open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Carole Bouquet

**Kerol Bukė** (, g. 1957 m. rugpjūčio 18 d. Neuilly-sur-Seine) – prancūzė kino aktorė ir buvęs modelis.

## Biografija
Bukė gimė Prancūzijoje 1957 m. Aštuntajame ir devintajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje ji buvo kompanijos „Chanel“ reklaminiu veidu.

Garsiausi jos vaidmenys – 1977 m. Luis Bunuel filme „That Obscure Object of Desire“ bei 1981 m. juostoje apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Tik Tavo akims“. Per savo karjerą ji suvaidino daugiau kaip 40 juostų, didžioji dalis kurių sukurta Prancūzijoje

1990 m. Bukė pelnė Cezario apdovanojimą už vaidmenį juostoje „Trop belle pour toi“.

1999 m. ji buvo Šanchajaus kino festivalio, o 2014 m. – Kanų kino festivalio žiuri nare.

1997-2005 m. ji susitikinėjo su Gérard Depardieu (2003-05 m. jiedu buvo susižadėję). Be šių santykių, Bukė dar buvo ištekėjusi 3 kartus.

## Apdovanojimai
* 1985 m. – Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (filmas „Rive droite, rive gauche“)
* 1990 m . – Cezario apdovanojimas – geriausia aktorė („Trop belle pour toi“)
* 2005 m. – Stokholmo kino festivalis – geriausia aktorė („Nordeste“)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Lukas Veržbickas

**Lukas Veržbickas (Lukas Verzbicas)** (g. 1993 m. sausio 6 d. Kaune) – JAV lengvaatletis, triatlonininkas.

## Biografija

2002 m. kartu su motina buvusia Lietuvos 3 km distancijos rekordininke Rasa Veržbickiene ir patėviu bėgimo treneriu Romu Bartuliu išvyko gyventi į JAV, kur apsigyveno Orland Park mieste Ilinojuje. Mokydamasis mokykloje 2009 m. tapo JAV moksleivių kroso čempionu. 2010, 2011 m. skirtas prestižiškiausias JAV bėgikų apdovanojimas – „National Gatorade Runner of the Year“ prizas. Jam priklauso JAV moksleivių čempionatų 2 mylių rekordas 8:29.46. 2011 m. pasaulio triatlono jaunimo čempionate atstovaudamas JAV komandai laimėjo auksą. 2012 m. liepos mėnesį treniruotės metu su dviračiu pateko į avariją ir susilaužė stuburą ir buvo dalinai paralyžuotas, tačiau po reabilitacijos 2013 m. vėl pradėjo sportuoti. 

## Nuorodos

* Kraupi avarija JAV neužgožė lietuvio čempiono Luko Veržbicko vilties tęsti triatlonininko karjerą
* Čikagos lietuvis L.Veržbickas siekia prasimušti į olimpinę JAV rinktinę 
* Susiję straipsniai www.15min.lt
Lowlands (albumas)

**Lowlands** () – debiutinis Sauliaus Petreikio instrumentinės muzikos albumas, įrašytas Škotijoje kartu su grupe „7 All Stars“. Albume jungiami populiariosios muzikos, klasikos, elektronikos, džiazo, world music stiliai, lietuviškos sutartinės, keltų bei indų muzikos tradicijos. Albumą sudaro 10 kūrinių: aštuonios instrumentinės kompozicijos ir dvi dainos, atliekamos anglų ir žemaičių kalbomis.

## Nuorodos
* Albumo puslapis
Lidziangas (Junanas)

**Lidziangas** ( 'miestas prie gražios upės') – prefektūros lygio miestas Kinijos Liaudies Respublikoje, šiaurės vakarų Junano provincijoje, į šiaurę nuo Dali. Įsikūręs Sino‑Tibeto kalnuose, apie 2600 m aukštyje. Miesto plotas 1127 km², visos prefektūros plotas 21 219 km², 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 1,2 mln. gyventojų.

Veikia oro uostas. Netoliese esančiame Baišuitai kaime (白水台) yra travertino terasų, taip pat netoli stūkso Šandzidou kalnas (玉龙雪山). Lidziangas garsėja kalnų šlaituose įsikūrusiu senamiesčiu, kuris 1997 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, savita miesto vandens kelių sistema, dongų kultūra. Yra šventyklų su tapytomis sienomis iš Mingų ir Čingų laikų.

## Istorija
Lidziangas pradėjo kurtis Sungų dinastijos valdymo laikotarpiu (960–1279 m.).

Mingų dinastijos ir Čingų dinastijos laikais Lidziangą valdė Mu šeima (木氏).

Baiša senamiestis buvo politinis, komercinis ir kultūrinis vietinių naisių centras apie 400 metų nuo 658 m. m. e. iki 1107 m. Čia siuvinėti šilko gaminiai bei gaminta arbata, gabenti Šilko ir Arbatos keliais.

1972 m., Kultūrinės revoliucijos metu, dauguma siuvinėjimo meistrių buvo suimta ir pasodinta kalėjiman, kur nemaža dalis jų mirė.

## Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Lidziangas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Kazanė, Tatarstanas, Rusija
*  Roanokas, Virdžinija, Jungtinės Valstijos
*  Naujasis Vestminsteris, Britų Kolumbija, Kanada
*  Takajama, Gifu, Japonija
*  Šepartonas, Viktorija, Australija

## Šaltiniai
Govaert Flinck

**Govartas** (arba **Govertas**) **Flinkas** (, *Govert Flinck*, 1615 m. sausio 25 d., Klevė – 1660 m. vasario 2 d., Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, Rembranto pasekėjas.

## Biografija
Govartas Flinkas gimė 1615 m. sausio 25 d., Klevėje. 14 metų būdamas jis pradėjo mokytis Leuvardene pas menonitų pastorių ir tapytoją Lambert Jacobsz. Jo studijoje susipažino su Jacob Backer, kurio įtaka žymi ankstyvuosiuose Flinko kūriniuose. 1633 m. Flinkas persikėlė į Amsterdamą, kur baigė tapytojo mokslus pas Rembrantą ir 1636 m. atidarė nuosavą dailės studiją. Vienas jo anksčiausiai žinomų portretų vaizduoja Rembrantą kaip piemenį. Rembranto įtaka ryški kitame ankstyvame Flinko paveiksle „Izaoko palaiminimas Jokūbui“. 1639 m. paveikslas „Angelų apreiškimas piemenims“ primena Rembranto tos pačios temos graviūrą, tačiau Flinkas neįstengė pasiekti Rembranto šventumo ir stebuklo vyksmo talentingo perteikimo šioje scenoje.

Po 1640-ųjų Flinkas pradėjo vis dažniau naudoti flamandų dailės spalvinius tonus. 1649 m. Brandenburgo elektorius Frydrichas Vilhelmas užsakė Flinkui sukurti Viljamo Hendriko III Nasau gimimo alegorijos paveikslą. Šis paveikslas buvo baigtas po Hendriko III mirties 1650 m. pompastišku baroko stiliumi ir buvo dailininkui sėkmingas. Turtingi Amsterdamo miestiečiai užsakė Flinkui daug portretų. 1655 m. baigus statyti naująją prabangią Amsterdamo rotušę (dabar Karališkieji rūmai) Govartas Flinkas buvo pasamdytas vienu pagrindinių jos dekoruotojų istoriniais paveikslais kartu su Ferdinand Bol. Govartas Flinkas mirė 1660 m. vasario 2 d. Amsterdame.

