open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Steponas Danilevičius

**Juozas Steponas Danilevičius** (1936 m. gruodžio 23 d. Alytuje – 2018 m. rugsėjo 17 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas terapeutas, endokrinologas.

## Biografija
1963 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1967 m. medicinos mokslų kandidatas, 1981 m. medicinos mokslų daktaras.

1963–1964 m. Veisiejų tuberkuliozės dispanserio vyriausiasis gydytojas. Nuo 1964 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Hospitalinės terapijos katedros aspirantas, 1967–1975 m. asistentas, 1976–1985 m. docentas, nuo 1986 m. profesorius. 1990–1991 m. vadovavo Endokrinologijos katedrai, 1991–2001 m. Endokrinologijos klinikai. Nuo 1997 m. Lietuvos endokrinologijos centro direktoriaus pavaduotojas.

1970–1997 m. Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis endokrinologas. 1989–1996 m. ir nuo 2001 m. jo iniciatyva įkurtos Lietuvos diabeto asociacijos viceprezidentas. Jam vadovaujant įsteigtos diabeto mokyklos ir kojų priežiūros kabinetai, pradėtos organizuoti diabeto mokymo stovyklos vaikams ir jaunuoliams. Nuo 1994 m. Lietuvos diabeto asociacijos leidžiamo laikraščio „Diabetas“ redakcijos kolegijos narys. Europos diabeto studijų asociacijos narys, 1993–1996 m. Nacionalinio St. Vincento deklaracijos komiteto narys, nuo 1996 m. Lietuvos medikų diabeto sąjungos viceprezidentas, žurnalų „Lietuvos endokrinologija“ bei „Diabeto panorama“ redakcijos kolegijos narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė hormonų įtaką miokardo infarkto nekrozės ploto sumažėjimui ir širdies respiraciniams procesams, nukleorūgščių, nukleotidų, nukleazių kiekį miokardo infarkto metu. Išradimo ir 11 racionalizacinių pasiūlymų bendraautoris. Išspausdintos 209 jo mokslinės publikacijos, straipsniai, mokymo metodiniai leidiniai, išleista viena monografija ir 2 endokrinologijos vadovėliai studentams medikams.

## Bibliografija

* Cukrinis diabetas, su kitais 1988 m.
* Endokrininių ligų diagnostika ir gydymas, 1992 m.
* Vidaus ligos: vadovėlis, su kitais, 1996 m.
* Prie kelio: vaikystė, jaunystė, branda: poezija. – Kaunas: Lututė, 2004. – 125 p.: iliustr. – ISBN 9955-575-47-6
* Toli nuo saulės: eilėraščiai ir miniatiūros. – Kaunas: Lututė, 2005. – 111 p.: iliustr. – ISBN 9955-575-79-4
* Tiesos šešėliai: kūrybos rinktinė. – Kaunas: Lututė, 2006. – 128 p.: iliustr. – ISBN 9955-692-27-8
* Sulaikyk gyvenimą už rankos: poezijos rinktinė. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2007. – 346 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-15-087-9
* Raudos: eilėraščiai. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2009. – 59 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-15-140-1


## Įvertinimas
* 1987 m. LSSR valstybinė premija
* 2006 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius 

## Šaltiniai
Viktoras Danilevičius

**Viktoras Danilevičius** (1924 m. kovo 6 d. Ukmergėje – 2002 m. kovo 4 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, dirvožemininkas, pedagogas.

## Biografija
1950 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1962 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1950–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1954–1955 m. ir 1957–1959 m. Agronomijos fakulteto dekanas, 1963–1985 m. prorektorius mokslo reikalams, 1968–1990 m. Dirvotyros ir agrochemijos katedros vedėjas, nuo 1962 m. docentas. 1970–1990 m. Dirvožemininkų draugijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – dirvožemių savybės.

## Bibliografija
* Dirvožemio mokslas ir geologijos pagrindai: vadovėlis (su kitais), 1977 m.
* Profesorius Viktoras Ruokis: monografija (su Algirdu Motuzu). – Vilnius: Mokslas, 1982. – 140 p.
* Lietuvos Darbo raudonosios vėliavos ordino žemės ūkio akademija. – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1984. – 189 p.
* Melioracinė dirvotyra: vadovėlis, 1986 m.
* Dirvotyra: vadovėlis (su kitais), 1996 m.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs agronomas

## Šaltiniai
Viktorija Daniliauskaitė

**Viktorija Daniliauskaitė** (g. 1951 m. balandžio 23 d. Jakutske) – Lietuvos grafikė.

## Biografija
Tėvas Antanas Daniliauskas, motina Julija Daniliauskienė. 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

## Kūryba
Sukūrė piešinių, miniatiūrų, ekslibrisų (linoraižiniai), ciklai: „Kelionė“ (1983 m.), „Keliaujančių ežerų krašte“ (1986 m.), „Žemė“ (1987 m.), „Baltai“ (1992 m.), „Požeminių upių tėkmė“ (1995 m.), „Akių kalbėjimas“ (2001 m.), „Langai“ (2002 m.).

Kūriniai metaforiški, santūriai dekoruoti, lakoniškų suabstraktintų raiškos priemonių, juose vyrauja religiniai, lietuvių mitologijos, tautodailės motyvai.

### Iliustruotos knygos
* 1986 m. Jonas Strielkūnas, Rinktinė, Vilnius.
* 1990-1992 m. Tremties archyvas" (žurnalo „Metai“ biblioteka, Nr. 1, 2, 3, 5, 6), Vilnius.
* 1992 m. Kryžius Šiaurėje, Vilnius.
* 1993 m. Vytautas Mačernis, Sielos paveikslas, Vilnius.
* 1993 m. Jonas Strielkūnas, Trečias brolis, Vilnius.
* 1994 m. Antanas Kalanavičius, Ne akmenys guli, Vilnius.
* 1997 m. Gintaras Grajauskas, Katalogas
* 1999 m. Elgetaujanti saulė
* 2002 m. Naktiniai sodai

### Individualios parodos
* 1981, 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos salonas, Vilnius.
* 1988 m. Lietuvos menininkų rūmai, Vilnius.
* 1989 m. Gallery Siverts, Bergenas, Norvegija.
* 1991, 1995 m. Dailės parodų rūmai, Klaipėda.
* 1992, 1996 m. Lietuvos muziejus, Lemontas, JAV.
* 1992 m. Šiuolaikinio meno centras, Vilnius.
* 1992 m. Medalių galerija, Vilnius.
* 1994 m. Galerija „Lietuvos Aidas“, Vilnius.
* 1994 m. Auksakalių galerija, Vilnius.
* 1995 m. Ekslibrisų paroda, Vilnius, Medicinos biblioteka.
* 1996 m. Piešinių paroda: Giedraičių tėvonijai 630. Vilniaus universitetas, Molėtų kultūros namai.

### Įvertinimas
* 1983 m. Diplomas Talino grafikos trienalėje.
* 1987 m. Diplomas Rygos mažosios grafikos trienalėje.
* 1989 m. Kultūros ministerijos prizas.
* 1994 m. Diplomas XXVI Baltijos šalių knygos meno konkurse.
* 1996 m. Pirmoji premija tarptautinio ekslibrisų konkurso „Lietuviškai knygai – 450“ parodoje 

## Šaltiniai
Jonas Danyla

**Jonas Danyla** (1905 m. lapkričio 4 d. Liliūnai, Pagirių valsčius, Ukmergės apskr. – 2000 m. spalio 31 d. Kaunas) – SJ, Lietuvos kunigas jėzuitas, Lietuvos jėzuitų provincijolas.

## Biografija
Nuo 1925 m. jėzuitas. 1927–1930 m. Valkenburgo universitete (Olandija) studijavo filosofiją, 1934–1936 m. teologiją, 1936–1938 m. Leuveno universitete – teologiją. 1937 m. įšventintas kunigu.

