open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lietuvos ryto TV

**„Lietuvos ryto“ televizija** – Lietuvos televizijos kanalas, kuris pakeitė iki tol egzistavusią televiziją „5 kanalas“. Kanalo savininkas – UAB „Singing Fish“.

## Istorija
„Lietuvos ryto“ televizija įkurta 2008 m. spalio 12 d. Nuo 2011 m. rugpjūčio pradžios televizija transliuojama 16:9 formatu, o nuo 2017 m. visos laidos filmuojamos ir rodomos HDTV formatu.

Nuo 2019 m. priklauso „Singing Fish“, kuri 2019 m. liepos pradžioje 100 proc. kanalo akcijų įsigijo iš UAB „Lietuvos rytas“.

## Vadovai
* 2008 m. spalio 12 d. – 2013 m. sausio 6 d.: Edmundas Jakilaitis
* 2013 m. sausio 7 d. – 2019 m. balandžio 7 d.: Linas Ryškus
* nuo 2019 m. balandžio 8 d.: Audrius Siaurusevičius

## Sezonų šūkiai
* 2008 m. spalio 12 d. – 2011 m. rugsėjis – Svajonės pildosi…
* 2011 m. rugsėjis – 2012 m. spalio 1 d. – Svajokime ir aukime kartu
* 2012 m. spalio 1 d. – 2014 m. rugsėjo 28 d. – Kitokia televizija
* 2014 m. rugsėjo 29 d. – 2015 m. rugsėjo 20 d. – Daugiau spalvų!
* 2015 m. rugsėjo 21 d. – 2017 m. rugsėjo 30 d. – Čia ir dabar!
* 2017 m. spalio 1 d. – 2018 m. rugsėjo 30 d. – Kada, jei ne dabar?
* 2018 m. spalio 1 d. – 2019 m. rugsėjo 29 d. – Dydis nesvarbu
* 2019 m. rugsėjo 30 d. – 2021 m. rugsėjis – Arčiau tavęs
* nuo 2021 m. rugsėjo 20 d. – Teisinga kryptimi

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

## Šaltiniai
Puerto Suaresas

**Puerto Suaresas** () – miestas pietryčių Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Pantanalyje, Brazilijos pasienyje. Germano Busčo provincijos centras. Šalia miesto eina Tamengo kanalas, jungiantis Kasereso ežerą ir Paragvajaus upę. Tai vienas pagrindinių šalies upių uostų. Per Pueto Suaresą eina kelias Santa Krusas-Korumba, yra oro uostas. Netoli miesto yra Mutuno geležies rūdos telkinys – vienas didžiausių neeksplotuojamų geležies telkinių pasaulyje.

## Istorija

Puerto Suaresas įkurtas 1875 m.

## Šaltiniai
Komarapa

**Komarapa** (, ) – miestelis Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Amboro nacionaliniame parke, 1887 m aukštyje. Manuelio Marijos Kabaljero provincijos sostinė. Komarapa yra prie senojo Santa Kruso-Kočabambos kelio. Šalia miesto yra *Laguna Verde de Comarapa* ežeras, pasižymintis žalios spalvos vandeniu. Taip pat yra kaktusų giraitė, tvenkinys.

## Šaltiniai
Kasereso ežeras

**Kasereso ežeras** (), **Kasereso įlanka** (*Bahía Cáceres*) – ežeras pietryčių Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Germano Busčo provincijoje. Ilgis 8,25 km, plotis 5,68 km. Ežero plotas 26,5 km², tačiau liūčių laikotarpiu išsilieja iki 200 km². Yra viena sala. Tamengo kanalu jungiasi su Paragvajaus upe. Prie Kasereso ežero įsikūrę Puerto Suareso ir Puerto Kicharo miestai.
Gintautas Dzemyda

**Gintautas Dzemyda** (g. 1957 m. liepos 24 d. Vilniuje) – Lietuvos informatikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1997 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras, 1998 m. profesorius.

Nuo 1980 m. dirba Matematikos ir informatikos institute (nuo 2010 m. Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos institutas), 2001–2004 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, nuo 2005 m. direktorius. Nuo 2003 m. Sistemų analizės skyriaus vedėjas. Nuo 1990 m. dar ir Lietuvos edukologijos universiteto, o 2002–2011 m. ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius. Nuo 2011 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.

## Mokslinė veikla
Pagrindinė mokslinių interesų sritis yra optimizavimo ir duomenų analizės integracija šiuolaikinių technologinių sprendimų kontekste. Tyrimai apima šias pagrindines kryptis: daugiamačių duomenų vizualizavimas; internetinės technologijos; lygiagretieji skaičiavimai, daugiakriterinio sprendimų priėmimo strategijos ir dirbtiniai neuroniniai tinklai.

## Bibliografija
* Turbo-Paskalis, su V. Šalteniu, 1997 m.
* Informatika, su V. Šalteniu ir A. Žilinsku, 1998 m.
* Programavimas Paskaliu: Turbo Paskalis ir Delphi, su J. Stankevičiumi ir V. Šalteniu, 2000 m.
* Lietuvos pedagogai ir moksleiviai: analizė ir prognozė, su P.Gudynu, V.Šalteniu, ir V.Tiešiu, 2001 m.
* Optimizavimo metodai, su V. Šalteniu ir V. Tiešiu, 2007 m.
* Daugiamačių duomenų vizualizavimo metodai, su O. Kurasova ir J. Žilinsku, 2008 m.
* Multidimensional Data Visualization: Methods and Applications. Springer Optimization and Its Applications, Vol. 75, Springer, su O. Kurasova, J. Žilinsku 2013 m.

## Įvertinimas
* 2001 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais
* 2007 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Tamengo kanalas

**Tamengo kanalas** () – kanalas pietryčių Bolivijoje, Brazilijos pasienyje. Jungia Kasereso ežerą ir Paragvajaus upę. Ilgis 11 km, plotis 360 m. Kanalas natūralios kilmės, tačiau sureguliuotas. Prie Tamengo kanalo įsikūrę Puerto Suareso (Bolivija) ir Korumbos (Brazilija) miestai. Dėl menkos kanalo priežiūros ir gilinimo laivyba kanale galima tik kelis mėnesius per metus.

## Šaltiniai
Dalė Dzemydienė

**Dalė Švanytė-Dzemydienė** (g. 1957 m. gegužės 4 d. Kaune) – Lietuvos inžinierė matematikė, programuotoja, fizinių mokslų daktarė.

## Biografija
1980 m. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos instituto Skaičiavimo mašinų fakulteto Taikomosios matematikos specialybę. 1995 m. apgynė matematikos ir informatikos mokslų daktaro disertaciją, 2004 m. apgynė socialinių mokslų vadybos ir administravimo habilitacinę procedūrą. 1996 m. stažavosi Talino technologijos universitete (Estija).

1980–1985 m. Lietuvos mokslų akademijos Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) Valdymo sistemų skyriaus jaunesnioji mokslo darbuotoja, 1985–1995 m. mokslo darbuotoja, nuo 1996 m. Programų sistemų inžinerijos skyriaus vyresnioji mokslo darbuotoja.

1994–1995 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos specialistų tobulinimosi kursų dėstytoja, 1996–1997 m. Kauno technologijos universiteto Verslo informatikos katedros einanti docentės pareigas. 1997–1998 m. Mykolo Romerio universiteto (1997–2000 m. Lietuvos teisės akademija, 2000–2004 m. Lietuvos teisės universitetas) Informatikos ir komunikacijų katedros asistentė, 1998–1999 m. Teisinės informatikos katedros einanti docentės pareigas, 2000–2004 m. Teisinės informatikos katedros docentė, nuo 2005 m. Informatikos ir statistikos katedros profesorė.

