futbolininkas iš Šveicarijos, saugas. Lietuvoje atstovavo „Žalgirio“ klubui.

## Karjera
Futbolininkas išugdytas FC Zurich klubo sistemoje. Atstovavo klubo jaunimo ekipoms, o vėliau pateko į pagrindinę „Zurich“ komandą. Laimėjo Šveicarijos futbolo taurę, žaidė Čempionų lygos atrankos ir Europos lygos grupių etapo varžybose.

Rungtyniavo Ispanijos antrojo diviziono „Zaragoza“, Kipro „Anorthosis“, Ciuricho „Grasshoppers“ bei Malaizijos „Selangor“ klubuose.

### Vilniaus "Žalgiris"
2022 m. vasario 17 d. pranešta, kad tapo Vilniaus „Žalgirio“ nariu.

2022 m, kovo 16 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš FK Banga.

2023 m. sezone pirmoje sezono pusėje dėl traumų nežaidė. Į rikiuotę grįžo tik 2023 m. birželio 27 d. A lygos rungtynėse prieš Kauno Žalgirio klubą. Vilniečiai sutriuškino varžovus rezultatu 5:2.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtynėse A lygoje;

## Laimėjimai
### Komandiniai pasiekimai
; su FK Žalgiris
* **[[A lyga]]** 2022 m. čempionas;

* **[[LFF taurė]]** – 2022 m. laimėtojas.

## Rinktinės
Atstovavo visų amžių Šveicarijos jaunimo rinktinėms. Su Šveicarijos U-17 ekipa laimėjo FIFA Pasaulio čempionatą.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Suosto mokykla

**Suosto mokykla** buvo Suosto kaime (Biržų rajonas). Prieš ją uždarant 2008 m., ji buvo Germaniškio mokyklos Jurgio Bielinio skyrius. Uždarius mokyklą, pastatas perduotas kaimo reikmėms, jame įkurti Suosto bendruomenės namai. Čia yra savanorių įkurta biblioteka, knygnešio J. Bielinio muziejėlis, erdvi salė su židiniu.

## Istorija

Suosto mokykla pradėjo veikti 1905 m., mokytojai ir mokiniai tuomet būrėsi parapijos namuose, Kublinsko, Vaigino, Drevinsko, Aukštuolio sodyboje. 1952 m. Suosto pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę, o 1963 m. – į aštuonmetę. 1992 metais mokykla vėl tapo pradine. Nuo 1952 m. Suosto mokykloje dirbo 90 mokytojų, mokėsi per 4750 mokinių.

2008 m. vasarą mokykla uždaryta.

## Šaltiniai
Sviraičių ąžuolai

**Sviraičių ąžuolai** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Telšių rajone, Sviraičių kaime. Esama šešiolikos ąžuolų, jie auga Virvytės šlaituose. Ąžuolų aukštis siekia 13–23 m, o skersmuo – 30–60 cm; dalis jų turi 2–4 kamienus.

Gamtos paminklais Sviraičių ąžuolai paskelbti 1971 m., o vietinės reikšmės paminklams priskirti 1987 m.

## Išnašos
Norvegijos futbolas 2022 m.

**[[Norvegija|Norvegijos]] futbolo varžybos [[2022]]–[[2023]] m.**
*  prasidėjo 2022 m. balandžio 2 d., baigėsi 2022 m. lapkričio 13 d.
* s turnyras prasidėjo 2022 m. gegužės 4 d., finalas įvyko 2023 m. gegužės 20 d.

## 2022 m. [[Eliteserien]]
* **[[Eliteserien]]** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 16 klubų.

Komandos:

### Galutinė lentelė

### Pereinamosios rungtynės

Dėl išlikimo elito divizione kovojo Sandefjord ir Kongsvinger.
----

----
----

* **Sandefjord nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 5–2 ir išsaugojo vietą [[Eliteserien]].**
----

## 2022 m. OBOS-ligaen
* **1. divisjon** arba **OBOS-ligaen** – antros pakopos pirmenybės.
* 2022 m. dalyvavo 16 komandų.

### Galutinė komandų rikiuotė
* SK Brann tapo nugalėtojais ir pateko į 2023 m. Eliteserien.


### Atkrintamosios rungtynės
* Dėl galimybės patekti į Eliteserien pereinamąsias rungtynes varžėsi Pirmojo diviziono ekipos, užėmusios atitinkamai trečią, ketvirtą, penktą ir šeštą vietas.
----
; I etapas

----
; II etapas

----
; III etapas

* Sportinė sėkmė lydėjo Kongsvinger ekipą, tapusią atkrintamųjų rungtynių ciklo nugalėtojais.
----

### Pereinamosios rungtynės
* Pusfinalyje susitiko Arendal ir Ullensaker/Kisa IL. 
: Pergalę bendru dviejų rungtynių rezultatu 3:1 šventė Arendal. 

* Finale dėl vietos Pirmame divizione varžėsi Skeid ir Arendal.
----

----
----

* Skeid nugalėjo varžovus bendru dviejų rungtynių rezultatu 8–1 ir išsaugojo vietą lygoje.
----

## 2022 m. [[Toppserien]]
* **[[Toppserien]]** – pirmos pakopos, aukščiausioji moterų lyga šalyje.
* 2022 m. dalyvavo 10 ekipų.

## 2022–2023 m. [[Norvegijos futbolo taurė]]s turnyras
* **Norvegijos futbolo taurė** – pagrindinis taurės turnyras Norvegijoje, vyksta nuo 1902 metų. Iki 1937 m. buvo pagrindinis šalies futbolo turnyras.
* Tai buvo 117–asis taurės turnyras šalyje.
* Į finalą pateko Brann ir Lillestrøm.
----


## Išnašos

## Nuorodos
* Finalo rungtynių sąrašas (RSSSF)
* Soccerway (2022 m. Elito serija) 
* Soccerway (2022 m. Pirmasis divizionas)
Liepalotų pradinė mokykla

**Liepalotų pradinė mokykla** buvo Liepalotų kaime (Biržų rajonas).

## Istorija

Mokykla veikė 1940–1947 m. Ji buvo įkurta ūkininkų Kėželių namuose. Viename namo gale gyveno šeimininkai su vaikais, kitame buvo mokykla ir gyveno mokytojai. Mokyklą lankė vaikai iš Liepalotų ir aplinkinių Ageniškio, Ažubalių, Striošių, Neciūnų, Rudėnų, Paskevitiškio, Semeniškių, Čigų kaimų. Iš viso mokyklą lankė per 30 vaikų. Mokykloje buvo mokoma gimtosios kalbos, aritmetikos, geografijos, piešimo, dainavimo. Kaimo gyventojų Jakubėnų šeimą ištrėmus į Sibirą mokykla perkelta į jų namus. 1947 m. mokykla uždaryta. Ją lankę vaikai mokslus toliau tęsė Laužadiškio ar Būginių mokyklose.

## Šaltiniai
Lotmiškis

**Lotmiškis** () – buvęs kaimas Kuršių nerijoje, pusiaukelėje tarp Rasytės (šiaurėje) ir Šarkuvos (pietuose). Kaimą mena Lotmiškio gatvė Nidoje.

## Etimologija

Kaimo vardas – lietuviškas vedinys iš  – „kartelė, statinis, skersinis“ +  – „miškas“.

