open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žibininkų senosios kapinės

**Žibininkų senosios kapinės**, vadinamos *[[Maro kapeliai]]s, [[Markapiai]]s* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24481, senas registro kodas – L850)  – neveikiančios kapinės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žibininkų kaime (Kretingos seniūnija), 0,4 km į pietryčius nuo kelio Palanga–Darbėnai, Joskaudų miške.

## Kapinės

Įrengtos Žibos upelio dešiniojo kranto aukštumoje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio, 10 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Aukštuma smėlinga, apaugusi spygliuočių mišku. Rytiniame pakraštyje matosi buvusių apkasų žymės.

Teritorijos plotas – 0,02 ha, perimetras – 70 m.

Aplinkui kapines yra Žibininkų senovės gyvenvietė, o į pietus – Žibininkų kapinynas.

## Istorija
Įrengtos buvusiose kaimo ganyklose, priešistorinės gyvenvietės teritorijoje. Veikė XVI–XVIII a. Laidoti Žibininkų gyventojai. Kapines uždarius, XIX–XX a. pr. jose buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Vadinamos *Maro kapeliais, Markapiais*. Pasakojama, kad čia laidotos maro epidemijos aukos.

Nuo seno kapinėse stovėjo kryžius ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis. 1956 m. sovietų armijos karinių manevrų metu kryžius ir koplytėlė nugriauti, kapinių teritorijoje iškasti apkasai.

Apie 1933–1935 m. žvalgė Konstantinas Jablonskis, 1941 m. – Pranas Baleniūnas, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1970 m. – Rimutė Rimantienė, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974 ir 1995 m. kartografuotos.

Kapinių teritorijoje aptikta žalvario amžiaus gyvenvietei būdingų žalvarinių ir akmens dirbinių.

1998 m. kapinės įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L850), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

## Šaltiniai
Sjego de Avila

**Sjego de Avila** () – miestas vidurio Kuboje, 110 km į vakarus nuo Kamagvėjaus; provincijos centras. Per miestą eina Kubos centrinis plentas ir Kamagvėjaus–Santa Klaros geležinkelis. Mašinų gamybos, maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo, cukraus, kavos), siuvimo pramonė. Apylinkėse auginamos cukranendrės, tropiniai vaismedžiai, verčiamasi galvijininkyste. Prekiaujama žemės ūkio produkcija. Veikia universitetas (įkurtas 1978 m.).

## Istorija

Sjego de Avila įkurta 1840 m.

## Šaltiniai
Žiba

**Žiba** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje; Darbos kairysis intakas. 

## Etimologija
Upelio vardas kilo nuo žodžio „žibėti“.

## Geografija
Prasideda Vidmantų kaimo žemių pietrytiniame pakraštyje, Pryšmančių miške. Teka atvira vietove šiaurės, o tarp Rūdaičių ir Užpelkių – šiaurės vakarų kryptimi. Žemupyje pasiekia Palangos mišką, kuriame įteka į Darbą 3,6 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Želvių, 0,1 km į pietus nuo kelio Šventoji–Darbėnai. Visa upelio vaga reguliuota, paversta melioracijos kanalu.

Intakai: Brastva (dešinysis).

Prie upės esančios gyvenvietės: Vidmantai, Kveciai, Rūdaičiai, Žibininkai, Užpelkiai, Želviai.

Prie upės esantys kultūros paveldo objektai: Kiauleikių II kapinynas, Rūdaičių alkakalnis, Rūdaičių piliakalnis, Žibininkų senovės gyvenvietė, Žibininkų kapinynas, Žibininkų senosios kapinės, Užpelkių kapinynas, Užpelkių senosios kapinės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Kolonas (Kuba)

**Kolonas** () – miestas Kuboje, Matansaso provincijoje, į pietryčius nuo Matansaso, 190 km nuo Havanos. Per miestą eina Kubos centrinis plentas bei Matansaso-Santa Klaros geležinkelis. Maisto (cukraus, tabako), medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginamos cukranendrės, vaismedžiai, tabakas, prekiaujama žemės ūkio produkcija.

## Istorija

Kolonas įkurtas 1836 m. Mieste yra įvairių architektūrinių stilių pastatų.

## Šaltiniai
Bonė

**Bonė** – upelis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos ir Kretingos rajonuose; Danės kairysis intakas. Prasideda Lapieniškių miške netoli Katkų. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi, sudaro rajonų ribą. Įteka į Danę 23,1 km nuo jos žiočių, ties Vitiniais (į rytus nuo Kretingalės).

Intakas – Bonalė (kairysis).

Prie Bonės įsikūręs Kėkštų kaimas.

## Etimologija
Upėvardžio kilmė neaiški. Vokiškuose šaltiniuose minima kaip *Bane* (1670 m.), *Bahne*. Bandytas kildinti iš  ‚kelias, geležinkelis‘ arba sieti su  ‚dubuo‘, kuris pats gali būti slavizmas, plg.  ‚dubuo, kubilas‘. Jei tai senas žodis, galbūt sietinas su  „šviesa, spindulys, saulė“,  „šviesus“,  „šveisti“. Vilius Pėteraitis formą *Bànė* bando sieti su asmenvardžiu *Banỹs*. Tačiau forma *Bànė* greičiausiai yra tarmybė, o vokiškas pavadinimas abejotinas, nes upė minima jau XVIII a., daug anksčiau už germanizmą *bonė* ‚geležinkelis; traukinys‘.

## Šaltiniai
Rūšupė

**Rūšupė** – upelis Lietuvoje, Skuodo rajone; Luobos kairysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda laukuose į pietryčius nuo Skuodo. Teka šiaurės vakarų kryptimi, kerta kelią  (pastatytas upėvardis „Molupis“), įteka į Luobą greta šiaurės rytinio Skuodo miesto pakraščio. Dalyje ruožo upelio vaga žymi miesto ribą.