Nuo 1985 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos (LIKS), nuo 2002 m. Lietuvos operacijų tyrimo draugijos, Europos Dirbtinio intelekto koordinacinio komiteto ECCAI narė.

Sutuoktinis Gintautas Dzemyda, vaikai Ignas (g. 1983 m.), Giedrė (g. 1987 m.).

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų svarbiausios sritys: informacinių sistemų projektavimas ir kūrimas, dirbtinio intelekto metodai, žinių sistemų inžinerija, darnaus vystymosi procesų tyrimai. Dalyvavo 1984 m. mokslinio tyrimo programose „Taršos objektų ekologinės būklės įvertinimo sistema“, 1996–1997 m. „Lietuvos multimodalinio transporto sistemos plėtros tyrimai ir strategija“. Daugiau kaip 90 mokslinių straipsnių autorė.

## Bibliografija
* Informatikos pagrindai. Teksto tvarkymas kompiuteriu, su R. Naujikiene , 1999 m.
* Informatikos pagrindai. Šiuolaikiniai teksto tvarkymo būdai, vadovėlis, su R. Naujikiene , 2001 m.
* Informacinės sistemos. Duomenų struktūros ir valdymas, su R. Naujikiene, vadovėlis, 2004 m.
* Intelektualizuotų informacinių sistemų projektavimas ir taikymas, monografija

## Šaltiniai
San Rafael de Velaskas

**San Rafael de Velaskas** () arba **San Rafaelis** (*San Rafael*) – miestas rytų Bolivijoje, Chosė Migelio de Velasko provincijoje Santa Kruso departamente, San Rafaelio savivaldybės sostinė. Mieste yra išlikęs jėzuitų misijos ansamblis. Kartu su Santa Ana de Velasku, San Migel de Velasku, San Chavjeru, Konsepsjonu ir San Chosė de Čikitosu miestas yra įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip Čikitanijos jėzuitų misijos.

## Istorija
1696 m. jėzuitų vienuoliai *Juan Bautista Zea* ir *Francisco Hervás* įkūrė San Rafaelio misiją, kuri buvo antroji jėzuitų misija Bolivijoje. Misija buvo įkurta ant Guabiso () upės, Paragvajaus intako, kranto, nes pastarąja upe galima susiekti su kitomis Paragvajaus misijoms. Iš pradžių San Rafaelis turėjo 1371 gyventojų, kurių skaičius per keletą metų skaičius ženkliai išaugo. 1701 m. misija buvo perkelta į kitą vietą. 1719 m. gegužės 4 d. kilęs gaisras misiją sunaikino. 1721 m. ji buvo padalinta ir įkurta San Migelio misija. Bažnyčią pastatė šveicarų jėzuitas, muzikantas ir architektas *Martin Schmid* 1749–1753 m.

1972 m. architektas *Hans Roth* restauravo San Rafaelio bažnyčią, finansavus Austrijos katalikams ir Šveicarijos vyriausybei. 1990 m. miestas kartu su 5 kitomis misijomis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Padėtis
San Rafael de Velaskas nutolęs 544 km į šiaurės rytus nuo departamento sostinės Santa Kruso ir 72 km į pietryčius nuo provincijos sostinės San Ignasijo de Velasko.

## Architektūros paminklai ir paveldas

* San Rafaelio bažnyčia
* San Rafaelio lagūna
* Misionierių aikštė
* Namai *Cuartel de los Indígenas*
* Santa Barbaros rančia

## Kita informacija
Čikitanijos jėzuitų misijos

## Miesto šventės
* Miesto globėjo Šv. Rafaelio (Rapolo) diena – spalio 24 d.  Šventė trunka 3 dienas, kurių metu vyksta religinės apeigos, mišios, taip pat ir įvairios mugės: amatų, maisto. Vyksta tradiciniai šokiai, eitynės, groja vietinės (indėnų) muzikos grupės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Aprašymas jėzuitų misijos (pasaulio paveldo sąrašas) su nuotraukomis ir informacija  (anglų k.)
* Čikitanija: San Rafaelio misija. Nuotraukos
Eduardas Eismuntas

**Eduardas Eismuntas** ( 1932 m. kovo 15 d. Kaune – 2019 m.) – Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras.

## Biografija
1952 m. baigė LTSR MGB Vilniaus operatyvininkų mokyklą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1968 m. – TSRS KGB Maskvos aukštąją mokyklą.

Nuo 1953 m. TSKP narys. MGB dirbo nuo 1950 m., 1952–1964 m. LTSR MGB ir KGB operatyvinis įgaliotinis Vilniuje ir Kaune, 1964–1965 m. ir 1971–1974 m. LTSR KGB poskyrio viršininkas, 1965–1966 m. ir 1974–1978 m. skyriaus viršininko pavaduotojas. 1978–1987 m. Maskvoje TSRS KGB valdybos skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1987 m. generolas majoras. 1987 m. gegužės mėn. – 1990 m. vasario mėn. LTSR valstybės saugumo komiteto pirmininkas.

## Veikla
Prisidėjo prie Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos persekiojimo. Nuo 1988 m. rudens jo vadovaujamas LTSR KGB siekė Sąjūdžiui neleisti radikalėti, Lietuvai atkurti nepriklausomybės, prisidėjo steigiant antilietuviškas ir komunistines organizacijas „Jedinstvo“ ir kitas, bandė skaldyti lietuvių organizacijas Lietuvoje ir užsienyje, diskredituoti jų veikėjus. Kreipėsi į TSRS KGB vadovybę Maskvoje, kad LTSR būtų daroma išimtis ir leista neatskleisti pasipriešinimo kovotojų palaidojimo vietų. Jo vadovavimo laikotarpiu dalis LTSR KGB archyvo dokumentų buvo sunaikinta arba išvežta į Maskvą.
2012 metais duotame interviu pripažino, jog nesugebėjo kontroliuoti situacijos tuometinėje LTSR ir todėl atsistatydino pasipiktinęs Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimu.

## Šaltiniai

|-
Mandiorės ežeras

**Mandiorės ežeras** (, ) – ežeras Pantanalio pelkynuose, Bolivijos ir Brazilijos pasienyje. Įeina į Santa Kruso departamentą (Chermano Bušo provincija) ir Pietų Mato Groso valstiją. Ilgis 22 km, plotis 14 km. Pasižymi balto smėlio paplūdimiais. Yra 3 salos. Mandiorės kanalu jungiasi su Paragvajaus upe. Bolivijos dalis įeina į San Matijaso gamtos teritoriją.

Pietiniame krante yra Puerto Mandiorės kaimas (Bolivija).

## Šaltiniai
Naftalis Fridmanas

**Naftalis Fridmanas** (1863 m. Juodžiai, Šiaulių valsčius – 1921 m. gegužės 5 d. Berlynas; palaidotas Panevėžyje) – Lietuvos žydų politikas, advokatas.

## Biografija
1883 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1887 m., gavęs medalį už mokslinį darbą, baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisės kandidato laipsnį.

1888–1907 m. advokatas Panevėžyje. Aktyviai dalyvavo Panevėžio miesto dūmos bei žydų draugijų veikloje. Iki 1904 m. Panevėžio miesto valdybos narys. 1907–1917 m. Rusijos Valstybės Dūmos deputatas, išrinktas lietuvių ir žydų bloko. Priklausė Konstitucinių demokratų frakcijai, Liaudies švietimo, Tikybų, Miestų atstatymo komisijoms. Gynė žydų teises.