## Darbų galerija

Vaizdas:Rembrandt als herder met staf en fluit Rijksmuseum SK-A-3451.jpeg| „Rembrantas kaip piemuo“ (1636, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Isaak zegent Jakob Rijksmuseum SK-A-110.jpeg| „Izaoko palaiminimas Jokūbui“ (1639, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Govert Flinck - Aankondiging aan de herders.jpg| „Angelų apreiškimas piemenims“ (1639, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Portret van een man, vermoedelijk Augustijn Wtenbogaert (1577-1655) Rijksmuseum SK-A-582.jpeg| „Vyro portrteas, tikriausiai Augustijn Wtenbogaert“ (1643, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Govaert Flinck - The incorruptible Consul Marcus Curius Dentatus - Google Art Project.jpg| „Nepaperkamasis konsulas Markas Kurijus Dentatas“ (1656, Amsterdamo karališkieji rūmai, Amsterdamas)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 113–114
* encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Ferdinand Bol

**Ferdinandas Bolis** (, 1616 m. birželio 24 d.(?), Dordrechtas – 1680 m. liepos 24 d.(?), Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas,  Rembranto pasekėjas.

## Biografija

Ferdinandas Bolis gimė 1616 m. Dordrechte, pakrikštytas birželio 24 d. Jis buvo pasiturinčio chirurgo sūnumi. Bolis mokėsi pas Jacob Geritsz. Cuyp. Gali būti, kad mokėsi Utrechte. nes šio miesto dailininkų įtaka ženkli ankstyvojoje Bolio kūryboje. 1637 m. jis persikėlė į Amsterdamą ir tapo Rembranto mokiniu. 1642 m. datuojami Bolio pasirašyti darbai, tikriausiai tuo metu jis atidarė nuosavą studiją Amsterdame. Pripažinimą jam pelnė 1649 m. grupinis portretas „Keturi Amsterdamo raupsuotųjų prieglaudos regentai“. Dailininkas pradėjo gauti užsakymų iš kitų miestų. 1652 m. Bolis priėmė Amsterdamo pilietybę, tikriausiai dėl to, kad galėtų gauti užsakymų naujosios Amsterdamo rotušės dekoravimui. 1653 m. Bolis vedė Lysbeth Dell, kuri buvo įtakingo Amsterdamo įstaigų nario duktė. Tikriausiai su jos tėvo pagalba Bolis gavo užsakymų iš admiraliteto ir vyno prekiautojų gildijos. 

1654 m. dailininkui gimė vienintelis vaikas, sūnus Elbertas. 1661 − 1663 m. Boilis sukūrė grupę admirolo Michiel de Ruyter portretų. Po žmonos 1660 m. mirties dailininkas 1669 m. vedė antrą kartą, Anna van Arckel, pasiturinčią našlę. Panašu, kad maždaug tuo metu nutraukė kūrybinę veiklą, nes nežinomas nei vienas vėlesnis jo paveikslas. Ferdinandas Bolis mirė 1680 m., palaidotas liepos 24 d. Amsterdame. Savo metu dailininkas buvo aukštai vertinamas dėl istorinių paveikslų, tačiau šiuo metu portretai laikomi talentingesniais Bolio darbais. Savo ankstyvuosiuose istoriniuose paveiksluose Bolis buvo labai įtakotas Rembranto, beveik tiesiogiai sekė Rembranto kompozicijomis. Pavyzdžiui, „Rašelės pasirodymas Jokūbui“ labai panašus į Rembranto „Danają“. Amsterdamo rotušės (dabar karališkieji rūmai) dekoravimo paveiksluose Ferdinado Bolio stilius tapo labiau klasiškesnis. Rūmuose jis dirbo kartu su Govaert Flinck.

## Darbų galerija

Vaizdas:Portret van een oude dame, mogelijk Elisabeth Bas Rijksmuseum SK-A-714.jpeg| „Moters portretas, tikriausiai Elisabeth Bas“ (1640-45, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Portrait of a young man, presumably Louis Trip Jr (1652) - Ferdinand Bol (Mauritshuis, The Hague).jpg| „Jauno vyro portretas, tikriausiai Louis Trip“ (1652, Mauricheisas, Haga)
Vaizdas:Ferdinand Bol 006.jpg| „Moters portretas“ (1652, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
Vaizdas:Ferdinand Bol - Moses descends from Mount Siniai with the Ten Commandments - Google Art Project.jpg| „Mozės nusileidimas nuo Sinajaus kalno“ (1662, Amsterdamo karališkieji rūmai, Amsterdamas)
Vaizdas:Abraham ontvangt de drie engelen Rijksmuseum SK-A-1577.jpeg| „Abraomas priima tris angelus“ (1660-63, Amsterdamo valstybinis muziejus)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 32-33
* J. Paul Getty muziejus
* wga.hu
Nina Puteikienė

**Nina Puteikienė** (g. 1965 m. sausio 10 d. Naujasodyje, Molėtų raj.) – žurnalistė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
Baigusi Alantos vidurinę mokyklą, 1983–1988 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką. Studijuodama dirbo universiteto laikraščio korespondente. Žurnalistinis-literatūrinis pseudonimas – Nika Aukštaitytė.

1988–1991 m. dirbo žurnale „Kinas“, buvo savaitraščio „Savaitės ekranas“ lietuviškojo leidinio literatūrinė redaktorė. 1990 m. kaip savanorė bendradarbiavo su Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžiu rengiant rinkimus į Aukščiausiąją Tarybą-Atkuriamąjį Seimą. 1991–1997 m. dirbo UAB „Lietuvos aidas“ kultūros korespondente. Kuravo dailės, muzikos temas, rašė paveldo ir medicinos temomis. 1996–1999 m. – JAV farmacijos kompanijos „Bristol-Myers Squibb“ atstovybės Lietuvoje atstovė ryšiams su visuomene. 1998–1999 m. Lietuvos žurnalistikos centre baigė ryšių su visuomene ir atstovo spaudai profesines studijas. 2000–2002 m. dirbo Kultūros paveldo centre. 2001 m. – laisvai samdoma viešųjų ryšių projektų vadovė, vadovavo Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos direktoriaus įvaizdžio kūrimo projektui. 2002 m. UAB „Baltijos verslo vystymo agentūroje“ dirbo viešųjų ryšių projektų vadove – organizavo renginius, rengė radijo laidą, rašė straipsnius. Nuo 2002 m. iki dabar – Lietuvos jūrų muziejaus Ryšių su visuomene ir rinkodaros skyriaus vedėja. Šiame padalinyje inicijuotas ir įgyvendintas delfinų terapijos projektas. Lietuvos muziejų asociacijos Edukacijos sekcijos valdybos narė, rengia ir įgyvendina Lietuvos muziejų asociacijos projektus.

## Politinė veikla
2015 m. išrinkta į Klaipėdos miesto savivaldybės tarybą nuo visuomeninio rinkimų komiteto „Puteikis Plius“. Minėtasis komitetas Klaipėdos miesto savivaldybės taryboje iškovojo 3 vietas, tad Nina Puteikienė tapo opozicinės frakcijos lydere. 2018 m. lapkričio 15 d. Lietuvos centro partija Niną Puteikienę oficialiai iškėlė kandidate į Klaipėdos miesto savivaldybės mero postą 2019-ųjų vietos savivaldos rinkimuose. Šiuose rinkimuose Nina Puteikienė kovoje dėl merės posto pralaimėjo, tačiau būdama Lietuvos centro partijos kandidatų sąrašo lydere, Klaipėdos miesto savivaldybės taryboje pakartotinai pelnė 3 mandatus ir buvo perrinkta Tarybos nare.

## Asmeninis gyvenimas
Vyras – Naglis (g. 1964 m.), sūnus – Gediminas (g. 1993 m.), duktė – Augustė (g. 2000 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Nina Puteikienė – kandidatė į merės postą
Germanwings

**„Germanwings“** (IATA – **4U**, ICAO – **GWI**) – Vokietijos oro linijų bendrovė, priklausanti „Lufthansa“.

1997 m. aviakompanija „Eurowings“ įsteigė atskirą mažų sąnaudų skrydžių kompaniją, kuri nuo 2002 m. pavadinta „Germanwings“. 2005 m. kompanija pasirašė sutartį su „Airbus“ dėl 18 Airbus A319 lėktuvų įsigijimo.