## Istorija

Įkurtas apie 1652 m. tuometinėse Žiokų valdose. XVIII a. viduryje gyvenvietė užpustyta. Naujasis Lotmiškis 1748 m. įsikūrė 4 km į šiaurę nuo Senojo Lotmiškio. 1762 m. pažymėta, kad „kaimas sunaikintas bedievių žmonių“ (tikriausiai rusų kariuomenės, baigiantis Septynerių metų karui). Keli likę gyventojai persikėlė į Šarkuvą ir Pilkopą. XVIII a. kaimas užpustytas, smėlis užnešė ir Naująjį Lotmiškį. Lotmiškio likučius amžiams palaidojo smėlynai.

## Šaltiniai
Adam Krupski

**Adomas Krupskis** (, ; 1706 m. liepos 7 d., Vilnius – 1748 m. kovo 8 d., Naugardukas) – filosofijos profesorius, jėzuitas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Katalikų bažnyčios kunigas, teisininkas ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teisės žinovas, autorius. 

## Biografija
1723 m. liepos 14 d. Vilniuje įstojo į Jėzuitų ordiną. Įgavęs išsilavinimą, nuo 1736 m. dėstė retoriką Polocko Jėzuitų kolegijoje. 1737 m. tapo mokyklos prefektu Alūkstoje. Vėliau dėstė filosofiją Minske ir Kražiuose. Nuo 1742 m. buvo Jėzuitų prokuratorius provincijoje. Nuo 1746 m. iki mirties A. Krupskis toliau dėstė filosofiją Jėzuitų kolegijoje Naugarduke. Savo pedagoginėje veikloje laikėsi Apšvietos idėjų. Yra išlikusios jo ranka rašytos filosofijos paskaitos.

## Išnašos

## Nuorodos
*  Encyklopedia wiedzy o jezuitach na ziemiach Polski i Litwy, 1564—1995, Opracował Ludwik Grzebień SJ przy współpracy zespołu jezuitów, Wydz. Filozoficzny TJ, Kraków, 1996 s. XVI + 90 (в PDF, svetaine Ignatianum) 2004 r. — 880 s. —
Kuncė

**Kuncė** (arba ***Kuncai***; , nuo 1946 m. ***Krasnorečė***, ) – buvęs kaimas Kuršių nerijoje, Kaliningrado srities teritorijoje, 2–5 km į pietvakarius nuo Rasytės.

## Etimologija

Kaimo pavadinimo kilmė neaiški. Yra nuomonių, kad jis galėjo kilti iš žemaitiško patiekalo *kiunkė*.

## Istorija

Senieji Kuncai įsikūrė XIV a. Čia 1555 m. buvo pastatyta Kuncės bažnyčia, bet jau 1569 m. kaimą užgriuvo slenkančios kopos – Kuncė tapo pirmuoju Kuršių nerijoje pustomu kaimu. Tuomet kaimas buvo 5 km piečiau Rasytės. Tada žmonės persikėlė arčiau link Rasytės, perkelta ir bažnyčia, kuri XVIII a. pabaigoje beveik užpustyta. Kaimas užėjo smėliu, kadangi jo gyventojai intensyviai išpjovė medžius. Kuncėn slenkant smėliui XIX a. pradžioje apleista bažnyčia, o 1825–1828 m. ir visas kaimas. Po 30 metų buvo atpustyti bažnyčios pamatai, jos šventoriuje – kapai ir mirusiųjų kaulai. Aptiktas paminklinis akmuo, žymintis 1900 m. kaip bažnyčios užpustymo metus.

Išeiviai iš užpustyto Kuncės kaimo įsikūrė arčiau Rasytės – įkurti *Naujieji Kuncai*. Čia XX a. pradžioje buvo kelios sodybos, kaimas 1936 m. vėl atsidūrėo po smėliu. Sovietmečiu kaimas sunyko.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kuncai (Klaipėda)

**Kuncai** – buvęs kaimas dabartinėje Klaipėdos teritorijoje, miesto pietinėje dalyje. Kaimą mena Kuncų gatvė Bandužių mikrorajone Klaipėdos pietuose. Kuncų vardu dar vadinamas Žardės piliakalnis.

## Šaltiniai
Preidynė

**Preidynė** (arba ***Prėdinė***) – buvęs kaimas Kuršių nerijoje tarp Rasytės ir Pilkupos (dabar Kaliningrado sritis, Zelenogradsko rajonas), užpustytas 1695 m. ar 1711 m. Kaimo vardu vadintos Preidynės įlanka ir Preidynės kalva (47,6 m aukščio), taip žymimos iki pat XX a.

## Etimologija

Vietovardis kildinamas iš kuršiško žodžio *prede* („pušis“), greičiausiai dėl kaimą supusių medžių.

## Istorija

Kaimas gyvavo XVII a. Aiškiausia šio užpustyto kaimo istorijoje yra jo vieta, kadangi 1825 m. buvo atpustytos bažnyčios šventoriaus liekanos ir kapinės. Tai ir nurodo, kad Prėdinė buvo įsikūrusi kiek už Rasytės. Daugiau informacijos apie gyvenvietę neišliko.

## Šaltiniai
Vokietijos reichas

**Vokietijos reichas** ( – ‘Vokietijos imperija’) – buvęs konstitucinis Vokietijos nacionalinės valstybės pavadinimas 1871–1945 m.

## Istorija
Imperijos laikotarpiu (1871–1918) dar vadintas Vokiečių Imperatoriškuoju reichu (), neoficialiai – kaizeriniu reichu, arba kaizerine Vokietija; respublikos laikotarpiu (1918–1933) neoficialiai dar vadintas Veimaro respublika; po Austrijos anšliuso neoficialiai vadintas Didžiuoju Vokietijos Reichu ().

Nacionalinės valstybės, žinomos kaip Vokietijos reichas, istorija paprastai skirstoma į tris laikotarpius:
* Vokietijos imperija (1871–1918)
* Veimaro respublika (1918–1933)
* Nacistinė Vokietija (1933–1945)

Vokietijos reicho pavadinimas – aliuzija į 1806 m. panaikintą Šventąją Romos imperiją (). Valstybė įsteigta kaip Vokietijos suvienijimo pasekmė, Prūsijai pasinaudojus Šiaurės Vokietijos sąjungos bei Vokietijos pietinių valstybių politikos, karinių elitų bei masių mobilizacija per 1870–1871 m. karą su Prancūzija. Vokietijos reichas faktiškai panaikintas 1945 m. birželio 5 d. Sąjungininkų kontrolės tarybai paskelbus apie valdymo Vokietijos reicho teritorijoje perėmimą.

## Pastabos

## Šaltiniai
Triliemenis ąžuolas

**Triliemenis ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Telšių rajone, Telšių miškų
urėdijos Survilų girininkijos 61 kvartale, Jomantų miške, šiaurinėje Varnių regioninio parko dalyje. Aukštis siekia 27 m, skersmuo – 0,8 m. Medis gyvybingas. Pro Triliemenį ąžuolą driekiasi Jomantų miško pažintinis takas.

Gamtos paminklu ąžuolas paskelbtas 1960 m., o vietinės reikšmės paminklams priskirtas 1987 m.