Per Pirmąjį pasaulinį karą dirbo Vyriausiojoje taryboje pabėgėliams aprūpinti ir nukentėjusiems dėl karo šelpti, Žydų centro komitete. Po 1917 m. Rusijos Vasario revoliucijos dirbo Sankt Peterburge Teisingumo ministerijoje, Sankt Peterburgo komiteto Lietuvai valdyti pirmininko padėjėju, justicijos tarybos, komisijos Rusijos Steigiamajam susirinkimui sušaukti narys. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje, Seimo sekretorius; priklausė Žemės reformos ir Darbo apsaugos komisijoms. Žydų frakcijos narys. 

## Literatūra
* Fridmanas Naftalis, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 20.
* Fridmanas Naftalis, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1955, t. 6, p. 396–397.
* Bendikaitė E., Fridmanas Naftalis, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 143–144.

## Šaltiniai
Uberabos ežeras

**Uberabos ežeras** () – gėlo vandens ežeras Pantanalyje, Bolivijos ir Brazilijos pasienyje. Įeina į Santa Kruso departamentą ir Pietų Mato Groso bei Mato Groso valstijas. Ilgis 20 km, plotis 18 km, tačiau liūčių laikotarpiu ežeras smarkiai išplatėja. Ežero plotas tuomet pasiekia 400 km². Yra keletas salų. Uberabos ežeras jungiasi su Paragvajaus upe.

Pietinėje pakrantėje, Brazilijos teritorijoje, yra Gvatų indėnų teritorija (gyvena indėnai gvatai).

## Šaltiniai
Nuevo Mundo ežeras

**Nuevo Mundo ežeras** () – ežeras rytų Bolivijoje, Amazonės žemumoje, Santa Kruso departamento šiaurėje, netoli pasienio su Beni departamentu. Yra šalia Grandės upės. Ilgis 12 km, plotis 7 km.
Čiveta

**Čiveta** () – 3220 m aukščio kalnas Dolomituose, Beluno provincijoje, šiaurinėje Italijoje.

Kalno šiaurės vakarų pusėje yra status daugiau nei 1000 m aukščio skardis.

Pirmasis į Čivetos kalną 1855 m. greičiausiai įkopė medžiotojas Simeone di Silvestro. 1867 m. gegužės 31 d. m. jis dar kartą kopė į kalną lydėdamas anglą Francis Ford Tuckett ir jo kalnų vadovą šveicarą Jakob Anderegg.

## Čivetos grupė
Čivetos viršukalnė yra aukščiausias Čivetos kalnų grupės kalnas. Pati Čivetos kalnų grupė yra išsidėsčiusi tarp Kordevolės (rytuose) ir Zoldo (vakaruose) slėnių. Šiaurinė riba yra Staulanzos perėja (skirianti Civetos grupę nuo Pelmo grupės), o pietinė – Diurano perėja. Civetos grupės kalnuose yra daugybė takų pėstiesiems turistams, kopimo maršrutų (*via ferrata*) ir laipiojimo trasų.

Be Čivetos grupėje išskirtinos šios viršūnės:
* Mažoji Čiveta
* Punta Tisis (2992 m)
* Punta Čiveta (2920 m)

## Nuorodos
Lietuvos notariatas

**Lietuvos notariatas** - Lietuvos teisinės sistemos dalis, apimanti notariatą - notarus, jų organizacijas, institucijas, notarų veiklos priežiūrą, atitinkamus teisės aktus, reguliuojančius notariato santykius (pvz., LR notariato įstatymas ir kt.).

## UINL ir Lietuvos notariatas
Lietuvos notariatas vienas pirmųjų iš Baltijos valstybių buvo priimtas į Tarptautinę lotyniškojo notariato sąjungą, UINL (1994 m. vasario 11 d.). Lietuvos notarų rūmai (LNR) aktyviai dalyvauja UINL Europos reikalų komisijos (*European Affairs Commission, CAE*) veikloje.

Lietuvos notarų rūmams atstovauja rūmų prezidentas Marius Stračkaitis (g. 1972 m.), o jo nesant ar jam negalint dalyvauti tarptautinių organizacijų posėdžiuose bei asamblėjose – Notarų rūmų viceprezidentė Daiva Lukaševičiūtė. LNR atstovas UINL Europos reikalų komisijoje - Marius Stračkaitis.

## Nuorodos
Lietuvos notarų rūmų tinklalapis (lietuvių, anglų k.)
Valjegrandė

**Valjegrandė** (), pilnai – ***Chesus i Montes Klaros de los Kabaljeros del Valjegrandė*** (*Jesús y Montes Claros de los Caballeros del Vallegrande*) – miestas Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Andų pašlaitėje, 2030 m aukštyje. Provincijos centras. Svarbus žemdirbystės centras. Miestas išsaugojęs tradicinę kolonijinę architektūrą.

## Istorija

Valjegrandė įkurta 1612 m. kovo 30 d. Peru vicekaraliaus Chuano de Mendosos i Lunos. 1613 m. Ispanijos karalius Pilypas III miestui suteikė karališkąjį statusą. Valjegrandėje gyveno daugiausia kolonizatoriai ir jų palikuonys, taigi, tai buvo prestižinis miestas. 1967 m. netoliese esančiame La Higeros kaimelyje buvo nužudytas Lotynų Amerikos revoliucionierius Če Gevara.

## Šaltiniai
Gradas (Italija)

**Gradas** (it. *Grado*) – miestas Italijoje, Goricijos provincijoje. 2019 m. mieste gyveno 8064 gyventojai. Miestas įkurtas Adrijos jūros saloje, tarp Venecijos ir Triesto miestų.

Būdingas lagūnos bruožas yra kazonai – paprasti namai šiaudiniais stogais, kuriuos anksčiau naudojo Grado žvejai. Jie ilgą laiką gyvendavo lagūnoje ir į Grado salą grįždavo tik šaltuoju metų laiku. 

Anksčiau Gradas buvo žvejų uostas, tačiau šiuo metu tai yra populiarus turizmo taškas, vadinamas Saulės sala (it. *L'Isola del Sole*). Taip pat miestas žinomas kaip kurortas. Pagrindinės miesyo lankytinos vietos yra du dideli smėlėti paplūdimiai ir tik pėstiesiems skirtas centras, kuriame gausu parduotuvių, barų ir restoranų.

1905 m. buvo nutiestas dvi miesto dalis jungiantis kelias. 1936 m. Gradas buvo pilnai sujungtas su žemynine Italija pastačius tiltą.

## Šaltiniai
La Higera

**La Higera** () – kaimelis Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Valjegrandės provincijoje, 60 km nuo Valjegrandės. 119 gyventojų (2001 m.); dauguma – indėnai gvaraniai.

1967 m. spalio 8 d. La Higeroje Bolivijos armija sulaikė Lotynų Amerikos revoliucionierių, planavusi perversmą ir Bolivijoje, Če Gevarą. Jis buvo sulaikytas *Quebrada del Churo* įduboje, nugabentas į kaimelio mokyklos pastatą, kuriame kitą dieną nužudytas. Če Gevaros palaikai pradžioje nugabenti į Valjegrandę, o vėliau slaptai sunaikinti.

Dabar ties buvusiu mokyklos pastatu įrengtas monumentas revoliucionieriui ir yra gausiai lankomas turistų.
Evaldas Gečiauskas

**Evaldas Vaclovas Gečiauskas** (1935 m. spalio 29 d. Meškuičiai, Meškuičių valsčius – 2008 m. liepos 28 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, istorikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1950 m. baigė Meškuičių septynmetę mokyklą, 1955 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1960 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Fizikos – matematikos fakultetą. 1962 m. įstojo į aspirantūrą, 1965 m. apgynė disertaciją ir įgijo fizikos – matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro) laipsnį.

1960–2005 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute (nuo 1977 m. Matematikos ir kibernetikos institutas, nuo 1991 m. Matematikos ir informatikos institutas).