2009 m. sausio 1 d. kompaniją įsigijo Vokietijos avialinijų milžinė „Lufthansa“. 2012 m. ši kompanija paskelbė, kad trumpų nuotolių skrydžius, vykstančius iš Frankfurto ir Miuncheno, perduos „Germanwings“ įmonei. 2014 m. prieš šių skrydžių prijungtas ir Dortmundo oro uostas.

2014 m. pabaigoje visi vietiniai bei tarptautiniai „Lufthansa“ skrydžiai (išskyrus Frankfurto ir Miuncheno bei transatlantinius skrydžius) buvo perduoti „Germanwings“.

2015 m. kovo 24 d. Germanwings skrydis 9525 patyrė avariją Aukštutinio Provanso Alpėse, Prancūzijoje. Visi 150 žmonių lėktuve žuvo.

## Šaltiniai
Žygimantas Skučas

**Žygimantas Skučas** (g. 1992 m. kovo 18 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis krašto puolėjo pozicijoje.

## Karjera

Žygimantas Skučas profesionalią karjerą pradėjo 2010 metais „Kauno Žalgiris–Sabonio mokykloje“.

2012–2014 metais gynė Kauno LSU–Atletas“ ekipos garbę.

2014–2016 metais žaidė Lietuvos krepšinio lygoje už „Pasvalio Pieno žvaigždes“.

2016–2018 metais rungtyniavo Panevėžio „Lietkabelyje“, pasirodydamas ir EuroCup varžybose.

2018 metų vasarą persikėlė rungtyniauti į Prancūzijos antrąją lygą – tapo „Gries Oberhoffen BC“ žaidėju. Vėliau atskleidė, kad patirtis buvo ne visai tai, ko tikėjosi, tad greitai grįžo į Lietuvą.

2018–2019 metų sezone vėl atstovavo „Pasvalio Pieno žvaigždėms“.

2019–2021 metais gynė „Utenos Juventus“ garbę LKL pirmenybėse.

2021–2022 metų sezone sugrįžo į „Pasvalio Pieno žvaigždes“, po to 2022–2025 vėl rungtyniavo už „Utenos Juventus“.

2025 metų birželį prisijungė prie Vilkaviškio „Perlo“ komandos, rungtyniaujančios Nacionalinėje krepšinio lygoje (NKL).

Per visą karjerą Skučas pasižymėjo universaliu puolimo stiliumi ir stipria gynyba, dažnai vadinamas savo komandų lyderiu.

## Pasiekimai

* 2008 m. Europos jaunimo U‑16 čempionato nugalėtojas  
* 2010 m. Europos jaunimo U‑18 čempionato nugalėtojas  
* 2011 m. Pasaulio jaunimo U‑19 čempionato nugalėtojas  
* 2012 m. Europos jaunimo U‑20 čempionato nugalėtojas  
* 2017 m. LKL vicečempionas
* 2017 m. Karaliaus Mindaugo taurės vicečempionas
* 2018–2019 m. LKL savaitės MVP (2 kartus)  
* 2020 m. sausio mėn. LKL mėnesio MVP

## Šaltiniai
Joachim Wtewael

**Joachimas Jutevalis** (Jutevalas, , *Uytewael*, 1556 m., Utrechtas – 1638 m. rugpjūčio 1 d., Utrechtas) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, manieristas.

## Biografija
Joachimas Jutevalis gimė 1556 m. Utrechte. Iš pradžių jis mokėsi tėvo stiklo dirbinių dirbtuvėse. 1588−1592 m. lankėsi Italijoje ir Prancūzijoje su rėmėju, Sen Malo vyskupu Charles de Bourgneuf de Cucé. Jo paveikslas „Veneros ir Dianos apoteozė“ (apie 1592 m.) rodo susipažinimą su Parmidžanino ir prancūzų Fontenblo mokyklos dailininkų kūryba. 1592 m. Jutevalis dokumentuotas grįžęs į Utrechtą. 1595 m. jis vedė Christina van Halen, su ja susilaukė dviejų sūnų ir dviejų dukterų. 1596 m. sukūrė dviejų vitražų dizainą St. Janskerk bažnyčiai Gaudoje.

Jutevalio kūryba atliepė Harlemo manieristų (Hendrikas Golcijus, Karelas van Manderas, Kornelis van Harlemas) paveikslus. Dauguma Jutevalio paveikslų vaizdavo mitologines ir biblijines scenas. Jis yra nutapęs portretų. Jutevalio stiliui būdingi tipiški šiaurės manierizmo bruožai: raiškios dekoratyvios spalvos, neracionali erdvė ir sudėtingos veikėjų pozos. Viso išliko daugiau nei 100 Jutevalio paveikslų ir apie 80 piešinių. Vėlesnėje kūryboje Jutevalis į savo paveikslus įtraukė realistiškesnių motyvų, kaip gyvūnų ir virtuvės rakandų vaizdavimą, įtakotą Jakopo Basano. Keli jo paveikslai buvo perkelti į graviūras. Jutevalis buvo pasiturinčiu Utrechto piliečiu, prekiavo linu, buvo kelis kartus išrinktas į miesto tarybą. 1611 m. buvo vienas tapytojų Šv. Luko vardo gildijos įkūrėjų Utrechte. Joachimas Jutevalis mirė 1638 m. rugpjūčio 1 d. Utrechte. Jo sūnus Piteris Jutevalis (1596−1660) tapo tapytoju, žinomi išlikę 5 sūnaus paveikslai ir apie 20 priskiriama.

## Darbų galerija

Vaizdas:Joachim Wtewael - Lot and his Daughters - WGA25909.jpg| „Lotas su dukterimis“ (apie 1600, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:Joachim Anthonisz. Wtewael (Dutch, 1566 - 1638) - Mars and Venus Surprised by the Gods - Google Art Project.jpg| „Marsas ir Venera, užklupti dievų“ (1605-10, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
Vaizdas:Persus and Andromeda by Joachim Wtewael.jpg| „Persėjas ir Andromeda“ (1611, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Joachim Wtewael - The kitchen maid - Google Art Project.jpg| „Virtuvės šeimininkė“ (1620-25, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)
Vaizdas:Joachim Wtewael - Portrait of Eva Wtewael (1607-1635) - Google Art Project.jpg| „Dailininko duktės Evos Juteval portretas“ (1628, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 406-408
* wga.hu
2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Šiaurės Amerika

Straipsnyje pateikiami atrankos į **[[2018 m. pasaulio futbolo čempionatas|2018 m. pasaulio futbolo čempionatą]] Šiaurės Amerikos zonos** rezultatai.

## Tvarka

Atranka vyksta penkiais etapais: pirmuose trijuose etapuose tarpusavyje sužaidžia silpniausios komandos, dėl galimybės patekti į kitą etapą. Ketvirtame etape prie šių 6 komandų prisijungia 6 regiono lyderės. Komandos suskirstomos į 3 grupes. Po 2 geriausias kiekvienos grupės komandas patenka į finalinį etapą. Jame visos komandos varžosi vietoje grupėje – 3 pirmąsias vietas užėmusios komandos tiesiai patenka į pasaulio čempionatą, o 4-oji dėl kelialapio varžosi su kito žemyno komanda.