Beveik visa vaga paversta melioracijos grioviu, natūralus tik pats žemupys. Rūšupė kartais dar įvardinama ***Molupiu***.


Molupis prie Skuodo.JPG|Pralaida po plentu iš Skuodo į Mažeikius
Molupis šalia Skuodo.JPG|Per Rūšupę (Molupį) eina dviračių takas iš/į Skuodą
Brastva

**Brastva** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje; Žibos dešinysis intakas. 

## Etimologija
Vardas kilo iš žodžio „brasta“ (tarmiškai – „brastva“).

## Geografija
Ištakos yra 2,25 km į šiaurės vakarus nuo Rūdaičių gyvenvietės, kaimo žemių šiaurės vakariniame pakraštyje, Joskaudų miške. Upelio vaga reguliuota, paversta melioracijos kanalu. Teka pamiške ir atvira vietove Žibos senslėniu pietvakarių kryptimi, darydamas porą lankstų. Į Žibą įteka 7,6 km nuo jos žiočių, Užpelkių žemių pietrytinėje dalyje.

Prie upės stovi vienkieminė Rūdaičių kaimo sodyba. Kairiajame krante yra Rūdaičių I kapinynas, o dešiniajame – Žibininkų senovės gyvenvietė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
Kiauleikių II kapinynas

**Kiauleikių II kapinynas** – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje dalyje, Kiauleikių kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje (Kretingos seniūnija).

Įrengtas Žibos kairiajame krante, nuo XX a. pr. ariamas, suardytas. Teritorijos plotas nenustatytas.

1926 m. ariamoje dirvoje rasta trimitinė antkaklė, plati juostinė apyrankė, Romos imperijos moneta, keramikos šukių. Radiniai pateko į privačias kolekcijas, antkaklė saugoma muziejuje Alka Telšiuose.

Kapinynas datuojamas II – IV a.

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [[Kultūros paveldo centras|Kultūros paveldo centro] paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 18. – L. 92–98]
Barvikai

**Barvikai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į pietryčius nuo Radziluvo, apie 30 km į pietus nuo Grajevo ir apie 58 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1424 m. kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė 10 valakų žemę *Vlodkovui iš Senicos* Barvikų gyvenvietėje. Tai buvo pirmasis šios gyvenvietės paminėjimas istoriniuose šaltiniuose. 1437 m. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis gyvenvietėje suteikė 20 valakų žemę *Kušovui iš Pžitulų*. 1452 m. Viznos žemėss aktuose gyvenvietė vadinama *Kuss Barwik*, vėliau *Barwikow*. XVI a. pradžioje gyvenvietė vadinama *Barwiki Jargole*, kuri vėliau atskirta nuo pagrindinės gyvenvietės ir minimos dvi atskiros gyvenvietės. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 86 gyventojai. 1923 m. kaime atidaryta mokykla, kurioje pradėjo mokytis 64 vaikai.
Boravskių Avisos Kolonija

**Boravskių Avisos Kolonija** () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Boravskių Avisa

**Boravskių Avisa** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Radziluvo, apie 23 km į pietus nuo Grajevo ir apie 62 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Visos upės, Kolno aukštumoje.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1426 m. gruodžio 8 d. Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis suteikė 10 valakų žemės šioje gyvenvietėje broliams *Dobislavui, Stanislavui ir Mikalojui iš Borovo*. Gyvenvietė buvo pavadinta *Borawskie Dobki*. 1428 m. nuosavybes teises šių žemių savininkams įtvirtino kunigaikštis Vladislavas I Plockietis. 1439 m. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 20 valakų žemę *Mikalojui iš Boravskių Dobkuvo* prie Visos upės. Nuo tada kaimas pradėtas vadinti *Borawskie a Wissa* (*Boravskiai prie Visos*). 1550 m. nuosavybes teises broliams *Boravskiams* įtvirtino karalius Žygimantas Augustas.

## Nuorodos

* [Aprašymas apie kaimą [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XV, cz. 1 (Abablewo – Januszowo) z 1900 r. (lenk.)]. 

## Literatūra

* Czesław Brodzicki „Początki osadnictwa Wizny i ziemi wiskiej na tle wydarzeń historycznych w tym regionie Polski (do 1529 roku)” Warszawa 1994 rok;
* Franciszek Czaykowski „Regestr Diesezjów czyli właściciele ziemscy w Koronie 1783 – 1784” z przypisami i wstępem Krzysztofa Chłapowskiego i Sławomira Górzyckiego Warszawa 2006 rok.
Kochinchina

**Kochinchina** – istorinis regionas Vietnamo pietinėje dalyje su centru Saigone.

Ankstyvaisiais viduramžiais Kochinchina priklausė Kambudžadešos bei Čampos valstybėms. 1471 m. kraštas buvo užkariautas Daivieto (nuo 1804 m. Vietnamas). Pirmojo Prancūzijos-Vietnamo karo metu (1858–1862 m.) Kochinchiną užėmė prancūzai ir įkūrė koloniją. 1887 m. prijungta prie Prancūzijos Indokinijos. 1941–1945 m. Kochinchina buvo okupuota Japonijos, o nuo 1945 m. – Vietnamo dalis.

Vietnamiečiai šiam regionui turi skirtingus pavadinimus: *Gia Định* (1779–1832 m.), *Nam Kỳ* (1834–1945 m.), *Nam Bộ* (1945–1948 m.), *Nam phần* (1948–1956 m.), *Nam Việt* (1956–1975 m.) ir *Miền Nam*.

## Šaltiniai
Tafonomija

**Tafonomija** ( 'kapas' +  'dėsnis') – mokslas, paleontologijos skyrius, nagrinėjantis fosilijų susidarymo iš organizmų kūnų ir liekanų sąlygas. 