## Išnašos
Hebridai (Mendelsonas)

**Hebridai** (op. Nr. 26, taip pat „Fingalo ola“, „Uvertiūra Fingalo saloms“, „Osiano Fingalo oloje uvertiūra“, „Vienišos salos uvertiūra“) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) koncertinė vieno veiksmo uvertiūra. Tai vienas iš žinomiausių F. Mendelsono kūrinių.

1829 m. F. Mendelsonas, tuomet tik 20 metų amžiaus, kartu su vaikystės draugu Karlu Klingemanu apsilankė Škotijoje. Jie kartų klajojo tarp Škotijos aukštumų ežerų ir laukinė gamta paliko didelį įspūdį kompozitoriui po Berlyno kultūros. Keliaudamas keltu prie vakarinės Škotijos krantų netoli Hebridų F. Mendelsonas buvo įkvėptas jūros rūko ir besiplakančių bangų. Jam užgimė idėja melodijos, kuria jis pradėjo „Hebridų“ uvertiūrą. Savo įspūdžius ir kelis pirmus melodijos taktus jis užrašė laiške seseriai Fani. Iš kelionės įspūdžių jis taip pat sukūrė trečiąją („Škotišką“) simfoniją.

„Hebridų“ uvertiūra parašyta sonatos formoje ir buvo pirmą kartą atlikta 1830 m. F. Mendelsonas kelis kartus ją taisė, kita premjera įvyko 1832 m. gegužės 14 d. Londone.

## Šaltiniai
* Betsy Schwarm, ''Encyclopaedia Britannica'', 2013 m.
## Nuorodos
* [„Hebridų“ įrašai, natos IMSLP projekte](https://imslp.org/wiki/Die_Hebriden,_Op.26_(Mendelssohn,_Felix))
Simfonija Nr. 4 (Mendelsonas)

**Simfonija Nr. 4 A-Dur** (op. Nr. 90, „Itališkoji“) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) simfonija. Tai vienas iš žinomiausių F. Mendelsono kūrinių.

Simfonijos sumanymas F. Mendelsonui kilo, kai jis 1830–31 m. keliavo po Italiją. Ji vėliau buvo praminta „Itališka“ tikint, kad jos muzikoje atsiskleidžia kompozitoriaus įspūdžiai iš kelionės. F. Mendelsonas viename savo laiškų tvirtino, kad jos metu neišgirdo nei vienos įsimintinos natos. Pasak jo, Romos orkestrai buvo neįtikėtinai prasti, o Neapolyje muzikinė kultūra buvo pati žemiausia. Kompozitorius pradėjo rašyti „Simfoniją Nr. 4“ dar šios kelionės metu ir užbaigė 1832 m. pabaigoje. Ji buvo užsakyta Londono filharmonijos draugijos.

Simfonijos premjera įvyko 1833 m. kovo 13 d. Londone diriguojant pačiam F. Mendelsonui ir susilaukė didžiulės sėkmės. Kompozitorius apie ją atsiliepė: *„nuotaikingiausias iki šiol mano parašytas kūrinys ir pats brandžiausias mano darbas“*, bet taipogi pastebėjo, kad patyrė karčių akimirkų ją rašydamas. 1834 m. jis pradėjo jos revizijas ir naujos redakcijos kūrinio premjera įvyko 1838 m. Londone. F. Mendelsonas atidėliojo jos premjerą Vokietijoje ir oficialų išleidimą bei tobulino iki pat savo mirties 1847 metais. Galutinės versijos premjera įvyko 1849 m. lapkričio 1 d. Leipcige. 1851 m. išleista kompozitoriaus draugo ir pianisto I. Mošeleso paruošta „oficiali“ versija.

Muzikologai interpretuoja simfonijos dalis esant įspūdžiais iš Italijos, tačiau tikrų itališkų motyvų yra tik ketvirtojoje dalyje, kurioje panaudoti neapolitietiškų liaudies dainų, saltarelo ir tarantelos, stiliai. 

## Simfonijos dalys

F. Mendelsono „Simfonija Nr. 4“ skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:

# *Allegro vivace*. 
# *Andante con moto*.
# *Con moto moderato*. 
# *Saltarello: Presto*.

## Šaltiniai
* Betsy Schwarm, ''Encyclopaedia Britannica'', 2013 m.
## Nuorodos
* [„Simfonijos Nr. 4“ įrašai, natos IMSLP projekte](https://imslp.org/wiki/Symphony_No.4%2C_Op.90_(Mendelssohn%2C_Felix))
Hans-Hermann Hoppe

**Hansas Hermanas Hopė** (, 1949 m. rugsėjo 2 d. Peinėje) – Vokietijoje gimęs amerikiečių ekonomistas, libertarizmo filosofas, anarchokapitalizmo teoretikas. Austrų ekonomikos mokyklos atstovas. Nevados universiteto Las Vegase (UNLV) ekonomikos profesorius emeritas, Liudvigo fon Mizeso instituto garbės narys, buvęs "Journal of Libertarian Studies" redaktorius, Karališkosios sodininkystės draugijos Londone garbės narys, Nuosavybės ir laisvės draugijos įkūrėjas ir prezidentas, mėnesinio libertarinio žurnalo "Eigentümlich frei" redakcinės kolegijos narys.

H. Hopė yra kultūrinio konservatyvaus libertarizmo šalininkas, tačiau taip pat nepritaria naujajam JAV konservatizmui, kuriam atstovauja protekcionistas Patrikas Bjukananas, ir neokonservatizmui, kurį jis tapatina su populistiniu-proletariniu socialiniu konservatizmu. Jis mano, kad klasikinis konservatizmas Edmundo Berko dvasia yra visiškai ideologiškai suderinamas su libertarizmu ir kad visi tikrieji konservatoriai turėtų būti radikalaus libertarizmo šalininkai, tradicinės buržuazinės moralės ir manierų gynėjai.

## Šaltiniai
Eileen Gu

**Eileen Feng Gu** (g. 2003 m. rugsėjo 3 d. San Fransiske, JAV)  – JAV-Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi šuolių rungtyse. Olimpinė čempionė.

## Biografija
2019 m. Gu dalyvavo pasaulio taurėje atstovaudama JAV rinktinę. Sportininkė nuolydžio rungtyse laimėjo viena aukso ir viena sidabro medalius. Tų pačių metų birželį Gu paskelbė jog dėl artėjančių Pekino olimpinių žaidynių, ji priėmė Kinijos pilietybę ir dalyvaus po Kinijos vėliava tarptautinėse varžybose.

2020 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse ir iškovojo du aukso ir vieną sidabro medalius. 2021 m. Gu tapo pasaulio čempione pusvamzdžio ir nuolydžio rungtyse.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje slidininkė dalyvavo trijose rungtyse. Moterų akrobatinio nuolydžio varžybose Gu iškovojo sidabrą, o didžiojo šuolio ir pusvamzdžio rungtyse tapo olimpine čempione.

## Šaltiniai
Xu Mengtao

**Xu Mengtao** (g. 1990 m. liepos 12 d. Anšane)  – Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkė, kuri specializuojasi šuolių nuo tramplino rungtyse. Olimpinė čempionė.