1939 m. Kauno jėzuitų gimnazijos inspektorius, 1941–1942 m. direktorius ir jėzuitų bažnyčios rektorius. 1940 m. Bajėnų (Kėdainių raj.), 1941 ir 1943–1948 m. Pagryžuvio koplyčių rektorius, kartu nuo 1942 m. noviciato Pagryžuvyje magistras. 1948–1989 m. Lietuvos jėzuitų provincijolas. 1949 m. vikaras Žasliuose, sovietinio saugumo suimtas, kalintas Lukiškių kalėjime, 1950–1956 m. – Kazachstano, Karagandos lageriuose. Nuo 1956 m. vikaras Jiezne. 1961 m. sovietinė valdžia uždraudė eiti kunigo pareigas, 1962–1963 m. tardytas ir kalintas. 1963–1969 m. Stirnių, 1969–1990 m. Bijutiškio (Molėtų raj.) parapijų klebonas, vėliau rezidentas Garliavoje.

Aktyviai gynė Bažnyčios ir tikinčiųjų teises, įsteigė pogrindinius noviciatą ir kunigų seminariją, nuo 8 dešimtmečio vidurio jai vadovavo, vedė rekolekcijas.

## Šaltiniai
Antanas Daniliauskas

**Antanas Daniliauskas** (1926 m. spalio 1 d. Marijampolė – 1983 m. kovo 13 d. Vilnius) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Žmona tautodailininkė Julija Daniliauskienė, duktė dailininkė Viktorija Daniliauskaitė.
1941 m. su tėvais ištremtas į Altajaus kr., 1942–1947 m. dirbo Trofimovsko žuvų įmonėje prie Laptevų jūros. 1952 m. Jakutske baigęs Pedagoginį institutą 1952–1956 m. mokytojavo Jakutijoje, 1956–1960 m. – Lietuvoje. 1965–1983 m. dirbo Istorijos institute. 1965 m. istorijos mokslų kandidatas.

Rašė eilėraščius, kūrė karpinius.

## Mokslinė veikla
Tyrė darbininkų buitį, lietuvių tautodailę.

## Bibliografija
* Šiaurės rytų Lietuvos pramonės darbininkų materialinė kultūra, monografija, 1970 m.
* Lietuvos miesto gyventojų materialinė kultūra XX a., monografija, 1978 m.
* Lietuvos TSR pramonės darbininkų kultūros ir šeimos etnografinės problemos, su P. Kalniumi, 1983 m.

## Šaltiniai
Julija Daniliauskienė

**Julija Daniliauskienė** (1926 m. kovo 27 d. Šilo Pavėžupis, Šaukėnų valsčius – 2009 m. liepos 26 d. Vilnius) – Lietuvos tautodailininkė.

## Biografija
Vyras etnologas Antanas Daniliauskas, duktė grafikė Viktorija Daniliauskaitė. 1941 m. ištremta į Altajaus kraštą grįžo į Lietuvą 1956 m., nuo 1957 m. dalyvavo grupinėse parodose, nuo 1964 m. rengė individualias parodas.

## Kūryba
Sukūrė popieriaus karpinių ciklų („Metų laikai“ 1960 m., „Oi giria, giria, girele žalioji“, „Mūsų sodai ir girios“, abu 1976 m., „Vilnius“ 1980 m., „Ritmai“ 1985–1991 m., „Juostų motyvai“ 1992 m.), kompozicijų („Čiulbantis medis“ 1984 m.), atvirukų, ekslibrisų. Iliustravo knygą „Lietuvių vaikų poezija“ (1980 m.). Ankstyvojoje kūryboje dominavo stilizuotų medžių, gėlių, paukščių, vėliau ir dangaus šviesulių motyvai. Nuo 9-ojo dešimtmečio vidurio dažnesnis geometrinis, savaip interpretuotas liaudies audinių ornamentas. Karpiniams būdinga simetriška kompozicija, formų ritmas, linijų grakštumas.

## Bibliografija
* Karpiniai, su N. Jurėniene, 1980 m.

## Šaltiniai
Antanas Pranas Daniliauskas

**Antanas Pranas Daniliauskas** (1876 m. sausio 2 d. Sintautai – 1941 m. gruodžio 31 d. Rešiotai, Kansko rajonas, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos mokytojas, švietėjas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

## Biografija
Pradžios mokslus ėjo Sintautų pradinėje mokykloje, juos tęsė Marijampolės gimnazijoje. Nuo 1895 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Filologijos fakultete. Priklausė lietuvių studentų draugijai. Bendradarbiavo draudžiamojoje lietuvių spaudoje. Prasidėjus „Sietyno“ bylai žandarai kratė jo butą Sankt Peterburge, rado lietuvių studentų draugijos bibliotekėlę – 16 lietuvių knygų ir laikraščių bei straipsnio „Varpui“ rankraštį. 1897–1898 m. ir 1899–1901 m. kalintas Sankt Peterburgo ir Kalvarijos kalėjimuose, vėliau metus gyveno tremtyje Taline. 1903 m. baigė Kazanės universitetą. Negalėdamas gauti darbo Lietuvoje, dirbo Rusijoje.

1918 m. grįžo į Lietuvą. Naumiestyje įkūrė progimnaziją. 1919 m. vienas iš Marijampolės mokytojų seminarijos steigėjų, iki 1923 m. jos direktorius. 1923–1928 m. ir 1934–1940 m. Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijos direktorius, 1928–1932 m. Švietimo ministerijos departamentų direktorius, 1932–1934 m. ministerijos generalinis sekretorius. 1941 m. su šeima ištremtas į Sibirą. Mirė badu.

## Įvertinimas
* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1932 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Jonas Daniliauskas

**Jonas Daniliauskas** (g. 1950 m. birželio 10 d. Lekėčiuose) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Algirdas Petrulis, Jonas Švažas. 1975–1985 m. dėstė M. K. Čiurlionio meno mokykloje, 1985–1989 m. Lietuvos dailės institute. Nuo 1997 m. dėsto Lengvosios pramonės aukštesniojoje mokykloje Vilniuje, nuo 2003 m. – ir Aprangos studijų centre Vilniaus kolegijoje.

## Kūryba
Nutapė buitinės tematikos kompozicijų (ciklai „Indija“ 1986 m., „Joninės“ 1988 m., „Laukiančios“ 1993 m., „Poetas tėviškėje“ 1999 m., „Vyšnių skynimas“ 2000 m.), portretų – Sigitas Geda su tėvu, 1985 m., Veronika Povilionienė, apie 1987 m.). Dažnai kuria pastelės technika (ciklas „Moteris ir paukštis“ 1994 m.).

Kūriniai emocingi, poetiškos nuotaikos, juose vyrauja gamtos, kaimo, vaikystės įspūdžių temos. Ankstyvieji paveikslai tamsaus kolorito, vėlesni – ryškių, grynų spalvų. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.

## Individualios parodos
* Vilnius – 1976 m., 1978 m., 1982 m., 1989 m., 1994–1997 m., 1999 m., 2000 m., 2002 m.
* Kaunas – 1996 m.
* Klaipėda – 1996 m.
* Šiauliai – 1997 m.
* Badenas, Šveicarija – 1997 m.
* Ciurichas – 1998 m.
* Greifsvaldas – 1999 m.
* Varšuva – 2000 m.
* Londonas – 2000–2001 m.

## Įvertinimas
* 1979 m. – Lietuvos kultūros ministerijos premija
* 1985 m. – pirmasis Lietuvos kultūros ministerijos prizas 4-ojoje Baltijos šalių bienalėje
* 1985 m. – pirmasis prizas 11-ojoje Baltijos šalių ir Islandijos bienalėje Rostoke (Vokietija)
* 1999 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos premija 

## Šaltiniai
Jurgis Danys (1921)

**Jurgis Danys** (1921 m. balandžio 5 d. Trumpiškiuose, Obelių valsčiuje – 2016 m. liepos 3 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. baigė Kauno universitetą. 1961 m. medicinos mokslų daktaras.