Tafonomija studijuoja visas šios proceso stadijas:
* organizmų kūnų ar liekanų telkinių (tanatocenozės, nekrocenozės) susidarymas,
* kūnų ir liekanų pernešimas,
* kūnų ir liekanų palaidojimas uolienose (tafocenozių susidarymas),
* suakmenėjimas (fosilizacija), kurio metu susidaro oriktocenozės. 

Tafonomistai tyrinėja tokius reiškinius kaip kūnų ir liekanų irimas, diagenezė, paviršių apaugimas sklerobiontais ir jų sukeliama bioerozija. Sklerobiontai yra organizmai, kurie gyvena ant kietų paviršių, pvz., kriauklių ar uolų. 

Tafonominiai tyrimai svarbūs atkuriant paleobiocenozes, senovinių organizmų egzistavimo ir nuosėdų kaupimosi fosilijų radimo vietose sąlygas. Tafonomijos duomenys svarbūs aiškinantis geologinių metraščio nepilnumo priežastis. 

Tafonomiją kaip mokslinę discipliną 1940-1957 m. sukūrė paleontologas Ivanas Jefremovas. TSRS MA Mongolijos paleontologinės ekspedicijos (1946-1949 m.), kuriai vadovavo J. Orlovas ir I. Jefremovas, parodė šios tada naujos paleontologijos srities vaisingumą. 

## Nuorodos

* The Journal of Taphonomy
* ''И. С. Копырин'' Тафономия 
* Plant Taphonomy and Taphonomy Links
* International Plant Taphonomy Meeting
Klimaševnica

**Klimaševnica** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Radziluvo, apie 21 km į pietus nuo Grajevo ir apie 60 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr. .
Dalatas

**Dalatas** () – miestas pietinėje Vietnamo dalyje, į šiaurės rytus nuo Hošimino, Langbiango plokščiakalnyje. Lamdongo provincijos centras. Yra oro uostas, geležinkelio linija į Fanrangą. Verčiamasi maisto pramone (kavos, arbatos, tabako gamyba). Gaminami tradiciniai dirbiniai iš medžio ir metalo. Klimato kurortas.

## Paveldas

Veikia 1957 m. įkurtas universitetas, Pastero, branduolnių tyrimų, žemės ūkio, medicinos institutai. Prie branduolinių tyrimų instituto veikia 0,5 MW galios reaktorius. Yra katalikų katedra su vyskupo rezidencija ir konventu, daug pagodų, vilų, kalnų genčių etnologinis muziejus ir skansenas, keletas parkų, golfo aikštynas. Yra unikalios architektūros Hangnga svečių namai (pastatyti 1990 m.), *[[art deco]]* stiliaus geležinkelio stotis. Dalate vyksta kasmetinė gėlių šventė. Mieste ir jo apylinkėse yra tvenkinių.

## Istorija

XIX a. pab. pradėtas kurti kurortinis miestelis, 1907 m. atidarytas pirmasis viešbutis. Dalatą suplanavo prancūzų architektas Ernest Hébrard. Prancūzų valdymo laikais Dalate įveista sodų, parkų, čia įsikūrė jėzuitai.


Image:Hang Nga guesthouse 03.jpg|Hangnga svečių namai
Image:Cathedral of Da Lat.jpg|Katedra
Image:Da Lat train station 02.JPG|Geležinkelio stotis
File:Da Lat Flower Park 1.jpg|Gėlių parkas


## Šaltiniai
Lojės Avisa

**Lojės Avisa** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Radziluvo, apie 31 km į pietus nuo Grajevo ir apie 56 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas įsikūręs šalia Visos upės, Kolno aukštumoje.

## Istorija
Nuo V a. pr. m. e. iki XIII a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. kaimas priklausė Abiejų Tautų respublikai. 1439 m. kunigaikštis Vladislavas I Plockietis suteikė 30 valakų gyvenvietės žemės *Lojui iš Glaževo*. 1827 m. kaime buvo 17 namų ir 101 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 5 namai ir 22 gyventojai. 1922 m. kaime pradėjo veikti mokykla, kurioje mokėsi nuo 68 iki 100 moksleivių. Iki 1972 m. kaimas priklausė Lomžos apskričiai.
Danangas

**Danangas** () – provincijos lygio miestas centrinėje Vietnamo dalyje, Namčungbo regione, Pietų Kinijos jūros pakrantėje, prie Han upės žiočių. Tai svarbiausias ekonominis ir edukacinis centrinio Vietnamo miestas. Pro miestą eina Hanojaus–Hošimino plentas ir geležinkelis. Yra svarbus jūrų uostas, Danango oro uostas. Chemijos (trąšų) ir farmacijos, metalo apdirbimo, tekstilės (šilko, medvilnės), statybinių medžiagų (tarp jų cemento), porceliano, popieriaus, maisto (ryžių valymo, žuvų apdorojimo) pramonė. Vykdoma pramoninė žvejyba. Dailieji amatai (marmuro, koralų dirbiniai). Danango apylinkėse kasamas cinkas, akmens anglys, alavas, auksas.

Veikia 1976 m. įkurta aukštoji politechnikos mokykla, Danango universitetas, architektūros universitetas ir kt. Yra Čamų meno muziejus, katalikų katedra su vyskupo rezidencija. Miesto apylinkėse yra olose įrengtų budistų šventyklų, taip pat netoli Danango yra UNESCO pasaulio paveldą įtraukti Hujės ir Hojano miestai, Mišono šventyklų liekanos.

## Istorija
Miestas žinomas nuo Čampos karalystės laikų, jį II–III a. įkūrė atvykėliai iš Malajų salyno (čamai). Danango teritorija buvo Indrapuros karalystės centras, čia buvo Simhapuros, Indrapuros miestai, Misono šventvietė.   