## Biografija
2006 m. sportininkė debiutavo pasaulio taurės varžybose. 2009 m. pasaulio čempionato sidabro laimėtoja. Savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Mengtao iškovojo 6-ą vietą.

2011 m. Kinijos atstovė iškovojo antrąjį sidabro medalį pasaulio čempionatuose. 2013 m. slidininkė pirmą kartą tapo pasaulio čempione. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Mengtao finale užėmė antrąją vietą ir tapo olimpine vicečempione.

2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse slidininkė dalyvavo dvejose rungtyse. Mišrios komandos varžybose pelnytas sidabras, o individualioje akrobatinių šuolių nuo tramplino rungtyje Mengtao pirmą kartą tapo olimpine čempione.

## Šaltiniai
Algimantas Karpus

**Algimantas Karpus** (1931 m. gruodžio 25 d. Babtuose, Kauno apskrityje – 2011 m. lapkričio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikos mokslų daktaras, dėstytojas, knygų autorius, publicistas.

## Biografija
Algimantas Karpus baigė Babtų progimnaziją, 1953 m. – Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, kuriame pasiliko dėstyti. 1963 m. gegužės 28 d. Vilniaus valstybiniame universitete apsigynė daktaro laipsnį, tema „Stibio sulfido elektrinės ir optinės savybės bei jų ryšys su kristalochemine sandara ir energetinio spektro juostine struktūra“. 1964–1974 m. buvo bendrosios fizikos katedros vedėjas, o nuo 1981 m. – fizikos fakulteto dekanas, docentas. Algimantas Karpus išleido knygą „Mechanika. Paskaitos” (2003 m.), buvo mokomosios priemonės „Mechaninių dydžių matavimas” (1979 m.) vienas iš bendraautorių. Tyrinėdamas savo paties giminės istoriją, Algimantas Karpus surinko tris tomus istorinių fragmentų apie Karpių giminės genealogiją, Karpavičių, Tryznų ir Karpių giminių, ir herbų istorijos fragmentus bei Karpių giminės dokumentų fragmentus. Šių tomų pagrindu prieš pat mirtį išleido knygą „Carpio Lietuvoje: Karpavičiai. Tryznos. Karpiai” (2010 m.).

## Šaltiniai
Qi Guangpu

**Qi Guangpu** (g. 1990 m. spalio 20 d. Siudžou)  – Kinijos akrobatinio slidinėjimo sportininkas, kuris specializuojasi šuolių nuo tramplino rungtyse. Olimpinis čempionas.

## Biografija
2006 m. sportininkėas debiutavo pasaulio taurės varžybose. Savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Guangpu iškovojo 7-ą vietą.

2013 m. slidininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Guangpu finale užėmė ketvirtąją vietą.

2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse slidininkas dalyvavo dvejose rungtyse. Mišrios komandos varžybose pelnytas sidabras, o individualioje akrobatinių šuolių nuo tramplino rungtyje Guangpu pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu.

## Šaltiniai
Wataru Morishige

**Wataru Morishige** (, g. 2000 m. liepos 17 d.) – Japonijos greitojo čiuožimo sportininkas, olimpinis prizininkas.

## Biografija
2020 m. pasaulio jaunimo čempionate japonas pelnė bronzą 500 m greitojo čiuožimo distancijoje. 2021 m. laimėtas pirmasis medalis pasaulio taurės varžybose.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse čiuožėjas dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų 1000 m distanciją japonas įveikė per 1:09.47 ir užėmė 16-ą vietą, o 500 m distancijoje užfiksavęs 34.50 s rezultatą sportininkas pelnė bronzos medalį.

## Šaltiniai
Čersko pilis

**Čersko pilis** () – pilis Čerske, vidurio Lenkijoje, Mazovijoje prie Vyslos upės ir Čersko ežero. Gotikinė pilis pastatyta XIV amžiaus pabaigoje. Čerskas 1247–1526 m. buvo Čersko kunigaikštystės sostinė. Iki Mazovijos prijungimo prie Lenkijos, pilis buvo Čersko kunigaikščių rezidencija.

## Istorija

Jau XI a. čia būta gyvenvietės su įtvirtinimais.

1229 m. Mazovijos kunigaikštis Konradas I čia įkalino kunigaikštį Henriką I Barzdotąjį, kuris buvo laikomas pilies požemyje. 1239 m. Konradas čia įkalino kitą kunigaikštį Boleslovą V.

1350 m. pilis iš dalies buvo sunaikinta lietuvių antpuolio metu.

1388 m. Mazovijos kunigaikštis Janušas I įsakė pastatyti gotikinę pilį su dviem bokštais ir bokštiniais vartais. Pilis tapo viena pagrindinių Janušo I rezidencijų. Pilis buvo baigta statyti 1410 m. Čia jis ir mirė 1429 m. gruodžio 8 d.

1526 m. Mazovija buvo įtraukta į Lenkijos karalystės sudėtį, o Čersko pilis tapo karaliaus nuosavybe.

1547 m. Čersko miestelį ir pilį administravo karalienė Bona Sforza, kuri 1549 m. čia pastatė rezidenciją, kuri buvo vadinama Didžiuoju namu.

Čerskas klestėjo iki švedų įsiveržimo į Lenkiją, kai po Varkos mūšio (1656 m.) Čerską kartu su pilimi visiškai sunaikino besitraukiantys švedų daliniai.

1762–1766 m. kompleksą bandė atstatyti Čersko seniūnas. Planuota čia patalpinti archyvus ir vietos teismą. Jo planai žlugo dėl Lenkijos padalijimo, o pilis virto griuvėsiais.

Teritorija atvira lankytojams, kurie grožisi išlikusiomis sienomis ir trimis bokštais. Komplekso viduje yra Šv. Petro bažnyčia.

## Taip pat skaitykite
* Čerskas (Mazovijos vaivadija) – apie gyvenvietę.

## Išnašos

## Nuorodos
* Čersko pilis
Axel Jungk

**Akselis Junkas** (g. 1991 m. balandžio 13 d.) – Vokietijos skeletono sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas.

## Biografija
2015 m. Jungk finišavo trečias pasaulio taurės suvestinėje. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu mišrių komandų varžybose. 2016 m. ir 2017 m. sportininkas pakartojo savo pasiekimą.

2018 m. Europos čempionato bronzos medalininkas. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vokietis užėmė 7-ą vietą. 2020 m. pasaulio čempionato sidabro medalininkas.

2022 m. žiemos olimpiadoje Jungk nusileido tik savo tautiečiui Christopher Grotheer ir pelnė sidabro medalį.

## Šaltiniai
Argailo ežeras

**Argailo ežeras** () – tvenkinys Australijos šiaurėje, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione. Didžiausias gėlo vandens telkinys Australijos žemyne. Sudarytas, 1972 m. patvenkus Ordo upę. Ežero plotas 730–980 km², tūris 5 797 mln. m³ (didžiausias 10 700 mln. m³). Krantai vingiuoti, daugiausia statūs, gausu įlankų ir salų. Per ežerą teka Ordas, įteka Lanko upė ir kiti mažesni upeliai. Nuo 1990 m. kartu su gretimu Kananaros ežeru (tvenkiniu) saugomas Ramsaro konvencijos.