1947–1978 m. Kauno universiteto (1951–1989 m. Kauno medicinos institutas) dėstytojas, nuo 1967 m. profesorius. 1962–1978 m. Kauno kardiologijos instituto Alerginių širdies ir kraujagyslių ligų laboratorijos vedėjas. Jo iniciatyva 1972 m. Kauno medicinos instituto klinikose įkurtas Endokrinologijos skyrius.

1978–1991 m. SSRS medicinos mokslų akademijos Endokrinologijos instituto Kauno filialo, įkurto jo iniciatyva, direktorius. Nuo 1982 m. Respublikinio endokrinologijos centro mokslinis vadovas. Nuo 1983 m. LSSR Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis endokrinologas. Jo rūpesčiu pastatyta Endokrinologijos klinika ir laboratorijos korpusas, įsteigti endokrinologijos skyriai Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje, Birštone.

## Mokslinė veikla
Įdiegė naujų skydliaukės ligų diagnostikos ir gydymo metodų. Paskelbė darbų apie organizmo reaktyvumą, skydliaukės ir antinksčių funkcijos pokyčius sergant reumatu ir kt. ligomis.

## Bibliografija
* Vidaus ligos / Juozas Kupčinskas, Jurgis Danys, Alfredas Žiugžda. – Vilnius: Mintis, 1966–1967. – 2 d.: iliustr.
* Reumato diagnostika ir gydymas. – Kaunas: Šviesa, 1970. – 274 p.: iliustr.
* Gydytojo užrašai: straipsnių rinkinys. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 139 p.
* Nesustoti pusiaukelėje. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 159 p.

## Įvertinimas
* 1981 m. LSRR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Flagmanas (reikšmės)

Žodis **flagmanas** reiškia:

* flagmanas – karinio laivyno admirolas, vadovaujantis eskadrai ar laivų junginiui ir turintis teisę laive iškelti specialią vėliavą, parodančią jo pareigas ir kad jis laive yra;
* flagmanas, flagmano laivas – laivas, iš kurio admirolas flagmanas vadovauja eskadrai ar laivų junginiui. Kartais flagmanu vadina ir laivą, kuriame yra laivų junginio vadas, net jei jis ir neturi admirolo rango;
* flagmanas (perkeltine prasme) – kažkas, kad yra pirmaujantis, išsiveržęs į priekį;
* flagmanas – vienas iš keturių admirolų lygio laipsnių TSRS kariniame jūrų laivyne 1935–1940 m..
Petras Vladas Danisevičius

**Petras Vladas Danisevičius** (1921 m. vasario 22 d. Užubaliuose, Alytaus valsčiuje – 2014 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas.

## Biografija
1942–1954 m. dirbo miškų ūkyje. 1949 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Miškų ūkio fakultetą ir Visasąjunginį neakivaizdinį teisės institutą Maskvoje. 1954 m. teisės mokslų kandidatas.

1954–1955 m. LSSR MA Istorijos ir teisės instituto mokslinis bendradarbis. 1955–1993 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas, 1961–1971 m. Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas.

## Bibliografija

* Įvykio vietos apžiūra: metodinė priemonė / Jurgis Blieka, Petras Danisevičius. – Vilnius: VU, 1962. – 32 p.
* Visuomenės vaidmuo kovoje su nusikalstamumu / Martynas Apanavičius, Petras Danisevičius. – Vilnius: Mintis, 1964. – 54 p.
* Teisminis baudžiamųjų bylų nagrinėjimas / Petras Danisevičius, Pranciškus Žalkauskas. – Vilnius: Mintis, 1965. – 43 p.
* Pagrindiniai trasologijos klausimai: mokymo priemonė. – Vilnius, 1967. – 71 p.: iliustr.
* Trumpas kriminalisto žinynas / Bronius Augustinas, P. Danisevičius, Karolis Miecevičius. – Vilnius: Mintis, 1970. – 183 p.: iliustr.
* Pagrindiniai teisminių įrodymų klausimai tarybiniame baudžiamajame procese / Petras Danisevičius, Aronas Liakas. – Vilnius: Vaizdas, 1971. – 140 p.
* Teismo balistika. – Vilnius: VU, 1976. – 62 p.
* Kriminalistika kovoje prieš nusikalstamumą: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1977. – 15 p.
* LTSR baudžiamasis procesas / Petras Danisevičius, Marcelis Kazlauskas, Eugenijus Palskys. – Vilnius: Mintis, 1978. – 403 p.
* Nusikalstamumas ir girtavimas: medžiaga lektoriui / Martynas Apanavičius, Petras Danisevičius. – Vilnius: Žinija, 1980. – 19 p.
* Krata ir poėmis: mokymo priemonė. – Vilnius, 1982. – 57 p.
* Kriminalistika / Eugenijus Palskys, Marcelis Kazlauskas, Petras Danisevičius. – Vilnius: Mintis, 1985. – 335 p.
* Tardymo eksperimentas: mokymo priemonė. – Vilnius, 1987. – 32 p.
* Parodymų patikrinimas vietoje: mokymo priemonė. – Vilnius: VU, 1989. – 53 p.
* Kriminalisto žinynas / Ona Danutė Dambrauskaitė, Petras Danisevičius. – Vilnius: Teisinės informacijos centras, 2006. – 399 p.: iliustr. – ISBN 9955-557-86-9


## Šaltiniai
Julius Danusevičius

**Julius Danusevičius** (g. 1931 m. balandžio 12 d. Paežeriuose, Raudėnų valsčius) – Lietuvos miškininkas, miško genetikas ir selekcininkas.

## Biografija
1951 m.N.Vilnios girininko pavaduotojas. 1952–1953 m. Pabradės girininkas. 1954–1955 m. Nemenčinės miškų ūkio vyr. miškininkas.

1956–1958 m. Nemenčinės miškų ūkio direktorius. Nuo 1959 m. sausio 1 d. iki 1971 m. (naujai įsteigto) Jonavos miškų ūkio direktorius.

1966 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1972–1995 m. Miškų instituto Miško želdinimo laboratorijos vedėjas. 1974 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Nuo 1987 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1986 m. LŽŪU) dėstytojas, nuo 1992 m. docentas.

Mokslinio darbo kryptis – miško medžių genetika, selekcija ir miško sėklininkystė. Dviejų išradimų autorius. Tyrė spygliuočius, rūšių sąveiką, jų genetiką ir selekciją.

## Bibliografija
* Miško sėklinės plantacijos, knygutė su V. Ramanausku, Vilnius: Mokslas, 1979, 72 p.
* Miško želdinimas, vadovėlis aukštosioms mokykloms su kitais, Vilnius: Mokslas, 1991, 352 p.
* Miško medžių genetika ir selekcija: paskaitų konspektas, Kaunas-Akademija, 1991, 146 p.
* Lietuvos miško sėklinis rajonavimas: pušies, eglės, ąžuolo, Kaunas, 1999, 41 p.
* Pušies selekcija Lietuvoje: monografija, Kaunas: Lututė, 2000, 352 p.
* VĮ Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija (sudarytojas). Kaunas: Lututė, 2003, 192 p.
* Retos medžių rūšys Lietuvos miškuose. Monografija. Su kitais. Klaipėda, 2013, 191 p.
* Paskelbta: 3 mokslo darbų rinkiniai (atsak. redaktorius); 335 mokslinių straipsnių, tarp jų 128 recenzuojamuose užsienio  ir šalies leidiniuose.

