open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Švendūna

**Švendūna** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Nemakščių. Kaimo vakaruose teka Upyna.

## Istorija

Per Antrąjį pasaulinį karą, pirmosiomis karo Lietuvoje dienomis į Švendūną atvykęs  vokiečių kareivių būrys sušaudė 11 kaimo vyrų, sudegino valstiečių trobas. Tragedijos aukos palaidotos Nemakščių kapinėse.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žvirzdė (Raseiniai)

**Žvirzdė** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Nemakščių, piečiau magistralės . Pro kaimą teka Upyna.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žemygala (Nemakščiai)

**Žemygala** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Nemakščių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Užsieniai (Raseiniai)

**Užsieniai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, prie magistralės , šiauriau Kryžkalnio.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Smulkiai

**Smulkiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Nemakščių, šiauriau kairiojo Balčios kranto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Smulkinės

**Smulkinės** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Nemakščių, miško viduryje, prie ribos su Kelmės rajonu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tukiai

**Tukiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės rytus nuo Nemakščių, kairiajame Žalpės krante.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Andrejus Bogoliubskis

**Andrejus Jurjevičius Bogoliubskis** (; apie 1111 m. – 1174 m. birželio 29 d.) – Vladimiro-Suzdalės kunigaikštis (1157–1174 m.), Jurijaus Dolgorukio sūnus.

## Valdymas

Po tėvo mirties paveldėjo Rostovo-Suzdalės kunigaikštystės sostą. Valstybės sostinę perkėlė iš Suzdalės į Vladimirą. Plėtė savo valdymą visose Rusios žemėse, 1169 m. užėmė Kijevą ir ėmė tituluotis didžiuoju kunigaikščiu. 1170 m. Andrejaus Bogoliubskio įtakon pateko Naugardas.

Valdant Bogoliubskiui Vladimiro kunigaikštystė ėmė dominuoti Rusioje. Suklestėjo amatai, dailė, architektūra. Kunigaikščio rūpesčiu įkurta nepriklausoma nuo Kijevo metropolija. Tvirtai kontroliavo jam pavaldžius kunigaikščius, siekė apriboti bojarinų politinę galią. Nužudytas priešininkų.

1751 m. pravoslavų bažnyčios paskelbtas šventuoju.

## Santuokos ir vaikai
* 1148 metais Andrejus vedė Ulitą, bajoro Stepano Ivanovičiaus Kučko dukterį. Ulita pagimdė penkis vaikus:  
** Iziaslavas, žygio prieš Volgos bulgarus dalyvis, mirė 1165 metais.
** Mstislavas, mirė 1173.03.28
** Jurijus, Naugardo kunigaikštis 1173−1175 m., 1185−1189 metais Gruzijos caraitės Tamaros vyras, mirė apie 1190 metus. 
** Postislava, ištekėjo už Sviatoslavo Vščižskio 
** Glebas (1155?−1175), šventasis.

## Šaltiniai

## Nuorodos


Courage of Andrei.jpeg|Andrejus Bogoliubskis
Muromai

**Muromai** (slavų tekstuose: *мурома*) – finougrų gentis, gyvenusi Okos baseine, dabartinėje Rusijoje. Kalbėjo muromų kalba (Volgos finų pogrupis). Vertėsi žemdirbyste, medžiokle, prekyba. Mokėjo duoklę Rusios valdovams. XII a. buvo asimiliuoti rytų slavų.

Nuo muromų kilęs Muromo miesto Vladimiro srityje pavadinimas.
Alik L. Alik

**Alik L. Alik** (g. 1953 m. sausio 26 d.) – dabartinis Mikronezijos Federacinių Valstijų viceprezidentas, diplomatas ir politikas.

## Biografija

### Jaunystė

Gimė Kosraės saloje, Alikas baigė vidurinę mokyklą 1973 m. ir vėliau paliko salą išvykęs mokytis į JAV, lankė Havajų universitetą 1973–1976 m. ir Greislando koledžą Ajovoje 1976–1979 m. Grįžęs į Kosraę Alikas dvejus metus dirbo studentų konsultantų Kosraės vidurinėje mokykloje.

### Karjera

1982 m. jis tapo Užsienio reikalų pareigūnu MFV Išorinių reikalų departamente, buvo paaukštintas iki Pietų Ramiojo vandenyno skyriaus viršininko pavaduotojo.

1989 m. Alikas tapo pirmuoju Mikronezijos ambasadoriumi Fidžyje ir ėjo pareigas iki 1998 m. Be Fidžio jis taip pat buvo įgaliotuoju MVF ambasadoriumi Izraelyje, Tongoje, Nauru, Kiribatyje, Samoa, Tuvalu, Saliamono Salose ir Vanuatu. 1998 m. jis buvo paskirtas Japonijos ambasadoriumi.

Jo politinė karjera prasidėjo 2003 m., kai jis laimėjo Kosraės valstijos atstovo vietą 13-ajame MFV Kongrese, kur pirmininkavo Išteklių ir plėtros komitetui ir buvo Teisminių ir vyriausybės reikalų bei Išorinių reikalų komitetų narių. 14-ajame Kongrese jis tapo Užsienio reikalų komiteto pirmininku.

Alikas tapo septintuoju Mikronezijos Federacinių Valstijų viceprezidentu 2007 m. gegužės 11 d.

Vedęs. Žmona – Shra C. Lono. Turi du vaikus.

## Šaltiniai
* Oficiali biografija
Zakupai

**Zakupai** () – senosios Rusios gyventojai, kurie dėl įsiskolinimų patekdavo feodalų priklausomybėn. Jais tapdavo laisvieji gyventojai, iš feodalo paėmę paskolą (kupą). Gaudavo darbo įrankių ir turėjo dirbti feodalo žemę, nors turėdavo ir savo ūkį. Zakupai atidavę paskolą vėl galėdavo tapti laisvais nuo prievolės. Priešingai negu cholopus, zakupų feodalas negalėjo žudyti, o šie reikalui esant galėdavo savo poną paduoti į teismą. Už mėginimą pabėgti zakupą buvo galima paversti vergu.

## Šaltiniai
Meriai

**Meriai** – senovinė finougrų gentis, gyvenusi Zalesėje, toje teritorijoje, kur vėliau susikūrė Rostovo, Kostromos, Jaroslavlio, Vladimiro miestai. Egzistuoja nuomonė, kad meriai galėję būti dabar tebegyvuojančios marių tautos vakarinė atšaka. Daugelis merių toponimų verčiami remiantis marių kalba. Be to, Rusijos kronikoje „Kazanės istorija“ minimi čeremiai arba mariai kaip Rostovo senieji gyventojai. VI a. minimi Jordano kronikose kaip merenai, bei vėlesnėse rusų kronikose. Merų sostine laikoma Saros tvirtovė, stovėjusi netoli Nero ežero. XI a. asimiliuoti rytų slavų.

Kalbėjo merių kalba, gimininga marių, mordvių, muromų kalboms.
Hematoma

**Hematoma** (, kilm. *haimatos* – kraujas) – ribota išsiliejusio kraujo sankaupa audinyje ar tarp audinių (liaudyje dar vadinama mėlyne). Atsiranda, kai dėl traumos arba per operaciją plyšta arterija arba vena, kartais – kai dėl ligos plyšta kapiliarai. Iš kraujagyslės išsiliejęs kraujas praskiria audinius ir užpildo susidariusią ertmę.

Hematoma būna *paviršinė* arba *gilioji*. Pastaroji (pvz., galvos smegenyse) gali būti labai pavojinga. Nedidelė hematoma po 4-6 dienų dažnai rezorbuojasi savaime; apie didelę hematomą prasideda uždegimas, ji gali supūliuoti.

