open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Karalystė (biologija)

**Karalystė** biologijoje (*Regnum*) – biologinės klasifikacijos kategorija, žemesnė už domeną ir aukštesnė už pokaralystę ir skyrių.

## Įvadas
Ilgą laiką karalystė buvo aukščiausia klasifikacinė kategorija. Pirmasis šią sąvoką įvedė Karlas Linėjus gamtinę aplinką suskirstęs į tris karalystes: mineralus (*Mineralia*), augalus (*Vegetabilia*) ir gyvūnus (*Animalia*). Gyvieji organizmai buvo suskirstyti tik į augalus ir gyvūnus.

Vėliau skirstymas pasipildė bakterijomis, dar vėliau grybai buvo atskirti nuo augalų. Vėliausiai prokariotai suskirstyti į dvi atskiras karalystes, išskirtos archeobakterijos.

1969 m. R. H. Vitakeris (*R. H. Whittaker*) organizmus suskirstė į penkias karalystes. Į karalystes organizmai buvo suskirstyti atsižvelgiant į ląstelės tipą, jų struktūrą bei mitybinius poreikius. Vėliau organizmų skirstymas į karalystes šiek tiek keitėsi.

Pastaruoju metu dėl genetinių tyrimų sukurtas naujas skirstymas, kuriame aukščiausia klasifikacinė kategorija yra domenas.

## Klasifikacija
Gyvųjų organizmų domenų ir karalysčių klasifikacija iki šiol nėra galutinai nusistovėjusi ir dažnai keičiasi. Tomas Kavalje Smitas (*Thomas Cavalier-Smith*) su bendradarbiais 2015 m. pataisė gyvųjų organizmų domenų ir karalysčių klasifikaciją ir pastaruoju metu gyvieji organizmai išskiriami į 2 domenus, ir į 7 karalystes:

* **[[Gyvybė]]**
** **[[Eukariotai|Eukariotų]] (''Eukaryota'') domenas**
*** Gyvūnų (*Animalia*) karalystė
*** Grybų (*Fungi*) karalystė
*** Augalų (*Plantae*) karalystė - (gliaukofitai (*Glaucophyta*), raudondumbliai (*Rhodophyta*), žaliadumbliai, sausumos augalai (*Embryophytes*))
*** Chromistų (*Chromista*) karalystė - (*[[Alveolata]]*, *[[Cryptophyta]]*, *[[Stramenopiles]]* (rudadumbliai (*Phaeophyceae*), titnagdumbliai (*Bacillariophyceae*), *[[Haptophyta]]*, *[[Rhizaria]]*)
*** Pirmuonių (*Protozoa*) karalystė - (ameboidiniai (*Amoebozoa*), *[[Choanozoa]]*, ekskavatai (*Excavata*))
** **[[Prokariotai|Prokariotų]] (''Procaryota'') domenas**
*** Bakterijų (*Bacteria*) karalystė
*** Archėjų (*Archaea*) karalystė

## Organizmų karalysčių klasifikacijos istorija

## Taip pat skaityti
* Gyvybė
* Organizmas
* Virusas

## Galerija

Vaizdas:Animal_diversity_October_2007.jpg|Gyvūnų (*Animalia*) karalystė
Vaizdas:Fungi_collage.jpg|Grybų (*Fungi*) karalystė
Vaizdas:Diversity of plants (Streptophyta) version 2.png|Augalų (*Plantae*) karalystė
Vaizdas:Chromista_collage_2.jpg|Chromistų (*Chromista*) karalystė
Vaizdas:Protozoa_collage_2.jpg|Pirmuonių (*Protozoa*) karalystė
Vaizdas:E. coli Bacteria (7316101966).jpg|Bakterijų (*Bacteria*) karalystė
Vaizdas:Halobacteria.jpg|Archėjų (*Archaea*) karalystė


## Šaltiniai

## Nuorodos
* berkeley.edu / The Phylogeny of Life
* sciencedirect.com / Eukaryote kingdoms: Seven or nine? T.Cavalier-Smith / Volume 14, Issues 3–4, 1981, Pages 461-481
Pievinė varlė

**Pievinė varlė** (*Rana temporaria*) – beuodegių varliagyvių (*Anura*) būrio gyvūnas, priklausantis varlių (*Ranidae*) šeimai. Dar kitaip vadinama **rusvoji varlė**, **rudoji varlė**. Labai panaši į smailiasnukę varlę, nuo kurios skiriasi šiais požymiais: snukis bukas, užpakalinių kojų vidinis pado kauburėlis minkštas, žemas ir nedidelis, 2,5–6 kartus trumpesnis už I (mažąjį) pirštą. Be to, pievinė varlė yra stambesnė už smailiasnukę ir užauga iki 8–9 cm. Patelės didesnės už patinėlius. Rūšiai būdingas polimorfizmas – skiriasi kūno pigmentacija ir raštas. Nugara gelsvai pilka, rusva, tamsiai ruda su tamsesnėmis dėmėmis. Išilgai nugaros kartais eina neryški šviesi juostelė, kuri nesiekia galvos. 

Pievinė varlė – gausiausia varlių rūšis Lietuvoje. Aptinkama įvairiuose biotopuose: dirbamuose laukuose, pievose, sausose ir drėgnose vietose, miškuose, soduose ir prie sodybų. Veisimuisi pasirenka nedidelius, negilius vandens telkinius, laikinas vandeningas lomas, kūdras, tvenkinius, griovius ir ežerus. Neršia beveik visuose stovinčiuose vandenyse. Žiemoja sausumoje, veisiasi vandenyje. Aktyvi prietemoje bei naktį, o lietingu oru ir dieną.

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos vietinių varliagyvių sąrašas

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga (varliagyviai) 
* Lietuvos gamtos fondas: varliagyviai (glis.lt)
* Pievinė varlė per naturephoto-cz.com (nuotraukų galerija)
Varlės

**Varlės** (*Ranidae*) – beuodegių varliagyvių (*Anura*) šeima. Gyvūnų oda lygi arba nežymiai rauplėta. Akys su horizontaliu vyzdžiu, turi judamus vokus. Patinų galvos šonuose yra balso maišai (rezonatoriai), kurie kvarkiant išsipučia. Viršutinis žandikaulis su kūgio formos dantimis, apatinis be dantų. Liežuvio galas giliai iškirptas, liežuvis išmetamas.

Gyvena visuose žemynuose, išskyrus arktines sritis, Australiją ir Pietų Amerikos pietinę dalį.

Veisimuisi pasirenka gerai įšildomas vandens telkinio vietas, kur gumulais išneršia kiaušinėlius. Liaudyje tie gumulai vadinami **kurkulais**. 

Žiemoja vandens telkiniuose ar sausumoje. Tam dažniausiai pasirenka duobes, lapų krūvas, graužikų urvus, užsikasa į gruntą.

Lietuvoje savaime paplitę varlių šeimos penkios rūšys, priskiriamos *[[Tikrosios varlės|Rana]]* ir *[[Pelophylax]]* gentims:

* Didžioji kūdrinė varlė (*Pelophylax kl. esculentus*)
* Mažoji kūdrinė varlė (*Pelophylax lessonae*)
* Ežerinė varlė (*Pelophylax ridibundus*)
* Pievinė varlė (*Rana temporaria*)
* Smailiasnukė varlė (*Rana arvalis*)