## Įvertinimas
* 1967 m. LTSR nusipelnęs miškininkas
* 1971 m. Garbės ženklo ordinas
* 1983 m. Sidabro medalis - SSRS Liaudies ūkio atsiekimų paroda
* 2001 m. Lietuvos miškų instituto medalis
* 2005 m. Lietuvos Švietimo ir mokslo ministerijos trečioji premija už "Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija" knygą
* 2009 m. Lietuvos mokslų akademijos Mokslo premija už miškų mokslų plėtotę ir kūrybinę veiklą
* 2011 m. Auksinio ąžuolo lapo medalis. Generalinė miškų urėdija - už mokslinę veiklą ir paramą gamybai

## Šaltiniai
*Lietuvos miškininkai. Biografinis žinynas. Vilnius: Mintis, 1997, 266 p.
*Lietuvos miškų metraštis XX a. Vilnius, 2003, 477-509 p.
*Kas yra kas Lietuvoje. UAB „Neolitas“, 2009, 522 p.
*G. Isokas. Nemenčinės urėdijos miškų istorija (X tūkst. pr. m. e. - 2009 m.). Vilnius: Išmintis, 2010.
*V. Daukševičius, V. Ilonis. Girių pavilioti. Jonavos miškų urėdijos istorija, darbai, žmonės. Jonava. 2013.
Rimantas Dapkus

**Rimantas Dapkus** (g. 1952 m. lapkričio 12 d. Stoniškiuose, Šilutės raj.) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1984 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1976–1997 m. dirbo Žemdirbystės institute, 1984–1989 m. direktoriaus pavaduotojas ir Pašarinių kultūrų selekcijos centro vadovas, 1989–1997 m. direktorius. Nuo 1997 m. bendrovės „Dotnuvos projektai“ generalinis direktorius.

1993–1998 m. Tarptautinės sėklų tyrimo asociacijos, 1993–2001 m. Pasaulinio pievininkų kongreso vykdomojo komiteto narys. 1994–1997 m. Lietuvos agronomų sąjungos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio tyrimo kryptis – lauko augalų sėklininkystės sistemos. Darbai iš augalų sėklininkystės, selekcijos, žolininkystės.

## Šaltiniai
Daraktorius

**Daraktorius** – XIX a. – XX a. pradžios Lietuvos valstiečių slapta steigtų ir išlaikytų kaimo mokyklų mokytojas.

## Istorija
Daraktorių mokyklos pradėtos steigti po 1863 m. sukilimo, ypač paplito spaudos draudimo laikotarpiu (1865–1904 m.). Nuo 1871 m. carinė administracija daraktorius ir mokinių tėvus baudė piniginėmis baudomis iki 300 rublių arba iki 3 mėn. arešto. Po 1905–1907 m. vykusios Rusijos revoliucijos metu bausmės buvo formaliai panaikintos, tačiau daraktorių mokyklos iki Pirmojo pasaulinio karo buvo Rusijos valdžios persekiojamos. Rusijos valdžia, siekdama konkuruoti su daraktorių mokyklomis, pradėjo steigti pradžios mokyklas kaimuose ir miesteliuose, kuriose buvo mokoma rusų kalba. Daraktorių dėka XIX a. pabaigoje lietuvių išsimokslinimo lygis pakilo.

## Mokykla
Daraktoriaus mokykla specialių patalpų neturėjo, mokytojas su mokiniais rinkdavosi tai vienoje, tai kitoje valstiečio pirkioje, paprastai po savaitę. Daraktoriai mokė vaikus skaityti ir rašyti lietuvių kalba, skaičiuoti, skaityti rusų ir lenkų kalbomis, pateikdavo Lietuvos istorijos ir geografijos žinių.

Daraktoriais buvo įvairios socialinės padėties ir išsimokslinimo, kartais daraktoriauti pradėdavo net 8–10 m. vaikai. Daraktoriais dirbo lietuvių švietėjai: Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Povilas Višinskis, Jonas Biliūnas.

## Šaltiniai
Karolis Dapkus

**Karolis Dapkus** (1933 m. gruodžio 19 d. Plungėje – 2020 m. liepos 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro ir kino aktorius.

## Biografija
1957 m. baigė LSSR konservatoriją. 1956–1958 m. Kapsuko dramos teatro aktorius. 1960–1965 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto režisierius. 1965–1996 m. vaidino Jaunimo teatre.

1988–2002 m. Lietuvos radijuje vedė laidą „Dėdės Karolio valandėlė“, 1989–1999 m. Lietuvos televizijoje laidą „Gerbkime žodį“.

## Vaidmenys teatre
* Rikardas – Feliksas Lope de Vega. Šuo ant šieno, 1958 m.
* Arkivyskupas – Žanas Anujis. Vyturys (Žana), 1967 m. ir 1989 m.
* Solionas – Antonas Čechovas. Trys seserys, 1971 m.
* Vyras – Agnieška Osiecka. Trešnių skonis, 1971 m.
* Kapuletis – Kęstutis Antanėlis. Meilė ir mirtis Veronoje, Sigito Gedos libretas pagal Viljamą Šekspyrą, 1982 m.
* Žaldokas – Balys Sruoga. Pajūrio kurortas, 1985 m.

## Vaidmenys kine
* Tiltas, 1956 m., rež. Borisas Šreiberis
* Laimingas laimės neradęs, rež. Algirdas Araminas, 1973 m., Lietuvos kino studija
* Virto ąžuolai, rež. Gytis Lukšas, 1976 m., LKS
* Favoritas, rež. Vasile Breskanu, 1976 m., Moldova-film
* Velnio sėkla, rež. Algimantas Puipa, 1979 m., LKS
* Žaltvykslės, rež. Gytis Lukšas, 1980 m., Lietuvos kino studija
* Vilkolakio pėdsakai, rež. Almantas Grikevičius, 1986 m., Lietuvos kino studija, Aries Cinematografica (Argentina)
* Vaikai iš „Amerikos“ viešbučio, rež. Raimundas Banionis, 1990 m.
* Papūga, kalbanti idiš, rež. Efraimas Sevela, 1990 m., k/s Kinoservis
* Garfield’s A Tale of Two Kitties (Garfildas 2, dubliuotas lietuviškai), rež. Tim Hill, 2006 m., 20th Century Fox

## Įvertinimas
* 1983 m. LTSR nusipelnęs artistas

## Šaltiniai
MenuetOS

**MenuetOS** – tai realaus laiko operacinė sistema, parašyta asemblerio programavimo kalba, skirta 32 bitų bei 64 bitų x86 architektūros kompiuteriams.

MenuetOS yra labai maža, į 1,44 MB lankstųjį diskelį telpanti operacinė sistema. MenuetOS iš pradžių buvo parašyta 32 bitų x86 architektūros kompiuteriams ir išleista pagal GPL licenciją. 64 bitų MenuetOS naudojimuisi asmeniškai ir mokymuisi yra platinama nemokamai, tačiau šios MenuetOS versijos išeitinis kodas nėra laisvai prieinamas.

## Savybės
Pasak kūrėjų, operacinė sistema buvo kuriama taip, kad būtų greita, paprasta ir veiksminga. MenuetOS turi prieigą prie interneto ir veikiančią TCP/IP saugyklą. Didelę dalį interneto kodo parašė Maikas Hibetas (*Mike Hibbett*). 

Iš esmės MenuetOS buvo sukurta lengvesniam programavimui  asemblerio kalba, tačiau operacinėje sistemoje taip pat galima paleisti ir sudėtingesne programavimo kalba parašytas programas. 