## I etapas

|}

## II etapas

|}

## III etapas

|}

## IV etapas

### A grupė

*  3:0 
*  1:0 
*  0:2 
*  0:0 
*  2:2 
*  0:3 
*  2:0 
*  2:0 
*  2:1 
*  1:3 
*  0:0 
*  3:1 

### B grupė

*  1:0 
*  0:2 
*  0:1 
*  1:2 
*  1:1 
*  0:0 
*  1:0 
*  3:0 
*  0:1 
*  2:0 
*  0:2 
*  3:1 

### C grupė

*  6:1 
*  1:2 
*  0:4 
*  0:0 
*  2:3 
*  2:0 
*  6:0 
*  4:0 
*  0:6 
*  2:2 
*  4:0 
*  9:3 

## V etapas

*  0:1 
*  0:2 
*  1:2 

*  3:1 
*  0:0 
*  4:0 

*  1:0 
*  2:0 
*  6:0 

*  1:1 
*  0:1 
*  1:1 

*  2:0 
*  0:0 
*  3:0 

*  1:1 
*  2:2 
*  2:1 

*  0:2 
*  1:2 
*  1:0 

*  1:1 
*  1:1 
*  3:0 

*  4:0 
*  3:1 
*  1:1 

*  3:2 
*  2:1 
*  2:1 

## Tarpžemyninės varžybos

|}

## Rezultatyviausi žaidėjai
;9 įvarčiai

*  Carlos Ruiz

;8 įvarčiai

*  Jozy Altidore

;7 įvarčiai

*  Christian Pulisic

;6 įvarčiai

*  Romell Quioto

;5 įvarčiai

*  Nelson Bonilla
*  Oalex Anderson
*  Tevin Slater
*  Joevin Jones
*  Clint Dempsey
*  Bobby Wood

;4 įvarčiai

*  Deon McCaulay
*  Cyle Larin
*  Tosaint Ricketts
*  Christian Bolaños
*  Marco Ureña
*  Alberth Elis
*  Hirving Lozano

## Išnašos
Tomas Laurušas

**Tomas Laurušas** (g. 1996 m. vasario 13 d. Kaune) – Lietuvos šachmatininkas, Didmeistris (2021)
, priklauso Vilniaus "MRU-ROSK Consulting" klubui.

## Biografija

2008 m. Europos Sąjungos jaunių šachmatų čempionate amžiaus grupėje iki 14 metų užėmė 2-ą vietą. 2012 m. Europos jaunių šachmatų čempionate iki 16 metų grupėje užėmė trečią vietą. 2012 m. dalyvavo Pasaulio jaunių iki 16 metų šachmatų olimpiadoje, kur žaisdamas prie 1-os lentos surinko 7,5 taško iš 10 ir iškovojo už individualų pasirodymą – sidabrą.

2014 m. šachmatų olimpiadoje, žaisdamas prie 3-ios lentos tarp Lietuvos žaidėjų surinko daugiausiai taškų (7,5 iš 9). 

Lietuvos šachmatų čempionu tapo: 2016; 2019; ir 2023. Sidabro medaliu apdovanotas 2021_m., bronzos - 2014 m. , 2020 m. ir 2022 m.

Sėkmingai žaidė ir Lietuvos greitųjų šachmatų čempionatuose, kuriuose 2011; 2016; 2019; 2020; 2021 m. laimėjo aukso,  o 2014; 2017; 2018; 2022 m. - sidabro medalius. 
Beto, jis daugkartinis Lietuvos žaibo šachmatų čempionato nugalėtojas (2012, 2013, 2014. 2016,  2017, 2018, 2019, 2020, 2022).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Profilis fide.com
* Susiję straipsniai www.delfi.lt
Andrejus Pedanas

**Andrejus Pedanas** (g. 1993 m. liepos 3 d. Kaune) – Rusijos ledo ritulininkas priklausantis NHL Vankuverio Canucks komandai, šiuo metu paskolintas AHL komandai Utica Comets.

## Biografija

Gimė 1993 m. liepos 3 d. Kaune. Iki 2010 m. priklausė Maskvos *Dinamo* jaunimo komandoms. 2010-2013 m. žaidė Kanados Ontarijo lygos *Guelph Storm* komandoje. 2011 m. pasaulio jaunimo iki 18 metų ledo ritulio čempionate su Rusijos rinktine laimėjo bronzos medalį. 2011 m. naujokų biržoje 63 šaukimu pakviestas Niujorko Islanders komandos, 2013 m. pasirašė 3 metų kontraktą, tačiau žaidė žemesnėse lygose, o 2014 m. iškeistas ir pateko į Vankuverio Canucks komandą. 

## Nuorodos

* 
* Profilis eliteprospects.com
* Statistika
Džudžou

**Džudžou** () – prefektūros lygio miestas Kinijos Liaudies Respublikos pietryčiuose, Hunano provincijoje. Pietryčiuose ribojasi su Čangša miestu, o rytuose su Dziangsi provincija. Miesto plotas 535 km², visos prefektūros plotas 11 262 km², 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 3,8 mln. gyventojų.

Džudžou yra subtropinio musoninio klimato zonoje ir dėl mineralinių bei organinių išteklių gausos jis yra vienas derlingiausių kraštų Hunano provincijoje. Labai svarbus Pietų Kinijos transporto mazgas, čia susikerta daug geležinkelių ir automobilių kelių arterijų. Prie Sjandziango upės įsikūręs upių uostas, už 37 km yra Čangša Huanghua tarptautinis oro uostas. Vystoma metalurgijos, mašinų gamybos, chemijos ir statybinių medžiagų pramonė, taip pat aukštosios technologijos. Prie Džudžou kasama švino, cinko, vario rūdos.

## Istorija
Iki XX a. pr. buvo mažytis prekybos miestelis su upių uosteliu. Jo svarba išaugo po to, kai Dziangsi provincijos rytuose buvo atidarytos Pingsiango akmens anglių kasyklos, anglimi aprūpinusios geležies gamyklas Hanjange, Hubėjaus provincijoje. Iš Pingsiango į Džudžou buvo nutiestas geležinkelis, iš kurio anglis vandens keliais pasiekdavo Hankou. Vėliau Džudžou geležinkelio linijomis buvo sujungtas su Guangdžou, Hankou, Čangša, Nančangu ir kitais miestais.

## Miestų partnerystė
Miestai, su kuriais Džudžou yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Sumgajitas, Azerbaidžanas
*  Fredrikstadas, Estfoldas, Norvegija (nuo 1999 m.)
*  Daremas, Šiaurės Karolina, Jungtinės Valstijos
*  Pietų Painsas, Šiaurės Karolina, Jungtinės Valstijos

## Šaltiniai
Agvateka

**Agvateka** () – senovės majų miesto archeologinė vietovė Gvatemaloje, Peteno baseine, prie Petešbatuno ežero, ant 90 m aukščio kalkakmenio skardžio. Tai vienas geriausiai išlikusių majų miestų Gvatemaloje.

Vietovė apgyvendina vėlyvajame poklasikiniame laikotarpyje (IV a. pr. m. e.–IV a.). Miesto istorija buvo glaudžiai susijusi su gretimu Dos Pilaso miestu. ~700 m. Agvateka su Dos Pilasu tapo krašto sostinėmis-dvynėmis, skelbusiomis savo ištakas Tikalio dinastijoje. Tuo metu mieste gyveno keletas tūkstančių gyventojų, pastatyta daug monumentaliosios architektūros. Apie IX a. pr. Agvateka buvo užpulta ir nuniokota, o 830 m. visiškai apleista.

Išlikusi ryški centrinė aikštė, greta kurios stovi karališkieji rūmai, nebaigta statyti šventykla (6 m aukščio). Miestą juosė 4,8 km ilgio gynybinė siena, prie Petešbatuno ežero buvo valčių prieplauka. Rasta keramikos, obsidiano papuošalų liekanų, akmeninių stelų. Ypač išpuošti buvo rūmai. Kadangi atsitraukta staiga, daug vertybių buvo palikta.

Agvateka atrasta 1957 m.

## Žinomi valdovai

* Učan Kan Balamas (*Ucha’an K’an B’alam*) (VIII a.)
* Tan Te Kiničas (*Tan Te' Kinich*), Učan Kan Balamo sūnus (~770–802 m.)