Lietuvoje prasidėjus Atgimimo procesams, aktyviai įsitraukė į politinę visuomeninę veiklą. Nuo 1990 m. Lietuvių tautininkų sąjungos Tarybos narys. Aktyvus „Vilnijos draugijos“ veikėjas nuo įsikūrimo 1988 m., draugijos pirmininko pavaduotojas, kurį laiką – ir pirmininkas, 1992–1994 m. Valstybinės regioninių problemų komisijos ekspertas. Gynė Vilniaus, Šalčininkų ir Trakų raj. gyvenančių lietuvių teises, „Vorutoje“ ir kituose periodiniuose leidiniuose paskelbė straipsnių politine bei kitokia tematika, veiksmingai prisidėjo prie ne vienos dabar veikiančios lietuviškos mokyklos įkūrimo Pietryčių Lietuvoje, paskatino ne vieno Gudijos valdomose etninėse lietuvių žemėse gyvenančio lietuvio tautinį susivokimą.

1961 m. vedė Vaidonę Kasciuškevičiūtę, su kuria išaugino sūnus Geistautą ir Vaidotą, dukrą Eglę.

## Mokslinė veikla
Vienas tikimybių teorijos lietuviškosios mokyklos kūrėjų. Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: geometrinės tikimybės, matematikos istorija Vilniaus universitete. Nagrinėjo geometrinių tikimybių pasiskirstymo funkcijas ir jų momentus. Išsprendė integralinės geometrijos Blaškės problemą, suformuluotą 1936 m. Paskelbė darbų apie Vilniaus universiteto matematikos profesorius iki 1831 m., P. Skoriną, Tartu universitetą, Al Idrisijų, Z. Žemaitį. 1967–2005 m. „Lietuvos matematikos rinkinio“ redaktorių kolegijos atsakingasis sekretorius, nuo 1983 m. Lietuvos matematikų draugijos valdybos sekretorius.

## Šaltiniai
Roaldas Gadonas

**Roaldas Gadonas** (1954 m. vasario 15 d. Kupiškyje – 2025 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikas.

## Biografija
1972 m. baigė Kupiškio vidurinę mokyklą. 1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą. 1984 m. Baltarusijos TSR Mokslų akademijoje apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – mokslų daktaro) disertaciją tema „Polimetininių fotosensibilizuojančių dažų, sugeriančių matomajame diapazone, pikosekundiniai energijos relaksacijos procesai“ (vadovas Algis Petras Piskarskas).

Nuo 1977 m. buvo Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2002 m. – profesorius. Stažavosi Umea (Švedija), Bairoito, Jenos (Vokietija) technikos, Bordo universitetuose, Cukubos (Japonija) elektrotechnikos laboratorijoje. Vilniaus universiteto Lazerinių tyrimų centro Lazerių nanofotonikos grupės vadovas.

Nuo 1993 m. buvo tikrasis SPIE draugijos narys.

2017 m. laikinai ėjo Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekano pareigas.

R. Gadonas buvo ilgametis studentų mokslinių konferencijų „Laisvieji skaitymai“ Fizikos fakultete organizatorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys – ultrasparčiųjų vyksmų lazerinė spektroskopija, Frenkelio eksitonų dinamika molekuliniuose nanodariniuose, netiesinė optinė mikroskopija, lazerinė fluorescencinė diagnostika, lazerinė daugiafotonė polimerizacija, lazerių taikymas medicinoje. Daugiau kaip 230 mokslinių publikacijų autorius ir bendraautoris.

## Bibliografija
* Jolanta Butrimaitė, Aleksandr Dementjev, Gintaras Dikčius, Roaldas Gadonas, Jadvyga Jasevičiūtė, Violeta Karenauskaitė, Valdas Sirutkaitis, Valerijus Smilgevičius. *Fizika: vadovėlis biomedicinos ir fizinių mokslų studentams*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2003. T.1, 212 p.:iliustr. ISBN 9986-19-595-0
* Jolanta Butrimaitė, Aleksandr Dementjev, Gintaras Dikčius, Roaldas Gadonas, Jadvyga Jasevičiūtė, Violeta Karenauskaitė, Valdas Sirutkaitis, Valerijus Smilgevičius. *Fizika: vadovėlis biomedicinos ir fizinių mokslų studentams*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2004. T.2, 351 p.:iliustr. ISBN 9986-19-743-0
* Roaldas Gadonas, Aleksandr Dementjev, Mikas Vengris, Dalia Kaškelytė, Martynas Barkauskas, Arūnas Čiburys. *Kinetinės spektroskopijos laboratoriniai darbai*. Vilnius: TEV, 2008. – 51 p.:iliustr.

## Įvertinimas
* 1999 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Ultratrumpieji šviesos impulsai: generavimas, valdymas, taikymai (1988–1998)“ (kartu su Aleksandru Dementjevu, Valdu Sirutkaičiu, Valerijumi Smilgevičiumi).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apie dr. Roaldą Gadoną VU FF Kvantinės elektronikos katedros tinklalapyje
Dublino karalystė

**Dublino karalystė** – vikingų karalystė, 839–1171 m. egzistavusi Airijoje, Dublino apylinkėse.

Vikingai į žemes palei Dubliną (*Dubh Linn* 'juodas tvenkinys') įsiveržė IX a. ir įkūrė vikingų Dublino karalystę. Jos teritorija maždaug atitinka dabartinės Dublino grafystės teritoriją.
Vikingai karalystę vadino *Dyflin*. Anglai vėliau perdirbo sen.  į . Menksai Dubliną iki šiol vadina *Divlyn*.

Dublino valdovai dažnai būdavo *bendrakaraliai* (valdydavo išsyk keli). Keletą kartų tas pats valdovas valdė ir Dublino karalystę, ir Jorviką.

988 m. Airijos aukštasis karalius *Máel Sechnaill mac Domnaill* pradėjo užkariauti vikingų Dublino karalystę. 1002 m. Maelas Sechnailas prarado aukštojo karaliaus titulą, kurį perėmė Mansterio karalius Brajanas Borus (*Brian Boru*). Vikingai toliau priešinosi, tad airiai Dublino karalystę užkariauti taip ir nebaigė. Airiai ėmė dominuoti Dublino karalystės žemėse XI a. viduryje. Dublino miestą vis dar valdė vikingų karalius, kol 1171 m. jį nuvertė normanai. Tuo metu ne vikingų Airijoje Airijos mažieji karaliai rungėsi dėl Airijos aukštojo karaliaus titulo.
Dublinas vikingą karalių prarado 1171 m., kai jį nukovė normanai, tačiau miesto gyventojai savo savitumą išlaikę dar kelias kartas.
Vincas Griganavičius

**Vincas Griganavičius** (1900 m. gegužės 2 d. Riklikuose, Kavarsko valsčius – 1938 m. birželio 14 d. Maskvoje, Rusija) – SSRS valstybės saugumo veikėjas, saugumo kapitonas (1936 m.).

## Biografija
Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, mokėsi Voronežo lietuvių gimnazijoje. Ten susižavėjo bolševikų idėjomis ir įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1917 m. RSDDP(b) narys. 1918 m. Voronežo internacionalinio komunistinio pulko kovotojas.

1919 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Zarasų apskrities revoliuciniame komitete, o pašalinus revoliucinę valdžią Lietuvoje, pasitraukė į pogrindį. 1919–1920 m. LKP narys. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. LKP nurodymu stengėsi įsidarbinti Lietuvos karinėje žvalgyboje. Buvo paskirtas į Generalinio štabo žvalgybos skyrių. Dirbo Kaišiadoryse, Ukmergėje. Išduodavo leidimus antivalstybinės LKP darbuotojams važinėti po šalį, pats gabeno komunistinę literatūrą. Jo padedamas Rusijos saugumas per Lietuvos Respublikos valstybinę sieną siuntė sovietinius agentus. Su kitais 1920 m. rengė šalyje komunistinį sukilimą. Šiai veiklai išaiškėjus pabėgo į Raudonosios armijos užimtą Vilnių.

Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. dirbo sovietinio saugumo įstaigose Minske, Maskvoje. 1921–1922 m. Rusijos, 1923–1931 m. SSRS saugumo kontržvalgybos skyrių įgaliotinis Lietuvai, nuo 1931 m. SSRS saugumo Ypatingojo įgaliotinio įstaigos poskyrio viršininkas. Per 1937 m. Didįjį valymą suimtas; SSRS Aukščiausiojo teismo karinės kolegijos nuosprendžiu sušaudytas. 1959 m. reabilituotas.

## Šaltiniai
Violeta Gaidamavičiūtė-Kisielienė

**Violeta Gaidamavičiūtė-Kisielienė** (g. 1951 m. vasario 10 d. Radviliškyje) – Lietuvos grafikė.

## Biografija
1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Nuo 1974 m. dalyvavo daugiau kaip 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos:
* Vilnius – 1992 m., 2002 m.
* Maskva – 1993 m.
* Dilingenas – 1995 m.
* Kolumbija, Niujorkas, Lundas – 1996 m.
* Londonas – 2002 m.
* Paryžius, Amesas (Ajovos valstija) – 2003 m.

## Kūryba
Kuria lakštinę grafiką, daugiausia oforto, šilkografijos technika. Estampai didelio formato, pasižymi vidinių nuotaikų interpretacijomis, ekspresyvia linija, spalvinių dėmių kompoziciniu ritmu. Kūriniams būdingas intymumas, kameriškumas, detalių, faktūros išryškinimas, ofortams – preciziškas atlikimas, skaidrus, sidabriškas štrichų virpėjimas. Šilkografijų vaizdai abstrahuoti, raiškių spalvinių derinių, laisvų linijų. Svarbiausi kūriniai: „Aguonos“ (1976 m.), „Žydinti obelis lietui lyjant“ (1977 m.), „Sraigė“ (2003 m.), ciklai „Vasara“ (1982 m.), „Vilnius“ (1991 m.), Šv. Mergelės Marijos skaidri šilkografija ant stiklo (Sausio 13-osios memorialas prie LR Seimo, architektai Kęstutis Kisielius, Jurgis Dagelis, 2007 m.).

Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Čikagos Čiurlionio dailės galerija, A. Tretjakovo dailės galerija Maskvoje.

## Šaltiniai
Juozapas Holiakas

**Juozapas Holiakas** (arba **Juozapas Olekas**, , 1812 m. sausio 18 d. Kriauniškė prie Marijampolės – 1890 m. spalio 27 d. Vilkaviškis) – Lietuvos vyskupas sufraganas, pedagogas, rašytojas.

## Biografija
Gimė ir augo žinomoje stambaus ūkininko šeimoje. Vienas brolis tapo žinomu girininku, kitas – Andrius Holiakas – kanauninku ir Seinų kunigų semunarijos rektoriumi. Juozapas Holiakas 1832-1837 m. Seinų ir Varšuvos kunigų seminarijose bei Dvasinėje akademijoje Varšuvoje studijavo teologiją. 1837 m. įšventintas kunigu. 1837-1855 m. Varšuvos Kurčnebylių instituto prefektas ir tikybos mokytojas. Nuo 1846 m. Radzymino (prie Varšuvos), nuo 1866 m. Solco, nuo 1868 m. Visų Šventųjų parapijos Varšuvoje klebonas. 1883 m. paskirtas Augustavo vyskupu sufraganu; kartu buvo ir Vilkaviškio klebonas. Pasikvietė ir čia kurį laiką globojo Č. Sasnauską. Kartu su kunigu T. Jagodzinskiu 1879 m. parašė ir išleido pirmąjį Europoje žodyną kurčnebyliams.

## Bibliografija
* Nauka religii wykładana w Warszawskim Instytucie Gluchoniemych (Religijos mokymas Varšuvos kurčnebylių institute), 1855
* Systematyczny sposób wykładu religii i moralności dla głuchoniemych 2 d. (Religijos ir moralės dėstymo kurčnebyliams sisteminiai būdai), 1874–1876
* Słownik mimiczny dla głuchoniemych i osób z nimi styczność mających (Mimikos žodynas kurčnebyliams ir su jais bendraujantiems asmenims), 1879

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kęstutis Žemaitis. Vyskupas Juozas Oleka (Hollak), jo genealogija, pašaukimas ir paskutinė valia
Verpstė

**Verpstė** – medinis verpimo prietaisas. Naudotas su verpstuku. Verpstė sudaryta iš dviejų dalių – viršutinė apie 40 cm ilgio, vadinama galva, prie kurios pritvirtinamas vilnų ar linų kuodelis. Viršutinė dalis sujungta su kotu, apačioje pritvirtinta koja, ant kurios sėdėdavo verpėja. Verpiama buvo sukant siūlus ant rankoje laikomo verpstuko.

## Bruožai
Verpstės pasižymi archaika, apibendrintomis formomis. Išorinė, matoma verpstės dalis gausiai puošiama kontūriniais bei giluminiais išpjaustinėjimais. Puošyboje vyrauja geometriniai raštai: apskritimai, užpildyti dvikryptėmis, įkypomis įraižomis, kurių viduryje – labai įvairios segmentinės žvaigždės.
Gausūs ir tankūs verpsčių bei prieverpsčių raštai daugiausia išrėžti giliu kontūru. Valstiečiai, puošdami paprastais raštais verpstes, tikėjo jų magiška galia skatinti linų augimą. Verpsčių ir prieverpsčių smeigtukai dažnai turi iš to paties medžio gabalo išpjaustytas kabutes.

## Šaltiniai
Aleksandras Kazimieras Gorainis

**Aleksandras Kazimieras Gorainis** (*Horainas*, 1698 m. prie Vilniaus – 1774 m. liepos 24 d. Vilnius) – Žemaičių vyskupas sufraganas, teologijos daktaras.

## Biografija
Vilniaus universitete studijavo teologiją. 1727 m. įšventintas kunigu tapo Nemenčinės klebonu. Vėliau kanauninkas Žemaitijoje ir Varnių kapitulos prelatas. 1731 m. paskirtas Žemaičių vyskupijos sufraganu; t. p. buvo Vilniaus generalinės diecezijos vizitatorius ir Vilniaus kunigų seminarijos prižiūrėtojas. 1733 m. palaikė pretendentą į sostą Stanislovą Leščinskį. Padedant Čartoriskiams nuo 1762 m. tapo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės referendoriumi; per karaliaus rinkimus rėmė Stanislovą Augustą Poniatovskį.

## Šaltiniai
Zutfeno grafystė

**Zutfeno grafystė** () – istorinė valstybė dabartiniuose rytų Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų. Ji apėmė dabartinės Gelderlando provincijos rytinę dalį.

## Istorija
Valstybė įkurta 1046 m., kuomet suformuota atskira valda, pagal vasaliteto sutartį priklausiusi Utrechto vyskupijai.

Nuo 1130 m. grafystė sudarė personalinę uniją su Gelderso grafyste. 1339 m. ji galutinai tapo Gelderso kunigaikštystės dalimi, viena iš jos provincijų. Nepaisant to, ji buvo traktuojama kaip atskira valda. Kuomet XV a. Gelderso soste įsigalėjo Burgundų dinastija, ir kunigaikštystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus, Zutfenas buvo pripažįstamas kaip atskira provincija, viena iš Septyniolikos Provincijų.

Per Nyderlandų revoliuciją 1591 m. grafystė galutinai nustojo egzistuoti ir tapo Jungtinių Nyderlandų provincijų dalimi.