0.90 versija palaiko 1280x1024 ekrano skiriamąją gebą, FAT32 failų sistemą bei USB 2.0 jungtį. Operacinėje sistemoje galima žaisti *[[Quake]]* žaidimą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žukovskaja

**Žukovskaja** () - rusiška vyšnių veislė, sukurta Centrinėje genetikos laboratorijoje Mičiurinske. 1984 metais įrašyta į Lietuvos vyšnių mėgėjišką veislių asortimentą. Vaisiai prinoksta liepos antroje pusėje, vienu metu, stambesni už vidutinius (sveria 3,5–4 g). Odelė blizganti, tamsiai raudona. Minkštimas raudonas, tvirtokas, sultingas, saldžiarūgštis. Sultys raudonos. Kauliukas stambokas (0,4 g), kiaušiniškos formos, lengvai atsiskiria nuo minkštimo. Vaisiai vartojami švieži ir perdirbti. Vaismedžiai vidutinio augumo, žiemą ištvermingi, grybinėms ligoms vidutiniškai atsparūs. Žydi vėlai. Veislė kryžmadulkė. Geriausios dulkininkės – Liubskaja ir Vladimirinė. Derėti pradeda 3–4-aisiais augimo sode metais, dera vidutiniškai gausiai.

## Nuorodos

* Žukovskaja vyšnios (rusų k.)
Didysis septynetas

**Didysis septynetas** (**G7**) – septynių labiausiai industrializuotų ir įtakingiausių valstybių grupė, jų finansų ministrų susitikimas. G7 susikūrė 1976 m., kai Kanada prisijungė prie „šešių grupės“, kurią sudarė Italija, JAV, Japonija, Jungtinė Karalystė, Prancūzija bei Vokietija (VFR). Šių šalių finansų ministrai susitinka keletą kartų per metus aptarti ekonominės politikos klausimų. Jų darbą taip pat palaiko reguliarūs jų žinybų pareigūnų susitikimai, įskaitant G7 finansų ministrų pavaduotojų susitikimus. Tai nėra institucija, tačiau G7 vadovų priimami sprendimai ir iniciatyvos gali stipriai paveikti viso pasaulio finansų rinkas. Posėdžiai vyksta uždarai, o priimti sprendimai skelbiami po susitikimo. Analogiškai vyksta ir G20 susitikimas.

## Taip pat skaitykite
*Didysis aštuonetas
*G20

## Šaltiniai

## Nuorodos
* G7 informacinis tinklalapis
Jūratė Darginavičienė

**Jūratė Darginavičienė-Marcijonaitė** (g. 1939 m. birželio 12 d. Kaune) – Lietuvos augalų fiziologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1961 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1992 m. biologijos mokslų daktarė.

1961–1963 m. Gamtos apsaugos komiteto dendrologė. Nuo 1963 m. dirba Botanikos instituto Augalų fiziologijos laboratorijoje, nuo 2002 m. instituto tarybos pirmininkė. 1968–1975 m., 1993–1994 m., 1999–2000 m. dėstė Vilniaus universitete.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis: fitohormonai, gravitropizmas, fitohormonų receptorių ir signalų perdavimo sistemos.

## Bibliografija
* Augimo problemos šiuolaikinėje augalų fiziologijoje, su kitais, 2002 m.

## Šaltiniai
Žagarvyšnė

**Žagarvyšnė** - ankstyvoji vyšnių veislė, pagal vieną iš versijų, kilusi iš Žagarės dvare augintų vladimirinių vyšnių sėjinukų. Daugiausia jų buvo auginama Šiaurės Lietuvoje apie Žagarę, Skaistgirį ir net plito nuomonė, kad žagarvyšnes sėkmingai galima auginti tik šiose apylinkėse. Kas lankydavosi Žagarėje, visada susidomėdavo šitomis žemomis, anksti sunokstančiomis vyšniomis ir parsiveždavo jų į savąjį kraštą. Bet daugiausia jos plito tada, kai šių apylinkių gyventojai keldavosi gyventi į kitą vietą. Į rajonuotų veislių sąrašą auginti Lietuvoje (dabar Nacionalinis augalų veislių sąrašas) įrašyta 1962 metais ir pradėta plačiai auginti beveik visoje Lietuvoje. Žagarvyšnių yra kelios atmainos, kurios skiriasi vaisių prinokimo laiku, derlingumu, vaismedžių forma ir kitais požymiais. Nuo 2005 m. Žagarėje rengiamas Žagarės vyšnių festivalis.

Vaisiai vidutinio didumo (sveria 2,5–3 g), apvalūs. Odelė ir minkštimas tamsiai raudoni, sultys raudonos. Kauliukas apvalus, smulkus, iš minkštimo išsiima lengvai. Vaiskotis nutrūksta lengvai ir sausai. Vaisiai vartojami švieži, tinka uogienėms, kompotams, sultims, vynui, trauktinėms gaminti.

Vaismedžiai vidutinio augumo, sudaro vidutiniškai tankius, svyrančiomis šakomis rutuliškus vainikus. Žiemą ištvermingi, žydi anksti, dera gausiai. Savidulkiai. Kokomikozei veislė neatspari. Dauginama skiepais ir šaknų atžalomis. Mėgsta neužmirkusius, kalkingus, purius ir puveningus priemolius. Geriau auga aukštesnėse, nuo šaltų vėjų apsaugotose sodo vietose.

## Šaltiniai
Alfonsas Dargis

**Alfonsas Dargis** (1909 m. gegužės 12 d. Reivyčiai, Mažeikių valsčius – 1996 m. sausio 13 d. Frydrichshafenas, Badeno-Viurtembergo žemė, palaidotas Frydrichshafeno kapinėse) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas, poetas.

## Biografija
1929–1936 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Stasys Ušinskas, Adomas Smetona. Priklausė šios mokyklos mokinių grupei „Forma“. Diplominis darbas „Lietuviškos vestuvės“ buvo įvertintas gerai, už jį gavo Lietuvos valstybinę stipendiją studijoms Vienoje. 1940 m. Vienos dailės akademijoje baigęs scenografijos studijas dirbo dailininko asistentu Šilerio teatre Berlyne. Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą. 1941 m. pasitraukė į Vokietiją. Dirbo scenografu Teplicės (Džiuzepė Verdis. Trubadūras, 1941 m.), Eisenacho, Gotos, Getingeno (Žoržas Bizė. Karmen, 1945 m.), Hanoverio teatruose. 1951 m. persikėlė į Ročesterį JAV. 1973 m. čia įsteigė „Forma Art Studio“, joje dėstė. Nuo 1985 m. gyveno VFR.

## Kūryba
Ankstyvajai kūrybai įtakos turėjo tautodailė, vėlesnėje ryškūs kubizmo, abstrakcionizmo, primityvizmo principai. Tapybos, grafikos (medžio raižiniai) figūrinėse kompozicijose yra lyrizmo, ironijos, politinių aliuzijų, savitai jungiamos tapybos ir grafikos technikos. Jo kūrinių turi JAV (Moderniojo meno muziejus, Niujorkas), Vakarų Europos, Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, Mažeikių kraštotyros muziejus ir kt. muziejai. Nuo 1952 m. dalyvavo tapybos ir grafikos parodose, individualios parodos surengtos JAV, Vokietijoje, Lietuvoje (Vilniuje 1989 m., Mažeikiuose 1994 m., Kaune 1995 m.)

Išleido poezijos rinkinį „XX amžiaus veidas“, 1931 m.

## Šaltiniai
Vaclovas Tamašauskas

**Vaclovas Tamašauskas** (1924 m. spalio 23 d. – 2008 m. spalio 11 d.) – ilgametis Šiaulių Šiaulių dramos teatro aktorius. Sukūrė per 120 vaidmenų. 2004 m. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu.

## Biografija

Gimė Ukmergės raj. Deltuvos valsčiaus Laičių kaime. Šiaulių dramos teatre pradėjo dirbti 1947 m. debiutavęs Kavoliūno vaidmeniu J. Marcinkevičiaus pjesėje „Kavoliūnai″. Į pensiją išėjo 1991 metais, paskutinis sukurtas vaidmuo – Ferapontas A. Čechovo dramoje „Trys seserys″, kūrė vaidmenis iki 2002 metų.

Palaidotas Ginkūnų kapinėse.