## Sistematika
Pasaulyje yra apie 500 rūšių, priklausančių apie 61 genčiai, nors dėl genčių kiekio nėra vieningos nuomonės: 
# *[[Afrana]]* 
# *[[Amietia]]*
# *[[Amnirana]]*
# Kaskadininkės (*Amolops*) 
# Tvirtasnukės varlės (*Anhydrophryne*) 
# Čiulbuonės (*Arthroleptella*) 
# *[[Arthroleptides]]* 
# *[[Aubria]]* 	 
# Dvijuostės varlės (*Batrachylodes*) 
# Varlės mažylės (*Cacosternum*) 
# Raguotosios varlės (*Ceratobatrachus*) 
# *[[Chaparana]]* 
# Galijotai (*Conraua*) 
# Įvairaidantės varlės (*Dimorphognathus*) 
# *[[Discodeles]]* 
# *[[Ericabatrachus]]* 
# *[[Euphlyctis]]* 
# *[[Fejervarya]]* 
# *[[Hildebrandtia]]* 
# *[[Hoplobatrachus]]* 
# *[[Huia]]* 
# *[[Indirana]]* 
# *[[Ingerana]]* 
# *[[Lankanectes]]* 
# *[[Lanzarana]]* 
# *[[Lithobates]]* 
# *[[Limnonectes]]* 
# *[[Meristogenys]]* 
# *[[Micrixalus]]* 
# *[[Microbatrachella]]* 
# *[[Minervarya]]* 
# Šalmagalvės *[[Nannophrys]]* 
# *[[Nanorana]]* 
# *[[Natalobatrachus]]* 
# *[[Nothophryne]]* 
# Pietų Indijos varlės (*Nyctibatrachus*) 
# Plaukikės (*Occidozyga*) 
# *[[Paa]]* 
# Geltonpėdės varlės (*Palmatorappia*) 
# *[[Pelophylax]]* 
# Akmenmėgės varlės (*Petropedetes*) 
# Balavarlės (*Phrynobatrachus*) 
# Dvidantės varlės (*Phrynodon*) 
# Salavarlės (*Platymantis*) 
# *[[Pseudoamolops]]* 
# *[[Poyntonia]]* 
# *[[Pterorana]]* 
# *[[Ptychadena]]* 
# *[[Pyxicephalus]]* 
# Tikrosios varlės (*Rana*)
# *[[Sphaerotheca]]* 
# Krantinukės (*Staurois*) 
# *[[Strongylopus]]* 
# *[[Tomopterna]]* 
# *[[Wurana]]* 

## Taip pat skaitykite
* Lietuvos vietinių varliagyvių sąrašas

## Nuorodos
* Ranidae. Trues frogs Pasaulio *Ranidae* šeimos varlių sąrašas
* Lietuvos raudonoji knyga (varliagyviai) 
* Lietuvos gamtos fondas: varliagyviai (glis.lt)
* Dėmesio vairuotojai: Lietuvos keliuose jau šokuoja varlės (grynas.delfi.lt)
Akis

: *Šis straipsnis apie įvairių gyvūnų akis. Apie žmogaus akį skaitykite šį straipsnį – [[Žmogaus akis]].*
   
**Akis** – gyvūnų jutimo organas. Akis reaguoja į fizinį dirginimą, kurį sukelia tam tikro diapazono elektromagnetinės bangos. 

## Rūšys ir funkcijos
Pačias primityviausias akis turi kai kurios jūrinės apvaliosios kirmėlės. Plėšriosios daugiašerės žieduotosios kirmėlės jau turi gerai išsivysčiusias sudėtingas, gebančias akomoduoti akis. Vėžiagyvių akys dviejų tipų: paprastos ir sudėtinės (facetinės). 

Facetinė akis susideda iš daugybės vienodos sandaros smulkių šešiakampių atskirų akelių – omatidijų, kurių kiekviena mato tik dalį daikto. Todėl toks matymas vadinamas mozaikiniu. Tokias pat akis turi vabzdžiai (pav.). Paprastos akelės yra smulkių apskritų kaip sagutės gumburėlių pavidalo, dažnai kitokios spalvos, negu fonas. Tokių akelių būna 1-3. Vorų paprastos akelės yra galvakrūtinės priekinėje dalyje. Jų būna nuo 2 iki 12,  ir išsidėsčiusios 2-3 eilėmis. Geriausias regėjimas būdingas šokliavoriams. Dvigeldžiai moliuskai tikrųjų akių neturi, bet kai kuriems būdingos antrinės kilmės paprastos akelės, išsidėsčiusios mantijos pakraščiuose.

## Stuburinių akys
Daugelio stuburinių akys projektuoja vaizdą į šviesai jautrų sluoksnį, vadinamą tinklaine. Iš ten nerviniu impulsu vaizdas perduodamas per regėjimo nervą į smegenis. Dabar gyvenantys stuburiniai turi tik dvi išsivysčiusias akis, tačiau kai kuriose rūšyse aptinkama labai redukuotų trečiosios (pakaušyje buvusios) akies liekanų. Ši akis, nors jau redukuota ir padengta skaidrių žvynų sluoksniu, vis dar palyginus lengvai atpažįstama tuataroje. Tuataros trečioji akis turi rageną, lęšiuką, rainelę ir nervais sujungta su smegenimis. Kai kurių kitų driežų, reptilijų ir žuvų viršugalvyje vis dar aptinkama šviesai jautri dėmė. Tikėtina, jog gilioje praeityje būta tris gerai išvystytas akis turėjusių stuburinių.

Žuvų akys gerai išsivysčiusios, todėl jos mato daiktų formą ir spalvą. Kitų stuburinių akys pateiktos lentelėje.
 

## Nuorodos
Nuodingieji augalai

**Nuodingieji augalai** – grupė augalų, savyje kaupiančių didesnius ar mažesnius kiekius specifinių medžiagų, kurios patekusios į organizmą sutrikdo vieno ar kito organo funkcijas. Augaluose šios medžiagos susikaupia kaip medžiagų apykaitos produktai vykstant įvairiems fiziologiniams – biocheminiams procesams. Veikliosios, arba nuodingosios medžiagos skirstomos į daugelį grupių. Pagrindinės yra:
* Alkaloidai
* Gliukozidai
* Saponinai
* Eteriniai aliejai

Tų pačių medžiagų tam tikros dozės gali turėti gana skirtingą poveikį. Vienu atveju jos gali būti kaip nuodas, kitu – kaip svarbus vaistas. Be to, nuodingųjų medžiagų susikaupimo dinamika priklauso nuo ekologinių, meteorologinių sąlygų, nuo augalo išsivystymo fazės. Nustatyta, kad ta pati augalų rūšis, auganti vienose sąlygose, sukaupia daugiau veikliųjų medžiagų, kitose – žymiai mažiau. Dėl šios priežasties augalų toksiškumas taip pat yra nevienodas. Be to, labai nevienodai toksiškų medžiagų susikaupia vienų augalų pumpurų mezgimo, kituose žydėjimo, trečiuose – vaisių nokimo metu. Džiūstant augalui kai kurios nuodingos medžiagos tampa neveiklios. Į šieną patekęs vėdrynas iš pradžių yra toksiškas, bet šienui džiūstant pasidaro nebekenskmingas gyvuliams.

Įvairūs gyvūnai gana nevienodai reaguoja į nuodingų augalų poveikį. Ožkos ir triušiai kartais suėda gana didelius nuodingųjų augalų kiekius, bet neapsinuodija. Varlės yra jautrios širdies grupės gliukozidams, tuo tarpu rupūžės į juos visai nereaguoja. Rupūžių odoje liaukos išskiria sekretines medžiagas, kurios nukenksmina nuodus ir šie tampa nebepavojingi. Žmonės į nuodus taip pat reaguoja nevienodai. Vieniems užtenka paliesti kokį augalą (pvz., rūta) ir suserga odos uždegimais. Tačiau kai nuolat gaunamos nedidelės nuodingųjų medžiagų dozės, organizmas pasidaro šioms medžiagoms nejautrus. Štai nikotinas yra stiprus nuodas, bet nedideli ir pastoviai gaunami jo kiekiai ūmaus apsinuodijimo nesukelia.

Nuodingieji augalai svarbūs ir kaip žaliava farmacijos pramonei. Iš kai kurių gaminami gydomieji preparatai (vaistai).
Erškėtis

**Erškėtis ** (*Rosa*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos augalų gentis. Įvairios tautos *Rosa* vardu vadindavo ne tik erškėtį, bet ir daugelį kitų ryškiažiedžių augalų. Genčiai priklauso 0,3-2,5 m aukščio krūmai, kurių stiebai dažniausiai dygliuoti, lapai neporiškai plunksniški. Žiedai ryškūs, susitelkę galinėse bei pažastinėse skėtiškose kekėse. Vaisiai maži riešutėliai, apgaubti mėsinga ryškiaspalve mase.

## Rūšys
Gentyje yra apie 350 rūšių, iš kurių didesnė dalis paplitusių Šiaurės pusrutulio vidutinio klimato zonoje. Tropinėse ir subtropinėse srityse erškėčiai auga kalnuose, pietų pusrutulyje laisvai jie neauga. Lietuvoje natūraliai auga 9 erškėčių rūšys, bet darželiuose auginama introdukuotų rūšių, kurios atsparios šalčiams ir gerai peržiemoja.