Aguateca-temple.jpg|Agvatekos šventykla
Aguateca M7-26-1.jpg|Pastato pamatų liekanos
Aguateca.jpg|Vaizdas į aikštę
Maya stelae Aguateca Santiago.JPG|Stela, žyminti valdovo pergalę
Pieter Lastman

**Piteris Lastmanas** (, 1583 m., Amsterdamas – 1633 m. balandžio 4 d., ten pat) – XVII a. pr. Nyderlandų istorinių ir mitologinių scenų tapytojas ir piešėjas, Rembranto mokytojas.

## Biografija

Piteris Lastmanas gimė 1583 m. Amsterdame menininkų šeimoje. Jo tėvas Pieter Segersz. buvo auksakalys, vyresnis brolis Seeger Pietersz. tapo auksakaliu, o jaunesnis Claes Lastman − graveriu ir tapytoju. Piteris Lastmanas iš pradžių mokėsi pas manieristinį tapytoją Gerrit Pietersz. 1602 m. Lastmanas keliavo į Romą, pabuvojo Venecijoje. Italijoje išbuvo iki 1607 m. kovo. Po to visą gyvenimą praleido Amsterdame. 1619 m. jo mokiniu tapo Jan Lievens ir 1624 m. 6 mėnesius jis mokė Rembrantą. Po kelionės į Italiją Piteris Lastmanas išvystė nuosavą tapybos stilių, kuris buvo aukštai vertinamas amžininkų ir imituojamas kitų dailininkų. Lastmanas sugebėjo didelių itališkų freskų temas sėkmingai perkelti į mažų matmenų olandiškus paveikslus. Jam įtakos padarė vokiečių tapytojas Adam Elsheimer, kuris gyveno Italijoje. 

Piteris Lastmanas daugiausiai kūrė daugiafigūrinius istorinių ir mitologinių temų paveikslus. Šie paveikslai daugiausiai vaizdavo labai menkai žinomus istorinius siužetus. Iki 1610 m. jo kūryboje ženklią vietą užėmė peizažo tapyba, vėliau jis daugiau koncentravosi į figūrinį vaizdavimą. Lastmano vėlesnis stilius buvo paveiktas Rafaelio freskų Vatikano stancose ir jo gobelenų Siksto koplyčioje. 1619 m. Lastmanas buvo kviestas identifikuoti Karavadžo paveikslą. Karavadžo „Rožančiaus Madona“ buvo tuo metu Amsterdame ir Karavadžas ženkliai paveikė Lastmano stilių. 1628 m. dailininkas sudarė testamentą, kas rodo, kad jis tuo metu nebuvo geros sveikatos. Jis beveik nustojo tapyti. Piteris Lastmanas mirė 1633 m. balandžio 4 d. Amsterdame.

## Darbų galerija

Vaizdas:Pieter Lastman (Dutch - The Resurrection - Google Art Project.jpg| „Kristaus prisikėlimas“ (1612, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
Vaizdas:Lastman, Pieter - Abraham's Journey to Canaan - 1614.jpg| „Abraomo kelionė į Kanaaną“ (1614, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:Pieter Lastman - De offerstrijd tussen Orestes en Pylades - Google Art Project.jpg| „Orestėjo ir Pilado ginčas ties altoriumi“ (1614, Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Pieter Lastman - Juno Discovering Jupiter with Io - WGA12485.jpg| „Junonė, užtinkanti Jupiterį su Ijo“ (1618, Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Pieter Lastman - Jonah and the Whale - Google Art Project.jpg| „Jona ir banginis“ (1621, Kunstpalast, Diuseldorfas)


## Šaltiniai

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 192-194
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Kanjariai

**Kanjariai** (, ) – Ekvadoro tauta, dabar kečujų pogrupis. Gyvena šalies pietinėje dalyje, Kanjaro ir Asuajaus provincijose. Kalba kečujų, ispanų kalbomis, senosios savo kalbos netekę. Daug kanjarių yra sumišę su baltaisiais, todėl kanjarių kilmės žmonės sudaro ženklią Ekvadoro populiacijos dalį.

Manoma, kad tautos pavadinimas kilo nuo žodžių *kan* („gyvatė“) ir *[[ara]]* („tokia papūgų rūšis“). Senovėje kanjariai sudarė didelę genčių konfederaciją, kuri apėmė visą kalnuotąją pietinę Ekvadoro pusę. Kanjarių kultūra galėjo atsirasti ~VI a., Tunkahuano kultūros vietoje. Svarbiausi žinomi kanjarių centrai buvo Ingapirka (sen. *Hatun Cañar*), Pumapungas/Tumebamba (dab. Kuenka), Čobšis, Jakubinjajus. Kanjariai vertėsi žemės ūkiu, gyvulininkyste, statė akmenines šventyklas, sekė mėnulio kalendoriumi. Santvarka, spėjama, buvo klaninė – genčiai vadovavo vadas, bet ypatingais atvejais vadų susirinkimas išrinkdavo vieną visos konfederacijos vadą.

Kanjariai ilgą laiką priešinosi Inkų imperijos antpuoliams. Tupakas Jupankis nukariavo pietines žemes, o XVI a. pr. Huajna Kapakui pavyko užkariauti visas kanjarių valdas. Jie išlaikė nemažai autonomijos; kanjarių sostinė inkų užkariavimo laikais buvo Tumebamba. Tai buvo klestintis miestas, savo galia besivaržęs su Kusku. Inkų pilietinio karo metu, kanjariai palaikė Huaskarą, nors patys buvo Atahualpos žemėse. Atahualpai karą laimėjus, kanjariai buvo nubausti. Fransiskui Pisarui pradėjus Peru užkariavimą, kanjariai, vildamiesi išsivaduosiantys iš inkų, palaikė ispanus žygyje prieš Atahualpą. Tačiau žlugus Inkų imperijai, jie pajungti ispanų valdžion.

Apie kanjarių kalbą nieko nežinoma – indėnai perėmė kečujų kalbą, inkų užkariavimų metu dauguma vietovardžių inkizuota. Misionieriai naudojo kanjarių kalbą evangelizacijai, tačiau nė vienas rankraštis neišliko. Manoma, kad kečujų kalbos Kuenkos šnektoje išlikę šiek tiek kanjarių kalbos bruožų. Pagal išlikusius pavadinimus kanjarių kalba su taip pat išnykusia puruhų kalba skiriama į vieną kalbų šeimą.
Omaguakai

**Omaguakai** arba ***humahuakai*** – išnykusi indėnų tauta, kuri senovėje gyveno šiaurės vakarų Argentinoje. Kultūros centras buvo Humahuakos slėnis (dab. Chuchujaus provincija). Jų gyvenamąjį plotą ribojo Grandės, Lavajeno, San Fransisko, Sentos, Irujos, Lipeo upės Chuchujaus ir Saltos provincijose, Bermechas ir Taricha Bolivijoje. Svarbiausi žinomi centrai buvo Tilkara ir Humahuaka.

Omaguakai pateko į Inkų kultūrinę įtaką, o XIV a. inkai ir aimarai užkariavo omaguakų žemes.

Omaguakai buvo genčių konfederacija, kuri vertėsi daugiausia žemės ūkiu (augino kukurūzus). Buvo išvystę keramikos, tekstilės amatus, apdirbo bronzą. Buvo prisijaukinę lamas. Statiniams naudojo akmenis, statė akmenines tvirtoves.

Šiaurėje, šiaurės rytuose omaguakai ribojosi su atakamenjais, taip pat greta gyveno chuchujai, oklojai, pularai, dar žinomi kaip diagitai, aravakai čane, huarpiai. Žinomiausias omaguakų vadas buvo Viltipokas, Tilkaros ir Purmamarkos kasikas, nuožmiai kovojęs prieš ispanus.