## Žymiausi vaidmenys

* Umberto (E. de Filipo „Filumena Marturano″),
* Robertas (V. Delmar „Paskutinis valsas″),
* Gotfrydas Lencas (E. M. Remarkas „Trys draugai″),
* Eklis (D. Selendžeris „Rugiuose prie bedugnės″),
* Kendis (D. Steinbekas „Pelės ir žmonės″),
* Leizeris Volfas (Šalom Aleicheim „Tevje pienininkas″),
* Du žydai (S. Parulskis „Iš gyvenimo vėlių″),
* Generolas Ostenas (H. Jašekas „Juozapas Šveikas″).

## Išnašos
Antanas Ignas Darevskis-Veryha

**Antanas Ignas Darevskis-Veryha** (1884 m. birželio 25 d. Charkovas – 1952 m. liepos 22 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, ekonomistas, finansų istorikas.

## Biografija
Baigęs Vilniaus I gimnaziją, studijavo Sankt Peterburgo universitete, 1903 m. Fizikos – matematikos, 1904–1909 m. Teisės fakultete. Iki 1919 m. dirbo Sankt Peterburgo, Naumiesčio ir Carskoje Selo finansų įstaigose, nuo 1919 m. Lietuvos finansų ministerijos juriskonsultas, Juriskonsultų komisijos pirmininkas. 1923–1939 m. Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstė Lietuvos mokesčių istoriją, nuo 1939 m. gyveno ir ūkininkavo Lekėčiuose, nuo 1945 m. dirbo Vilniaus universiteto ir Lietuvos mokslų akademijos bibliotekose.

Išleido paskaitų kursą „Lietuvos mokesčiai: XV–XVI amžius“, 1929 m., tęsinys apie XVII a.-XVIII a. mokesčius – hektografu, 1930 m. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje.

## Bibliografija
* Dvaro padūmės mokestis Užnemunėje, 1931 m.
* Verigos–Verigi-Weryhowie: Acta et chronica, giminės istorijos dokumentų rinkinys, 1934 m.

## Šaltiniai
Leonardas Algirdas Dargis

**Leonardas Algirdas Dargis** (1909 m. sausio 30 d. Skriaudžiai, Veiverių valsčius, Marijampolės apskr. – 1986 m. spalio 26 d. Mekonas, Viskonsino valstija, palaidotas Čikagoje) – Lietuvos ekonomistas.

## Biografija
1931–1939 m. dirbo Žemės banke Kaune, 1933–1939 m. ir Prekybos mokykloje, 1934–1938 m. jos direktorius. 1939–1941 m. Baltijos transporto bendrovės Klaipėdoje direktorius. Bendradarbiavo žurnale „Tautos ūkis“. Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Vokietijoje, vėliau išvyko į JAV. Bendradarbiavo lietuvių spaudoje („Draugas“, „Aidai“, „Technikos žodis“, „Naujoji viltis“), rašė „Lietuvių enciklopedijai“, „Encyclopedia Lithuanica“. Dalyvavo JAV lietuvių bendruomenės veikloje.

## Bibliografija
* Prekybos korespondencija, vadovėlis, 1938 m.

## Šaltiniai
2. R. Butautas - Kudirka. Monsinjoras Vincentas Dargis. Monografija. 160 p. [nuotr.] Gediminas. 2008, Vilnius.
Adolfas Dargys

**Adolfas Dargys** (g. 1941 m. liepos 14 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1990 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

1977–1988 m. dirbo Fizikos institute, nuo 1989 m. dirba Puslaidininkių fizikos institute, nuo 2001 m. Puslaidininkių analizės laboratorijos vadovas, nuo 1995 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš eksperimentinės kietojo kūno fizikos: pernašos ir nepusiausvirųjų reiškinių puslaidininkiuose, smūginės, tunelinės jonizacijos, nanoelektronikos, koherentinių kvantinių šuolių valdymo. Sukūrė dinaminės tunelinės spektroskopijos metodą spartiems jonizacijos vyksmams puslaidininkiuose tirti.

## Bibliografija
* Dreifo greičio kietuosiuose kūnuose matavimas, 1987 m., rusų kalba
* Ge, Si, GaAs ir InP fizikinių savybių žinynas, su J. Kundrotu, 1994 m., anglų kalba
* Fizika su kompiuteriu, su A. Acumi. 2003 m.
* Cliffordo geometrinė algebra ir jos taikymai, su A. Acumi, 2015 m.

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos mokslo premija 

## Šaltiniai
Juozas Daubaras

**Juozas Daubaras** (1895 m. gruodžio 15 d. Remeikiai, Vabalninko valsčius – 1982 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
1909–1914 m. mokėsi ir gyveno JAV. 1918 m. grįžo į Lietuvą. Fotografavo nuo 1921 m., daugiausia Vabalninko miestelio ir jo apylinkių gyvenimo vaizdus, gyventojus (elgetas, prekeivius, gimnazistus, ūkininkus). 1933 m. dalyvavo kilnojamoje parodoje Šiauliuose. Iki 1970 m. padarė apie 20 000 negatyvų. Fotografo negatyvus ir nuotraukas saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Šiaulių fotografijos muziejus, Biržų krašto muziejus „Sėla“, Vilniaus Gaono žydų muziejus.

## Šaltiniai
Generolas admirolas

**Generolas admirolas**, *generaladmirolas* – vienas aukščiausių karinio jūrų laivyno laipsnių Danijoje, Ispanijoje, Nyderlanduose, Vokietijoje, ir Rusijoje.

## Vokietija
Senajame Vokietijos laivyne generaladmirolas () – antrasis pagal vyresnumą karinio laivyno (*Kriegsmarine*) laipsnis, žemesnis už grosadmirolą, aukštesnis už admirolą. Dabartinėje Vokietijoje atitikmens neturi. Maždaug atitinka Rusijos laivyno admirolą ir armijos generolą.
Amerikiečiai, kurie sulygina valstybių, neturinčių brigados generolo laipsnio, generolus majorus su brigados generolais, generaladmirolą sulygina su generolu pulkininku.

### Vokietijos generaladmirolų sąrašas
Pirmasis Vokietijos generaladmirolas buvo Erikas Rėderis (*Erich Raeder*), juo tapęs 1936 m. balandžio 20 d. Vėliau E. Rederis gavo grosadmirolo laipsnį.

Kiti Vokietijos generaladmirolai:
* *Conrad Albrecht* – 1939-04-01
* *Alfred Saalwächter* – 1940-01-01
* *Rolf Carls* – 1940-07-19
* *Hermann Boehm* – 1941-04-01
* *Karl Witzell* – 1941-04-01
* *Otto Schultze* – 1942-08-31
* *Wilhelm Marschall* – 1943-02-01
* *Otto Schniewind* – 1944-03-01
* *Walter Warzecha* – 1944-03-01
* *Oskar Kummetz* – 1944-09-16
* *Hans-Georg von Friedeburg* – 1945-05-01
Karlas Denicas (*Karl Dönitz*) grosadmirolu tapo peršokdamas generaldmirolo laipsnį.

## Rusijos generolai admirolai
Rusijos imperijoje tai aukščiausias karinis laipsnis laivyne, 1722 m. įvestas caro Petro I, ir lygus armijos *generolui feldmaršalui* bei *kancleriui* ar *tikrajam slaptajam 1-os klasės patarėjui* civilinėje tarnyboje. Iki tol kaip pareigos egzistavo nuo 1695 m.