* Paprastasis erškėtis (*Rosa canina*)
* Grūdėtasis erškėtis (*Rosa rubiginosa*)
* Švelnialapis erškėtis (*Rosa mollis*)
* Miškinis erškėtis (*Rosa majalis*)
* Raukšlėtalapis erškėtis (*Rosa rugosa*)
* Tankiadyglis erškėtis (*Rosa spinosissima*)
* Raudonlapis erškėtis (*Rosa rubrifolia*)
* Geltonasis erškėtis (*Rosa foetida*)
* Prancūzinis erškėtis (*Rosa gallica*)

* Kietalapis erškėtis (*Rosa caesia*)

## Pritaikymas
Erškėčiai plačiai kultivuojami. Nuo seno mėgstamiausi ir dažniausiai auginami dekoratyviniai augalai yra iš laukinio erškėčio išvestos kultūrinės veislės – rožės. Laukinės rūšys taip pat sodinamos gyvatvorėse, iš erškėčių vainiklapių gaminamas eterinis aliejus, iš žievės gaunami raugai ir dažai. Kulinarijoje iš erškėčių vaisių verdama uogienė, susmulkintų šviežių uogų galima įberti į kompotus, džemus ar kisielius.
Trapusis gluodenas

**Trapusis gluodenas** (*Anguis fragilis*) – žvynaroplių (*Squamata*) būrio roplys, priklausantis gluodenų (*Anguidae*) šeimai. Pagal išvaizdą primena gyvatę, todėl Lietuvoje dar vadinamas **geležine gyvate**, **varine gyvate**. Retesnis senovinis lietuviškas pavadinimas – žibulis.

Kūnas 35-45 cm ilgio, panašus į gyvatę, bet nuo jos skiriasi šiais požymiais: akių vokai judantys, uodega ilga ir lengvai nulūžta, galūnės išnykusios, odą keičia lopais, o ne neriasi kaip gyvatės. Liežuvis dvišakas. Kūno viršus padengtas lygiais, vienas kito neperdengiančiais apvaliais žvynais, sidabriškai pilkas, augant pasidaro juosvai rusvas ar pilkas, bronzinio atspalvio, pilvas ir šonai šviesesnės spalvos. Patelėms išilgai nugaros eina dvi ištisinės juodos juostelės, patinams – tamsiai rudų dėmėlių eilės. Galva neryški. Gluodenai (dažniausiai patinėliai), kurie gyvena vandens pakrantėse ar salose, ant kūno turi melsvas dėmes. Dėmės atsiranda ne iškart, o apie 3 gyvenimo metus. Nenuodingas. Svoris iki 1 kg. Tai vieni ilgiausiai gyvenančių driežų. Gluodeno gyvenimo trukmė iki 9-12 metų.

Paplitęs visoje Europoje, taip pat Šiaurės Afrikoje. Gluodenas gyvena spygliuočių ir lapuočių miškuose, miško aikštelėse, kirtavietėse, paprastai pasislėpęs po lapais ar šakomis. Kartais randamas soduose, krūmais apaugusių upių ir upelių slėniuose. Žiemoja graužikų urvuose, plyšiuose po medžių kelmais. Minta šliužais, kirmėlėmis.

Rūšis saugoma Berno konvencijos dėl Europos laukinės gamtos ir gamtinės aplinkos apsaugos (III apsaugos kategorija).

## Nuorodos
Ar žinai? portalo straipsnis apie gluodeną
Stasys Krasauskas

**Stasys Krasauskas** (1929 m. birželio 1 d. Kaune – 1977 m. vasario 10 d. Maskvoje) – Lietuvos dailininkas, grafikas.

1958 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą (grafiką), 1961-1977 m. jame dėstė (nuo 1969 m. docentas).

Nuo 1959 m. dalyvavo dailės parodose. Už E. Mieželaičio knygos „Žmogus” ir J. Marcinkevičiaus poemos „Kraujas ir pelenai” iliustracijas 1965 m. gavo LTSR Respublikinę premiją. Knyga „Žmogus” buvo apdovanota Tarptautinėje knygų parodoje Leipcige (Vokietija) bronzos medaliu. Surengė  apie 30 individualių parodų: Vilniuje (1964, 1970, 1979 ir 1984), Maskvoje (1962 ir 1973), Taline (1964), Rygoje (1972), Berlyne (1974), Bombėjuje (1976), Čikagoje (1979) ir kt.

S. Krasauskas sukūrė daug iliustracijų knygoms. Dailininko kūriniai pasižymi metaforiškumu, simbolika, asociatyviais įvaizdžiais, linijų ritmingumu.

Jaunystėje buvo žinomas plaukikas ir vandensvydininkas, Lietuvos vandensvydžio rinktinės kapitonas, Respublikos čempionas.

## Išnašos


## Nuorodos
* Rokas Subačius. Dramatiškos biografijos: kovotojai, kūrėjai, karjeristai, kolaborantai… – Vilnius: Mintis, 2019, 460 p. : iliustr. ISBN 978-5-417-01111-5
Žvynaropliai

**Žvynaropliai** (*Squamata*) – roplių (*Reptilia*) būrys. Kūnas apaugęs raginiais žvynais ar skydeliais ir tuo skiriasi nuo vėžlių (*Testudines*). Žvynaropliai turi ryškų kaklą ir ilgą uodegą.

Istoriškai, žvynaropliai buvo skirstomi į tris pobūrius: Driežus (*Lacertilia*), Gyvates (*Serpentes*) ir Amfisbenas (*Amphisbaenia*). Šiuo metu tokios klasifikacijos atsisakyta, tačiau naujo vieningai pripažįstamo skirstymo nėra. Žvynaropliai yra vis dar tiriamas būrys su neaiškiais gyvūnų tarpusavio giminystės ryšiais, skirtingi tyrimai duoda skirtingus rezultatus, todėl egzistuoja keli skirtingi siūlomi būdai juos klasifikuoti.

## Lietuvos žvynaropliai
Lietuvoje gyvena 6 rūšys, priklausančios keturioms šeimos:
* Gluodenų (*Anguidae*)
* Tikrieji driežai (*Lacertidae*)
* Žaltinių (*Colubridae*)
* Angių (*Viperidae*)
Grafika

**Grafika** ( – „rašau, piešiu“) – vaizduojamosios dailės šaka, kurios meninio vaizdo pagrindą sudaro piešinys. Svarbiausios meninio vaizdo kūrimo priemonės yra kontūrinė linija, juodų ir baltų dėmių deriniai, štrichas ir medžiaga (dažniausiai baltas ar spalvotas popierius), kurioje piešiama ar spausdinama.

Pagrindinė spalva – juoda, kitos spalvos mažiau vartojamos. Piešinys kuriamas pieštuku, plunksna, anglimi, sangvinu ant popieriaus, arba jo atvirkščias vaizdas raižomas kaltu, raižikliu, peiliu, graviravimo adata (kai kada ir ėsdinamas chemikalais) medinėse, metalinėse, akmeninėse plokštėse (klišėse) iš kurių spausdinami lakštai. Grafikos kūriniai dažnai būna didelio tiražo, todėl labiau nei kitos dailės šakos atspindi aktualijas, vartojama masinei propagandai, agitacijai. Jos kūrinių serijos ir ciklai sudaro galimybę nuosekliai atkurti kurios nors temos visumą.

## Rūšys
Pagal paskirtį grafika skirstoma į:
* lakštinę grafiką (atskiri lakštai-estampai arba jų serijos, ciklai),
* knygų grafiką (knygų ir periodinių leidinių iliustracijos, viršeliai, vinjetės, tituliniai lapai, atsklandos, užsklandos, dizainas, karikatūros, inicialai),
* taikomąją grafiką (pašto ženklai, etiketės, diplomai, garbės raštai, meninis šriftas).

Savitą taikomosios grafikos rūšį sudaro *pramoninė grafika* (gaminių firminiai ženklai, etiketės; įpakavimo puošyba). Būdingi grafikos žanrai yra ekslibris, karikatūra, plakatas.

## Kompiuterinė grafika
Pumpuras

**Pumpuras** – augalo organas, iš kurio išauga ūglis – t. y. stiebas su augančiais ant jo lapais.

Ūglio viršūnėje esantis pumpuras vadinamas **viršūniniu**, o lapų pažastyse – **pažastiniais** pumpurais (1 pav.). Pumpurai, kurie susidaro tarpubambliuose, lapuose ir šaknyse, vadinami **pridėtiniais**.