## Grafai
Grafystė turėjo labai trumpą vietinę grafų dinastiją.
* 1046–1063: Gotšalkas
* 1062–1113: Otonas II (grafu titulavosi nuo 1101 m.)
* 1113–1118: Henrikas II
* 1118–1138: Irmengarda. Jai valdant, valdė jos vyrai:
** Gerardas II, Gelderso ir Vasenbergo grafas;
** Konradas II, Liuksemburgo grafas
* 1138–1182: Henrikas III, Irmengardos ir Gerardo II sūnus, kartu ir Gelderso grafas.
* Vėliau visi Gelderso grafai titulavosi ir Zutfeno grafais
Aleksandras Januškevičius

**Aleksandras Januškevičius** (, 1872 m. vasario 11 d. Zarudincai Podolėje – 1955 m. gruodžio 24 d. Kališas) – Lietuvos gydytojas, daktaras.

## Biografija
1899 m. baigęs Kijevo universitetą dirbo gydytoju Kijeve. 1910 m. medicinos daktaras. 1914–1918 m. karo gydytojas Pirmojo pasaulinio karo frontuose. 1921–1939 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1930–1932 m. Vilniaus universiteto rektorius, nuo 1921 m. profesorius. 1933 m. įkūrė ir vadovavo Vilniaus universiteto Antrajai vidaus ligų klinikai. Prisidėjo prie Druskininkų kurorto plėtros, 1939–1945 m. dirbo Vilniaus ligoninėse konsultantu. 1945 m. išvyko į Lenkiją. 1950 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

## Šaltiniai
Utrechto arkivyskupija

**Utrechto arkivyskupija** ( / *Sticht Utrecht*) – istorinė valstybė dabartiniuose centriniuose Nyderlanduose, viena iš Septyniolikos Provincijų. Ji apėmė visą dabartinę Utrechto provinciją, o kurį laiką valdė kitas Nyderlandų provincijas (Drentę, Overeiselį dalį Groningeno).

## Istorija
Utrechtas buvo diocezijos centras nuo VII a. Tačiau nepriklausoma valstybė (feodalinė valda) Šventojoje Romos imperijoje buvo įkurta 1024 m., kuomet vietos vyskupai gavo teisę vadintis kunigaikščiais ir valdyti sekuliarias žemes. Vyskupija valdė dvi geografiškai atskiras teritorijas ir buvo didžiausia viduramžių valstybė dabartinių Nyderlandų teritorijoje, konkuruojanti su Olandija ir Geldersu. Ji sėkmingai išvengė Burgundijos įtakos XV a., ir netapo Burgundijos Nyderlandais.

Nuo XV a. pabaigos svarbiausia konkurente dėl hegemonijos šiaurinėse Žemutinėse Provincijose tapo Gelderso kunigaikštystė, kuri iš vyskupijos paveržė nemažai žemių pajūryje, įskaitant ir Groningeno miestą.

1524–1529 vyskupu buvo Henrikas Bavaras, kuris vienu metu susidūrė su Gelderso ir Habsburgų agresija, ir vidaus miestiečių pasipriešinimu. 1527 m. jis pardavė vyskupiją Habsburgui imperatoriui Karoliui V. Šis įgijo teisę pats skirti vyskupus. Nors vyskupija išlaikyta, ji nebeturėjo savo valdų. Vyskupijos teritorija inkorporuota į Habsburgų Nyderlandus, ir iš jos suformuotos trys iš Septyniolikos Provincijų: Utrechto stichtas, Overeijselis ir Drentė.

1559 m. vyskupija buvo pakelta iki arkivyskupijos lygmens. Per Nyderlandų revoliuciją Nyderlanduose suklestėjus protestantizmui, 1580 m. mirus vyskupui, naujai skirti vyskupai nebegalėjo reziduoti Utrechte, nors vyskupija oficialiai nebuvo panaikinta.

## Administracija
Iki XVI a. ši dvasinė – sekuliari valstybė valdė dideles teritorijas Nyderlanduose, kurias sudarė dvi geografiškai atskiros dalys ir buvo administruojamos kaip keturios teritorijos:
* Nederstichtas – pati vyskupija, beveik atitinkanti dabartinę Utrechto provinciją Nyderlanduose;
* Overstichtas – atskira dalis šiaurės rytuose, kurią sudarė trys vyskupijai pavaldžios senjorijos:
** Overeiselis
** Groningenas (apėmė teritorijas apie miestą) – buvo prarastos Geldersui.
** Drentė
XVI a. vyskupijos teritorija buvo padalinta į tris provincijas, ir nuo tada Utrechto vyskupija buvo laikomas tik Nederstichtas, dar vadinamas Utrechto stichtu.

## Nuorodos
* Utrechto vyskupai
Giedrė Konstancija Jasudytė

**Giedrė Konstancija Jasudytė** (1935 m. spalio 12 d. Utenoje – 2008 m. liepos 16 d. Utenoje) – Lietuvos keramikė.

## Biografija
1958 m. baigė Kauno Stepo Žuko dailės mokyklą. 1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą (mokėsi pas A. Ličkutę, J. Mikėną). Nuo 1969 dirbo Vilniaus *Dailės* kombinate. Nuo 1964 dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Baltijos šalyse, Čekijoje, Vengrijoje, Rusijoje); individualios Vilniuje (1981, 1996), Kaune (1997, visos su R. A. Jasudyte), Utenoje (2005). Sukūrė dekoratyvinės keramikos (*Mergaitė su balandžiu* 1965, *Piesta ir kaušas* 1967, *Baltasis avinėlis* 1996), skulptūrinių (*Apsižvalgymas* 1987, *Restauracija* 1989) kompozicijų, vazų komplektų (*Liaudiškai* 1991, *Geldos* 1993). Nuo 1965 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Sesuo – tekstilininkė Ramutė Aleksandra Jasudytė.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinės keramikos („Mergaitė su balandžiu“ 1965 m., „Piesta ir kaušas“ 1967 m., „Baltasis avinėlis“ 1996 m.), skulptūrinių („Apsižvalgymas“ 1987 m., „Restauracija“ 1989 m.) kompozicijų, vazų komplektų („Liaudiškai“ 1991 m., „Geldos“ 1993 m.). Kūriniams būdinga rami, aptaki, monumentali forma, raiški faktūra, plastiškumas, saikingas dekoras, tautodailės įtaka. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Taikomosios dailės muziejus.

Nuo 1964 m. dalyvauja parodose Baltijos šalyse, Čekijoje, Vengrijoje, Rusijoje, Suomijoje, Japonijoje. Individualios parodos:
* Vilnius – 1981 m., 1996 m., su R. A. Jasudyte
* Kaunas – 1997 m., su R. A. Jasudyte
* Utena – 2005 m.

## Bibliografija
* Aldona Liškutė, monografija, 1971 m.

## Šaltiniai
Persitvarkymo naujienos

**„Persitvarkymo naujienos“** – Klaipėdoje leistas Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio idėjas skleidęs laikraštis. Pirmasis ir vienintelis numeris išėjo 1988 m. liepos 7 d. „Persitvarkymo naujienos“ laikomos kito Sąjūdžio leidinio – „Mažoji Lietuva“ – ištakomis.

## Istorija

„Persitvarkymo naujienos“ pradėtos rengti žurnalistų Ryto Staselio ir Gintaro Tomkaus iniciatyva. Mašinėle atspausdintame ir kopijuokliu padaugintame laikraštyje buvo išspausdinti Klaipėdos sąjūdiečių suformuluoti tikslai, su kuriais jie jau turėjo išeiti į Klaipėdos gatves per Jūros šventę liepos 10 d. Tarp tikslų buvo: „Langas į marias“, „Senamiestis – tik pėstiesiems“, „Grąžinkime istorinius vietovardžius“.
Antrasis „Persitvarkymo naujienų“ numeris nebepasirodė vien todėl, kad kažkokiu būdu prašapo taip sunkiai per naktį lipdyta laikraštuko antraštė. Tuomet „Tarybinėje Klaipėdoje“ praktiką atlikęs Rytas Staselis ir pasiūlė: "Geriau pavadinkime laikraštį „Mažoji Lietuva“.