Ežero vandens lygis svyruoja priklausomai nuo kritulių, vandens išgaravimo ir naudojimo drėkinimui. Vandens lygio svyravimai trukdo pakrantėms apaugti augalija; vis dėlto vietomis yra tankiai suaugusių medžių. Ežere suskaičiuotos 74 vandens paukščių rūšys, daugiau kaip 15 žuvų rūšių. Veisiasi gėlavandeniai krokodilai (pastebėta ir briaunagalvių krokodilų), gėlavandeniai vėžliai, vandeninės žiurkės, vėžiai. Vanduo naudojamas drėkinimui, deimantų kasykloms, namų ūkiams. Veikia 1996 m. pastatyta 30 MW galingumo hidroelektrinė. Lankomas turistų – rengiamos išvykos, stebimi paukščiai, meškeriojama, plaukiojama valtimis.

Vienintelė gyvenvietė ežero pakrantėje – Leik Argailas (*Lake Argyle*), įkurta užtvankos statyboms, šiuo metu skirta turistų aptarnavimui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lake Argyle
Robert Planquette

**Roberas Planketas** () (1848 m. kovo 31 d. Paryžiuje – 1903 m. sausio 28 d. Paryžiuje) – prancūzų kompozitorius, komiškų operų arba operečių autorius.

## Biogafija
Robertas Planketas gimė dainininko šeimoje. Studijavo Paryžiaus konservatorijoje () pas Julesą Duprato. Konservatorijos negalėjo baigti dėl lėšų stokos. Tada dirbo pianistu kavinėje, dainininku (turėjo gerą tenorą). Pagarsėjo kaip dainų, romansų, maršų kūrėjas.

1867 m. pagal Paulo Cesano eilutes sukūrė dainą „Sambre ir Muse“ (), kuri vėliau tapo itin populiari. Robertas Planketas pardavė natas leidyklai už 14 frankų, nes neturėjo ko valgyti. 1872 m. Robertas Planketas parašė savo pirmąją operetę „Faraono baimė“ (), kuri nesusilaukė didesnės sėkmės.

1876 ​​m. „Théâtre des Folies-Dramatiques“ direktorius pasiūlė parašyti operetę savo teatrui. 1877 m. spektaklio „Kornevilio varpai“ () premjera įvyko Paryžiuje ir buvo sėkmingai rodoma net 480 kartų. 1878 m. sekė kita stulbinanti sėkmė Londone, kur surengta net 708 pasirodymai. Jau 1886 m. Paryžiuje įvyko tūkstantasis šios operetės spektaklis. „Kornevilio varpai“ ir kitų geriausių Roberto Planketo operečių muzika išsiskiria spalvingu romantiškumu ir melodijų grakštumu.

Keletas vėliau parašytų operečių buvo sutiktos šaltai, tik „Les voltigeurs de la 32ème“ buvo gerai sutikta Londone (1880 m.), kur ši operetė vadinosi „Senoji gvardija (). Pakartoti triumfą Robertui Planketui pavyko tik 1882 m., kai Londone pasirodė operetė „Rip Van Winkle“, o kiek vėliau – Paryžiuje, kur ji vadinosi tiesiog „Rip“. Libretas operetei sukurtas pagal Vašingtono Irvingo to paties pavadinimo pasaką.

Likusios Roberto Planketo operetės didesnio pasisekimo nesulaukė. Paskutinė operetė „Mahammedo rojus“  liko nebaigta, ją orkestravo L. Ganas, 1906 m.

Maršas „Le Régiment de Sambre et Meuse“, išgarsėjo aranžuote pučiamųjų orkestrui. Tai melodija, kurią grojo Ohajo valstijos universiteto pučiamųjų grupė. Originalią orkestrinę versiją įrašė Bostono „Pops Orchestra“, orkestras vadovaujamas Arturo Fidlerio. 1894 m. „The Song of the Cabin Boy“ – barkarolę iš „Kornevilio varpų“ smuiku grojo W. Diksonas, pirmą kartą filmo istorijoje bandant sinchronizuoti garso ir vaizdo filmą.

## Kūryba
Robertas Planketas sukūrė daugiau kaip 20 operečių, tarp kurių žinomiausia – „Kornevilio varpai“ (), dar vadinama komiškąja opera. Kitos operetės: 1879 m. – „Riteris Gastonas“ (), 1880 m.- „Trisdešimt antrojo pulko šauliai“ (),1880 m. – „Markitantė“ (), 1882 m. „Ripas van Vinklis“ (), 1885 m. – „Kablys“ (), 1886 m. – „Princesė Kolombina“ (), 1892 m. – „Trispalvė kokarda“ (), 1893 m. – „Talismanas“ (), 1901 m. – „Kapitonė Tereza“ (). Kūryboje plėtojo A. Lekoko (), F. Herves, J. Ofenbacho tradicijas.

## Pastatymai Lietuvoje
Lietuvoje Robero Planketo vardas žinomas iš operetės „Kornevilio varpai“, 1927 m. pastatytos Panevėžyje, 1932 m. ir 1938 m. Kaune, tuomečiame Valstybės teatre, o 1949 m., 1976 m. ir 2016 m. Kauno valstybiniame muzikiniame teatre.

## Šaltiniai
Hannah Neise

**Hannah Neise** (g. 2000 m. gegužės 26 d. Mešedėje)  – Vokietijos skeletono sportininkė, olimpinė čempionė.

## Biografija
2014 m. pradėjo varžytis profesionalų varžybose. 2016 m. jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse pelnytas sidabro medalis. 2018 m. Vokietijos nacionalinio čempionato bronzos medalininkė.

2020 m. pasaulio jaunimo čempionato bronzos medalininkė. 2021 m. pasaulio jaunimo čempionė.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Neise dalyvavo moterų skeletono varžybose. Sportininkė laimėjo tris iš keturių nusileidimų ir pirmą kartą tapo olimpine čempione.

2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse vokietė užėmė 4-ą vietą.

## Šaltiniai
Jaclyn Narracott

**Jaclyn Narracott** (g. 1990 m. lapkričio 5 d. Brisbene)  – Australijos skeletono sportininkė, olimpinė prizininkė.

## Biografija
2015 m. pasaulio čempionate Narracott užėmė 16-ą vietą. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse australė užėmė 16-ą vietą moterų rungtyje. 2022 m. pirm kartą laimėjo pasaulio taurės etapą.

2022 m. žiemos olimpiadoje Narracott nusileido tik vokietei Hannah Neise ir iškovojo sidabro medalį. Tai pirmasis Australijos medalis olimpinėse skeletono varžybose istorijoje.

## Šaltiniai
Yan Wengang

**Yan Wengang** (g. 1997 m. liepos 1 d.)  – Kinijos skeletono sportininkas, olimpinis prizininkas.

## Biografija
Wengang sportinę karjerą pradėjo kaip lengvaatletis. Sportininkas varžėsi šuolių į tolį varžybose. 2016 m. pradėjo varžytis profesionaliose skeletono varžybose.

2020 m. pasaulio čempionate užėmė 6-ą vietą.