Pažastinių pumpurų išsidėstymas ant stiebo yra dvejopas:
* **pražanginis** – pumpurai ant šakelių bambliuose auga pavieniui (tuopa, obelis, vyšnia, beržas, ieva, lazdynas);
* **priešinis** – pumpurai ant šakelių yra po du, vienas prieš kitą (alyva, šeivamedis, jazminas, sausmedis).

Kiekvieną pumpurą iš paviršiaus dengia kieti odiški žvyneliai, kurie saugo nuo nepalankių poveikių. Pumpuro centre yra užuomazginis stiebelis, ant jo – mažyčiai užmuomazginiai lapai, o jų pažastyse – užmuomazginiai pumpurai. Pats pumpuro galiukas vadinamas augimo kūgeliu, kuris susideda iš gaminamojo audinio. Dalijantis ir augant augimo kūgelio ląstelėms, ūglis auga.

Pagal tai, kas iš pumpuro išaugs, jie skirstomi į dvi grupes:
* **vegetatyviniai pumpurai** – viduje aplink užmuomazginį ūglį išsidėstę tik užmuomazginiai lapai. Iš jų išsivysto lapai (2 pav.).

* **generatyviniai pumpurai** – jų viduje matomi žiedpumpuriai, be to, jie stambesni už vegetatyvinius ir apvalūs. Iš jų išsivysto žiediniai ūgliai su žiedpumpuriais (3 pav.).

Pagal pumpurų išsidėstymą ant ūglių, jų formą, dydį ir spalvą, plaukuotumą ir kitus požymius galima nustatyti, kokio medžio ar krūmo jie yra:
* alksnio pumpurai auga ant tam tikrų kojelių;
* tuopos pumpurai lipnūs, sakingi, smailūs ir turintys savotiškai malonų kvapą;
* gluosnio pumpurus dengia tik vienas žvynelis, primenantis gaubtą;
* šunobelės pumpuras visiškai be žvynelių;
* šermukšnio pumpurai pailgi, stambūs ir apaugę pūkeliais;
* ievų ir serbentų pumpurai maloniai kvepia;
* šeivamedžio – išskiria nemalonų kvapą.

## Šaltiniai
Rumunijos transportas

**Rumunijos transportas** – keleivių ir krovinių pervežimams skirtos infrastruktūros ir transporto priemonių visuma Rumunijoje.

Visa Rumunijos transporto infrastruktūra priklauso valstybei ir yra prižiūrima valstybinių įmonių. Miestuose visuotinio susisiekimo priemonė yra autobusai, troleibusai ir tramvajai, o Bukareštas turi ir metro.

## Geležinkeliai
*Visų geležinkelių ilgis:* 22 298 km
*Elektrifikuoti:* 8585 km
*Vėžės plotis:* 1 435 mm

### Istorija
Pirmasis geležinkelis šalyje buvo pastatytas 1869 m. Nuo to laiko Rumunijos geležinkelių tinklas nuolat plėtėsi ir šiuo metu yra 4 pagal tinklo tankį Europoje, su 22 298 km ilgio geležinkelio linijomis. Iš jų 8 585 km yra elektrifikuotos.

### Susisiekimas geležinkeliais su kaimyninėmis valstybėmis
* Bulgarija – taip
* Vengrija – taip
* Serbija – taip
* Moldova – taip (bėgių pločio keitimasis į 1520 mm)
* Ukraina – taip (bėgių pločio keitimasis į 1520 mm)

## Keliai
2012 m. duomenimis, Rumunijoje yra 84 185 km sausumos kelių, iš kurių 49 873 km asfaltuoti, 34 312 – neasfaltuoti.

2019 m. nacionalinio statistikos instituto pranešime teigiama, kad šalyje yra 86 391 km kelių.

### Transporto priemonių skaičius
Rumunijos statistikos duomenimis, 2019 m. šalies keliuose buvo 8 900 000 transporto priemonių. Skaičiuojama, kad 2021 m. šis skaičius siekė 10 milijonų. 

### Taip pat skaitykite
* Transfăgărăşan kelias.

## Oro transportas
Šalyje yra 61 oro uostas (2006 m.). Iš jų 25 yra su asfaltuotais pakilimo takais. Taip pat šalyje yra vienas sraigtasparnių oro uostas.

2019 m. šalies oro uostai aptarnavo 23 milijonus keleivių.

Rumunija turi dvi pagrindines aviakompanijas, tai „TAROM“, įkurta 1920 m., priklausanti valstybei, ir privati aviakompanija „LAR“, įsteigta 1990 metais. Tarptautiniai aerouostai yra Bukarešte, Konstancoje, Timišoaroje ir Arade.

## Jūrų transportas
Svarbiausi Rumunijos uostai yra Konstanca prie Juodosios jūros bei Galacis ir Breila, kaimyniniai miestai ant Dunojaus žemupio krantų. Džurdžu, vamzdynais sujungtas su naftos gavybos regionais, taip pat yra svarbus upių uostas. 1984 m. atidarytas Dunojaus – Juodosios jūros kanalas, jungiantis Konstancą ir Dunojaus upės uostą Černavodę.

## Šaltiniai
Rumunijos žiniasklaida

Po antrojo pasaulinio karo, komunistų valdymo metais Rumunijos spauda ir žiniasklaida buvo visuomenės valdymo ir kontrolės priemonė. Tačiau 1991 metais priimta demokratinė Konstitucija suteikė laisvę žiniasklaidai.

Rumunijos žiniasklaida yra daugiau regioninės nei valstybinės orientacijos. Laikraščiai ir periodinė spauda yra leidžiama visuose šalies administraciniuose rajonuose. Daugelis jų yra leidžiami Rumunijos etninių mažumų kalbomis, įskaitant vengrų, vokiečių bei serbų - kroatų kalbomis.

Įvairių laikraščių skaičius ypatingai išaugo pastaraisiais metais – 2000 m. jų buvo 145. Didžiausią tiražą turintis laikraštis yra „Evenimentul Zilei“ (*Dienos įvykis*), leidžiamas Bukarešte. Kiti svarbus dienraščiai yra „Adevărul“ (*Tiesa*) ir „România Liberă“ (*Laisvoji Rumunija*), abu taip pat leidžiami Bukarešte. Be to leidžiama daug periodinių leidinių.
Lėliukė

**Lėliukė** – vabzdžių pilno vystymosi (metamorfozė) viena iš stadijų, esanti tarp lervos (vikšro) ir suaugėlio (imago). Šioje stadijoje vyksta lervinio organizmo persitvarkymas ir suaugusio sparnuoto vabzdžio susiformavimas. Paprastai lėliukės nesimaitina ir būna nejudrios. Pagal išorinę išvaizdą lėliukės skirstomos į dvi grupes:
* **Laisvoji lėliukė** (). Jos kūno paviršiuje aiškiai matyti visos būsimo suaugėlio galūnės ir kiti organai. Gležnas lėliukės kūnelis aptrauktas plonyte plėvele, dengiančia atskirai kojas, antenas, sparnus. Laisvosios lėliukės paprastai būna pasislėpusios arba žemėje, arba kitose vietose. Iš pradžių jų spalva būna šviesiai gelsva, o vystymosi pabaigoje patamsėja ir pasidaro labai panašios į suaugėlius. Laisvoji lėliukė būdinga vabalams, tinklasparniams, apsiuvoms, blusoms, plėviasparniams.