## Išnašos
Ramutė Aleksandra Jasudytė

**Ramutė Aleksandra Jasudytė** (1930 m. lapkričio 30 d. Kaune – 2021 m. spalio 7 d. Švenčionyse) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

## Biografija
Sesuo Giedrė Konstancija Jasudytė. 1951 m. baigė Utenos mergaičių vidurinę mokyklą, 1952–1958 studijavo Vilniaus dailės institute, mokytojai Sofija Veiverytė, Juozas Balčikonis. 1957–1970 m. fabriko „Audėjas“ dailininkė, 1970–1972 m. Lietuvos kino studijos kostiumų dailininkė. Nuo 1972 m. pradėjo savarankišką kūrybinį darbą.

## Kūryba
Nuaudė teminių, ornamentinių gobelenų („Lietuvaitės“ 1968 m., „Laivai“ 1970 m., Gūnia I, II, 1987–1988 m., „Laisvi“ 1990 m., „Netikėtumas“ 1993 m., „Budėjimas“ 1996–1997 m., „Atmintis I, II“ 1995 m., 2003 m., „Godos“ 2001–2002 m., „Atsisveikinimas“ 2003–2005 m. Sukūrė gobelenų interjerams: ciklą „Broleliai“, „Gulbelė“, „Sesulės“ 1972–1977 m., Vilniaus universitetas, „Ruduo I Žinia“ 1978–1979 m., TASS rūmuose Maskvoje.

Lygaus klasikinio gobeleno plonais siūlais kūrėja. Mėgstamiausia medžiaga – nedažyta pilka arba įvairiais atspalviais tonuota naminė vilna. Reikšmingiausi dailininkės kūriniai yra monumentalūs dekoratyviniai gobelenai visuomeniniams interjerams, jiems būdingas asociatyvus temos traktavimas, siužetiškumas, monochrominis koloritas, muzikalus ritmingumas, asimetrinė šviesokaita. Lietuvos dailiosios tekstilės fone R. Jasudytės kūryba išsiskiria originaliu poetiniu temos perteikimu; ji liaudiška paprastomis formonis, santūriais spalviniais deriniais.

Nuo 1958 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Lenkijoje, Rumunijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Švedijoje, Suomijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Kanadoje, Čilėje, JAV, Italijoje. Personalines parodas surengė Vilniuje (1981 m.), Kaune (1981 m.), Norvegijoje (1991 m.). Kūrinių yra visuomeniniuose interjeruose Vilniuje ir Maskvoje, jų turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Įvertinimas
* 1981 m. LTSR valstybinė premija už Vilniaus universiteto interjerui sukurtus monumentalius gobelenus „Kovos su kryžiuočiais“ (triptikas, 1972–1978 m.) ir „Daina“ iš ciklo „Lietuva“ (1979–1980 m.).

## Šaltiniai
Petras Jašinskas

**Petras Jašinskas** (1914 m. spalio 20 d. Šniūriškiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1986 m. balandžio 28 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas rentgenologas, medicinos mokslų kandidatas.

## Biografija
1939 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1956 m. medicinos mokslų kandidatas. 1945–1986 m. Kauno respublikinės klinikinės ligoninės vyr. gydytojas. 1956–1971 m. dar ir Kauno medicinos instituto Rentgenologijos ir radiologijos katedros vedėjas, nuo 1963 m. docentas. Nuo 1963 m. LSSR AT deputatas, sveikatos ir socialinio aprūpinimo komisijos pirmininkas. SSRS Socialistinio darbo divyris. LTSR nusipelnęs gydytojas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – veido ir kaklo aktinomikozės gydymas rentgeno spindulių terapija. Vienas virškinimo organų piktybinių navikų spindulių terapijos pradininkų Lietuvoje. Su kitais sukūrė rentgenografijos įrenginių. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.

Dirbdamas LSSR Aukščiausiosios Tarybos Sveikatos apsaugos ir socialinio aprūpinimo komisijos pirmininku daug nuveikė kuriant labai pažangią sveikatos priežiūros ir medicininių paslaugų sistemą Lietuvoje. Jos esmę sudarė: a) platus felčerinių ir stomotologinių punktų tinklas stambiose miestų įmonėse, kolūkiuose ir mokyklose; b)poliklinikos ir pirminio gydymo ligoninės miestuose ir rajonų centruose; C)aukščiausio lygio medicininių paslaugų teikimas regioninėse klinikinėse ligoninėse. Sistemos tikslas buvo maksimaliai priartinti medicinines paslaugas prie žmonių. Vadovaujantis šia sistema buvo statomos medicininės įstaigos, ruošiami kadrai. Nepriklausomybės metais, sugriuvus kolūkiams, bankrotavus pramonės įmonėms ir neturint valstybinių lėšų plėtoti šią sistemą, jos buvo atsisakyta ir pradėta kurti naują, kuri žymiai nutolino nuo žmonių medicinines paslaugas dėl sistemos siaurumo ir nemokamo paslaugų teikimo sumažinimo.

## Bibliografija
* Skrandžio viršutinės dalies vėžio kombinuotas ir spindulinis gydymas, su I. Kornevu, 1972 m., rusų k.
* Daktaras: Petras Jašinskas – Kauno klinikų vyriausiasis (sud. Juozas Stražnickas). – Kaunas: Arx Baltica, 2006. – 357 p.: iliustr. – ISBN 9955-638-40-0

## Šaltiniai
Kazys Vytautas Trainys

**Kazys Vytautas Trainys** (1938 m. rugpjūčio 12 d. Vaiškūnuose – 2016 m. birželio 22 d. Kaune) – lietuvių veterinarijos gydytojas, ekologas.

## Biografija

1949 m. baigė Modžiūnų pradinę mokyklą. 1957 m. baigė Švenčionių Zigmo Žemaičio gimnaziją. 1963 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.

1963–1964 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Anatomijos ir histologijos katedros asistentas. 1964–1967 m. Maskvoje I. Skriabino veterinarijos akdemijoje, Veterinarijos akademijos aspirantas. Nuo 1967 m. Lietuvos veterinarijos akademijoje dėstė zoologiją, ekologiją.

1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Histocheminiai ir elektronomikroskopiniai vištų kiaušintakio epitelio ląstelių tyrimai įvairiose lytinio ciklo fazėse“. 1968–1971 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Zoologijos, botanikos, darvinizmo katedros docentas.

1971–1979 m. Zooinžinerijos (dab. Gyvulininkystės technologijos) fakulteto dekanas. 1972 m. K. Trainiui suteiktas docento mokslinis vardas. 1991–2003 m. – Biologijos katedros vedėjas. 1993 – 2009 m. – dėstė etologijos kursą. 1993 m. – nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai).

1990 m. – suteiktas profesoriaus pedagoginis mokslo vardas. 2008 m. – apdovanotas Ordinu "Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi. 

Palaidotas Kaune Petrašiūnų kapinėse.

## Visuomeninis darbas

1970–1990 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugijos Kauno skyriaus prezidiumo narys ir Faunos apsaugos sekcijos pirmininkas, Lietuvos gamtos apsaugos žymūnas, LVA gamtos apsaugos organizacijos ilgametis pirmininkas (1974–1975 m. ši organizacija talkino kuriant Lietuvos nacionalinį parką (dabar Aukštaitijos NP), 1990 m. aktyviai dalyvavo atkuriant Lietuvos gyvūnų globos draugiją ir šešerius metus jai vadovavo (1993 m. ši draugija buvo priimta į Pasaulinę gyvūnų globos draugiją (WSPA).