## Gydymas
Iš pradžių gydoma šalčio procedūromis (pvz., ant sutrenktos vietos dedamas šaltas kompresas, ledo), po 1-2 dienų – šilumos, fizioterapijos procedūromis. Kartais dėl hematomos ligonis operuojamas. Jei hematoma pulsuoja, operuojama skubiai.

## Šaltiniai
Roguelike

**Roguelike** – kompiuterinių vaidmenų žaidimų subžanras. Jį charakterizuoja tekstinė arba ASCII grafikos sąsaja, atsitiktiniai pasauliai ir žaidimas ėjimais. Žaidimuose paprastai pagrindinis veikėjas turi „išvalyti“ pabaisų pilną požemį. Žanro pavadinimas kilęs iš 1980 m. žaidimo „Rogue“.

Kai kurie geriau žinomi pavyzdžiai yra žaidimai „Hack“, „NetHack“, „Ancient Domains of Mystery“, „Moria“, „Angband“, „Dwarf Fortress“, „Mystery Dungeon“ „Tales of Maj'Eyal“ ir „Dungeon Crawl Stone Soup“.

## Panašūs žanrai

### Rogue-lite
Žaidimų stilius, pateikimas bei techninės galimybės ilgainiui keitėsi, todėl atsirado žanrai, siekiantys sumaišyti *roguelike* su kitokiais žaidimų elementais ir tapti patrauklesni platesnei auditorijai. Tam tikra dalis *rogue-lite* žaidimų išlaiko pamatinius *roguelike* bruožus, kaip pvz., procedūrinis atsitiktinio žemėlapio generavimas ar permanentinė mirtis (angl. *permadeath*), bet nebenaudoja ėjimais paremto kovojimo ar tinklelio tipo lygių išdėstymo. Neretai šių žaidimų eiga būna trumpesnė, galimi siužetiniai intarpai su aiškia pabaiga. Progresas vyksta renkant skirtinguose lygiuose išbarstytus laimikius ir kitokius resursus. Atlikus numatytas užduotis, atrakinami nauji sugebėjimai bei priemonės, palengvinančios žaidimo eigą.

### Veiksmo roguelike
Skirtingai nuo įprasto *roguelike*, šis žanras vietoje ėjimais grįstos taktikų sistemos veiksmą perteikia realiu laiku, labiau primindamas veiksmo žaidimus. Kai kurie žaidimai, pavyzdžiui „Vampire Survivors“, pelnė daug dėmesio sėkmingai suderindamas *roguelike* su *[[shoot 'em up]]* žanru, kuriuose progresas vykdomas šaudant į priešininkų ordas ir kaskart keliant valdomo personažo lygį.

### Kortų rinkimo roguelike
Iš principo šių žaidimų taisyklės mažai kuo skiriasi nuo įprastų *roguelike*, tačiau susirėmimai su priešininkais vyksta naudojantis kaupiama kortų malka ir panašiais objektais – ši idėja pasiskolinta iš atitinkamų stalo žaidimų.

## Šaltiniai
Sigitas Gečiauskas

**Sigitas Gečiauskas** (1934 m. balandžio 3 d. Kaune – 2008 m. vasario 28 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius radioelektronikas.

## Biografija
1958 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1989 m. technikos mokslų daktaras.

1959–1962 m. Kauno radijo gamyklos Techninės kontrolės skyriaus laboratorijos viršininkas, 1962–1965 m. Liaudies ūkio tarybos Centrinio projektavimo konstravimo biuro Izotopų laboratorijos vadovas, 1965–1994 m. Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1980–1987 m. superaukštojo dažnio laboratorijos vadovas, 1991–1992 m. projektų vyr. konstruktorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš superaukštojo dažnio stipraus elektromagnetinio lauko ir puslaidininkių sąveikos, šių tyrimų rezultatų naudojimo mikrobangų galiai matuoti bangolaidžiuose ir juostelinėse linijose. Sukūrė, su kitais, jutiklių su šuoliška įtampos ir poveikio priklausomybe. Apie 50-ies išradimų autorius.

## Šaltiniai
Algimantas Stanislovas Gečys

**Algimantas Stanislovas Gečys** (g. 1933 m. liepos 16 d. Kaune) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius.

## Biografija
1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV. 1957 m. Filadelfijoje baigė Drekselio technologijos institutą, 1967 m. – magistrantūros studijas.

1957–1988 m. dirbo automobilių ir traukinių gamybos bendrovėje „The Budd Company“. 1989–1999 m. JAV finansų departamento monetų kalyklos skyriaus vyr. inžinierius.

1956–1958 m. Studentų ateitininkų, Lietuvių studentų sąjungų veikėjas. 1957–1963 m. Filadelfijos baltų komiteto pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas: 1971–1973 m. krašto valdybos vicepirmininkas, 1974–1976 m., 1979–1981 m., 1991–1994 m. visuomeninių reikalų tarybos, 1976–1979 m., 1985–1986 m. ir 2001–2003 m. krašto valdybos pirmininkas, 1987–1988 m. krašto valdybos administratorius. Pasaulio lietuvių bendruomenės veikėjas, 1981–1984 m. valdybos vicepirmininkas. 1988–1992 m. Pensilvanijos lietuvių kilmės gyventojų atstovas, tarpininkavo tarp jį paskyrusių valstijos gubernatoriaus administracijos ir lietuvių bendruomenės. Nuo 1994 m. Lietuvos ambasados JAV konsultacinės tarybos narys. Parašė mokslinių straipsnių, bendradarbiauja lietuvių spaudoje.

## Įvertinimas
* 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Kazimieras Gečys

**Kazimieras Gečys** (, 1900 m. vasario 22 d. Miškiniai prie Molėtų – 1986 m. liepos 15 d. Balstogė) – Lietuvos katalikų kunigas, istorikas, teologijos (1935 m.) ir filosofijos daktaras.

## Biografija
1925 m. baigė Vilniaus kunigų seminariją, kartu ir Vilniaus universitetą. Lenkiškos Vilniaus arkivyskupijos vadovybės būdavo skiriamas į atokias parapijas vikaru, retkarčiais – klebonu ir tikybos mokytoju. Jo tarnybos sąraše: Daugėliškis, Pružanai, Zietela, Švenčionys, Vidžiai, Lyda, Balstogė, Valkaviskas, Senieji Trakai, Naujoji Vilnia. Dėl dažno kilnojimo išvyko į Didžiąją Britaniją, 1938-1939 m. Mančesterio lietuvių kolonijos kunigas. Nuo 1949 m. gyveno JAV. 1951 m. baigė politinius mokslus Fordhamo universitete (Niujorkas), filosofijos daktaras. 1957-1967 m. šio universiteto dėstytojas. Kunigavo Putnamo lietuvių parapijoje, nuo 1970 m. – Balstogėje, pakeltas prelatu.

## Mokslinė veikla
Knyga „Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858-1864 m.“ iki šiol yra išsamiausias darbas apie blaivybės sąjūdį. Pažymėjo vyskupo M. Valančiaus reikšmę, sąjūdį siejo su valstiečių tapimu moderniosios lietuvių tautos nariais.

## Bibliografija
* Blaivybės brolijos Žemaičių vyskupijoje 1858–1864 m. (*Bractwa trzeźwości w diecezji żmudzkiej w latach 1858-1864*) 1935 m.
* Katalikiškoji Lietuva, 1946 m.
* Lietuvių priešinimosi teutonų agresijai septyni šimtmečiai (*Seven Centuries of Lithuanian Resistance to Teutonic Agression*), 1946 m.
* Pagrindinės sovietinių piliečių teisės (*The Fundamental Rights of the Soviet Citizen*).