Savotiška yra musių laisvosios lėliukės forma, kuri vadinama puparijumi (*pupa coarcata*). Skirtingai nei laisvoji lėliukė, puparijus būna apdengtas sukietėjusia lervos išnara ir primena statinaitę. Po paskutiniojo išsinėrimo musės lerva neišlenda iš išnaros, bet čia virsta lėliuke. Paskui ta išnara džiūdama susitraukia ir sukietėja.
* **Dengtoji lėliukė** (). Ji padengta storu chitininiu apvalkalu, po kuriuo paslėpti paviršiniai kūno organai. Tačiau per šį apvalkalą galima įžiūrėti būsimo vabzdžio galvą su facetinių akių išgaubimais, krūtinės ir pilvelio segmentus, kojų ir sparnų kontūrus. Jaunos dengtosios lėliukės būna šviesios, o senesnės patamsėja ir pasidaro rudos arba juosvos, kartais turi spindinčių dėmių. Tokios lėliukės randamos ir žemėje, ir prisitvirtinusios prie įvairių daiktų. Kai kurių drugių lėliukės žiemoja. Dengtosios lėliukės būdingos drugiams, ilgaūsiams dvisparniams ir kai kuriems vabalams (pvz., boružėms). Drugių lėliukių pilvelio galas užsibaigia spyglio ar kablio pavidalo išauga – **kremasteriu**, kuris būna dvišakas, nusmailėjęs, bukas ir kitokios formos. Kremasteris svarbus kai kurių drugių rūšių apibūdinimui lėliukės fazėje. Be to, juo drugių lėliukės prisitvirtina prie augalų. Vienu atveju lėliukė prie augalo prisitvirtina kremasteriaus galine dalimi, kitu atveju – lėliukė prisitvirtina prie augalo kremasteriu ir plonu siūlu, einančiu per jos kūno vidurį. Išsiritant drugiui visų pirma lėliukė priekinėje dalyje nugarinėje pusėje plyšta išilgai ir iš jos išropoja gležnais mažais sparnais drugys. Sparnus sustandina ir ištiesina jo gyslelėmis atitekėjusi hemolimfa, kuri po to vėl grąžinama į kūną. Maždaug po 2-3 val. drugys pradeda skraidyti. Patinėliai ritasi keliomis dienomis anksčiau nei patelės.

Kai kurių vabzdžių laisvosios ar dengtosios lėliukės glūdi pasislėpusios specialiuose apvalkaluose, vadinamuose kokonais.
Lerva

**Lerva** – viena iš vabzdžių nepilnos ir pilnos metamorfozės (vystymosi) stadijų, esanti tarp kiaušinėlio ir suaugėlio stadijos (nepilnos metamorfozės atveju) arba tarp kiaušinėlio ir lėliukės (pilnos metamorfozės atveju).

Nepilnos metamorfozės lervos savo išvaizda ir gyvenimo būdu panašios į suaugėlius, tiktai jos yra mažesnės ir neturi išsivysčiusių sparnų. Jos keletą kartų neriasi ir tampa suaugėliu. Išsinėrimų skaičius gana nevienodas: paprastojo grambuolio būna 2, lašalų iki 45, bet dažniausiai lervos neriasi 4-5 kartus. Laikotarpis tarp dviejų išsinėrimų vadinamas *lervos stadija*, o neretai dar ir *ūgiu*.

Lašalų lervos gyvena vandenyje ir kvėpuoja trachėjinėmis žiaunomis. Žirgelių lervos taip pat gyvena vandenyje, bet yra labai plėšrios. Jos iš dalies panašios į suaugėlius, turi gerai išsivysčiusias vaikščiojamąsias kojas, didelę apatinę lūpą, kuri virtusi grobio gaudymo organu. Skydamarių lervinė stadija vadinama nimfa, jos metu vyksta esminiai lervos kūno persitvarkymai. Nimfos būna po skydu, arba specialiuose kokonuose. Iš nimfos išsivysto sparnuotas patinas. Blakių lervos turi dvokiančias liaukas, kurių angelės atsiveria pilvelio 4-6 segmentuose. Todėl jos išskiria nemalonų kvapą.

Vabzdžių, turinčių pilną metamorfozę, lervos gana įvairios. Vabalų lervos turi gerai išsivysčiusią aiškiai matomą galvą ir būna su krūtinės kojomis arba be jų. Apsiuvų lervos gyvena vandenyje savotiškuose jų pačių iš augalų dalelių, akmenukų, tuščių sraigių kriauklelių pagamintuose „nameliuose". Dalis lervų negamina tokių namelių ir slapstosi dugne. Drugių lervos yra kirmėliškos išvaizdos ir vadinamos vikšrais. Plėviasparnių lervos bekojės, o augalėdės rūšys yra su krūtinės ir pilvelio kojomis. Dvisparnių lervos dažniausiai su maža, bet nematoma galva, tiktai uodų ji gerai matoma. Kai kurios lervos kenkia augalams, gyvena gyvų augalų audiniuose, kitos dvisparnių lervos gyvena puvėsiuose, srutose, mėšle, vandenyje. Yra ir plėšrių lervų, ir parazitinių, gyvenančių kitų gyvūnų kūne.

Kai kurių stuburinių gyvūnų lerviškos išvaizdos stadija turi kitus pavadinimus: varliagyvių – buožgalvis, vėžiagyvių – nauplijus.

## Žodžio kilmė

1768 m. Karlas Linėjus lervomis pavadino nesubrendusias vabzdžių formas, kurios tarsi užslepia, maskuoja suaugusių vabzdžių formas ( – kaukė; dvasia).
Čingischanas

**Čingischanas** (iš pradžių vadintas **Temudžinu**, *Temüjin Borjigin*; g. apie 1155 m. – 1227 m. rugpjūčio 18 d.) – mongolų chanas, suvienijęs mongolų gentis ir užkariavęs dideles Vidurinės Azijos ir šiaurės Kinijos teritorijas.

## Valdymas

Čingischanas suvienijo mongolų gentis ir užkariavo Kiniją, Vidurio Aziją, Persiją, Mongoliją.

Jo anūkas Chubilajus (*Chu Bi Laj*) įkūrė Kinijos Juanų dinastiją. Tamerlanas laikė save Čingischano palikuoniu, tačiau nepagrįstai.

Čingischanas bei jo paveldėtojai Mongolijos imperiją išplėtė nuo Kinijos iki Vengrijos, imperijos teritorija buvo keturis kartus didesnė nei Aleksandro Makedoniečio užkariautos teritorijos.

## Nuorodos
Vabzdžio kiaušinėlis

**Kiaušinėlis** – pirmoji vabzdžių vystymosi stadija. Paprastai vabzdžiai deda apvaisintus kiaušinėlius, tačiau amarai išsivysto iš neapvaisintų kiaušinėlių (partenogenezė). Kol iš padėto kiaušinėlio išsivysto suaugėlis, praeina keletą pasikeitimų. Iš kiaušinėlio išsivysto lerva. Vabalų kiaušinėliai ovaliniai, su plonu lygiu lukštu. Grambuolių ir kinivarpų kiaušinėliai permatomi, baltos ar gelsvos spalvos, juos deda dirvoje ir augalų audiniuose. Lapgraužių kiaušinėliai ryškiai geltoni, žali ar pilki, juos padeda augalų paviršiuje.
Drugiai kiaušinėlius deda ant tų augalų, kurių lapais vėliau maitinasi vikšrai. Kai kurios rūšys kiaušinėlius deda ant medžių žievės, tvorų ir kitų substratų, o išsiritę vikšrai patys susiranda mitybinius augalus. Drugių kiaušinėliai dažniausiai pailgi ar plokšti, žalsvos spalvos, kuri dažniausiai patamsėja prieš išsiritant vikšrui. Drugių kiaušinių lukštas plonas, su įvairiais įdubimais ir sudarytas iš baltyminių medžiagų. Išsiritęs vikšras pirmiausia suėda tą lukštą, o tik po to pradeda maitintis įprastiniu maistu.
Socialinė struktūra

Nėra vieno bendrai priimto **socialinės struktūros** (taip pat kartais vadinamos *socialine sistema*) apibrėžimo, o pastangos pateikti tikslų apibūdinimą dažniausiai nėra sėkmingos. Pagal socialinio veiksmo paradigmą, socialinė struktūra tai susijusių socialinių pozicijų ir vaidmenų sistema. Atskiri individai, asmenys siekia šias pozicijas užimti ir atlikti tam tikrus vaidmenis. Pagal kitą apibrėžimą socialinė struktūra yra socialinių santykių tarp individų grupėse ir tarp grupių ar žmonių kategorijų visuomenėje sistema. 

Socialinės struktūros sąvokos esmė yra tie socialiniai ryšiai, be kurių visuomenės egzistavimas tokia forma būtų neįmanomas. Socialinės struktūros idėja remiasi prielaida, kad visuomenė yra sugrupuota į tam tikras struktūras, kurios turi skirtingas funkcijas, prasmes ir paskirtis.