Rusijos laivyno istorijoje žinomi šeši admirolai, turėję šį laipsnį:
* 1708 m. – grafas Fiodoras Apraksinas (*Федор Матвеевич Апраксин*; 1661–1728)
* 1740 m. – grafas Andrejus Ostermanas (*Андрей Иванович Остерман*; 1686–1747). Laipsnį prarado 1741 m.
* 1756 m. – kunigaikštis Michailas Golicinas (*Михаил Михайлович Голицын*; 1681–1764). Jo brolis, irgi Michailas Golicinas buvo generolas feldmaršalas.
* 1762 m. – didysis kunigaikštis Pavelas Petrovičius (*Павел Петрович*; 1754–1801). Nuo 1796 m. – imperatorius Pavelas I.
* 1831 m. – didysis kunigaikštis Konstantinas Nikolajevičius (*Константин Николаевич*; 1827–1892)
* 1883 m. – didysis kunigaikštis Aleksejus Aleksandrovičius (*Алексей Александрович*; 1850–1908)

Į šį sąrašą kartais įtraukia Petro I bendražygius F. Goloviną (*Ф. А. Головин*; 1700 m.), kuris yra ir pirmasis Rusijojs generolas feldmaršalas, ir F. Lefortą (*Ф. Я. Лефорт*; 1695). Jų generolo admirolo titulas galėjo būti pareigos, o ne laipsnis. 1796 m. grafas Ivanas Černyševas (*Иван Григорьевич Чернышев*; 1726–1797) gavo laivyno generolo feldmaršalo laipsnį, ekvivalentišką generolo admirolo laipsniui.
Inžinierius generolas

**Inžinierius generolas** () – aukščiausias karinis techninis laipsnis Rusijos imperijoje (nuo 1796 iki 1917 m.). Tokį laipsnį turėdavo pilnas generolas (generolo pulkininko analogas) dirbęs inžinerijos srityje.

1796 m., carui Pavelui I įsteigus šį laipsnį, jį gavo infanterijos generolai, užsiėmę techninėse srityse. Inžinieriai generolai būdavo inžinerijos general-inspektoriais (*генерал-инспектор*), Inžinerijos departamento direktoriais, Vyriausiojo vado štabo inžinerijos dalies lauko inspektoriais, fronto inžinierių viršininkais, Karo ministerijos Inžinerijos komiteto nariais, Nikolajaus Inžinerijos akademijos profesoriais.
Į inžinierių generolą kreipdavosi «Ваше высокопревосходительство».

Laipsnis panaikintas 1917 m. gruodžio 29 d. Liaudies komisarų tarybos dekretu „Apie visų kariškių teisių suvienodinimą“ (*«Об уравнении всех военнослужащих в правах»*).

## Žymūs to meto inžinieriai generolai

* Karolis Andrejevičius Šilderis
* Eduardas Totlebenas
* Konstantinas Petrovičius Kaufmanas
* Cezaris Antonovičius Kiuji
* Gavrila Pavlovičius Remi
Daubmano spaustuvė

**Daubmano spaustuvė** – viena iš Karaliaučiaus spaustuvių veikusi 1554–1576 m. Savininkas Johanas Daubmanas (Taubmannas), vadovas Georgas Frankė.

## Istorija
Įsteigta pagal Prūsijos kunigaikščio Albrechto privilegiją leisti Karaliaučiaus universiteto profesorių raštus. Nuo 1558 m. vadinama akademine. Spaustuvė plačiai prekiavo savo leidiniais. J. Daubmannui mirus 1573–1576 m. spaustuvę valdė jo sūnus Bonifacas, vėliau žentas Jurgis Osterbergeris (Osterbergerio spaustuvė).

## Leidyba
Išspausdino apie 240 veikalų, iš jų apie 500 puslapių teksto lietuvių kalba, t. y. 5 kartus daugiau nei išspausdino pirmtakė Veinreicho spaustuvė (1524–1553 m.). Tarp lietuviškų leidinių:
* Martynas Mažvydas. Forma Krikštymo, 1559 m.
* Giesmės chrikščioniškos, giesmynas, 2 d. 1566–1570 m.

Spaustuvei priskiriami trys neišlikę lietuviški spaudiniai: du maldynėliai (1572, 1574 m.) ir Sembos vyskupo kreipimasis (1572 m.). Išspausdino A. Vilio išverstą prūsų Katekizmą (1561 m.). Iš įvairių kronikų J. Daubmanas sudarė ir išleido fragmentų rinkinį „Trumpa Prūsijos kronikų santrauka nuo 200 m. iki mūsų laikų“ (*Kurtzer Auszug der preussischen Chroniken von dem Jahr 200 bis auf diese jetzige unsere Zeit 1566 m.*). Tai pirmoji spausdinta Prūsijos kronika.

## Šaltiniai
Johanas Daubmanas

**Johanas Daubmanas** (, m. 1573 m. Karaliaučiuje) – Mažosios Lietuvos spaustuvininkas.

## Biografija
Kilęs iš Torgau (Saksonija). 1545–1553 m. spaustuvininkas Niurnberge. Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis jį 1553 m. pakvietė atvykti į Karaliaučių ir suteikė privilegiją leisti Karaliaučiaus universiteto profesorių raštus. Daubmano spaustuvė įsteigta 1554 m., o 1564 m. gavo monopolį Prūsijos kunigaikštystėje spausdinti knygas vokiečių, lotynų, lenkų kalbomis. Nuo 1559 m. Karaliaučiuje antrasis po H. Veinreicho spausdino knygas lietuvių bei prūsų kalbomis. Pirmasis sugebėjo derinti knygų leidimą, spausdinimą ir prekybą. 1557 m. su knygų kroviniu lankėsi Vilniuje.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Tetzner, „Das Arzneibuch von Johann Daubmann u. Tarquinius Ocyorus“, in: Altpreußische Monatsschrift 46 (1909) S. 592–606
* Schottenloher, „Über Hans Daubmann“, in: Börsenblatt f. d. deutschen Buchhandel 95 (1928) S.117
* Benzing, „Hans Daubmann und seine Drucke zu Nürnberg“, in: Mitteilungen aus der Stadtbibliothek Nürnberg 5, 2 (1965/67) S.19-23.
Eustachijus Daškevičius

**Eustachijus Daškevičius** (m. 1535 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis veikėjas.

## Biografija

Ukrainiečių bajoras. 1501 m. dalyvavo Mstislavlio (Mogiliavo seniūnija) mūšyje su Rusijos kariuomene. 1504 m. perėjo į Rusijos pusę. Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III pasiųstas talkino 1508 m. maištą Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje sukėlusiam Mykolui Glinskiui. Maištą numalšinus 1508 m. grįžo į LDK. Didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio rūpesčiu Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis jį amnestavo. Nuo 1514 m. Čerkasų, vėliau Kanivo (Lietuvos Didžiosios Ukrainos žemė) seniūnas. Organizavo LDK sienų pietuose (Ukrainoje) gynimą nuo Krymo totorių, bet talkino jiems, kai šie puldavo Rusijos pietines valdas. Nuo 1514 m. pats puldinėjo Rusijos žemes, 1516 m. žygiavo į Maskvą, laimėjo mūšį prie Okos upės. 1516 m. puolė turkų valdomą Belgorodą, 1524 m. sugriovė jų Očakivo tvirtovę ir nusiaubė Krymo chanato valdas. Su Konstantinu Ostrogiškiu 1518 m., 1527 m. (Olšanicos mūšis) atrėmė totorių antpuolius. 1532 m. pats atrėmė Krymo chano Sadato Girėjaus surengtą žygį į Čerkasus. Per 1528 m. žygį į Krymą buvo patekęs į totorių nelaisvę, pabėgo.

## Šaltiniai
Šautbenachtas

**Šautbenachtas** (, iš oland. *schout-bij-nacht* 'žiūrėk naktį') – vienas iš aukštųjų karinio laivyno laipsnių Nyderlanduose, ketvirtas iš viršaus (žemesnis už admirolą, leitenant – admirolą ir viceadmirolą), atitinkantis armijos generolą majorą. Kituose laivynuose šautbenachtą atitinka kontradmirolas.
Iki XVII a. šautbenachtas būdavo karininkas, atsakingas už laivą naktį, kai kapitonas miega. Vėliau – karininkas, vadovavęs eskadrai, kai nebūdavo vyresnių admirolų. XVII a. šautbenachtas buvo vadas, laivynų mūšyje vadovavęs eskadros užpakalinei daliai.