Savo debiutinėse 2022 m. žiemos olimpiadoje Wengang dalyvavo vyrų skeletono varžybose. Sportininkas laimėjo vieną iš keturių nusileidimų ir bendroje įskaitoje užėmęs trečią vietą pelnė bronzos medalį. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* World Athletics svetainėje
* IBSF svetainėje
Kimberley Bos

**Kimberley Bos** (g. 1993 m. spalio 7 d. Edėje) – Nyderlandų bobslėjaus ir skeletono sportininkė, olimpinė prizininkė.

## Biografija
2010 m. Boss pradėjo varžytis ledrogių varžybose. 2012 m. jaunimo žiemos olimpiadoje pelnė bobslėjaus mergaičių dvejetų bronzos medalį.

Nuo 2013 m. varžosi skeletono moterų vienetų varžybose. 2016 m. tapo pasaulio jaunimo vicečempione. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse olandė užėmė 8-ą vietą.

2022 m. Boss tapo Europos čempione. Tais pačiais metais vykusiose 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkė iškovojo moterų skeletono bronzos medalį.

## Šaltiniai
Lucas Dias

**Lukašas Diašas** (*Lucas Dias do Nascimento Serafim*; g. 1997 m. kovo 6 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas. 

Kitados rungtyniavo ir Lietuvoje. Atstovavo Vilniaus „Riterių“ futbolo klubui.

## Karjera
Žaidė gimtinėje Associação Atlética de Altos klube.

Vėliau bandė laimę Čekijoje, priklausė FC Bohemians 1905 Praha, tačiau buvo skolinamas kitiems klubams.

Nuo 2019 m. žaidė Čekijos FC Sellier & Bellot Vlašim.

2021 m. Bulgarijoje atstovavo FK Carsko Selo.

### FK Riteriai
Atvyko į Lietuvą. 2021 m. vasario 19 d. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių“ nariu.

2022 m. kovo 6 d. riterių gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio“ klubą.

2022 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pasižymėjo pelnydamas įvartį.

2022 m. liepos 10 d. rungtynėse prieš FC Džiugas pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie Riterių klubo pergalės rezultatu 4-1.

2022 m. spalio 18 d. pranešta, kad žaidėjas palieka klubą.

### Vėlesnė karjera
Nuo 2023 m. rungtyniavo Brazilijoje. Atstovavo América Futebol Clube. 2023 m. vasarą persikėlė į Al-Qaisumah FC (Saudo Arabija). Nuo 2024 m. vasaros žaidė Uthai Thani FC (Tailandas).

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Gabrielius Maldūnas

**Gabrielius Maldūnas** (g. 1993 m. balandžio 19 d.) – Lietuvos krepšininkas, vidurio puolėjas.

Vaikystėje lankė krepšinio mokyklą Panevėžyje, 2009 m. išvyko į Holderneso mokyklą (Naujasis Hampšyras, JAV), su jos krepšinio komanda pasiekė Naujosios Anglijos parengiamųjų mokyklų atletikos tarybos (NEPSAC) finalą, buvo komandos kapitonu. Vėliau žaidė už Dartmuro koledžo (Hanoveris, Naujasis Hampšyras) komandą, kur pasižymėjo rezultatyviu žaidimu (dusyk išrinktas į *Ivy* lygos antrąjį penketuką). Universitete įgijo ekonomikos specialybę.

Profesionalo karjerą pradėjo Ispanijoje, Hueskos „CB Peñas“, su kuriuo pasiekė antrosios Ispanijos lygos finalą. Kitais metais perėjo taip pat į antros lygos „Palensijos“ klubą. Vėliau grįžo į Lietuvą, žaidė „Nevėžyje“, „Lietkabelyje“.

## Pasiekimai

* 2022 m. LKL antros vietos laimėtojas
* 2021, 2022, 2024 m. KMT antros vietos laimėtojas 

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Šaltiniai
Kristupas Žemaitis

**Kristupas Žemaitis** (g. 1996 m. birželio 24 d.) – Lietuvos krepšininkas, įžaidėjas.

Mokėsi „Žalgirio“ krepšinio mokykloje, 2014–2017 m. rungtyniavo NKL už „Žalgirio“ dublerių komandą. 2017 m. pasirašė sutartį su Birštono „Vytauto“ komandą, kuriai reikėjo papildyti traumų išretintą sudėtį. Vėliau žaidė „Šiauliuose“, „Nevėžyje“, „Dzūkijoje“, kur tapo komandos lyderiu, o 2021 m. perėjo į „Lietkabelį“.

Kristupas Žemaitis su Lietuvos U-18 rinktine dalyvavo Europos U-18 čempionate Turkijoje 2018 m. Tais pačiais metais jaunimo vasaros olimpinėse žaidynėse laimėjo auksą 3x3 krepšinio turnyre. Su U-20 rinktine Suomijoje laimėjo sidabrą Europos čempionate ir išrinktas į simbolinę turnyro komandą. 2017 m. vasaros universiadoje Taipėjuje laimėjo aukso medalį.

## Pasiekimai

* LKL vicečempionas: 2022 m.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Šaltiniai
Karinė administracija Prancūzijoje

**Karinė administracija Prancūzijoje** (, ) – laikina okupacinė valdžia, įkurta nacistinės Vokietijos per Antrąjį pasaulinį karą ir skirta administruoti okupuotą zoną šiaurės ir vakarų Prancūzijoje.

## Istorija

1940 m. gegužės 10 d. Hitlerio armija įsiveržė į Prancūziją ir į neutralias valstybes – Nyderlandus, Belgiją, Liuksemburgą. Jėgų santykis, palyginti su 1939 m. rudeniu, buvo pasikeitęs vokiečių naudai. Jų tankai bei aviacija buvo techniškai pranašesni ir sutelkti pagrindinių smūgių kryptimi. Šias valstybes Vermachtas okupavo per dvi savaites ir tęsė puolimą į Prancūzijos gilumą. Birželio 14 d. be mūšio užimtas Paryžius. Karą Prancūzijai paskelbė ir Italija. Prancūzų politikai ir karinė vadovybė matė tik vieną išeitį – pasiduoti Hitleriui. Vyriausybės vadovu tapo susitarimo su Vokietija šalininkas, maršalas Filipas Petenas.

1940 m. birželio 22 d. buvo pasirašytos paliaubos (antrasis Kompjenas), reiškiančios Prancūzijos kapituliaciją. Nacistinė Vokietija okupavo šiaurinę ir rytinę Prancūzijos dalis (jos buvo labiausiai pažengusios ūkiniu atžvilgiu), likusią šalies dalį valdė Peteno vyriausybė. Vokiečiai perėmė Prancūzijos ginkluotę ir visas karines atsargas, kariuomenė buvo paleista, išskyrus 100 tūkst. paliaubų armiją.

Vokiečių karinė administracija Prancūzijoje baigėsi Prancūzijos išlaisvinimu po Normandijos ir Provanso išsilaipinimų. Ji formaliai egzistavo nuo 1940 m. gegužės iki 1944 m. gruodžio mėn., nors didžiąją jos teritorijos dalį Sąjungininkai išlaisvino iki 1944 m. vasaros pabaigos.

## Šaltiniai
Džekas Skerdikas

**Džekas Skerdikas** () – neišaiškintas serijinis žudikas, 1888 m. liūdnai pagarsėjęs savo brutaliomis žmogžudystėmis varginguose Londono kvartaluose ir Vaitčiapelo (Istendo) apylinkėse. Tiek baudžiamojoje byloje, tiek tuomečiuose žurnalistų straipsniuose maniakas buvo vadinamas **Vaitčiapelo žudiku** () ir **Odine prijuoste** ().