Prasidėjus ispanų kolonizacijai į šias žemes plūstelėjo gvaranių gentys, omaguakai galutinai sumišo su kitomis aplinkinėmis tautomis.
Sodeliškių vėjo malūnas

**Sodeliškių vėjo malūnas** – kepurinis vėjo malūnas su technologine įranga, tebemalantis grūdus, stūksantis Sodeliškių kaime (Velžio sen.), Panevėžio rajone. Vėjo malūnas matomas nuo kelio  lygiame dirbamų laukų kraštovaizdyje, vienkiemyje. 

Sodeliškių malūnas priklauso čia pat gyvenančio ūkininko šeimai. Jis likęs be sparnų, akmeninis, nupjauto kūgio formos, keturių aukštų, pastatytas 1901 m. Malūnas – technikos paminklas, 1997 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ). 

## Istorija

Vėjo malūno statyba rūpinosi ir pirmuoju malūnininku buvo Ignas Miškinis. Po karo malūnas nacionalizuotas. Darbštus malūnininkas buvo ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Taip pat buvo išvežti ir kiti jo šeimos nariai. Nors likusi Miškinių šeima turėjo slapstytis, tremties neišvengė ir mažamečiai vaikai. Visi jie iškentėjo Panevėžio, Vilniaus ir Maskvos kalėjimų baisumus. Grįžusi iš tremties malūnininko šeima rado užimtus namus, nuniokotą malūną su nulūžusiu sparnu, kiauru stogu.

Apie 1958 m. girnoms sukti įvesta elektra. Sodeliškių malūnas sodiečių buvo giriamas, norėdami susimalti užsirašydavo į eilę. Tuometinio kolūkio pirmininkas ragino sodiečius keltis neva patogesniam gyvenimui į Velžio gyvenvietę, o malūną ketino nugriauti, kad netrukdytų dirbti laukų. Tačiau šie nesutiko palikti gimtosios vietos.

Šiuo metu malūnas minimaliai paremontuotas, asmeninio ūkio poreikiams jame tebemalami grūdai.


Sodeliškiai, vėjo malūnas.JPG|Vėjo malūnas
Sodeliškiai, malūno kepurė.JPG|Malūno kepurė


## Nuorodos

* Lietuvos vėjo malūnai. Sodeliškių vėjo malūnas 
* Malūnas laukia remonto
Siraičių kapinynas

**Siraičių kapinynas** arba ***Džiuginėnų kapinynas*** – senovinė laidojimo vieta, rasta Telšių rajone, į pietryčius nuo Džiugo kalno, dešiniajame Durbino krante, į šiaurės vakarus nuo Siraičių, šalia Telšių miesto sodų ir dabartinių kapinių.

484 m³ plote rastos 1 griautinio ir 21 degtinių kapų liekanos (19 kapų suardyti). Rasta virš 200 dirbinių (X–XIII a.) liekanų – apyrankių, segių, stiklo ir gintaro karolių, žiedų, peilių, žeberklų antgalių, įmovinių ietigalių, geriamųjų ragų apkalų, ylų. Šie radiniai siejami su kuršių kultūra.

1956–1957 m. Siraičių kapinyną tyrė Vito Valatkos ir Eugenijos Butėnienės vadovaujami archeologai. Radiniai saugomi Telšių kraštotyros muziejuje.

## Šaltiniai
Siponių miškai

**Siponių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Birštono savivaldybėje, 6 km į pietvakarius nuo Birštono, Nemuno sudarytoje kilpoje. Priklauso Prienų miškų urėdijos Birštono girininkijai. Įeina į Nemuno kilpų regioninį parką. Apima 21,2 km² plotą. Masyvą sudaro Siponių ir Trakelių miškai.

Paviršius banguotas, Nemuno pakrantėje yra griovų, stačių šlaitų. Būdingi jauriniai silpnai sujaurėję ir vėlėniniai glėjiški jauriniai smėliai ir priesmėliai. Siponių miškais teka Nemuno intakai Krakila, Vizdija, Onusupis, Lokupis.

Medynai:
* pušynai: 77 %
* eglynai: 16 %
* beržynai: 4 %
* juodalksnynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 12 %, brandūs 8 %.

Siponių miškuose gyvena šernai, briedžiai, stirnos, elniai, kiškiai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, barsukai.

Yra Siponių atodanga, auga Zajų ąžuolai. Miškuose įsikūrę kaimai: Siponys, Trakeliai, Martinonys, Vanagai, Jackonys, Zajai, Puzonys, Šūtupis, Dzingeliškės, Šaltinėnai, Vaitiškės.

## Šaltiniai
Aida Rybalko

**Aida Rybalko** (g. 1990 m. vasario 6 d. Kaune) – buvusi Lietuvos dailiojo čiuožimo šokėja.

## Biografija

Gimė 1990 m. vasario 6 d. Kaune. 2005 m. Lietuvos dailiojo čiuožimo čempionate užėmė 5 vietą, 2006 m. 3 vietą, 2008 m. 2 vietą, 2010 m. 2 vietą ir 2011 m. 3 vietą. Priklausė *Baltų Ainių* klubui, treniravosi pas Eglę Kliučakienę ir Loretą Vitkauskienę.

## Nuorodos

* Rezultatai
Aleksandras Suržko

**Aleksandras Suržko** (g. 1988 m. birželio 5 d. Kaune) – Rusijos Muay Thai boksininkas.

## Biografija

Gimė 1988 m. birželio 5 d. Kaune. 2011 m. Rusijos Muay Thai taurėje liko antroje vietoje. 2011 m. tapo Maskvos srities Muay Thai čempionato nugalėtoju. 2014 m. tapo W5 72,5 kg kategorijos pasaulio čempionu.

## Nuorodos

* Asmeninis tinklalapis
Indrė Sorokaitė

**Indrė Sorokaitė** (g. 1988 m. liepos 2 d. Kaune) – Lietuvos ir Italijos tinklininkė. Nuo 2013 m. žaidžia Italijos nacionalinėje moterų tinklinio rinktinėje. 2007 m. ir 2009 m. tapo Europos moterų tinklinio čempionų lygos nugalėtoja, 2008 m. iškovojo Italijos taurę.

2021 m. lietuvė kartu su Italijos rinktine dalyvavo Tokijo olimpinėse žaidynėse.

## Klubai

* 2003–2004:  Cogem SDS Montesilvano
* 2004–2006:  Marche Metalli Castelfidardo
* 2006–2009:  Foppapedretti Bergamo
* 2009–2012:  Chieri Volley
* 2012–2013:  Azerrail Baku
* 2013–2014:  Denso Airybees
* 2014–2019:  Azzurra Volley San Casciano
*2019–:  Imoco Volley Conegliano

## Nuorodos

* Profilis http://www.legavolleyfemminile.it 
* Profilis www.fivb.org
Aurimas Valaitis

**Aurimas Valaitis** (g. 1988 m. balandžio 22 d. Kaune) – Lietuvos plaukikas, olimpietis.

## Biografija

Gimė 1988 m. balandžio 22 d. Kaune. Būdamas 16 metų įveikė olimpinį normatyvą ir dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur nepateko į pusfinalį ir bendroje įskaitoje liko 38 vietoje. 2006 m. Europos jaunimo plaukimo čempionate 50 m distancijoje plaukimo krūtine rungtyje iškovojo bronzos medalį. 

## Nuorodos

* Profilis sports-reference.com 
* Susiję straipsniai www.delfi.lt
Laima Rickevičiūtė

**Laima Rickevičiūtė** (g. 1988 m. gegužės 18 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkė.

## Nuorodos

* Profilis www.basketnews.lt
* Susiję straipsniai www.delfi.lt
Rugilė Mileišytė

**Rugilė Mileišytė–Binevičienė** (g. 1988 m. gegužės 11 d. Kaune) – Lietuvos plaukikė, olimpietė.

## Biografija

Gimė 1988 m. gegužės 11 d. Kaune. Daugkartinė Lietuvos laisvojo stiliaus rungties čempionė ir rekordininkė. Studijavo socialinius mokslus Vašingtono valstijos universitete. Dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Susituokusi su buvusiu plaukiku Sauliumi Binevičiumi ir kartu dirba Plimuto koledže.