XV a. Čampą nugalėjo vietnamiečiai. 1535 m. Danangą pasiekė portugalų keliautojas Antonijas de Farija. Vėliau čia nuolat lankėsi ne tik portugalai, bet ir ispanai, prancūzai. 1858 m. jungtinis Ispanijos ir Prancūzijos karinis junginys užėmė Danangą. Nuo 1883 m. miestas priklausė Prancūzijai, 1887 m. tapo Prancūzijos Indokinijos dalimi. II pasaulinio karo metais okupuotas japonų. Vietnamo karo metu Danange buvo svarbiausias Pietų Vietnamo karinis uostas ir aerodromas.

1997 m. atskirtas nuo **Kuangnamo-Danango provincijos** ir suformuotas provincijos lygio miestas. 2025 m. į miestą įjungta Kuangnamo provincijos teritorija.
 
## Administracinis suskirstymas
Iki 2025 m. Danangą sudarė 6 miesto rajonai (*Quận*) ir 2 kaimiškieji rajonai (*Huyện*). Po 2025 m. administracinės reformos provincijos lygio miestą sudaro:
* 23 seniūnijos (*phường*). Viso miesto-provincijos administraciniu centru laikoma Haičau seniūnija (*Hải Châu*);
* 70 komunų (*xã*).
* 1 specialusis administracinis regionas (*đặc khu*): Hoangsa (*Hoàng Sa*), kuris yra Paraselio salose, ginčytinoje teritorijoje su Kinija.

## Sportas
* SHB Đà Nẵng FC futbolo klubas;
* „Hòa Xuân“ stadionas.

## Galerija

Image:Da Nang.jpg|Miesto panorama 
Image:Bao Thap Xa Loi Marble Mtns.jpg|Marmuro kalnų pagoda
Image:Cau Song Han lit up.JPG|Tiltas per Han upę naktį
File:Son-Tra-Peninsula Da-Nang Vietnam Statue-of-the-Bodhisattva-of-Mercy-01.jpg|Bodhisatvos paminklas


## Šaltiniai
Dienbjenfu

**Dienbjenfu** () – miestas šiaurės vakarų Vietname, Muongtanio slėnyje, greta sienos su Laosu. Provincijos centras. Didesnioji gyventojų dalis yra įvairios tajų tautos, taip pat yra vietnamiečių, hmongų, silų ir kt. Yra oro uostas, kelias į Laičau. Verčiamasi žemės ūkiu.

## Istorija

Su Dienbjenfu siejama pusiau legendinė VIII a. tajų vietovė Muangtenas. Antrojo pasaulinio karo metu, Dienbjenfu veikė vietnamiečių karinė bazė, skirta kovai prieš japonus. Indokinijos karo metu (1945–1954 m.) ties šiuo miestu vyko lemiami mūšiai. 1953 m. lapkričio 21 d. prancūzų kariuomenė užėmė Dienbjenfu ir įkūrė stovyklą su 16 000 karių (vadas Christian de Castries). Vietnamiečių kariuomenė (Vietminis), vadovaujama Vo Ngujen Ziapo, apsupo miestą ir 1954 m. gegužės 7 d. jį galiausiai užėmė. Dienbjenfu užėmimas tapo Prancūzijos kolonijinės valdžios pralaimėjimo Indokinijoje simboliu.

## Šaltiniai
Šorėja

**Šorėja** (*Shorea*) – sparneninių (*Dipterocarpaceae*) šeimai priklausanti augalų gentis. Jai daugiausia priklauso medžiai, augantys Pietryčių Azijos tropiniuose miškuose. Gentis pavadinta Britų Indijos kompanijos generalgubernatoriaus John Shore garbei.

## Matmenys
Tai vidutinio ir labai aukšti visžaliai medžiai. 2019 m. sausio 6 d. įlipus į medį, buvo išmatuota 100,8 m aukščio didžioji šorėja. Dabar oficialiai pripažinta aukščiausiu Žemės tropikų regiono medžiu, aukščiausiu medžiu Azijos žemyne bei aukščiausiu magnolijūnų skyriaus individu, o tarp šiuo metu (2019 m.) augančių aukščiausių medžių, tai antras pagal aukštį pasaulio medis. Daug aukštų, bet neišmatuotų šorėjų auga Maliau baseino draustinyje ir Danumo slėnyje.

## Rūšys
Genčiai priklauso 196 rūšys, iš jų daug rūšių yra endeminės Borneo saloje. Didžioji dauguma šorėjų rūšių yra nykstančios ar ant išnykimo ribos. Jos naikinamos kertant tropinius miškus.

* Geltonoji šorėja (*Shorea acuminatissima*)
* Baltoji šorėja (*Shorea albida*)
* Šlakuotoji šorėja (*Shorea almon*)
* *[[Shorea argentifolia]]*
* Balkšvoji šorėja (*Shorea assamica*)
* Trumpapiestė šorėja (*Shorea astylosa*)
* Margoji šorėja (*Shorea balanocarpoides*)
* Stambiažiedė šorėja (*Shorea bracteolata*)
* Suktoji šorėja (*Shorea contorta*)
* *[[Shorea curtisii]]*
* Didžioji šorėja (*Shorea faguetiana*)
* Lenktašakė šorėja (*Shorea falcifera*)
* Malaizinė šorėja (*Shorea foxworthyi*)
* Išlakioji šorėja (*Shorea gibbosa*)
* Melsvoji šorėja (*Shorea glauca*)
* Azijinė šorėja (*Shorea guiso*)
* Tailandinė šorėja (*Shorea henryana*)
* Blyškioji šorėja (*Shorea hypochra*)
* Javinė šorėja (*Shorea javanica*)
* *[[Shorea johorensis]]*
* Sumatrinė šorėja (*Shorea kunstleri*)
* Glotnioji šorėja (*Shorea laevis*)
* Skalioji šorėja (*Shorea lamellata*)
* Stambialapė šorėja (*Shorea macrophylla*)
* Brunėjinė šorėja (*Shorea materialis*)
* Kalimantaninė šorėja (*Shorea maxwelliana*)
* Gausiažiedė šorėja (*Shorea multiflora*)
* Juosvoji šorėja (*Shorea negrosensis*)
* Rudoji šorėja (*Shorea obtusa*)
* Raudonoji šorėja (*Shorea parvifolia*)
* Gausiasėklė šorėja (*Shorea polysperma*)
* Stambioji šorėja (*Shorea robusta*)
* Puošnioji šorėja (*Shorea roxburghii*)
* Minkštoji šorėja (*Shorea scrobiculata*)
* *[[Shorea smithiana]]*
* *[[Shorea superba]]*
* Žalsvoji šorėja (*Shorea virescens*)