Socialinė struktūra egzistuoja kaip santykinai pastovus dydis. Tokiomis socialinėmis struktūromis vadiname šeimą, religiją, ekonomiką ir klases. Tai susiję su socialinės stratifikacijos idėja, t. y. teorijomis, kad visuomenė yra padalinta į skirtingas stratas (sluoksnius), priklausomai nuo tokių socialinių skirčių kaip rasė, klasė ir lytis.

## Šaltiniai
Klasė

Žodis **klasė** reiškia:
* klasė – lavinimo įstaigos organizacinis vienetas.
* klasė – socialinė klasės sociologijoje ir politologijoje;
* klasė – taksonominis rangas biologijoje;
* klasė – objektinio programavimo sąvoka;
* klasė – aibių klasė matematikoje;
* klasė – veikėjo specializacija vaidmenų žaidimuose;
Tipas

**Tipas** () – gyvūnų mokslinės klasifikacijos kategorija, apimanti giminingas klases. Tipas yra skyriui augalų sistematikoje analogiška kategorija, aukštesnė už klasę. Kai kurie tipai dar skirstomi į potipius. Sąvoką 1825 m. pradėjo vartoti prancūzas A. Blenvilis.

## Gyvūnų tipai
* Apvaliosios kirmėlės (*Nemathelminthes*)
* Chordiniai (*Chordata*)
* Dygiaodžiai (*Echinodermata*)
* Duobagyviai (*Coelenterata*)
* Moliuskai (*Mollusca*)
* Verpetės (*Rotatoria* arba *Rotifera*)
* Lėtūnai (*Tardigrada*)
* Nariuotakojai (*Arthropoda*)
* Nepilnachordžiai (*Hemichordata*)
* Pintys (*Spongia*)
* Plokščiagyviai (*Placozoa*)
* Plokščiosios kirmėlės (*Platyhelminthes*)
* Šukuočiai (*Ctenophora*)
* Žieduotosios kirmėlės (*Annelida*)

## Pirmuonių tipai
* Ameboidiniai
* Blakstienotieji
* Gyvūniniai žiuželiniai
* Infuzorijos
* Sarkodiniai (*Sarcodina*)
* Sporagyviai
Eilė

: *Šis straipsnis yra apie mokslinės klasifikacijos kategoriją, apie *'eilę** [[informatika|informatikoje]] ir [[duomenų struktūra|duomenų struktūrose]] skaityti [[eilė (duomenų struktūra)]].''

**Eilė''' () – mokslinės klasifikacijos kategorija, naudojama augalų ir grybų sistematikoje. Terminą pradėjo naudoti Karlas Linėjus 1735 metais. Gyvūnų sistematikoje vietoj eilės naudojamas terminas būrys.

Eilė apima giminingas šeimas. Pvz., pievagrybiniai, mėšlagrybiniai, kiškiabudiniai ir kitos artimos grybų šeimos, jungiamos į agarikiečių eilę. Sistematiškai artimos eilės grupuojamos į poklasius ir klases.
Skyrius

**Skyrius** () – mokslinės klasifikacijos rango taksonominė kategorija, analogiška tipui gyvūnų sistematikoje, žemesnė už karalystę ir aukštesnė už poskyrį bei klasę. Apima giminingas augalų klases ir gyvūnų tipus.

Augalams skyriaus rangas lotyniškai užrašomas su galūne **-phyta**, o lietuviškai – **-ūnai**.

## Augalų klasės
### [[Samanūnai|Samanūnų]] (''Bryophyta'') (neturinčių indų) skyriaus klasės
* Ylvaisainiai (*Anthocerotopsida*) 
* Kerpsamanės (*Marchantiopsida*) 
* Lapsamanės (*Bryopsida*) 

**[[Induočiai]]**
**Sporiniai induočiai** (): 
### [[Asiūklūnai|Asiūklūnų]] (''Equisetophyta'') skyriaus klasės
* Asiūklainiai (*Equisetopsida*)
### [[Papartūnai]] (''Pteridophyta'') skyriaus klasės
* Papartainiai (*Pteropsida)
=== [[Pataisūnai|Pataisūnų]] (*Lycopodophyta*) skyriaus klasės ===
* [[Pataisainiai]] (*Lycopodiopsida*)
=== [[Psilotūnai|Psilotūnų]] (*Psilotophyta*) skyriaus klasės ===
* [[Psilotainiai]] (*Psilotopsida*) 
=== [[Šertvūnai]] (*Polypodiophyta*) skyriaus klasės ===
* [[Šertvainiai]] (*Polypodiopsida*)


*'Sėkliniai induočiai** (): 
=== [[Cikūnai]] (''Cycadophyta'') skyriaus klasės ===
* [[Cikainiai]] (''Cycadopsida'')

=== [[Ginkūnai (biologija)|Ginkūnų]] (''Ginkgophyta'') skyriaus klasės ===
* [[Ginkmedainiai]] (''Ginkgoopsida'')
=== [[Gnetūnai|Gnetūnų]] (''Gnetophyta'') skyriaus klasės ===
* [[Gnetainiai]] (''Gnetopsida'') 
=== [[Magnolijūnai|Magnolijūnų]] (''Magnoliophyta'') arba [[gaubtasėkliai|gaubtasėklių]] arba **žiediniai augalai** skyriaus klasės ===
* [[Lelijainiai]] (''Liliopsida'') arba [[vienaskilčiai]] (''Monocotyledons'')
* [[Magnolijainiai]] arba [[Dviskilčiai]] (''Dicotyledones'')
=== [[Pušūnai|Pušūnų]] (''Pinophyta'') arba [[plikasėkliai|plikasėklių]] (**spygliuočių**) (''Pinophyta'') skyriaus klasės ===
* [[Pušainiai]] (''Pinopsida'') 

== Gyvūnų skyriai ==
* **Spinduliniai** (''Radiata'')
* **Dvišaliai*' (*Bilateralia*)
Gyvūnų skyriaus sąvoka vartojama retai, dažniau skirstoma į tipus:
** [[Apvaliosios kirmėlės]] (*Nemathelminthes*) 
** [[Chordiniai]] (*Chordata*) 
** [[Dygiaodžiai]] (*Echinodermata*) 
** [[Duobagyviai]] (*Coelenterata*) 
** [[Moliuskai]] (*Mollusca*) 
** [[Nariuotakojai]] (*Arthropoda*) 
** [[Pintys]] (*Spongia*)
** [[Plokščiosios kirmėlės]] (*Platyhelminthes*) 
** [[Sarkodiniai]] (*Sarcodina*)
** [[Žieduotosios kirmėlės]] (*Annelida*) 

== Grybų skyriai ==
[[Skyrius|Skyriai]]:
* [[Aukšliagrybiai]] (*Ascomycota*) 
* [[Chitridiomicetai]] (*Chytridiomycota*) 
* [[Gleivūnai]] (*Myxomycota*)([[zoologija|zoologai]] juos priskiria [[pirmuonys|pirmuonims]]) 
* [[Oomicetai]] (*Oomycota*) 
* [[Papėdgrybiai]] (*Basidiomycota*) 
* [[Zigomicetai]] (*Zygomycota*) 

== Pirmuonių skyriai ==
[[Dumbliai|Dumblių]] skyriai: 
* [[Auksadumbliai]] 
* [[Euglendumbliai]] 
* [[Raudondumbliai]] 
* [[Rudadumbliai]] 
* [[Šarvadumbliai]] 
* [[Žaliadumbliai]] 

[[Gleivūnai|Gleivūnų]] (*Myxomycota*) skyrius ([[mikologija|mikologai]] juos priskiria [[grybai|grybams]]) 

[[Pirmuonys|Pirmuonių]] skyriai: 
* [[Blakstienotieji]] (*Ciliophora*) 
* [[Sporagyviai]] (*Sporozoa*) 
* [[Žiuželiniai]] (*Mastigophora'')
Jesiras Arafatas

**Jesiras Arafatas** (1929 m. rugpjūčio 24 d. Kaire, Egiptas – 2004 m. lapkričio 11 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Palestinos išsivadavimo organizacijos frakcijos „al Fatach“ įkūrėjas ir vadovas.