## Šaltiniai
Riazanės kunigaikščiai

**Riazanės kunigaikščiai** – Riazanės kunigaikštystės valdovai. Jie priklausė Riurikaičių dinastijai.

## Sąrašas
* 1097–1129 Jaroslavas Sviatoslavičius;
* 1129–1143 Sviatoslavas Jaroslavičius (m. 1145);
* 1143–1145 Rostislavas Jaroslavičius (m. 1155);
* 1145–1178 Glebas Rostislavičius (m. 1178);
* 1178–1207 Romanas Glebovičius (m. ca. 1210);
* 1213–1217 Romanas Igorevičius (m. 1217);
* 1217–1235 Ingvaras Igorevičius (m. 1235);
* 1235–1237 Jurijus Igorevičius (m. 1237);
* 1237–1252 Ingvaras Ingvarevičius (m. 1252);
* 1252–1258 Olegas Ingvarevičius Raudonasis (1230–1258);
* 1258–1270 Romanas Olegovičius Šventasis (m. 1270), nukankintas totorių ir paskelbtas šventuoju;
* 1270–1294 Fiodoras Romanovičius (m. 1294), kuriam valdant totoriai dukart nusiaubė Riazanės apylinkes ir pačią Riazanę;
* 1294–1299 Jaroslavas Romanovičius (m. 1299), kurį Maskvos kunigaikštis Daniilas Aleksandrovičius sumušė mūšio lauke ir nužudė nelaisvėje;
* 1299–1301 Konstantinas Romanovičius (m. 1305);
* 1301–1308 Vasilijus Konstantinovičius, nužudytas 1308 m. Ordoje;
* 1308–1327 Ivanas Jaroslavičius, kuris kovojo su Jurijum Danilovičiumi ir buvo nužudytas totorių 1327 m.;
* 1327–1342 Ivanas II Ivanovičius Korotopolas (m. 1343), dalyvavęs Ivano Kalitos žygyje prieš Naugardą (1333 m.) ir išvytas iš Riazanės totorių (1342 m.);
* 1342–1344 Jaroslavas Aleksandrovičius (m. 1344);
* 1344–1350 Vasilijus Aleksandrovičius (m. 1350);
* 1350–1371 Olegas II Ivanovičius (m. 1402);
* 1371–1372 Vladimiras Jaroslavičius (m. 1372);
* 1372–1402 Olegas Ivanovičius (m. 1402);
* 1402–1427 Fiodoras Olegovičius (m. 1427);
* 1427–1456 Ivanas III Fiodorovičius (m. 1456);
* 1456–1483 Vasilijus Ivanovičius Tretnojus (m. 1483);
* 1483–1500 Ivanas IV Vasiljevičius (m. 1500);
* 1500–1516 Ivanas V Ivanovičius (1496–1534).
Ergometrinas

**Ergometrinas** – psichotropinė medžiaga. Jungtinių Tautų Organizacija 1988 m. konvencija priskyrė prie pirmos kategorijos prekursorių (prekursoriai – narkotinių ir psichotropinių medžiagų pirmtakai). Šią konvenciją ratifikavo ir Lietuva, todėl šio preparato gabenimui per sieną reikalingas specialus leidimas.
Steponas Gečys

**Steponas Gečys** (g. 1943 m. rugsėjo 28 d. Kijėliai, Molėtų valsčius) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1950–1954 m. mokėsi Mikiškių pradžios mokykloje, 1954–1961 m. Molėtų vidurinėje mokykloje. 1961–1962 m. mokėsi Kauno politechnikume (dabar Kauno technikos kolegija). 1962–1965 m. tarnavo kariniame jūrų laivyne. 1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą. 1982–1983 m. stažavo Helsinkio technologijos universitete. 1995 m. apgynė disertaciją „Nesimetrinių elektromašininių keitiklių būsenos“, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Elektros mašinų katedroje vyresnysis inžinierius, nuo 1971 m. Elektros mašinų katedros aspirantas, nuo 1974 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio – tyrimo laboratorijos vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1979 m. Elektros mašinų katedros vyresnysis dėstytojas, 1981–1987 m. Elektros mašinų katedros docentas, 1987–1996 m. Elektros mašinų katedros vedėjas. Nuo 1976 m. profesorius. 1988–1993 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio tyrimo laboratorijos mokslinis vadovas. Nuo 1996 m. Elektros sistemų katedros profesorius.

Žmona Vilma (g. 1947 m.), dukterys Vaiva (1972 m.), Eglė (1976 m.)

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – elektros mašinų kokybės kontrolė ir diagnostika; elektros mašinų parametrų ir savybių tyrimas; gręžinių tyrimo prietaisų elektros variklių tyrimas ir kūrimas. Svarbiausi darbai iš elektromechaninių keitiklių. 3 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Asinchroninių mašinų pulsuojantys momentai (*Pulsating torques in induction machines*), 1983 m., anglų k.
* Elektros mašinų patikimumas, 1991 m.
* Elektros mašinų bandymai, 1992 m.
* Elektros mašinų triukšmai ir vibracijos, 1993 m.
* Elektrotechnikos terminų žodynas, su kitais, 1999 m., elektroninis variantas, 2001 m.

## Šaltiniai
Vytautas Gedgaudas

**Vytautas Gedgaudas** (1912 m. balandžio 5 d. Rusija – 1999 m. lapkričio 29 d. Klivlandas, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.

## Biografija
1922–1930 m. mokėsi Viekšnių progimnazijoje ir Mažeikių gimnazijoje.

1933–1939 m. Kaune redagavo leidinius „Iliustruotas pasaulis“, „Laiko žodis“, „Laikas“, „Telegramos“.

1939–1950 m. gyveno Paryžiuje. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui,  1939 m. rugsėjo 29 d. kartu su dviem bičiuliais, su kuriais keliavo po Europą,  įstojo į  Prancūzijos Svetimšalių legioną, prieš nacistinės Vokietiją kovojo Afrikoje, vėliau Europoje. 1945–1950 m. slapyvardžiu *Vytautas Arūnas* rašė politines apžvalgas Čikagos lietuvių dienraščiui „Draugas“. 1946–1948 m. Paryžiaus universitete studijavo literatūrą, Kinematografijos aukštojo mokslo institute – kino režisūrą. Buvo Prancūzijos žurnalistų sąjungos narys ir generalinio sekretoriaus pavaduotojas, taip pat Laisvųjų žurnalistų sąjungos narys, jos valdybos narys.

1950 m. išvyko į JAV. 1950–1954 m. ir 1956–1958 m. Brukline dirbo laikraštyje „Vienybė“, 1954–1956 m. grįžęs į Prancūziją, kūrė dokumentinius filmus, nuo 1958 m. Klivlande dirbo laikraštyje „Dirva“, 1968–1991 m. jo vyriausiasis redaktorius. 1964–1967 m. Klivlande ir Čikagoje turėjo meno galerijas, kuriose parodas rengė ir lietuvių dailininkai. Parašė novelių rinkinį „Aistrų kovos“ (1935 m.).

Nuo 1991 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos. ir buriuotojų klubo garbės narys.

2022 m. VšĮ ATMINTIES BRASTA išleido Vytauto Gedgaudo atsiminimų ir karo publicistikos knygą "Pirmyn arba mirk" (sudarytoja, įvadinio straipsnio, komentarų ir paaiškinimų autorė Jolanta Mažylė). 

## Atminimas
* 1997 m. įsteigta Lietuvos žurnalistų sąjungos Vytauto Gedgaudo premija.
* 2022-uosius Lietuvos žurnalistų sąjunga ir Nacionalinė žurnalistų kūrėjų asociacija paskelbė Vytauto Gedgaudo atminimo metais.

## Šaltiniai
Frydrichas Gedkantas

**Frydrichas (Bridžius) Gedkantas** (*Getkantas* , 1602 m. ar 1604 m. Ragainė – 1666 m. Lvovas) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karo inžinierius, kartografas, artilerijos pulkininkas (1658 m.).