Nuo 1993 m. buvo  Pasaulinės gyvūnų globos draugijos (WSPA) tarybos narys ir direktorius – patarėjas Lietuvai bei Pasaulinės taikomosios etologijos draugijos (ISAE) narys. Publikavo apie 20 mokslinių ir apie 180 populiarių straipsnių, mokymo priemonių. Skaitė moksl. pranešimus Anglijoje apie faunos globą Lietuvoje.

## Leidiniai
* „Kasdieniškas gamtos stebuklas“ (1981);
* „Gamtosaugos veikla Lietuvos veterinarijos akademijoje“ (1985, su V. Lelešiumi);
* „Gamtos apsauga žemės ūkyje“ (1985);
* „Zoologijos laboratoriniai darbai“ (1986);
* „Gamtos apsauga“ (1991) ;
* „Padėka už tarnavimą žmogui“ (1993);
* „Mano sodyboje laimingi visi“ (1995);
* “Ekologija ir gamtos apsauga” (1997);
* „Taikomoji etologija“ (1997);
* bendraautoris leidinio „Aplinkotyra“ (1995).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kas yra kas Lietuvoje 2009
Virusologija

**Virusologija** – mokslas apie virusus ir į juos panašius ligų sukėlėjus. Šis mokslas tiria virusų struktūrą, klasifikaciją ir evoliuciją, ląstelių užkrėtimo būdus ir tai, kaip ląstelės panaudojamos virusui daugintis, ligas, kurias jie sukelia, virusų izoliavimo ir auginimo būdus, pritaikymą tyrimuose ir medicinoje. Virusologija dažnai laikoma mikrobiologijos arba patologijos dalimi.

## Virusų klasifikacija
Pagrindinė virusologijos šaka yra virusų klasifikacija. Klasifikuoti virusus galima pagal įvairius kriterijus:
* Pagal tai, kieno ląsteles užkrečia (gyvūnų, augalų, grybų, bakterijų (bakteriofagas) virusai).
* Pagal baltyminio apvalkalėlio formą.
* Pagal struktūrą (pvz., lipidinio apvalkalo buvimą).
* Pagal naudojamą nukleorūgštį. Tai labiausiai paplitusi ir naudingiausia klasifikacija.
** DNR virusai
*** Dvivijės DNR virusai
*** Vienvijės DNR virusai (daug retesni)
** RNR virusai
** Atvirkštinės transkripcijos virusai. Jie naudoja atvirkštinę transkriptazę savo genų kopijoms gaminti.

Virusologija taip pat tiria į virusus panašias struktūras, pavyzdžiui, viroidus (žiedinės RNR be apvalkalėlio, užkrečiančios augalus) ir prionus (patologinės konformacijos baltymai).

## Virusų panaudojimas
Virusai plačiai naudojami moksliniuose tyrimuose, ypač genetikos srityje. Juos galima panaudoti genams pernešti iš vieno organizmo į kitą.
Algimantas Jucevičius

**Algimantas Jucevičius** (g. 1942 m. balandžio 30 d. Kaune) – Lietuvos keliautojas, orientacininkas.

## Biografija
1962–1967 m. dirbo Lietuvos tekstilės pramonės Mokslo tyrimų institute. 1967–1972 m. Kauno turistų klubo pirmininkas, 1972–1977 m. Lietuvos respublikinės turizmo ir ekskursijų tarybos vyr. instruktorius. Nuo 1977 m. Vilniaus keliautojų klubo pirmininkas, 1991–2001 m. Lietuvos keliautojų sąjungos viceprezidentas ir valdybos pirmininkas, nuo 2001 m. prezidentas. Lietuvos asociacijos „Sportas visiems“ generalinis sekretorius.

Vienas orientavimosi sporto pradininkų Lietuvoje. 17 kartų Lietuvos turizmo čempionas: 12 kartų kalnų turizmo (1970 m. Centrinis Kaukazas, 1974 m., 1985 m., 1987 m. Centrinis Pamyras ir kt.), 3 kartus slidžių turizmo (iš jų 1975 m. Jakutija), pėsčiųjų turizmo (1969 m. Centrinis Tian Šanis), motociklų turizmo (1979 m. Vidurinė Azija).

Turiadų Kaukaze, Tian Šanyje, Pamyro Alajuje ir kt., slidžių žygių „Snaigė“ 1967–1972 m. Kaune, nuo 1973 m. Vilniuje ir kt. keliautojų sąskrydžių rengėjas. Vadovavo 26 didžiausio sudėtingumo kelionėms.

## Bibliografija
* Turisto vadovas, su kitais, 1978 m. 

## Įvertinimas
* 1996 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2005 m. Lietuvos kilnaus elgesio (Fair Play) komiteto laureatas
* 2008 m. Lietuvos šviesuolio titulas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Algimanto Jucevičiaus asmeninė svetainė.
*Algimantas Jucevičius. Pliadis foto
Valerijonas Vytautas Jucys

**Valerijonas Vytautas Jucys** (1930 m. gruodžio 18 d. Truikinuose, Skuodo valsčiuje – 2016 m. spalio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikas.

## Biografija
1963 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1964 m. įstojo į Lietuvos dailininkų sąjungą (LDS). Nuo 1966 m. vadovavo LDS ekslibriso grupei, eilę metų buvo renkamas į LDS grafikos sekcijos biurą. Buvo nuolatinis Lietuvos ekslibriso parodų ir Tarptautinių Vilniaus ekslibrisų bienalių kuratorius ir dalyvis.
1962–1990 m. žurnalo „Moteris“ meno redaktorius.

## Kūryba
Sukūrė 12-os knygų iliustracijas (Leonardas Valaitis. Gyvačių trauktinė 1978 m., Augustinas Gricius. Pamokslai idėjos broliams, Liūnė Janušytė. Taškai ir daugtaškiai, Aleksas Dabulskis, Porimtės poringės visos 1979 m., Antanas Pakalnis. Parašyk feljetoną!, Zuikių pasakos, abi 1984 m., Romualdas Alekna. Žemės spalvos 1997 m. ir kt.).

Linoraižinio technika sukūrė apie 600 ekslibrisų (Jucių 1962 m., P. Galaunės 1975 m., F. Jakšio 1979 m.). Kūrybai būdinga liaudies meno motyvai, humoras, ekspresija, stambi štrichuotė. Rengė Lietuvos ekslibriso parodas (III–XIX), nuo 1977 m. tarptautines Vilniaus ekslibriso bienales.

Nuo 1962 m. dalyvauja parodose. Personalinės parodos:
* Vilnius – 1976 m., 1980 m., 1986 m., 1989 m., 1990 m., 1993 m., 1994 m., 1998 m., 2000 m., 2004 m., 2006 m., 2010 m. 
* Liublinas – 1978 m.
* Minskas – 1979 m.
* Užhorodas  – 1986 m.
* Panevėžys – 1981 m.

## Literatūra
* RODEL, Klaus. Valerijonas Jucys. Frederikshavn, 1971 m.
* Valerijonas Vytautas Jucys: parodos katalogas. Vilnius, 1980 m.
* Valerijonas Vytautas Jucys, ,,Grafika", Vilnius: LDS Šv. Jono gatvės galerija, 2010.
* Valerijonas Vytautas Jucys, ,,Homo sum: prisiminimai", Vilnius: LDS Šv. Jono gatvės galerija, 2012. 
* Valerijonas Vytautas Jucys, ,,Aktas: erotika", Vilnius: Nordina, 2015.

## Išnašos