## Biografija
Tvirtino kovojęs pirmajame arabų–Izraelio kare (1948–1949 m.). 1954 m. Egipte pateko į kalėjimą dėl simpatijų Musulmonų Brolijai. 1956 m. liepą Kairo universitete baigė civilinės inžinerijos studijas. 1957–1965 m. gyveno Kuveite; turėjo savo verslą. 1959 m. įkūręs „Al Fatah“, 1969 m. tapo Palestinos išsivadavimo judėjimo Vykdomosios tarybos pirmininku. Paskui, kai Tunise susikūrė Palestinos vyriausybė tremtyje, pripažino Izraelio teisę egzistuoti 1988 m.

1993 m. J. Arafatas ir Izraelio ministras Ichakas Rabinas pasirašė susitarimą dėl dalinės Gazos sektoriaus bei Jericho autonomijos. 1993 m. rugsėjo 13 d. jų pasirašytas taikos susitarimas užbaigė Pirmąją palestiniečių intifadą.

Nuo 1996 m. pirmasis Palestinos prezidentas. Siekė Palestinos laisvės nuo Izraelio, iš pradžių karinėmis, o vėliau – taikiomis priemonėmis (derybomis).

1994 m. kartu su Šimonu Peresu ir Icchaku Rabinu apdovanoti Nobelio taikos premija už „pastangas kuriant taiką Artimųjų Rytų regione“. Šie politikai 1993 m. pasirašė Oslo protokolus.

1999 m. liepos 14 d. lankėsi Lietuvoje.

## Šaltiniai
Pietų Mato Grosas

**Pietų Mato Grosas** () – Brazilijos Vidurio Vakarų regiono valstija. Sostinė – Kampo Grandė. Įkurta 1979 m., atskyrus nuo Mato Groso.

**Didžiausi miestai:**
* Kampo Grandė – 765 tūkst. gyv. (2005 m.)
* Douradosas – 182,7
* Korumba – 96,3
* Tres Lagoasas – 87,1
* Ponta Poranas – 72,2
* Akvidauana – 44,9
* Nova Andradina – 43,4

## Šaltiniai
Jacques Cartier

**Žakas Kartjė** (*Jacques Cartier*; 1491 m. gruodžio 31 d. Sen Malo – 1557 m. rugsėjo 1 d.) – pirmasis prancūzų keliautojas ir botanikas, tyrinėjęs Šiaurės Ameriką. Jo pastangomis, atradus Šv. Lauryno įlanką ir upę, Prancūzija pradėjo Šiaurės Amerikos kolonizavimą.

Plaukiojimus aprašė manuskriptuose (originalai neišliko), tačiau kelionių dienoraščiai buvo publikuoti italų, anglų ir prancūzų kalbomis.

## Biografija
Gimė 1491 m. Sen Malo, šiaurės rytų Bretanės pakrantės uoste.

Tarp 1534 m. ir 1542 m. atliko tris ekspedicijas į Šiaurės Ameriką, ieškodamas šiaurės kelio į Aziją. Vienoje pirmųjų ekspedicijų Žakas Kartjė į Europą atvežė tujos medį, kurį vietiniai indėnai naudojo kaip vaistą nuo skorbuto.

## Šaltiniai
Brazilijos regionai ir valstijos

**[[Brazilija]]** susideda iš regionų (sudarytų pagal geografinę padėtį ir ypatumus), kuriuos sudaro valstijos:

Buvusios valstijos:
* Gran Para (Buvo sudaryta iš dabartinių Paros, Amazonijos, Roraimos ir Amapos valstijų)
* Guadaraba (Sudarė vien Rio de Žaneiro miestas, dabar prijungta prie Rio de Žaneiro valstijos)

## Nuorodos
* Brazil: States and Major Cities (Citypopulation.de)
* States of Brazil (Statoids.com)
Parazitiniai plėviasparniai

**Parazitiniai plėviasparniai** () – plėviasparnių (*Hymenoptera*) vabzdžių grupė.

Priklauso kelios šeimos:
* Ichneumonai (arba vyčiai) (*Ichneumonidae*)
* Chalcidai (*Chalcididae*)
* Brakonidai (*Braconidae*)

Tai įvairaus didumo vabzdžiai, kurių sparnai plėviški, pilvelis stiebelinis, ilgas, plonas ir lankstus. Patelės turi ilgą adatos formos kiaušdėtę.

Parazitiniai plėviasparniai yra naudingi, kadangi jų lervos vystosi kitų vabzdžių kiaušiniuose, lervose, lėliukėse ir suaugėliuose. Jie sunaikina daug žalingų kenkėjų. Kai kurių rūšių parazitiniai plėviasparniai auginami laboratorijose ir naudojami kovai su augalų kenkėjais, pvz., trichogramos.

Parazitiniams plėviasparniams priklauso gumbavapsvės (*Cynipidae*). Dauguma jų rūšių vystosi augaluose ir sukelia įvairias išaugas ir gumbus.
Juodaodžiai

**Juodaodžiai** – žmonės su tamsia arba su labai tamsia oda. Juodaodžiai paprastai būna vienos iš dviejų didžiųjų rasių – negridų ar australidų – atstovai. Juodaodžių žmonių rasės dažnai jungiamos į vieną grupę – australonegridus. Labai tamsią odą gali turėti ir kai kurių mišrių mažųjų rasių atstovai.

## Negridai

Negridai yra kilę iš Afrikos, iš regiono į pietus nuo Sacharos dykumos, tačiau šiuo metu gyvena baveik visame pasaulyje. Negridai ir jų palikuonys sudaro gyventojų daugumą ir daugelyje Karibų jūros salų, daug jų gyvena Brazilijoje, JAV.

Šios rasės žmonių oda yra juoda, nes joje daug melanino, saugančio nuo UV spindulių. Kiti rasės požymiai (plati ir tarsi suplota nosis, tankūs plaukai) taip pat yra prisitaikymas gyventi karšto klimato sąlygomis.

## Juodaodžių istorija kolonializmo laikotarpiu

Kolonizacijos metu juodaodžiai buvo verčiami būti darbininkais Naujajame Pasaulyje. Vietiniai gyventojai (indėnai) tam kolonistų nuomone buvo per silpni, be to, jie lengvai nepasidavė, o negridus europiečiams kaip vergus parduodavo pačios to meto vakarų Afrikos valstybės, pavyzdžiui, Ašantis.

## Juodaodžių teisės

Juodaodžiai už savo valstybių ribų įvairiomis epochomis buvo diskriminuojami, įvairiose valstybėse jiems teko daug kovoti už lygias teises. Šiuo metu esama šalių, kur juodaodžiams suteikiama net išskirtinė padėtis.

Kai kuriose šalyse žodis „negras“ () daliai visuomenės ir dabar reiškia būtent juodaodį vergą, paprastai dirbantį plantacijoje (neigiamas, paniekinamas įvardijimas).

## Australidai
Australijos ir Tasmanijos aborigenai (australidai) Australijos ir Tasmanijos kolonizacijos metu patyrė didelę priespaudą, daug jų buvo išnaikinta. Australijos aborigenų teisės tik dabar imamos sulyginti su baltųjų Australijos piliečių teisėmis. Tasmanijos aborigenai, manoma, išmirė apie 1876 m. Iki dabar išlikę tik mišrios rasės jų palikuonių.
Melaninas

**Melaninas** – tamsios spalvos pigmentas, randamas plaukuose, odoje, akies tinklainėje. Jo susidarymą stimuliuoja ultravioletiniai spinduliai (UV), kai kurios cheminės medžiagos. Dėl melaniną gaminančių ląstelių sutrikimo išsivysto piktybinis navikas – melanoma.
Gentis (biologija)

**Gentis** () – mokslinės klasifikacijos kategorija, apimanti filogenetiškai artimas rūšis. Pavyzdžiui, įvairių rūšių musmirės jungiamos į musmirės (*Amanita*) gentį, įvairūs driežai – į driežų (*Lacerta*) gentį. Genties pavadinimas nurodomas vienu lotynišku pavadinimu; lietuviškai augalų gentį įprasta reikšti vienaskaita, o gyvūnų – daugiskaita. Paprastai į gentį apjungiama nuo vienos iki kelių šimtų ar net tūkstančių giminingų rūšių. Jei gentyje tėra tik viena rūšis, tai tokia gentis yra monotipinė, pvz., mangutas (*Nyctereutes*). Dažnai gentys dar skirstomos į smulkesnes kategorijas – pogenčius, kurie apima ypač artimas rūšis. Artimos gentys jungiamos į stambesnį sistematinį vienetą – šeimą.
Savižala

**Savižala** – tikslinis savęs žalojimas. Randų, mėlynių, nusibrozdinimo žymės, išrauti plaukai, lūžę kaulai ir kiti sužalojimai – vienos iš pasekmių.