## Biografija
Kilęs iš lietuvininkų. Nuo 1621 m. studijavo Karaliaučiaus universitete. 1634 m. Karaliaučiuje pirmasis užrašė lietuvių liaudies melodiją. Iš Abiejų Tautų Respublikos valdovo Vladislovo IV gavęs karo inžinieriaus titulą sudarė Šiaurės Lenkijos ir Prūsijos karinių įtvirtinimų planų ir žemėlapių. Sudarė ir švedų per 1600-1629 m. Abiejų Tautų Respublikos-Švedijos karą valdomos Piliavos tvirtovės fortifikacijų planą. Paliko gana tikslų 15 didelių Abiejų Tautų Respublikos tvirtovių bei įtvirtinimų rankraštinį atlasą „Praktiškoji topografija, surašyta ir ištirta inžinieriaus Fr. Gedkanto“ (, 1638 m.). Per 1655-1660 m. Šiaurės karą švedų 1655 m. buvo išvežtas į Stokholmą.

Gresiant Rusijos įsiveržimui į Lietuvą jis organizavo Vilniaus gynybinių objektų rekonstrukciją. 1648 sudarė miesto gynybinės sienos ir priemiesčių, tarp jų – Lukiškių ir gretimų laukų planą, Kauno, Tauragės ir Virbalio miestų planus. Padarė keletą artilerijos technikos išradimų. Nuo 1660 m. gyveno Lvove. Pasižymėjo per 1651 m. Berestečko ir 1658 m. Torunės mūšius su švedais.

## Šaltiniai
Aleksandras Gedmintas

**Aleksandras Gedmintas** (g. 1947 m. birželio 30 d. Augsburge) – Lietuvos ir JAV antropologas, daktaras.

## Biografija
1969 m. baigė Niujorko valstijos universitetą Bufalo, 1972 m. Balio universitetą Muncie (Indianos valstija). 1979 m. daktaras.

Dėstė įvairiuose koledžuose JAV. Nuo 1974 m. antropologijos ir sociologijos dėstytojas Niujorko valstijos universitete Delhi. Nuo 1991 m. profesorius. 1992 m. skaitė sociologijos paskaitas Vytauto Didžiojo universitete.

Mokslinio darbo pagrindinės kryptys: etninė įvairovė, Amerikos lietuviai, Rytų Europos karaimai.

## Bibliografija
* Truputis įdomybių apie tapatybę: Etninės tapatybės dinamika Amerikos lietuvių bendruomenėje (An Interesting Bit of Identity: Dynamics of Ethnic Identity in a Lithuanian-American Community) studija, 1984 m. ISBN 978-0-404-19459-8

## Šaltiniai
Guoda Gedvilaitė

**Guoda Gedvilaitė** (g. 1975 m. sausio 3 d. Druskininkuose) – Lietuvos pianistė.

## Biografija
Užaugo Druskininkuose. Mokytis groti pradėjo Druskininkų M.K. Čiurlionio muzikos mokykloje (mokytoja Olga Skairienė). 1984 m. įstojo į Nacionalinę Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokyklą, kurią baigė 1992 m. 1999 m. baigė Lietuvos muzikos akademiją, V. Vitaitės klasę. 2001 m. baigė Muzikos ir vaizduojamojo meno aukštąją mokyklą Frankfurte prie Maino, nuo 2002 m. joje dėsto.

Jos partneriais scenoje buvo Čiurlionio kvartetas ir Vilniaus styginių kvartetas, Lietuvos kamerinis orkestras, Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras, Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras, Olandijos, Suomijos, Vokietijos simfoniniai orkestrai, violončelininkas Davidas Geringas, smuikininkas Vilhelmas Čepinskis. Koncertavo Italijoje, JAV, Olandijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje, Vokietijoje. Dalyvavo muzikos festivaliuose.

Tarptautinių pianistų konkursų laureatė, tarp jų – 1995 m. M. K. Čiurlionio, 1997 m. N. Rubinšteino (Paryžius), 1998 m. Frederiko Šopeno (Hanoveris) pirmosios premijos.

Vyras - fitnio treneris Ulfas Henrikas Gohle, sūnus Aurelijus (g. 2008 m.).

## Šaltiniai
Antanas Gedminas

**Antanas Gedminas** (1927 m. liepos 8 d. Pabebirvyje, Šimkaičių valsčius – 1978 m. gruodžio 21 d. Florencijoje, Italija) – Lietuvos grafikas, tapytojas, dailėtyrininkas.

## Biografija
Šeimoje augo dar trys jaunesni broliai. 1933 m. šeima persikėlė į Paskynų kaimą, kur pradėjo ūkininkauti. Nuo 1935 m. Antanas lankė Vadžgirio pradžios mokyklą, nuo 1940 m. Raseinių gimnaziją, tačiau karo metu jai sudegus, 7 klasę lankė Eržvilko gimnazijoje. Gimnaziją (8 klasę) sidabro medaliu baigė Jurbarke. 1946 m. įstojo į Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. Čia jam dėstė dailininkai Vytautas Kairiūkštis, Rimtas Kalpokas, Leonardas Kazokas, Jonas Šileika, Antanas Žmuidzinavičius ir kt. 1952 m. baigė LSSR dailės institutą, monumentaliosios tapybos specialybę.

Kurį laiką dirbo instituto Dailės istorijos katedros vyr. laborantu. 1953–1957 m. ir 1969–1978 m. LKP CK darbuotojas, 1974–1978 m. Kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1957–1969 m. leidyklos „Mintis“ vyr. dailininkas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Kūryba
Linoraižinio, cinkografijos ir kitomis technikomis sukūrė apie 100 ekslibrisų („A. G.“, 1963 m.; „A. Stravinsko“, „V. Jucio“, abu 1968 m.; „Ex musicis L. Abariaus“, 1971 m.; „O. Šimkuvienės“, 1976 m.; „P. Bražėno“, 1977 m.). Jie raiškaus lakoniško piešinio, būdingi juodų ir baltų plotų kontrastai, šrifto ir vaizduojamų elementų organiškas ryšys, tiksli, originali savininko charakteristika.

Nutapė peizažų, natiurmortų, apipavidalino 123 knygas, kūrė plakatus, parašė 44 menotyrinius straipsnius, piešė atvirukus, kvietimus, emblemas ir kt. Publikavo straipsnius menotyros tematika leidiniuose „Tiesa“, „Literatūra ir menas“, „Pergalė“, „Naujos knygos“, „Techninis biuletenis“. Nuo 1952 m. dalyvavo parodose; 1967 m. Vilniuje surengta individuali ekslibrisų paroda. 1980 m. Vilniuje surengta pomirtinė jo kūrybos paroda.

## Bibliografija
* Knyga ir dailininkas / Antanas Gedminas, Rimtautas Gibavičius. – Vilnius: Vaga, 1966. – 158 p.: iliustr.
* Lietuvos plakatas: albumas / Antanas Gedminas, Juozas Galkus. – Vilnius, 1971. – 175 p.: iliustr.
* Antanas Kučas: monografija. – Vilnius: Vaga, 1971. – 108 p.: iliustr.
* Juozas Galkus: albumas (teksto autorius). – Vilnius: Vaga, 1974. – 25 p.: iliustr.
* Jonas Kuzminskis. Ekslibrisai (straipsnis), 1976 m.
* Antanas Kučas. Ekslibrisai (straipsnis), 1978 m.
* Eduardas Jurėnas. Šiuolaikiniai lietuvių dailininkai (teksto autorius). – Vilnius: Vaga, 1979. – 5 p.
* Ekslibrisai / Antanas Gedminas (sud. Vincas Kisarauskas). – Vilnius: Vaga, 1981. – 110 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Antanas Gedminas: straipsniai, atsiminimai / Ona Gedminienė. – Vilnius: Vaga, 1984. – 451 p.
Gedžiūnėlių pilkapynas

**Gedžiūnėlių pilkapynas**, *Garšvinės pilkapynas* – pilkapynas Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Gedžiūnėlių ir į šiaurės rytus nuo Garšvinės kaimo (Kazitiškio seniūnija), miške, abipus kelio Seniškis – Daržininkai. Didžiausias Lietuvos pilkapynas, užimantis 40 ha plotą.