## Šaltiniai
Puošnioji šorėja

**Puošnioji šorėja** (*Shorea roxburghii*) – sparneninių (*Dipterocarpaceae*) šeimos medžių rūšis, auganti Pietryčių Azijoje (Indokinijos pusiasalyje ir rytų Indijoje).

Tai iki 30 m aukščio užaugantis medis. Lapai ovalūs arba pailgi, 8-15 cm ilgio ir 4-6 cm pločio. Žiedai susitelkę į 7-8 cm ilgio šluoteles. Vaisiai kvapnūs, 2 cm ilgio.

Puošnioji šorėja auga visžaliuose ir pusiau visžaliuose tropiniuose miškuose, žemesniame nei 1500 m aukštyje. Nyksta dėl miškų kirtimo.

Puošnioji šorėja vietnamietiškai vadinama *sến đỏ* („raudonoji gilė“), o tajų kalba – พยอม (*pajom*). Augalo žievė ir žiedai naudojami liaudies medicinoje.
Rudiškių herbas

**Rudiškių herbas** – pagrindinis Rudiškių kaimo ir Rudiškių seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame lauke raudonas plūgas su išaugančiomis iš jo rankenų raudonomis apynių virkščiomis su lapais ir spurgais.

## Simbolika
* Plūgas – žemdirbio taikaus darbo įrankis, naudojamas motinos žemės arimui, būtinybės sunkiu darbu užsidirbti kasdienės duonos, vaisingumo emblema.
* Apyniai – vaisingumo, derlingos žemės, aludarystės simbolis. Vijokliniai augalai simbolių kalboje reiškia nemirtingumą, amžiną gyvenimą, o kadangi vijokliams būtina atrama – tai draugystės ir prieraišumo ženklas.
* Sidabrinė skydo spalva – reiškia turtą, dorumą, skaistybę, nekaltybę.
* Raudona spalva – drąsa, meilė, ugnies ir kraujo spalva.

## Istorija

Kraštietis dailininkas Juozas Galkus parengė Rudiškių herbo etaloną. Jį heraldikos komisija aprobavo 2005 m. kovo 31 d. Herbą 2005 m. gegužės 10 d. dekretu Nr. 297 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus.

## Šaltiniai
Satkūnų herbas

**Satkūnų herbas** – pagrindinis Satkūnų kaimo ir Satkūnų seniūnijos (Joniškio rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname skydo lauke sidabriniai elnio ragai su sidabrine viršutine kaukolės dalimi, tarp ragų – auksinis dobilo lapas.

## Simbolika
* Mėlyna skydo spalva heraldikoje reiškia ištikimybę, dieviškąją išmintį, pastovumą ir sąžiningumą,
* Ragai – simbolizuoja gyvybę, primena greta esantį Satkūnų mišką,
* Dobilas – vienybė, žemdirbystė.

## Istorija

Herbą 2009 m. liepos 24 d. dekretu Nr. 1K-59 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo projektą parengė garsus dailininkas, Joniškio garbės pilietis Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Kuršėnų herbas

**Kuršėnų herbas** – pagrindinis Kuršėnų miesto ir Kuršėnų miesto seniūnijos (Šiaulių rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Herbo skydo laukas perskeltas, heraldiškai dešinysis laukas mėlynas su penkiomis šešiakampėmis žvaigždėmis, kraštiniame stulpelyje dvi, viduriniame – trys, kairysis laukas sidabrinis su raudonu ąsočiu rankena nukreipta atgal, pripiltu mėlyno vandens.

## Simbolika
* Mėlynas laukas su auksinėmis žvaigždėmis – simbolizuoja kalendorininką Lauryną Ivinskį.
* Ąsotis – krašto amatininkų ir tautodailininkų tradicijas.

## Istorija

Kuršėnų miesto herbo etaloną parengė dailininkas profesorius Juozas Galkus. Svarstant naujo herbo idėjas, buvo ieškoma simbolių, kurie geriausiai atskleistų ir įprasmintų Kuršėnų miesto specifikaciją, tradicijas, istorinius įvykius bei žmones, labiausiai nusipelniusius tam kraštui. Kuršėnai senojo istorinio herbo niekada ir neturėjo, todėl nebuvo kuo remtis, kuriant miesto simbolį. Prisiminus miesto istoriją, kultūros tradicijas, nutarta akcentuoti du simbolius: žvaigždes dangaus fone, kurios primintų Lauryną Ivinskį, ir ąsotį, kuris įprasmintų amatininkų, tautodailininkų darbus.

Herbas patvirtintas 1994 m. spalio 24 d. LR Prezidento dekretu Nr. 408.

Kuršėnuose šalia Stasio Raštikio tilto pastatytas 1,5 t sveriantis akmeninis ąsotis (autorius Stanislovas Kovėra).

## Šaltiniai
Tafocenozė

**Tafocenozė** (, ; iš  'kapas' + ) 'bendras') – organizmų (gyvūnų, augalų ir kt.) kūnų ir liekanų, jų veiklos pėdsakų telkinys, palaidotas dumblo ar kitokio grunto, bet dar mažai pakeistas mineralizacijos ir panašių reiškinių (diagenezė). 