Džekui Skerdikui priskiriami nusikaltimai dažniausiai buvo įvykdyti prieš prostitutes, gyvenančias ir dirbančias Istendo lūšnynuose. Jų gerklės būdavo perrėžiamos prieš pilvinės srities išniekinimą. Kadangi bent trims aukoms buvo išimti vidaus organai, manoma, kad žudikas turėjęs anatominių ar chirurginių žinių. Įtarimai, kad žmogžudystės tarpusavyje susijusios, sustiprėjo 1888 m. rugsėjį ir spalį. Buvo nemažai rašiusių laiškus ir tikinusių, kad jie yra paslaptingasis žudikas. Pavadinimo „Džekas Skerdikas“ kilmė – nenustatyto asmens parašytas laiškas, kurio turinį išplatino žiniasklaida. Plačiai manoma, kad laiškas buvo apgaulė ir galėjo būti sukurptas pačių žurnalistų tam, kad pritrauktų daugiau visuomenės dėmesio ir padidintų laikraščių pardavimus. Manoma, kad nuo 1888 m. rugpjūčio 31 d. iki lapkričio 9 d. įvykdytos penkių moterų žmogžudystės tarpusavyje susijusios (aukos vadinamos „kanoniniu penketu“). Neatmetama tikimybė, kad to paties serijinio žudiko aukomis galėjo būti ir kitos moterys, nužudytos iki 1891 m. Žmogžudystės niekada nebuvo išaiškintos, o iš Džeko Skerdiko istorijos kilusios legendos davė pamatą tiek istoriniams tyrinėjimams, tiek naujųjų laikų folklorui ir pseudoistorijai.

## Populiariojoje kultūroje

Tai, kad nebuvo išaiškinta žudiko tapatybė, davė peno rastis įvairioms teorijoms apie Skerdiko tapatybę. Džeko Skerdiko istorija vaizduota grožinėje literatūroje, ypač detektyvinėse knygose, vėliau – kino filmuose. Vienas žymiausių vaidybinių filmų apie serijinį žudiką – 1976 m. šveicarų ir vokiečių pastatytas filmas „Džekas Skerdikas“. 1976 m. Stivenas Kingas parašė romaną „Džekas Skerdikas: Paskutinis sprendimas“, kuriame vystoma konspiracinė teorija, susijusi su Anglijos karališkąja šeima ir masonais. Be to, Arturo Konano Doilio „Šerloko Holmso“ ir Roberto Luiso Stivensono „Nepaprasta daktaro Džekilo ir misterio Haido istorija“ veikėjai įkvėpė naujus romanų rašytojus įtraukti Skerdiko istoriją į šių garsių detektyvų pasaulius.

## Šaltiniai
Mečys Barkauskas

**Mečys Barkauskas** (Mečius, Mečislovas Barkauskis) (1902 m. vasario 21 d. Joniškyje – mirties ir palaidojimo vieta nežinoma) – lietuvių fotografas.

## Biografija
Gimė Šiaulių miesčionių Julijono ir Adolfinos Ginkevičiūtės Barkauskų šeimoje. Brolis Bronius Barkauskas nuo 1955 metų dirbo fotografu Lietuvos kino studijoje; sesuo Pulcherija – fotografė mėgėja.

1919 m. balandžio 13 d. – 1920 m. gegužės 14 d. M. Barkauskas tarnavo savanoriu. 1928 m. birželio 16 d. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio medaliu (liudijimas Nr. 2800) ir Lietuvos nepriklausomybės medaliu.

## Fotografija

1920 m. Kelmėje, Tauragės g. 23, atidarė savo pirmąją foto ateljė. 1922 m. ateljė įkūrė Kuršėnuose.

Apytikriai nuo 1933 m. M. Barkausko foto ateljė pavadinimu „Foto Centras“ veikė Kretingoje, Viešoji aikštė 14.

1937 m. M. Barkausko foto ateljė „Foto centras“ įregistruota Palangoje, Basanavičiaus pr. 2 (greičiausiai buvo Kretingos centro filialas vasaros sezonui).

Turėjo bent du dumplinius fotoaparatus: vieną didelį – studijinį, kitą – mažiuką, kelioninį. M. Barkauskas gražiausias savo nuotraukas platino kaip atvirukus.

Fotografijas ženklino septynių rūšių antspaudais, dviejų rūšių kontaktiniu būdu atspaudžiamomis vinjetėmis bei dviem kontaktiniu būdu ant vaizdo atspaudžiamais autografais.

M. Barkauskas dirbo ne tik foto studijoje, bet keliavo po visą Lietuvą ir fotografavo miestelių šventes, įvairius įvykius, žmonių buitį, apylinkių vaizdus ir pan.

1930 m., švenčiant 500-ąsias Vytauto Didžiojo mirimo metines, M. Barkauskas dalyvavo Vytauto Didžiojo paveikslo kelionėje po Lietuvą ir fiksavo visus svarbiausius įvykius, padarė per 2000 nuotraukų. Vėliau iš gražiausių (arba klientų pasirinktų) nuotraukų leido albumus „*Lietuva vaizduose*“.

1936 m. lankstinuke „*Palanga. Baltijos pajūrio vasarvietė. Palangos planas*“ publikuotos keturios M. Barkausko nuotraukos. 1928–1930 m. publikavo fotografijas žurnale „*Naujas žodis*“.

## Parodos

1930 m. liaudies meno dirbinių parodoje Šiauliuose. Apdovanotas Žemės ūkio rūmų I laipsnio pagyrimo raštu.

1933 m. Lietuvių tautai populiarinti draugijos „Putpelė“ parodoje Šiaulių Mergaičių gimnazijoje. M. Barkauskas pristatė 60 fotografijų.

1933 m. gruodžio mėn. 17-27 d. Kaune Lietuvos fotomėgėjų sąjungos 1-oje parodoje. Pristatė 16 fotografijų.

## Šaltiniai

* Mečio Barkausko fotografijos Kretingos muziejaus rinkinyje 

## Nuorodos
* Mečio Barkausko fotografijos Lietuvos muziejuose
Kauno viršūnė

**Kauno viršūnė** – 5400 m aukščio viršukalnė pietvakarinėje Pamyro dalyje, Šugnano kalnagūbryje (Tadžikistanas).

1977 m. liepos 22 d. pirmąkart į šią viršukalnę įkopė topografų ekspedicijoje Pamyre dalyvavę 3 Kauno alpinistai ir 1 latvis: broliai Eugenijus ir Romualdas Bajorai, Kęstutis Virbalis ir Valdis Kikanas. Alpinistai įkopė viena, o nusileido kita puse (patogesne). Be Kauno, jie įkopė į dar dvi bevardes viršukalnes. Ekspedicijos dalyvio K. Virbalio teigimu, užkopę į bevardę kalno viršūnę, alpinistai pastatė vadinamąjį akmenų turą, o į jo vidų įdėjo raštelį, kuriame užrašyti įkopimo metai, ekspedicijos dalyvių pavardės, orų sąlygos.