## Tyrimai
Pilkapyne 33 ha teritorijoje išliko apie 560 pilkapių; buvę kaimo laukuose sunaikinti ariant. Pilkapiai išsidėstę 5–25 m atstumu vienas nuo kito, apie 30 ha plote. Jų sampilai 6–12 m, kai kurie 14–18 m skersmens ir 0,3-1,5 m aukščio. Daugumos pilkapių sampilus supa duobės ar juosia grioviai. Dalis sampilų pailgi – nuo 8-10 iki 14–16 m ilgio ir 4–7 m pločio, juos supa pailgos duobės.

1958 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto, 1976 m., 1978 m. ir 1985 m. – Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Iš suardytų pilkapių surinkta VI a. – XII a. radinių, juos saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 2003 m. dalį pilkapių iškasinėjo vandalai, su metalo ieškikliais ieškantys senovinių radinių.

1,45 km į pietvakarius nuo pilkapyno yra Kazlupiškės piliakalnis.

## Šaltiniai
Borisas Godunovas

**Borisas Godunovas** (1552 m. – 1605 m. balandžio 23 d.) – totorių kilmės bojarinas, Rusijos caras (1598–1605 m.).

## Valdymas

Buvo Ivano IV Rūsčiojo patikėtinis; iškilo ištekinęs seserį už jo ligoto sūnaus Fiodoro. Kuomet šis paveldėjo sostą 1584–1598 m. Godunovas tapo faktiniu šalies valdovu. Po Fiodoro I mirties pasibaigus Riurikaičių dinastijai (Borisas Godunovas buvo kaltinamas 1591 m. nužudęs caraitį Dmitrijų) 1598 m. išrinktas caru. Tęsė Ivano IV Rūsčiojo valstybės centralizavimo politiką. Rėmėsi tarnybiniais bajorais. Godunovo pastangomis Maskvos metropolija 1589 m. buvo pertvarkyta į patriarchiją. Skatino Sibiro kolonizaciją, po sėkmingo karo su Švedija 1595 m. atgavo kai kurias per Livonijos karą prarastas žemes. Vykdė Kaukazo, Pavolgio kolonizaciją (įkūrė Samaros, Saratovo miestus-tvirtoves). Plėtė užsienio prekybą, siuntė pavaldinius mokytis į užsienį, leido evangelikams liuteronams steigti bažnyčias. Tačiau šalyje prasidėjo ūkio nuosmukis, 1601–1603 m. kilo badas, dėl griežto valdymo susilaukė stipraus bojarinų pasipriešinimo. Mirė per karą 1605 m. su Dmitrijumi I Apsišaukėliu. Tuomet Rusijoje prasidėjo Didžioji suirutė. Boriso Godunovo sūnus Fiodoras II soste teišsilaikė 7 savaites.

## Vaikai
* Fiodoras Borisovičius Godunovas (1589 – 1605 birželio 10).
* Ksenija Godunova (1582–1622).

## Galerija

Godunov tsar.jpg|Borisui Godunovui praneša apie jo išrinkimą būti caru
Godunov map.jpg|Borisas Godunovas prižiūri sūnaus Fiodoro studijas


## Šaltiniai
Stanislava Aldona Gedvilaitė

**Stanislava Aldona Gedvilaitė** (1935 m. gruodžio 26 d. Surviluose, Varnių valsčiuje – 2021 m. kovo 28 d.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

## Biografija
Baigė Telšių taikomosios dailės technikumą. 1958–1964 m. studijavo Lietuvos dailės institute, mokytojas Juozas Balčikonis. 1964–1990 m. dirbo Lentvario kilimų fabrike.

## Kūryba
Kūrė gobelenus („Tėviškės laukai“ I, II 1985 m., „Atodrėkis“, „Ruduo“ I–V, visi 1986 m., „Riba“, „Aidas“, abu 1988 m.), kilimų projektus pramoninei gamybai (juosteline, žakardine, siūtinę technika). Gobelenai išradingų kompozicijų ir faktūros, subtilių spalvų, pramoninės gamybos kilimai – su tradiciniais tautodailės ornamentais. Nuliejo akvarelių. Nuo 1965 m. dalyvavo parodose Lietuvoje (1988 m. individuali Vilniuje) ir užsienyje (Čekijoje, Didžiojoje Britanijoje, Lenkijoje, Rumunijoje, Rusijoje, Vokietijoje).

## Šaltiniai
Mikronezijos transportas

## Geležinkelių transportas
* 0 km

## Keliai
* *Viso:* 240 km
* *Išgrįsti:* 42 km
* *Neišgrįsti:* 198 km (1996 est.)

## Uostai
* Kolonija (Japas)
* Kolonija (Ponapė)
* Lelu
* Moenas

## Jūrų transportas
* Viso: 3 laivai (keliamoji galia - 2060 t)
* Pagal tipą: krovininiai - 1, keleiviniai/krovininiai - 2 (2007)

## Oro transportas
* Oro uostai su išgrįstais takais: 6 (2007)
* Tako ilgis:
** *nuo 1524 m iki 2437 m:* 4 (Čiuko, Kosraės, Ponapės ir Japo tarptautiniai oro uostai)
** *nuo 914 m iki 1523 m:* 2 (2007)
Pretendentas

**Pretendentas** – asmuo, paprastai karališkosios šeimos narys, kuris pareiškia savo teisę į tam tikros teritorijos (valstybės ar istorinės žemės, su kuria siejamas tam tikras titulas) valdovo (karaliaus, kunigaikščio ir kt.) titulą ar postą.

Pretendentu taip pat yra vadinamas save išsikėlęs ir save betituluojantis asmuo. Dažnai šie asmenys save tapatina su mirusiais atitinkamą titulą turėjusiais asmenimis arba nurodo save esančiais jų įpėdiniais. Jie paprastai vadinami apsišaukėliais. Pvz., popiežiaus atveju tokie apsišaukėliai yra antipopiežiai.

Pretendentai į karaliaus titulą, kurį tuo metu turi (turėjo) kitas žmogus, neretai vadinami antikaraliais.

## Pretendentai modernai

* Albanija – princas Lekas
* Austrija – Karlas Habsburgas
* Bulgarija – karalius Simeonas II
* Graikija – karalius Konstantinas II
* Italija – princas Vitorijas Emanuelis Savojietis
* Jugoslavija – princas Aleksandras Karadžeordževičas
* Juodkalnija – princas Nikolaus Petrovičius-Njegošas
* Portugalija – Duarteas Pijus Bragansas
* Prancūzija – Henrikas Burbonas, Paryžiaus grafas 
* Rumunija – karaliaus Michaelas
* Rusija – Maria Vladimirovna Romanova
* Vokietija – Georgas Frydrichas Hohencolernas
Bambarai

**Bambarai** (bambarų kalba: *bamanan*) – Vakarų Afrikos tauta. Nigerio aukštupyje buvo sudarę savo valstybę (Bambara arba Banmana). Priklauso mandingų tautų grupei.