Terminą 1927 m. pasiūlė *W. Quenstedt*.
Šis autorius tafocenoze vadino tik alochtoninius palaidojimus (kai kūnai ar liekanos buvo perneštos į kitą vietą). Daugelis autorių šiuo terminu apibūdina visus nuosėdose palaidotus organizmų likučius, nepriklausomai nuo žuvimo ir palaidojimo vietų. T.y., pagal šią sampratą tafocenozę sudaro tiek alochtoniniai, tiek autochtoniniai elementai. 
Pagal L. Davitašvilį (1945 m.) *tafocenoze* tampa bet kuri nuosėdose palaidota liptocenozė (tanatocenozė, nekrocenozė, merocenozė ar ichnocenozė). Pagal jį ne visi organizmų liekanų telkiniai (mažuma jų) išlieka ir tampa fosilijų cenozėmis. Diagenezės metu į vėlesnes cenozės stadijas ir galų gale į oriktocenozę pereina tik dalis tafocenozės elementų. Todėl paleontologai neturi galimybių tiesiogiai tyrinėti tafocenozes.

Tafocenozė yra stadija paleontologinėje „sukcesijoje“:
* *Tanatocenozė* (, iš  'mirtis') - žuvusių organizmų kūnų ir liekanų telkinys vietoje kur jie gyveno ar ten, kur juos pernešė srovės, vėjas. Gruntu padengta tanatocenozė tampa *tafocenoze*. Terminą pasiūlė E. Vasmundas.
* *Tafocenozė*. 
* *Oriktocenozė* (, , ; iš  'iškastas iš žemės') – organizmų kūnų liekanų (ne judėjimo ar maitinimosi pėdsakų) visuma vienoje radavietėje. Kita apibrėžtis: visų iškastinių gyvūnų, augalų ir protistų liekanų kompleksas, aptinkamas duoto sluoksnio vienoje ar kitoje vietoje. Terminą 1940 m. pasiūlė I. Jefremovas.  V. Sobeckis oriktocenozę siūlė vadinti *oriktokompleksu*, nes ši sistema nėra cenozė, kadangi jos nesieja ekologiniai ryšiai. 

## Nuorodos
Slučas

**Slučas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Radziluvo, apie 26 km į pietus nuo Grajevo ir apie 66 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Nuorodos

* [Aprašymas apie kaimą [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom X (Rukszenice – Sochaczew) z 1889 r. (lenk.)].
Šviencenino Kolonija

**Šviencenino Kolonija** () – kolonija Lenkijos šiaurės rytuose, Radziluvo valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Žurnalas Žingsniai (Airija)

## Istorija
**Žurnalas Žingsniai** - leidžiamas Airijos Respublikoje nuo 2011 m. lapkričio mėnesio. 
Žurnalas yra skirtas lietuviams, gyvenantiems Airijoje. Tiražas 5000 egz. Spalvotas, 32-36 puslapių apimties. Žurnalo leidėjai: Zingsniai Ltd., Dublinas, Airija. Leidžiamas kas dvi savaitės. Leidinio redakcija: Jurga Petkus, Gintarius Petkus, administracija: Žilvinas Kuprys, Andrius Pikturnas.

## Auditorija ir tikslai
"Žingsniai" nėra naujienraštis, o gyvenimo būdo žurnalas, atspindintis lietuvių išeivijos gyvenimą Airijoje, jų kultūrinę, švietėjišką, bendruomenių veiklą. Vienas iš žurnalo tikslų yra puoselėti ir perduoti lietuvių kalbą emigravusioje lietuviškoje šeimoje.

## Turinys
Žurnalo Žingsniai turinys susideda iš keliolikos rubrikų įvairiausiomis temomis, kurios sukrenta į kelias kategorijas tokias kaip: žmonės,
Lietuvos, Airijos ir pasaulio naujienos; Airijos lietuvių kultūrinis gyvenimas, sportas, pomėgiai ir laisvalaikis, konsultacijos, ir pan.
Žibininkų seniūnija

**Žibininkų seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje.

## Istorija

Įkurta 1919 m. Priklausė Palangos valsčiui. 1940 m. pab. pavadinta Žibininkų apylinke, 1941 m. birželio pab. atkurta, 1944 m. spalio pab. pertvarkyta į apylinkę.

Seniūnijai vadovavo, viešuosius bendruomenės reikalus tvarkė ir gyventojus atstovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivūlėje) renkamas seniūnas, o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Seniūnai:
1932 m. – Juozas Želvys, seniūno padėjėjas – Antanas Kvederas.

Administracinis centras: Žibininkai.

;Seniūnijai priklausę kaimai:
* Joskaudai
* Užpelkiai
* Žibininkai

## Šaltiniai
Sidra (upė)

:: *Apie kaimą tokiu pačiu pavadinimu žr. [[Sidra]]*.
**Sidra** () – upė Lenkijos šiaurės rytuose Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Sidros valsčiuje, kairysis Bebros intakas. Upės ilgis 37 km. Upė prasideda 170 m aukštyje netoli Starovlanų kaimo.
Kolno aukštuma

**Kolno aukštuma** () – mezoreljefas, esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Kolno ir Grajevo apskrityse. Iš šiaurės ribojasi su Elko ežerynu, iš rytų su Bebro upės žemuma, iš pietų su Narevo upe ir iš vakarų su Kurpių lyguma. Aukštuma užima 1600 km² plotą. Didžiausias aukštis 214 m virš jūros lygio. Aukštumoje teka Pisos upė. Įsikūrę Grajevo ir Kolno miestai.
Mšcichų valsčius

**Mšcichų valsčius** () – Lenkijos Kongreso karalystės laikais, Lomžos gubernijoje, Ščučino apskrityje iki 1870 m. egzistavęs valsčius, kurio centras buvo Mšcichų kaimas. 1870 m. valsčius panaikintas, vietoje jo įkurti Radziluvo ir Vonsošo valsčiai.
Radziluvo žydų kapinės

**Radziluvo žydų kapinės** () - žydų kapinės įkurtos XVIII a.-XIX a. amžių sanduroje Radziluvo kaime. Kapinių teritorija 0,56 ha. 1991 m. kapinės įtrauktos į saugomų paminklų sąrašą.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 68.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.)
Chuventudo sala

**Chuventudo sala** () – sala Karibų jūroje, Kanareoso salyne, nuotolusi ~100 km į pietus nuo Kubos salos (atskirta Batabano įlankos). Priklauso Kubai, sudaro atskirą provinciją.