Save žalojantys asmenys tokius poelgius slepia kaip gėdingus, pavyzdžiui, gali nešioti visą kūną dengiančius rūbus karštą vasaros dieną. Tokie asmenys gali būti linkę į savižudybę, jei nesulaukia pagalbos. Nemažai tokių asmenų taip pat serga anoreksija ar depresija, buvo anksčiau seksualiai išnaudoti ar yra ir dabar išnaudojami, turi potrauminio streso sindromą ar pasižymi kitais psichikos sutrikimais.

Dažnai vaikai ar paaugliai, turintys minčių ar ketinimų žaloti save ar norintys nusižudyti, tiesiog siunčia signalą, kad nori būti išklausyti ir suprasti. Tokie bandymai žudytis ar žaloti save yra tik būdas atkreipti į save suaugusiųjų dėmesį, tokiu būdu parodyti, kad nesusidoroja su iškylančiomis problemomis. Ypač tai pasakytina apie rankų pjaustymąsi. Tos žaizdos dažniausiai būna paviršinės, demonstracinės, nes vaikai įprastai bijo skausmo. Tokiu būdu taip pat siekiama išlieti nemalonius jausmus, užgniaužti slegiančius prisiminimus, nubausti save, ar tai tiesiog yra daroma iš neapykantos sau.

## Išnašos
Partenogenezė

**Partenogenezė** – viena iš nelytinio dauginimosi formų, kai organizmas išsivysto iš neapvaisintų kiaušialąsčių. Žodis „partenogenezė“ kildinamas iš dviejų graikų kalbos žodžių: *parthenos* (παρθενος) – nekaltas ir *genos* (γενεσις) – gimimas. Skiriamos dvi partenogenezės formos: natūrali ir dirbtinė:
* **Natūrali partenogenezė**. Ji būdinga kai kuriems augalams, kirmėlėms, vabzdžiams ir vėžiagyviams. Vienu atveju kai kurie gyvūnai gali vystytis tiek iš apvaisintos, tiek ir iš neapvaisintos kiaušialąstės. Iš apvaisintos kiaušialąstės išsivysto patelės, o iš neapvaisintos – patinai. Šitaip dauginasi skruzdėlės, bitės, verpetės. Šių gyvūnų grupių partenogenezė yra kaip prisitaikymas kiekybiniam lyčių santykiui reguliuoti. Kitu atveju kiaušialąstės vystosi be apvaisinimo. Ši partenogenezė būdinga kai kuriems driežams. Tačiau daugeliui rūšių būdinga ciklinė partenogenezė. Pavyzdžiui, amarų, dafnijų, verpečių patelės vasarą dauginasi tik partenogenetiškai, o rudenį jau būdingas apvaisinimas. Tiek ciklinė partenogenezė, tiek vystymasis be apvaisinimo susidarė tiems gyvūnams, kurių daug žūdavo arba kuriems būdavo sunku susirasti priešingos lyties individą.
* **Dirbtinė partenogenezė**. Panaudojus kai kurias chemines medžiagas galima dirbtinai priversti partenogenetiškai daugintis dygiaodžius, kirmėles, moliuskus ir kitus gyvūnus. Dirbtinė partenogenezė taikoma šilkverpių auginimui.
Apsėklinimas

**Apsėklinimas** – biologinis procesas, sąlygojantis gyvūnų moteriškų ir vyriškų gametų susitikimą.

Apsėklinimas gali būti vidinis ir išorinis. Išorinis apsėklinimas būdingas daugeliui vandenyje gyvenančių gyvūnų, kurie kiaušialąstes ir spermatozoidus išskiria į aplinką, kur jie susilieja (apvaisinimas). Sausumos gyventojams daugiau būdingas vidinis apsėklinimas, nes išorinėje aplinkoje nėra sąlygų gametoms išsilaikyti ir susitikti. Tokiu atveju spermatozoidai lytinio akto metu patenka į patelės lytinius takus.

## Istorija
Žuvininkystėje ir gyvulininkystėje įdiegtas dirbtinio apsėklinimo metodas. Dar XIX a. vid. rusų mokslininkas V. Vraskis (1829–1862) parengė dirbtinio žuvų apsėklinimo metodą, kurio esmė ta, kad žuvų ikrai išleidžiami plokščiadugniame inde ant sudėtų šapelių ar šakelių ir po to aplaistomi sėkliniu skysčiu (pieniais, dar žr. sperma).

Vėliau atsirado ir žemės ūkio gyvulių apsėklinimo technologija. Šiuo atveju vertingo reproduktoriaus sperma galima apsėklinti daug patelių. Sukurta speciali aparatūra ir metodai, kaip paimti spermos iš patino ir įvesti ją į patelės lytinius takus. Kad spermatozoidai būtų gyvybingesni jie apdorojami specialiais skiedikliais arba užšaldomi.

## Taip pat skaitykite
* Dirbtinis apvaisinimas
Monospermija

**Monospermija** (gr.* mono* – vienas, vienintelis, gr. *[[sperma]]* – sėkla) – apvaisinimo būdas, kai į kiaušinėlį patenka ir jį apvaisina tik vienas spermatozoidas. Susidaręs apvaisinimo dangalas neleidžia prasiskverbti kitiems spermatozoidamas. Monospermija būdinga daugumai gyvūnų. Tačiau į vabzdžių, žuvų, paukščių ir kai kurių kitų gyvūnų kiaušialąstės citoplazmą gali patekti keletas spermatozoidų. Šis reiškinys vadinamas polispermija.
Androgenezė

**Androgenezė** – lytinio dauginimosi būdas, kai žūva kiaušialąstės branduolys ir jį pakeičia į kiaušialąstę patekusio spermatozoido branduolys. Iš kiaušialąstės lieka tik citoplazma. Naujas individas vystosi iš ląstelės su tėvo branduoliu ir motinos citoplazma. Palikuonys dažniausiai turi tik tėvo požymius. Kiaušialąstės branduolį galima suardyti jonizuojančiais spinduliais.

Androgenezės būdu tiriama branduolio ir citoplazmos svarba paveldėjimui, reguliuojama lytis, pavyzdžiui, kai norima gauti tik vyriškus šilkverpio individus, nes jie suka didesnius kokonus.
Ginogenezė

**Ginogenezė** – toks dauginimasis, kai spermatozoido branduolys nesusilieja su kiaušialąstės branduoliu ir tolesnį vystymąsi salygoja tik motininio organizmo paveldima informacija. Pavadinimas kildinamas iš dviejų graikų kalbos žodžių: *gyne* – moteris ir *genesis* – gimimas.

Ginogenezė būdinga kai kurioms žuvų rūšims (pvz., sidabriniams karosams). Spermatozoidai tik aktyvina kiaušialąstes, bet po apvasinimo branduoliai nesusilieja. Kai nėra tos pačios rūšies patinų, sidabrinio karoso kiaušialąstes aktyvina daugelio kitų žuvų rūšių spermatozoidai. Kai žuvų palikuonys dauginasi ginogenezės būdu, būna tik patelės.

Ginoginezę galima sukelti ir dirbtinu būdu panaudojant rentgeno spindulius, kai kurias chemines medžiagas.
Karl Friedrich Benz

**Karlas Frydrikas Bencas** (**Karl Friedrich Benz**; 1844 m. lapkričio 25 d. – 1929 m. balandžio 4 d.) – vokiečių mechanikas ir išradėjas, XIX a. pabaigoje, tuo pat metu kaip ir G. Daimleris, sukūrė automobilį ir 1886 m. sausio 29 d. užpatentavo „motorinį vežimą“ (*motorwagen*).

1883 m. Manheime jis įkūrė pramoninių variklių gamybos kompaniją „Benz & Cie.“. 1903 m. jis atsistatydino iš šios kompanijos vadovo posto, bet liko valdybos nariu. 1926 m. ši kompanija susijungė su G. Daimlerio kompanija, o bendra kompanija „Daimler-Benz“ nuo tada gamina „Mercedes-Benz“ automobilius.

## Išnašos

## Nuorodos
* Automuseum Dr. Carl Benz, Ladenburg (Heidelberg)