Tikintieji daugiausia musulmonai, dalis laikosi tradicinių tikėjimų. Iš viso apie 4,46 mln., iš jų Malyje gyvena 3,9 mln., Dramblio Kaulo Krante – 230 tūkst., Gvinėjoje – 30 tūkst., Mauritanijoje – 20 tūkst., Gambijoje – 10 tūkst., nedidelės grupės gyvena Senegale ir Burkina Fase.

Nuo XVI a., kai žlugo Malio imperija, bambarai buvo nepriklausomi ir XVII a. sukūrė savo Bamana imperiją, kuri laikinai įgijo valdžią Vakarų Sahelyje. 1864 m. suskilo į Beledungu, Kaarta, Massinu ir Segu valstybes. Garsėjo karingumu. 1890–1891 m. jų gyvenamas teritorijas užvaldė prancūzai. Verčiasi daugiausia žemės ūkiu ir prekyba.
Jurgis Gegužis

**Jurgis Gegužis** (1877 m. balandžio 15 d. Narkūnai, Gelgaudiškio valsčius – 1943 m. vasario 21 d. Bostonas) – Lietuvos knygnešys, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Jaunystėje kurį laiką dirbo Mažosios Lietuvos Martyno Jankaus (Bitėnai) ir Otto von Mauderodės spaustuvėje Tilžėje. Slapta gabeno draudžiamąją lietuvišką spaudą į Lietuvą. 1898 m. prie sienos Rusijos imperijos žandarų sulaikytas, atiduotas į kariuomenę. Atitarnavęs išvyko į Škotiją, ten 1905–1906 m. redagavo „Laiką“. 1906 m. išvyko į JAV. Dirbo įvairiose lietuvių spaustuvėse, 1907 m. laikraščio „Darbininkų viltis“ redakcijoje Šenandoa. Bendradarbiavo laikraščiuose „Kova“, „Vienybė lietuvninkų“. 1908 m. su S. Michelsonu iš A. Žvingilo nupirko 1905 m. Bostone įsteigtą „Keleivį“ ir leido iki 1943 m. (redagavo S. Michelsonas). Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikėjas.

## Bibliografija
* Dievo žmogus, apysaka, 1908 m.

## Šaltiniai
324 Bamberga

**324 Bamberga** yra 16 pagal dydį asteroidas Pagrindinėje asteroidų juostoje. Ryškumas vidutinės opozicijos metu yra 9,9. Atstumas nuo Saulės vidutiniškai lygus 2,682 astronominių vienetų, bet svyruoja apie 34 proc. į abi puses. Aplink Saulę apskrieja per 4,4 metų.

Asteroidą 1892 m. vasario 25 d. atrado Johanas Palisa iš Vienos universiteto.
Karl Gero von Urach

**Karl Gero Herzog von Urach Graf von Württemberg** (1899 m. rugpjūčio 19 d., Lichtenšteino pilis, Viurtembergas – 1981 m. rugpjūčio 15 d., Lichtenšteino pilis) – vokiečių aristokratas, kariškis, architektas, trečiasis Uracho hercogas.

Gimė kunigaikščio Vilhelmo fon Uracho ir jo pirmosios žmonos Bavarijos princesės Amelijos Vitelbach šeimoje.

1917 m. baigęs Karolio gimnaziją Štutgarte įstojo į Vokietijos kariuomenę. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, gavo leitenanto laipsnį. 1918 m. buvo sunkiai sužeistas.

Po karo studijavo architektūrą, dirbo architektu Miunchene.

1935 m. įstojo į Vermachtą, gavo kapitono, 1940 m. – majoro laipsnį.

## Šaltiniai
* Hauptstaatsarchiv Stuttgart - Bestand GU 126 - Karl Gero Herzog von Urach (1899-1981)
Bamra

**Bamra** buvo kunigaikštystė Brahmani upės aukštupyje, kai Indiją valdė britai. Plotas užėmė apie 10 tūkst. km, gyventojų skaičius - apie 120 000.

Nuo XIX a. iki 1947 m. buvo britų protektoratas. 1948 m. prijungta prie Indijos respublikos Orisos valstijos. Paskutinis kunigaikštystės radža (1920 - 1947) – Bhanugang Tribhuban Deb.
Gedžiūnų pilkapynas

**Gedžiūnų pilkapynas** – pilkapynas Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, 1&nbsp;km į pietus nuo Gedžiūnėlių, į rytus nuo Gedžiūnų kaimo (Kazitiškio seniūnija) ir 0,1&nbsp;km į pietvakarius nuo Dysnos dešiniojo kranto, miško pakraštyje, abipus kelio Pašilė-Gedžiūnėliai-Navikai, 0,8&nbsp;km pietryčius nuo Gedžiūnėlių pilkapyno. Kultūros vertybės kodas A1433.

## Tyrimai
Išliko 11 pilkapių, dalis apardyti. Sampilai nuo 7-12 iki 16–22 m skersmens, 0,6-1,2 m aukščio. Sampilų pagrindus juosia grioviai. Manoma, pilkapynas XX a. pirmoji pusėje buvęs ir kaimo laukuose. Čia buvę pilkapiai suardyti ariant, iškasinėti lobių ieškotojų. Rasta žirgų kaulų, ietigalių, kirvių (radinių neišliko). Pilkapių forma ir sampilai būdingi VIII a. – XII a. 1985 žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

2&nbsp;km į vakarus yra Kazlupiškės piliakalnis.

## Šaltiniai
Michailas Baryšnikovas

**Michailas Baryšnikovas** (, ; g. 1948 m. sausio 27 d. Rygoje) – tarybinis ir JAV baleto artistas, baletmeisteris, aktorius.

* 1967–1974 m. šoko Leningrado Kirovo operos ir baleto teatre.
* 1974 m. teatrui gastroliuojant JAV nusprendžia pasilikti čia ir paprašyti politinio prieglobsčio;
* 1974–1978 m. šoko Amerikos baleto teatro trupėje;
* 1980–1989 m. šio teatro solistas, beletmeisteris, direktorius; darė įtaką JAV ir pasaulio choreografijos raidai;
* 1990 m. – M. Moriso vadovaujamos trupės artistas;
* 1992 m. pradėjo vadovauti trupei "Balto apuoko projektas" Floridoje.

Vaidino filmuose "Baltosios naktys" (1985), "Apsisprendimo metas", dramos spektaklyje "Metamorfozės" Brodvėjuje (1989), TV seriale "Seksas ir miestas".

Josifas Brodskis paskyrė M. Baryšnikovui keletą eilėraščių.
Kūrybiškumas

**Kūrybiškumas** – sugebėjimas kelti naujas idėjas, mąstyti savarankiškai, nestereotipiškai, greitai orientuotis sudėtingoje situacijoje, lengvai ir netipiškai spręsti problemas. Kūrybiškumą daugiausia lemia individualios asmeninės savybės (vaizduotės lakumas, mąstymo greitumas, tikslumas, lankstumas, išradingumas, konstruktyvumas, smalsumas, motyvacinė įtampa, poreikis nuolat tobulinti savo veiklą), jos patyrimas, auklėjimas ir saviaukla. Manoma, kad kūrybiškumas ne visada susijęs su dideliu intelektu.