## Nuorodos

* Profilis sports-reference.com 
* Susiję straipsniai www.15min.lt
Polekėlės Daujotų koplyčia

**Polekėlės Daujotų koplyčia** – mauzoliejinė dvarininkų Daujotų giminės koplyčia, esanti Polekėlėje, Tyrulių seniūnijoje, Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2 km į rytus nuo Tyrulių. Koplyčia stūkso nedidelio parko pakraštyje, prie pagrindinės gyvenvietės gatvės, netoli Polekėlės bažnyčios.

Pastatyta 1893 m., iš dalies rekonstruota 1975 m. Koplyčia 1993 m. įtraukta į Kultūros vertybių registrą  (unikalus kodas ).
      
## Istorija

Sovietmečiu vienas iš partinių veikėjų buvo sumanęs koplyčioje kaimui įrengti smuklę, kitų liudytojų pasakojimu – šašlykinę.  Smuklės kape organizatorius buvo liepęs sumūryti net pagrindą barui, židinį, tačiau paveldosaugininkai tada uždraudė taip niekinti kapą. Vėliau koplyčios–mauzoliejaus geležinės ornamentuotos durys buvo užvirintos.

1970-1973 m. iš mauzoliejaus rūsio buvo išnešti karstai su palaikais ir perlaidoti Polekėlės kapinėse. Tiksliai žinoma, kad viename iš karstų buvo Polekėlės dvaro savininkės Ievos Daujotaitės brolio Jono Daujoto palaikai. Kiti liudytojai pasakojo, kad buvę ir daugiau karstų, vieni atsimena pasakojimus, kad ten buvę palaidoti partizanai iš Pumpučių giminės. Polekėlės Daujotų dvaras apie 1995 m. buvo nugriautas.

## Architektūra

Statinys klasicizmo stiliaus, kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto su pastoge ir laidojimo rūsiu. Pastato priekyje išlikę trijų pakopų granito laiptai. Durys metalinės dvivėrės, su kaltiniais ornamentais ir kalvio darbo apkaustais. Fasado viršuje pritvirtinta marmuro lenta su įgilintų raidžių įrašu lenkų kalba: *„Grób rodziny Dowiatów*“; virš durų angos statybos data: *„1893“*. 

Sienos tašytų lauko akmenų, pamatas su tašyto granito cokoliu. Stogo forma – dvišlaitė, kiti stogo elementai – kvadrato plano akroterijai pastato kampuose ir frontono viršuje. Pagrindinė patalpa vienanavė, su įėjimu vakarų pusėje ir stačiakampe anga į laidojimo rūsį grindyse. Galinėje koplyčios sienoje yra pusapskritė niša. Rytinės sienos kampuose išmūryti ir nutinkuoti du stačiakampio skerspjūvio stulpai. Lubų, sienų apdaila – profiliuotas apvadas sienų viršuje, profiliuoti tinkuoto plytų mūro nišos apvadai su trauka. 

Priekiniame fasade imituojamas portikas: dvi apskrito skerspjūvio plytų mūro kolonos su kaneliūromis ir šoniniai stačiakampio skerspjūvio stulpai, remiantys antablementą su reljefiškai ornamentuotu frizu ir karnizu, užbaigtą trikampiu frontonu. Čia įtaisytas dekoruotas Daujotų giminės herbas su kartušu ir augalinio motyvo ornamentais.

## Nuorodos

* Ateitis išnešiota po plytą  
* Lietuvos dvarų duomenų bazė. Polekėlės (Daujotavos) dvaras
Gytis Ruzgys

**Gytis Ruzgys** (g. 1989 m. birželio 7 d. Kaune) – Lietuvos irkluotojas.

## Biografija

Gimė 1989 m. birželio 7 d. Kaune. 2007 m. pasaulio jaunimo čempionate su dviviete valtimi užėmė 13 vietą. 2008 m. Europos čempionate 10 vietą. 2009 m. pasaulio jaunimo iki 23 metų čempionate užėmė 13 vietą. 2009 m. Europos čempionate užėmė 10 vietą.

## Nuorodos

* Rezultatai
Šiaulėnų Šemetų koplyčia

**Šiaulėnų Šemetų koplyčia** – mauzoliejinė kapinių koplyčia, Šemetų giminės mauzoliejus, esantis Šiaulėnuose, Radviliškio rajone. Koplyčia stūkso priešingoje gatvės pusėje nuo Šiaulėnų bažnyčios, miestelio kapinių pakraštyje, prie pagrindinių vartų. Statinys restauruotas, jame kuriama muziejinė ekspozicija.

Romantizmo epochos ryškių neorenesanso bruožų Šemetų koplyčia-mauzoliejus 1981 m., architektūros istorikui V. Levandauskui pasiūlius, buvo įrašyta į vietinės reikšmės architektūros paminklų sąrašą. Ji įregistruota Kultūros vertybių registre.

## Statinio restauracija

Iki restauracijos koplyčia buvo labai prastos būklės, nors nepriklausomybės metais jau buvo kartą tvarkyta. Kultūros vertybių apsaugos departamento ir Radviliškio rajono savivaldybės lėšomis buvo sutvarkytas koplyčios stogas ir pastogės cokolis, tačiau nei vidus, nei išorinės sienos remonto nesulaukė.

Pagal 2009 m. parengtą pastato tvarkybos darbų projektą koplyčia buvo restauruota iš pagrindų: atkurtas vidus, sutvarkytos durys, langai. Restauracijos metu atkurtas autentiškas koplyčios vidaus ir išorės vaizdas. Restauruotas koplyčioje esantis marmurinis paminklas „T ir A. Šemetų epitafija” (DV 4646) ir koplyčios rūsys - kolumbariumas su 24 nišomis. Yra žinoma 11 asmenų, kurie čia palaidoti. Yra palaidotas vyskupas, kuris buvo atkeltas iš kitos koplyčios.

Sutvarkytoje koplyčioje įrengta Šiaulėnų kapinių senųjų kryžių ekspozicija. Išsaugotos, nušveistos ir pastatytos senosios originalios durys su apverstų fakelų ornamentais, simbolizuojančiais anapusinę šviesą. Prieš keletą metų viename ūkio pastate buvo surasti ir atstatyti koplyčios piliastrai - dvi altoriaus dekoratyvinės kolonos. Koplyčios centre grindyse įrengtos dvejos sunkios medinės durys (karstų nuleidimui).

Ant fasado atnaujintas Šemetų herbas, kuriame vaizduojama gulbė ir liūtas.
      
## Istorija

Neorenesanso stiliaus koplyčia pastatyta 1850 m. Šiaulių pavieto maršalkos, Diktariškių dvaro savininko Juozapo Šemetos lėšomis. Čia amžinojo poilsio atgulė Šemetų giminės atstovai. Seniau Šemetos buvo laidojami šalia medinės bažnyčios pastatytų koplytėlių rūsiuose, tačiau pastačius šią koplyčią, palaikai buvo perkelti. Iš dvidešimt keturių nišų karstams buvo užpildytos devyniolika.

## Galerija


Koplyčia. Šiaulėnai.JPG|Vaizdas nuo kapinių pusės
Koplyčia, langelis. Šiaulėnai.JPG|Rūsio langelis
Koplyčios interjeras-2. Šiaulėnai.JPG|Grindyse atidarytas įėjimas į rūsį
Koplyčios kriptos. Šiaulėnai.JPG|Palaidojimų kriptos vienoje iš sienų
Koplyčios rūsyje, Šiaulėnai.JPG|Likę tuščių nišų
Šemetų herbas, Šiaulėnai.JPG|Šemetų herbas ant koplyčios


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Restauruojama Šemetų koplyčia-mauzoliejus
* Kultūros paveldo svarba ir reikšmė Radviliškio rajone: Koplyčių-mauzoliejų istorija ir reikšmė
Šiaulėnų dvaras

**Šiaulėnų dvaro sodyba** išlikusi Šiaulėnuose, Radviliškio rajone, netoli kelio .

Šiaulėnų dvaras priklauso privatiems asmenims. Griūvančio dvaro kaimynystėje  – danų kapitalo kiaulininkystės kompleksas, kiek toliau medienos perdirbimo cechas.