Salos plotas – 2419 km² (7-a pagal dydį Karibų salose). Paviršius kalvotas, šiaurinė dalis aukštesnė nei pietinė. Aukščiausia vieta siekia 303 m. Būdingi karstiniai reiškiniai, yra požeminių urvų. Klimatas tropinis jūrinis, nereti uraganai. Vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai, šiaurėje yra pušynų. Yra vario, geležies rūdų, aukso, marmuro telkinių, mineralinių versmių.

2009 m. Chuventudo saloje gyveno 86 256 žmonių. Administracinis centras ir didžiausias miestas – Nueva Cherona. Auginami citrinmedžiai, ananasai, mangai, ryžiai, daržovės. Taip pat verčiamasi galvijų auginimu, žvejyba, turizmu.

## Istorija

Chuventudo sala buvo gyvenama jau prieškolumbiniais laikais. Rytiniame krante, Punta dėl Estės urve, rasti 235 uolų piešiniai. Europiečiai apie salą sužinojo 1494 m., antrosios Kristupo Kolumbo kelionės metu. Keliautojas salą pavadino ***La Evangelista***, vėliau ji dar buvo žinoma kaip ***Kotoraso sala*** („Papūgų sala“, *Isla de Cotorras*), ***Tesoroso sala*** („Lobių sala“, *Isla de Tesoros*), ***Pinoso sala*** („Pušų sala“, *Isla de Pinos*). Saloje buvo įsikūrę piratai. 1925 m. sala oficialiai pripažinta Kubai. 1953–1955 m. čia buvo įkalintas Fidelis Kastro, vėliau ten įkalinti Kubos revoliucijos priešininkai (nuo 1967 m. *Presidio Modelo* kalėjimas paverstas muziejumi). Nuo 1978 m. sala vadinama Chuventudo („Jaunystės“) sala.

## Šaltiniai
Radziluvo sinagoga

**Radziluvo sinagoga** () – nebeegzistuojanti XVII a. amžiuje Radziluvo kaime pastatyta medinė sinagoga. Per antrąjį pasaulinį karą nugriauta ir nebeatstatyta.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.)
Matlakas (upė)

**Matlakas** () – upė Lenkijos šiaurės rytuose, Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje, Radziluvo valsčiuje. Upė įteka į Visos upę. Upės ilgis 17,9 km.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie upę psl. 48 (lenk.) .
Visa (upė)

**Visa** () – upė Lenkijos šiaurės rytuose Palenkės vaivadijoje, Grajevo apskrityje, Radziluvo, Ščučino ir Vonsošo valsčiuose, Bebros dešinysis intakas. Upės ilgis 49 km. Intakai: Matlakas ir *Pžitulanka*.

## Šaltiniai

* Aprašymas apie upę psl. 46 (lenk.) .
Kaimanų lovys

**Kaimanų lovys** – povandeninis lovys Karibų jūros šiaurinėje dalyje, driekiasi iš rytų į vakarus ~1400 km tarp Kaimanų, Kubos, Haičio ir Jamaikos salų. Susidaręs ties Šiaurės Amerikos ir Karibų tektoninių plokščių sandūra. Rytuose ši sandūra pereina į Motagvos lūžį.

Kaimanų lovio dugne driekiasi pailgų įdubų grandinė, iš kurių giliausios yra Barleto (7491 m) ir Orientės (6795 m) įdubos. Lovio šlaitai su pakopomis. Dugne yra hidroterminių ertmių.

## Šaltiniai
Drumstis (astronomija)

**Drumstis** – žvaigždės evoliucijos stadija, kuomet konvekcijos zona nusileidžia iki žvaigždės sluoksnių, kuriuose vyksta branduolių sintezės reakcijos. Tada reakcijų produktai susimaišo su žvaigždės išorinių sluoksnių medžiaga ir tampa stebimi žvaigždės spektre.   

**Pirmoji drumstis** įvyksta, kai pagrindinės sekos žvaigždė atsiduria raudonųjų milžinių sekoje. Tuomet žvaigždės spektre bus stebimas <sup>12</sup>C/<sup>13</sup>C bei C/N santykio sumažėjimas, taip pat sumažės stebimos ličio ir berilio gausos. 

**Antroji drumstis** vyksta 4 – 8 Saulės masės žvaigždėse. Kada helio degimas žvaigždės šerdyje baigiasi, konvekcija pakelia į paviršių CNO ciklo produktus. Šios drumsties metu padidėja <sup>4</sup>He ir <sup>14</sup>N gausos, ir sumažėja <sup>12</sup>C ir  <sup>16</sup>O gausos.

**Trečioji drumstis** prasideda, kai žvaigždei pasiekus asimptotinę seką įvyksta helio žybsnis sluoksnyje, kur dega helis. Šios drumsties metu helis, anglis ir s-proceso elementai iškeliami į žvaigždės paviršių. Žvaigždėje bus stebima anglies gausos atžvilgiu deguonies padidėjimas ir ji taps anglingąja žvaigžde.