## Apibrėžimas
Kūrybingumo mokslinio tyrimo santraukoje Michaelas Mumfordas pasiūlė tokį apibrėžimą: „Per pastarąjį dešimtmetį, atrodo, mes pasiekėme bendrą susitarimą, kad kūrybiškumas reiškia naujų, naudingų produktų gamybą“ (Mumford, 2003, 110 &nbsp; p.),  arba Robert Sternberg žodžiais tariant, tai yra gamyba „kažko originalaus ir vertingo“ . Įvairių autorių apibrėžtys labai skyrėsi, išskyrus šiuos bendruosius bendrumus: Peter Meusburger mano, kad literatūroje galima rasti daugiau kaip šimtą skirtingų analizių. Kaip pavyzdį, vienas apibrėžimas, pateiktas Elliso Paulo Torenso apibūdino kūrybą kaip "problemą, trūkumus, žinių spragas, trūkstamus elementus, nesuderinamumus ir pan., sunkumų nustatymą, sprendimų ieškojimą, spėjimų kūrimą arba hipotezių apie trūkumus formavimąsi: šių hipotezių bandymas ir pakartotinis testavimas, galbūt jų modifikavimas ir pakartotinis testavimas ir galiausiai rezultatų perdavimas. " 

## Aspektai
Kūrybiškumo teorijos (ypač tyrimai, kodėl kai kurie žmonės yra labiau kūrybingi nei kiti) daugiausia dėmesio skyrė įvairiems aspektams. Dominuojančia teorija yra Mel Rhodes taip vadinama „keturių P“ teorija – procesas, produktas, asmuo (person) ir vieta (place). „Proceso“ fokusavimas parodomas kognityviuose požiūriuose, kurie bando apibūdinti minties mechanizmus ir kūrybinio mąstymo metodus. Teorijos, kuriomis remiamasi skirtingo, o ne konvergenuojančio mąstymo (pvz. Guilford) arba kūrybinio proceso aprašymas (pvz. Wallas) yra visų pirma kūrybinio proceso teorijos. „Kūrybiškas“ produktas dažniausiai būna kūrybiškumo (psichometrijos) ir kūrybinių idėjų, įtvirtintų kaip sėkmingos memetikos, vertinimas. Psichometrinis požiūris į kūrybiškumą rodo, kad kūrybiškumas taip pat apima gebėjimą gaminti daugiau.
Kūrybiškos „asmenybės“ pobūdis akcentuoja bendresnius intelektinius įpročius, tokius kaip atvirumas, idėjų generavimas, autonomija, kompetencija, tiriamasis elgesys ir kt. „Vietos“ dėmesio centre atsižvelgiama į aplinkybes, kuriomis klesti kūrybingumas, pvz., autonomijos laipsnis, galimybės naudotis ištekliais. Kūrybinis gyvenimo būdas dažnai yra apibūdinamas kaip nustatytų normų neatitinkantis požiūris ir elgesys, taip pat lankstumas.

## Taip pat skaitykite
* Kompetencija
* Kvalifikacija

## Šaltiniai
Abchazijos TSR

**Abchazijos Tarybų Socialistinė Respublika** (, , ) – Tarybų Sąjungos respublika, gyvavusi 1921–1931 m. dabartinės Abchazijos teritorijoje. Tačiau Abchazija niekad netapo aukščiausiojo lygmens tarybine respublika; ji buvo asocijuota su Gruzijos TSR ir įėjo į Užkaukazės TFSR. 1931 m. dėl nesėkmingos Abchazijos tarybinio lyderio Nestoro Lakobos vykdytos kolektyvizacijos Stalinas 1931 m. Abchazijos statusą pažemino iki ATSR Gruzijos TSR sudėtyje.
Jokūbas Geištoras

**Jokūbas Geištoras** (pilnas vardas Vilhelmas Kasperas) (, 1827 m. balandžio 18 d. Medekšai, Kauno apskr. – 1897 m. lapkričio 15 d. Varšuva) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis, vienas organizatorių, knygų leidėjas, publicistas.

## Biografija

Bajoras. 
1844 m. baigė sidabro medaliu Vilniaus bajorų institutą.
1844-1848 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo teisę, bet nebaigė. Grįžęs į Lietuvą gyveno savo Ignacogrado dvare (Kėdainių apskritis). Rėmė vyskupo M. Valančiaus blaivybės sąjūdį. Savo dvare lažą pakeitė činšu.

## 1863 m. sukilimas

Nuo 1862 m. vienas Lietuvos baltųjų politinės grupuotės vadovų, 1863 m. vasario mėn. jų sudaryto komiteto narys. 1863 m. kovo–liepos mėn. sukilėlių Lietuvos provincijų valdymo skyriaus pirmininkas. 1863 m. rugpjūčio 12 d. suimtas, iki 1865 m. kalintas. 1865-1872 m. gyveno tremtyje Sibire. 1872 m. grįžęs gyveno Suvalkuose, nuo 1873 m. – Varšuvoje, čia įkūrė antikvariatą.

## Literatūrinis palikimas
Bendradarbiavo spaudoje, rašė apie valstiečių laisvę ir lygybę, 1859 m., Lietuvą prieš 1863 m., 1888 m., Gegužės trečiosios konstituciją, 1891 m., I. Zavišą, A. Medekšą, T. Kosvinskį, Marijampolės apskritį, 1894 m. Vertingi Jokūbo Geištoro 1857-1865 m. atsiminimai (*Pamiętnik Jakobą Gieysztora z lat 1857-1865*) 1913 m. 2 leid. 1921 m. Ona Maksimaitienė.

## Šaltiniai
Gėlainių miškai

**Gėlainių miškai** – miškai Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, 7 km į pietus nuo Panevėžio, 1,5 km į rytus nuo Upytės.

## Geografija
Plotas 3050 ha, mišku apaugę 2700 ha. Valstybinės reikšmės miškų 30 %; priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Upytės girininkijai. Sudaro Gėlainių ir Radikonių miškai. Per Gėlainių miškų šiaurės rytų dalį teka Nevėžio kairysis intakas Molaina ir jos dešinysis intakas Gardinas. Paviršius lygus.

## Medynai
Augavietės derlingos ir labai derlingos, laikinai įmirkusios. 99 % miškų yra ūkiniai, 1 % apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %. pušynų yra 45 %, eglynų 22 %, beržynų 15 %, uosynų 7 %, drebulynų 6 %, baltalksnynų 3 %, ąžuolynų ir juodalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 25 %, pusamžiai medynai 40 %, bręstantys 25 %, brandūs 10 %. Medynų vidutinis amžius 56 m., bonitetas 1,7, skalsumas 0,72, tūris 214 m³/ha. Yra juodųjų gandrų, gervių ir kt. saugomų gyvūnų bei augalų.

## Istorija
1944–1953 m. sovietų valdžios metais Gėlainių miškuose veikė Lietuvos partizanų Vyčio apygardos būriai.

## Šaltiniai
Oulu provincija

**Oulu provincija** (; arba ***Oulu grafystė***, , ) – buvusi Suomijos provincija ir Rusijos imperijos gubernija. Centras – Oulu. Šiaurėje ribojosi su Laplandija, pietuose su Vakarų Suomijos provincija ir Rytų Suomijos provincija, rytuose su Rusijos Federacija. Vakaruose provincijos krantus skalavo Baltijos jūros Botnijos įlanka.

## Istorija

Grafystės teorija nuo seno priklausė istorinės Norlando žemės Ostrobotnijos provincijai.

Oulu (Uleoborgo) grafystė buvo įkurta 1775 m. kaip Švedijos karalystės administracinis vienetas. Ji apėmė taip pat ir dabartinį Lapijos regioną. 1809 m. Fredrikshamno sutartimi ši grafystė atiteko Rusijos imperijai, kaip Suomijos Didžiosios kunigaikštystės administracinis vienetas. Ji buvo vadinama **Uleoborgo gubernija**. Nuo 1917 m. buvo nepriklausomos Suomijos provincija (grafystė).

Oulu provincijos ribos nesikeitė nuo 1936 m., kuomet šiaurinės provincijos teritorijos buvo atskirtos ir iš jų suformuota atskira Laplandijos provincija. Nuo tada provincija padalinta į du regionus – Šiaurės Ostrobotniją ir Kainu, šiuos regionus sudarė 47 savivaldybės. Oulu provincija tarp Suomijos provincijų buvo trečia pagal plotą ir ketvirta pagal gyventojų skaičių.