## Išnašos
Isaac Merritt Singer

**Aizakas Meritas Zingeris** (, 1811 m. spalio 27 d. – 1875 m. liepos 23 d.) – JAV išradėjas, verslininkas ir aktorius. Atliko reikšmingus patobulinimus siuvamosios mašinos dizaine ir įkūrė „Singer“ siuvimo mašinų kompaniją, tapusią viena pirmųjų JAV tarpvalstybinių verslo kompanijų.

Nors būta išradėjų (Volteris Hantas ar Elijas Hau), anksčiau užpatentavusių siuvamąsias mašinas Zingerio patobulintas dizainas suteikė mašinai praktiškumo ir pritaikomumo namų ūkiams bei galimybe pirkti lizingo būdu. 1851–1863 m. buvo savo įkurtos bendrovės prezidentas. 1863 m. iš verslo pasitraukė ir išvyko gyventi į Didžiąją Britaniją.

Aizakas Zingeris mirė 1875 m. Sukauptą 13 milijonų JAV dolerių turtą, prilygusį 1/709-ajai viso tuomečio JAV bendrojo nacionalinio produkto, nelygiomis dalimis padalino 20 savo palikuonių, žmonų ir buvusių romantinių draugių. Tik vienas jo sūnus, palaikęs savo motiną skyrybų su Aizaku Zingeriu byloje, paveldėjo tik 500 JAV dolerių. Iš viso turėjo 24 vaikus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Straipsnis [Visuotinė lietuvių enciklopedija|Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje]]
Žalgirio viršūnė

**Žalgirio viršūnė** – 4850 m aukščio viršukalnė Tian Šanyje, Terskėjaus Alatau kalnagūbryje, Kirgizijos šiaurės rytuose. Į šiaurę nuo jos telkšo Isyk Kulio ežeras. Viršūnę dengia ledynai.

Pirmąsyk į šią viršūnę įkopė Lietuvos alpinistai 1969 m. rugpjūčio 17 d. Ekspedicijoje dalyvavo V. Stepulis, R. Zdanavičius, R. Augūnas, A. Briedis, A. Gučas (vadovas), A. Jurgelionis, J. Pečkaitienė, D. Stankutė, A. Šteinas, A. Varanka, V. Viršilas, J. Zamulaitis.

2010 m., minint Žalgirio mūšio 600 metų sukaktį, į Žalgirio viršukalnę įkopė dvi Vilniaus universiteto žygeivių klubo Kirgizijoje organizuotos ekspedicijos „Žalgiris 600“ grupės.

## Išnašos
João Pedro Sacramento da Silva

**Žuaunas Pedras Sakramentas da Silva** (*Joao Pedro Sacramento da Silva*, g. 2003 m. sausio 18 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, žaidžiantis krašto saugo arba puolėjo pozicijoje. Atstovavo Marijampolės „Sūduvos“ klubui.

## Karjera
Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo Salvadoro „Bahia“ ir Belo Orizontės „Cruzeiro“ jaunimo komandose.

### FK Sūduva
2022 m. vasario mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus „Sūduvos“ klubui.

2023 m. kovo mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas paliko „Sūduvos“ klubą.
## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
### su [[FK Sūduva]]
; Supertaurė:
: **Nugalėtojai:** 2022 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* fksuduva.lt
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* ogol.com 
* globalsportsarchive
* lietuvosfutbolas.lt
Joshua Akpudje

**Džošua Akpudžė** (*Joshua Oghene Ochuko Akpudje*; g. 1998 m. liepos 23 d.) – Nigerijos futbolininkas, centro gynėjas. Žaidė Lietuvoje, atstovavo „Panevėžio“ futbolo klubui.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. Buvo ugdomas Femmak Football Academy. Nuo 2019 m. rungtyniavo Lagoso MFM klubo ekipoje.

### Daugavpils
2020 m. persikėlė į Latviją, į BFC „Daugavpils“. Latvijoje praleido du sezonus. 

2021 m. Virsliga sužaidė 23-ejas rungtynes ir nė karto nebuvo pakeistas.

### FK Panevėžys
2022 m. vasarį pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Žaidėjas nuomos pagrindais persikėlė iš Daugavpils.

2022 m. kovo 6 d. oficialiai debiutavo panevėžiečių gretose A lygos rungtynėse prieš „Riterių“ klubą.

2022 m. birželio 22 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FK Jonava.

### FK Jablonec
2022 m. rugsėjo 4 d. pranešta, kad žaidėjo kontraktą išpirko „Jablonec“ klubas iš Čekijos.

Nuo 2024 m. rungtyniavo Dinamo tbilisi (Gruzija).

## Statistika
; A lygos ir Pirmos lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;
:  Pirmos lygos ekipa.

## Laimėjimai
; **su [[FK Jablonec]]**
* (būsimas įvykis)

## Rinktinė
2019 m. atstovavo Nigerijos U-23 rinktinei. Sužaidė vienerias rungtynes.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Kaišiadorių geležinkelio viadukas

**Kaišiadorių geležinkelio viadukas** – viadukas, stovintis Kaišiadorių miesto šiaurės rytiniame pakraštyje, kelyje  (Ežero g.) ties miesto kapinėmis. Virš automobilių kelio praeina geležinkelio Vilnius–Kaunas ruožas. Iš pagrindinės miesto dalies, nuo kapinių pusės, pro jį patenkama į Gudienos kaimą. Viadukas yra valstybės saugomas objektas, pažymėtas informacine rodykle.

Apie 1,5 km į šiaurės vakarus įsikūrusi Kaišiadorių geležinkelio stotis. Šiame ruože yra kitas geležinkelio viadukas, kertantis judrią Gedimino gatvę jos pradžioje, pastatytas iš šiuolaikinių gelžbetonio konstrukcijų.

## Istorija

1858–1861 m. per dabartinius Kaišiadoris buvo tiesiama Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka – Lentvario–Virbalio geležinkelis. Viadukas pastatytas 1860 m., siekiant išsaugoti netrukdomą sausumos susisiekimą tarp Kaišiadorių dvaro gyvenvietės (Gudienos pusėje) ir parapijos centro Žiežmarių. Statinio kertiniame akmenyje užfiksuoti viaduko statybos metai. Viaduką pastatė Vyriausioji Rusijos geležinkelių bendrovė.

1992 m. įtrauktas į LR kultūros vertybių registrą.

## Konstrukcija

Transporto statinys kompaktinis, stačiakampio plano, susidedantis iš šiaurinio ir pietinio portalų su įvažiavimais. Jo ilgis 12,7 m, plotis 4,4 m, aukštis 5,9 m. Iš raudonų plytų mūro sudėtas cilindrinis skliautas, portalų sienos. Arkinėms sąramoms panaudoti tašyto granito blokai. Viadukas gana siauras, todėl pastatyti priešpriešinio eismo pirmenybės kelio ženklai. Šis technikos paminklas, kaip ir kiti panašūs to meto statiniai (viadukai, pralaidos), pasižymi ypač gerai atliktų statybos darbų kokybe. Nedideliame tuneliuke gerai skamba aidas.

Viaduko pamatai akmeniniai, sienos tinkuotos, perdanga – raudonų plytų arka. Viršuje yra plieniniai turėklai.

## Šaltiniai

## Nuorodos