Vienas žymiausių Nyderlandų admirolų Kornelis Trompas (1629–1691) daugelyje jį išgarsinusių mūšių dalyvavo turėdamas šautbenachto laipsnį, nors neretai vadovaudavo jungtiniam Nyderlandų ir Danijos laivynui.

XVII a. šautbenachto (*schoutbynacht*) laipsnį įsivedė Švedijos ir Danijos-Norvegijos laivynai. 1724 m. Rusija, o 1771 m. – Švedijos ir Danijos-Norvegijos laivynai šautbenachto laipsnį pervadino į kontradmirolo laipsnį.

## Šautbenchtai Rusijoje
Rusijos imperijoje šautbenachto laipsnis atsirado pačioje XVII a. pradžioje, buvo įtrauktas į rangų tabelį ir atitiko armijos generolą majorą.
Šautbenachto laipsnį turėjo imperatorius Petras I, kuris jūros žygiuose neretai vadindavosi „šautbenachtas Petras Michailovas“. Netrukus po Petro I mirties (1724 m.) šį laipsnį pakeitė ekvivalentišku kontradmirolo laipsniu, kuris buvo labiau paplitęs kitų šalių laivynuose.
Auksė Treinytė

**Auksė Treinytė-Dauderienė** (g. 1952 m. liepos 30 d. Vilniuje) – Lietuvos ir TSRS šaulė, daugkartinė Pasaulio ir Europos čempionė ir rekordininkė, tarptautinės klasės sporto meistrė (kulkinis šaudymas, pistoletas).

## Biografija
1970 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. Nuo 1970 iki 1975 m. studijavo ir baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierė–ekonomistė. 

1991 m. atėjo dirbti į Krašto apsaugos ministeriją, Savanorišką krašto apsaugos tarnybą. 1992 m. suteiktas vyresnės leitenantės laipsnis, nuo 1995 m. - kapitonės. 1997 m. išėjo į atsargą, dirbo privačios firmos direktore saugos klausimams, vadovavo Gariūnų turgavietės Automobilių prekybos centro apsaugininkų būriui. Iki 2009 m. buvo Teisės instituto Ūkinės dalies skyriaus vedėja. Sporto rentininkė.

Gyvena Rykantuose (Trakų rajonas), veisia Kaukazo aviganius.

## Sportiniai pasiekimai
Jau būdama penkiolikmetė įvykdė sporto meistrės normatyvą (bet ja netapo – šį vardą suteikdavo tik sulaukus šešiolikos).

* 1969–1996 m. Daugkartinė Lietuvos mažojo kalibro sportinio pistoleto (MP) ir pneumatinio pistoleto (PP) rungčių čempionė ir rekordininkė.
* Daugkartinė TSRS čempionė ir prizininkė, 3 kartus TSRS rekordininkė
* 1981–1984 m. TSRS taurės laimėtoja
* Europos komandinių MP (1982 m., 1983 m.) ir PP (1983 m.) rungčių čempionė, PP rungties sidabro medalio laimėtoja (1982 m.), MP (1981 m.) ir PP (1982 m.) rungčių individualių varžybų sidabro medalių laimėtoja.
* Pasaulio MP ir PP komandinių varžybų čempionė, PP individualių varžybų sidabro medalio laimėtoja (1982 m., Venesuela)
* 1981 m. Pasaulio ir Europos rekordininkė 

### Rezultatai

## Šaltiniai
Bylų teisė

**Bylų teisė**, **precedentų teisė** (, 'kazusų teisė') – teisė, pagrįsta teisminiais precedentais; teismo precedentų ir iš jų kylančių teisės normų, principų visuma. Angloamerikiečių teisės pagrindas. Skirtingai nei romėnų-germanų teisė remiasi bylose suformuluotomis taisyklėmis bei principais. Bylų teisė vis didesnę reikšmę įgyja ir kontinentinėje teisėje. Ypač per tarptautinių teismų (EŽTT, EBTT) praktiką.
Jonas Dauderys

**Jonas Dauderys** (g. 1928 m. gegužės 2 d. Vėžionys, Kupiškio valsčius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1954 m. dirbo Utenoje, vėliau Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje. Tyrė kojų veninę kraujotaką ir kojų venų ligas, sukūrė venų elektrorentgenografijos metodą (1968 m.). 1968–1979 m. Vilniaus III klinikinės ligoninės chirurgas, 1979–1985 m. Vilniaus geležinkelininkų ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas. 1992–2001 m. dėstė Kauno medicinos akademijoje (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 1996 m. profesorius. Nuo 2001 m. Kauno apskrities ligoninės chirurgas.

## Mokslinė veikla
Tiria venų varikozės recidyvus, tromboflebitą, potrombozinę ligą, įgimtas angiodisplazijas, venų aneurizmas, patobulino jų gydymo metodus. Modifikavo venų skleroterapijos metodus. Pirmasis Lietuvoje įdiegė tiebografiją ir tiebomanometriją venų ligų diagnostikai, modifikavo giliųjų venų trombektomijos ir kt. operacijas.

## Bibliografija
* Kojų ir dubens venų ligos, monografija, 1967 m.
* Venų ligos, 1977 m.
* Venų ir limfinės sistemos galūnių ligos, 1984 m., rusų kalba
* Pūlinių chirurgija, 1984 m.

## Šaltiniai
Socialistinė teisė

**Socialistinė teisė**, **socialistinės teisės šeima** – socialistinių, komunistinių valstybių teisė; teisės šeima.

Pagal teisės šaltinių reikšmę teisinėje sistemoje socialistinė teisė laikoma Romėnų-germanų teisei. Socialistinei teisei būdingas didelis valstybės vaidmuo, įvairių visuomenės gyvenimo, ūkio sričių kontrolė, socialinės garantijos, įtvirtintos įstatymais. Draugiškasis teismas – vienas socialistinės teisės atributų. Socialistinės teisės sistemai priskiriama TSRS ir sąjunginių valstybių (pvz., Lietuvos TSR) teisė, taip pat nacionalinė tokių valstybių kaip Kinija, Kuba, Laosas, Vietnamas ir kitų valstybių teisė.
Jonas Daugėla

**Jonas Daugėla** (1915 m. birželio 15 d. Medvilionių dvare, Kriukų valsčiuje – 2009 m. JAV) – Lietuvos agronomas, žurnalistas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1937 m. Dotnuvoje baigė žemės ūkio akademiją. Nuo 1937 m. dirbo bendrovėje „Pienocentras“, suorganizavo jos darbuotojų kooperatyvą ir jam vadovavo. 1939 m. su kitais įkūrė bendrovę „Sodyba“. 1939–1941 m. vaisių perdirbimo fabriko „Gaiva“, 1941–1944 m. Pienocentro Vilniaus skyriaus direktorius. Bendradarbiavo žemės ūkio periodinėje spaudoje.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Gyveno Augsburgo karo pabėgėlių stovykloje, Baltų tarybos vicepirmininkas, lietuvių komiteto pirmininkas, lietuvių bendruomenės Augsburgo apylinkės organizatorius ir pirmininkas, Vokietijos lietuvių bendruomenės Bavarijos apygardos vicepirmininkas, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus vyr. valdybos generalinis sekretorius. 1946–1949 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto narys, generalinis sekretorius. 1949 m. persikėlė į JAV, iki 1983 m. gyveno Klyvlende, vėliau – Daitona Biče (Floridos valstija). 1950–1960 m. Amerikos lietuvių tarybos Klyvlendo skyriaus pirmininkas, 1958–1969 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto pirmininkas, jai atstovavo Vyriausiajame Lietuvos išlaisvinimo komitete. 1974–1983 m. VLIK valdybos narys. Bendradarbiavo išeivijos periodinėje spaudoje („Draugas“, „Sandara“, „Varpas“, „Tėviškės žiburiai“).

## Šaltiniai