Šiaulėnų dvarui apsauga nėra paskelbta nei valstybiniu, nei regioniniu lygiu, nors į nekilnojamųjų vertybių registrą jis įrašytas. Keliolika pastarųjų metų dvaras priklausė privatiems asmenims. Vienas valdė 90 procentų dvaro, kitas – likusius 10, vėliau atiteko Kultūrinių iniciatyvų centrui.

## Istorija

Dvaras pirmą kartą buvo paminėtas 1492 m., kai priklausė Žemaitijos seniūnams Kesgailoms.  XV–XVI a. sandūroje dvarą paveldėjo Butrimaičiai, o iš jų valda perėjo Šemetoms.

1619 m. Žemaitijos vėliavininkas Jurgis Šemeta Šiaulėnus perleido tuo metu Upytės seniūnui Jeronimui Valavičiui, vėliau tapusiam Žemaitijos seniūnu. Po J. Valavičiaus mirties 1636 m. dvaras vėl grįžo Šemetoms.

Nėra žinoma, kuris iš Šemetų pastatė originalius dvaro rūmus, arkadine galerija sujungtus su oficina. Manoma, kad toje galerijoje buvo oranžerija.  Be rūmų oranžerijos-oficinos junginio, dar yra išlikę svirnas, koplytstulpis, kalvės griuvenos.  

Manoma, kad rūmus galėjo projektuoti iš Prūsijos atvykęs architektas Voleris. Arkadinė galerija savo bruožais primena Raudondvario dvaro (Kauno raj.) oranžeriją, projektuotą minimo architekto.

Tikėtina, kad dvaro rūmai galėjo būti pastatyti XIX a. viduryje. Gali būti, kad Šiaulėnų dvarą statė ir jį valdė Jonas Šemeta apie kurį žmonėse iki šiol sklinda įvairūs pasakojimai. Jis neva turėjo apie 2200 baudžiauninkų. Jeigu kuris prasikalsdavo, ponas tuoj liepdavo nuplakti. Tačiau vos baudžiauninkas po pirmųjų smūgių imdavo rėkti, ponas bausmę tuoj sustabdydavo. Pasakojama, kad  baudžiauninkai tuo naudodavosi, o savo poną jie vadindavo geruoju seneliu.

1857 m. J. Šemeta fundavo dabartinės Šiaulėnų bažnyčios statybą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Lietuvos dvarų duomenų bazė. Šiaulėnų dvaras 
* Šiaulių apskrities dvarai (Google Maps)
* Apie Šiaulėnų dvarą 
* Šiaulėnų dvaras nyksta 
* Griūva visiškai neprižiūrimas Šiaulėnų dvaras (''youtube.com'')
Franciabigio

**Frančabidžas** (it. **Franciabigio**, tikr. *Francesco di Cristofano Giudici*, apie 1482 m. – 1525 m.) – italų brandžiojo renesanso dailininkas iš Florencijos.

## Biografija

Frančabidžas (tikrasis vardas Frančeskas Džiudičis, Kristofano sūnus) gimė apie 1482–1484 m. Florencijoje. Jo tėvas buvo drobių audėjas. 1506 m. jis paminetas *San Pancrazio* bažnyčios įrašuose kaip „Pietos“ paveikslo autorius po didžiuoju bažnyčios altoriumi. Pasak Dž. Vazario, Frančabidžas mokėsi pas Mariotą Albertinelį, kuris savo ruožtu buvo susijęs su Fra Bartolomėju. 1506 m. Frančabidžas pradėjo dirbti bendrai  kartu su Andrėja del Sartu. Ilgainiui Andrėja del Sartas pradėjo lenkti Frančabidžą ir dailininkai išsiskyrė. Pavyzdžiui, vienu svarbiausių Frančabidžo ankstyvųjų kūrinių buvo „Mergelės Marijos vestuvių“ freska Santissima Annunziata bažnyčioje (apie 1513 m.), vėliau ją visiškai užtemdė gretima Andrėjos del Sarto „Mergelės Marijos gimimo“ scena.

Frančabidžo kūryba buvo paveikta Andrėjos del Sarto ir Rafaelio. Pastarojo įtaką rodo „Madonos su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju“ paveikslas Uficiuose. Gali būti, kad Frančabidžas apie 1512 m. lankėsi Romoje. Jis ir vėliau palaikė ryšius su Andrėja del Sartu, kas matyti iš to, kad Andrėjai del Sartui 1518 m. trumpam išvykus į Prancūziją jo užsakymus prižiūrėti *Scalzo* bažnyčioje buvo patikėta Frančabidžui. Po 1519 m. Frančabidžas dirbo Medičių vilos Podžijo a Kajane dekoravime kartu su Andrėja del Sartu ir jo mokiniu Pontormu. Joje Frančabidžas sukūrė „Cicerono triumfo“ freską, bet ir ši freska bendrai atsiliko nuo daug jaunesnio Pontormo „Vertumno ir Pomonos“ temos užmiesčio vilos dekoro nuotaikos. Laikoma, kad Frančabidžo talentas geriausiai pasireiškė jo portretuose. Frančabidžas mirė 1525 m. Florencijoje, pasak Dž. Vazario, nuo sunkios ligos (tikriausiai maro formos). Palaidotas *San Pancrazio* bažnyčioje.

## Darbų galerija


Vaizdas:Franciabigio 005.jpg| „Vyro portretas“ (1514, Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Franciabigio 010.jpg| „Juvelyro portretas“ (1516, Prinstono universiteto dailės muziejus, JAV)
Vaizdas:Franciabigio madonna col bambino e san giovannino.jpg|  „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju“ (apie 1518, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:Franciabigio - The Triumph of Cicero - WGA08193.jpg| „Cicerono triumfas“ (apie 1520, Medičių vila Podžijo a Kajane)
Franciabigio, noli me tangere, dalla torre di via porta rossa, 1523 ca., 01.jpg| „Noli me tangere“ (apie 1523, San Salvi, Florencija)


## Nuorodos

* Encyclopaedia Britannica
* [treccani.it](http://www.treccani.it/enciclopedia/giudici-francesco-detto-il-franciabigio_(Dizionario-Biografico)/)
* wga.hu
* J. Paul Getty muziejus
* [Frančabidžo biografija [Giorgio Vasari] „Le Vite“ (anglų k.)]
Nepuolimo sutartis

**Nepuolimo sutartis** arba **neutraliteto sutartis** – sutarties arba karinės sąjungos tipas, kai pasirašiusios valstybės pasižada nesiimti karinių veiksmų viena prieš kitą.

Nepuolimo sutarties pavyzdys yra Molotovo–Ribentropo paktas.

Kai kuriais atvejais laikoma, kad nepuolimo sutartys ir neutralumo sutartys skiriasi. Tokiu atveju nepuolimo sutartims priskiriamos tos, kuriose pasižadama nepulti kitų pasirašiusių šalių, o neutralumo sutartimis – tos, kuriose pasižadama nepadėti kitų pasirašiusių šalių priešams (laikytis neutraliteto). XIX amžiuje neutralumo sutartys buvo dažnai naudojamos suteikti leidimą užpulti kitą valstybę.

Pastebėta, kad didžiosios valstybės labiau linkę pradėti karinius konfliktus su savo partneriais nepuolimo sutartyse, nei su valstybėmis, su kuriomis neturi jokių sąjungų.

## Išnašos