Provincija panaikinta 2009 m. pabaigoje. Nuo tada jos teritorijoje egzistuoja du atskiri regionai.

## Šaltiniai
Zigmas Gaidamavičius-Gėlė

**Zigmas Gaidamavičius** (slapyvardis *Gėlė*, 1894 m. gegužės 8 d. Naisiai, Meškuičių valsčius – 1912 m. gruodžio 17 d. Kijevas, palaidotas Sereikiuose, Lygumų valsčius) – Lietuvos poetas.

## Biografija
1912 m. baigė Šiaulių gimnaziją, studijavo Kijevo universiteto Istorijos – filologijos fakultete.

Eilėraščius pradėjo spausdinti 1909 m. laikraščiuose „Lietuvos žinios“, „Šaltinis“, „Vienybė lietuvninkų“, žurnale „Aušrinė“. 1912 m. parengė eilėraščių rinkinį „Gėlynas“ (papildytas išl. 1948 m.). Jo poezija išreiškė estetinius XX a. pradžios poslinkius. Kūryba romantinė, atspindi idealų, meilės ilgesį, liūdesį dėl netobulo pasaulio, vyrauja gamtos išgyvenimai, užuojautos vargdieniui, šviesių nuotaikų motyvai.

Nuo 1977 m. kasmet balandžio 26-ąją, poeto gimimo dieną pagal seną stilių, Naisių kolūkio, nuo 1992 m. Šiaulių rajono savivaldybės Kultūros skyriaus skiriama respublikinė Zigmo Gėlės literatūrinė premija už geriausią pirmąją poezijos knygą. Ji įteikiama Naisiuose, kur jo gimtajame name įrengtas Šiaulių rajono literatūros muziejus.

## Bibliografija
* Gėlynas, Vilnius, 1979 m.

## Šaltiniai
Rimgaudas Geleževičius

**Rimgaudas Geleževičius** (g. 1956 m. kovo 1 d. Rusnėje, Šilutės rajonas) – Lietuvos politologas, žurnalistas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos-pedagogikos fakultetą. 1987 m. istorijos mokslų kandidatas, disertacija „LKP veikla organizuojant pramonės objektų statybą respublikoje 1966–1975 m.“.

1989–1992 m. dėstė politologiją Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1992 m. dirbo dienraštyje „Tiesa“. 1993–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko patarėjas visuomeniniais politiniais klausimais. 1998–1999 m. dirbo žurnale „Veidas“. Nuo 1999 m. Lietuvos teisės universiteto Politikos mokslų katedros dėstytojas. 1999–2003 m. Laisvosios Europos radijo korespondentas Lietuvoje. 2003–2008 m. Lietuvos nacionalinio radijo direktorius, generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2008 m. laikraščio „Lietuvos žinios“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

## Bibliografija
* Lietuvos Respublikos prezidentai: Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis, Kazys Grinius, Algirdas Mykolas Brazauskas / Liudas Truska, Algimantas Liekis, Gediminas Ilgūnas, Rimgaudas Geleževičius. – Vilnius: Valstybinis leidybos centras, 1995. – 510 p.: portr. – ISBN 9986-09-055-5
* Holokausto teisingumas ir restitucija Lietuvoje atkūrus nepriklausomybę (1990–2003): monografija. – Vilnius: Lietuvos teisės universiteto Leidybos centras, 2003. – 259 p. – ISBN 9955-563-42-7
* Interesų grupės ir lobizmas: mokomasis-metodinis leidinys. – Vilnius: LTU Leidybos centras, 2004. – 58 p. – ISBN 9955-563-53-2

## Šaltiniai
Vilius Antanas Geleževičius

**Vilius Antanas Geleževičius** (1941 m. lapkričio 24 d. Baltakarčiuose, Užpalių valsčiuje – 2014 m. birželio 24 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas.

## Biografija
1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1997 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1964 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1973–1983 m. – Elektros pavarų katedros vedėjas. Nuo 1998 m. profesorius. 1977 m. stažavo Nansi elektrotechnikos ir mechanikos aukštojoje mokykloje Prancūzijoje.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš elektromechaninių sistemų kompiuterinio valdymo. Sukūrė automatinių kompiuterinių elektrografinių paviršių kokybės tyrimo sistemų. 12 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Elektros pavarų valdymo sistemos, su kitais, 1990 m.
* Elektronika ir elektrotechnika, 2000 m.
* Loginė automatika, 2001 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* habil. dr. prof. Vilius Antanas GELEŽEVIČIUS. Kauno technologijos universitetas
Dmitrijus Ustinovas

**Dmitrijus Ustinovas** (; 1908 m. spalio 30 d. Samaroje, Rusija – 1984 m. gruodžio 20 d. Maskvoje) – tarybinis politinis ir karinis veikėjas, 1976–1984 m.- TSRS gynybos ministras. Tarybų Sąjungos maršalas.

## Išsilavinimas
* Profesinė mokykla;
* Leningrado karinis – mechanikos institutas (1934);
* Maskvos N. Baumano vardo aukštoji technikos mokykla.

## Kariniai laipsniai
* 1944 m. sausis – artilerijos generolas leitenantas;
* 1944 m. lapkritis – artilerijos generolas pulkininkas;
* 1976 m. balandis – armijos generolas;
* 1976 m. liepa – Tarybų Sąjungos maršalas.

## Biografija
* 1922–1923 – savanoris Raudonojoje armijoje;
* 1923–1929 – šaltkalvis Balachino popieriaus kombinate, vėliau – Ivanove;
* 1934 m. – Jūrų artilerijos MTI inžinierius, eksploatacijos ir bandymų biuro vadovas;
* 1937 m. – gamyklos „Bolševik“ inžinierius – konstruktorius, vyr. konstruktoriaus pavaduotojas, gamyklos direktorius;
* 1941–1953 – TSRS Ginkluotės liaudies komisaras, vėliau – ministras;
* 1953–1957 – TSRS gynybinės pramonės ministras;
* 1957–1963 – TSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, 1963–1965 m.- I pirmininko pavaduotojas, TSRS Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos pirmininkas;
* 1965–1976 – TSKP CK sekretorius;
* 1976–1984 – TSRS Gynybos ministras.

* 1927- TSKP narys, TSKP CK narys nuo 1952 m., 1965–1976 m. – kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius, года, nuo 1976 m. – Politinio biuro narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos II, IV–X šaukimų deputatas.

## Apdovanojimai
* dukart Socialistinio darbo didvyris (1942, 1961)
* Tarybų Sąjungos didvyris(1978)
* 11 Lenino ordinų
* I laipsnio Suvorovo ordinas
* I laipsnio Kutuzovo ordinas
* Lenino premijos laureatas.

D. Ustinovas priklausė neoficialiam, „mažajam Politbiurui“, į kurį įėjo ypač įtakingi tuometinės TSRS vadovybės nariai: Leonidas Brežnevas, vyriausias ideologas ir antrasis žmogus partijoje ir valstybėje Michailas Suslovas, KGB pirmininkas Jurijus Andropovas, Užsienio reikalų ministras Andrejus Gromyka. Šiame žmonių rate buvo priiminėjami svarbiausi sprendimai, kuriuos vėliau formaliai patvirtindavo savo balsavimu visas Politbiuras. Taip atsitiko ir apsisprendžiant įvesti TSRS kariuomenę į Afganistaną.

Kitaip, nei dauguma tuometinių TSRS vadovų, buvo ypač energingas ir darbingas (nors miegodavo tik po 4 -4.5 val.), imlus naujovėms, labai greit spręsdavo valdymo klausimus.

Mirė nuo staigaus plaučių uždegimo, persišaldęs naujos karinės technikos demonstravimo metu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje.

|-