Drumsčių numeracija neatspindi nuoseklumo žvaigždžių evoliucijos etapuose. Todėl, pavyzdžiui, mažos masės žvaigždėse evoliucijos metu įvyks tik pirmoji ir trečioji drumstis, bet nebus antrosios. 

## Šaltiniai
Hujė

**Hujė** () – miestas vidurio Vietname, Pietų Kinijos jūros pakrantėje, prie Hjongo upės žiočių, ~700 km į pietus nuo Hanojaus. Sudaro atskirą provincijos lygio teritoriją. Pro miestą eina Hanojaus–Hošimino plentas ir geležinkelis, yra Fubajaus tarptautinis oro uostas. Ryžių valymo, miškų kirtimo, tekstilės pramonė, statybinių medžiagų gamyba. Verčiamasi turizmu, amatais (azijinių kepurių *[[nón lá]]* gamyba, tradicinių drabužių *[[áo dài]]* siuvimas).

Per miestą teka Huongo (Kvapų) upė ().
 
## Istorija
Dabartinės Hujės miesto provincijos teritorija I a. pr. m. e. buvo užimta Han Kinijos, ir čia įkurta Žinano apygarda. Vėliau čia valdė Linji karalystė ir buvo jos sostinė Kandarpapura. Nuo VII a. ji tapo Čampos Indrapuros karalystės provincija *Ulik*. 1306 m. Čampos karalius susituokdamas su Vietnamo princese, atidavė šią provinciją Čan dinastijos Daivieto karalystei kaip kraitį, ir ji pervardinta *Hoa* (). Manoma, kad iš šio žodžio išsivystė dabartinis pavadinimas. Hujės miesto vietoje buvo ***Fusuano*** () miestelis.
   
Miestas išaugo valdant Ngujen kunigaikščiams, kurie XVII–XIX a. kontroliavo Vidurio Vietnamą. 1802–1945 m. Hujė buvo Ngujen dinastijos Vietnamo sostine. Vietnamo karo metu miestas atsidūrė visiškai šalia Šiaurės ir Pietų Vietnamo ribos ir priklausė pietiečiams. 1968 m. miestas smarkiai apgriautas Hujės mūšio metu, o kraštą užkariavus Vietkongui daug istorinio palikimo sunaikinta, kadangi Ngujen dinastija laikyta buržuaziniais feodalininkais.

XX a. Hujė sudarė **Tuatieno-Hujės provinciją** (). Dėl aukšto urbanizacijos lygio 2025 m. ji pervardinta Huje ir tapo Vietnamo šeštuoju provincijos lygio miestu.

## Administracinis suskirstymas
Po 2025 m. administracinės reformos Hujės provincijos lygio miestą sudaro:
* 29 seniūnijos (*phường*). Viso miesto-provincijos administraciniu centru laikoma Tuanhoa seniūnija (*Thuận Hóa*);
* 7 komunos (*xã*).

## Paveldas
Miestas pasižymi turtingu architektūriniu paveldu: yra XIX a. Ngujenų karališkasis miestas (rūmai ir citadelė), imperatorių kapai, XVII a. Tienmu pagoda (aukščiausia šalyje) bei daug kitų pagodų, budistų šventyklų ir vienuolynų. Hjongo upės pakrantėje yra prancūziškų vilų kompleksas. Veikia Hujės karališkojo meno muziejus.

1993 m. Hujės istoriniai paminklai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Image:Ngomon2.jpg|Citadelė
Image:Hue, la pagode Linh Mu.jpg|Tienmu pagoda
Image:Nhà thờ Dòng Chúa Cứu Thế, Huế1.jpg|Anglikonų bažnyčia
File:Minh Mạng mausoleum.jpg|Imperatoriaus Minmango mauzoliejus


## Šaltiniai
Huongas

**Huongas** ( – „Kvapnioji upė“) – trumpa, bet vandeninga upė centriniame Vietname. Prasideda Anamo kalnuose, susiliejus Tačako (*Ta Trach*) ir Hučako (*Huu Trach*) upeliams. Pradžioje teka į šiaurę, vėliau pasuka į vakarus ir įteka į Pietų Kinijos jūrą Hujės mieste.

Lygumoje upės tėkmė lėta, vaga sudaro meandras. Upės pakrantėse yra šventyklų, o Hujės mieste – Ngujenų dinastijos rūmai bei imperatorių kapai.

Upės pavadinimas kilo nuo to, kad rudenį į ją sukrenta aukščiau Hujės auginamų vaismedžių žiedai ir suteikia malonų kvapą.
Balceris

**Balceris** () – nausėdija Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.
Žibininkų paminklas partizanams

**Žibininkų paminklas partizanams** yra vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žibininkuose (Kretingos seniūnija), 0,41 km į pietryčius nuo kelio Palanga–Darbėnai, Joskaudų (Žibininkų) miške.

## Paminklas
Paminklas stovi Vilimo kalnu vadinamos kalvelės šiauriniame šlaite, prie miško keliuko. Jis pilkšvai juodos spalvos, natūralaus granito, netaisyklingos formos, kraštuose apskaldytas. Priekinė plokštuma nušlifuota. Joje pavaizduota kalaviju perkirsta grandinė, skydas su Vyčio kryžiumi ir virš ąžuolo šakelės kylantis kryžius su Nukryžiuotojo siluetu. Ties viduriu iškaltas atminimo užrašas: „ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVOS LAISVĘ / 1949 m. / ALFONSAS- KNISTAUTAS-RAGŪNAS / STASYS-LISAUSKAS-ANTANAS / VYTAUTAS-GRICIUS-ŽILVINAS / VYTAUTAS-SERMONTIS-GINTARAS/ PRANAS-BUDRYS-ŠARŪNAS / VYTAUTAS DAUGINTIS-BAGŪNAS. BENDRAŽYGIAI 1995.“ 

Paminklo aukštis – 1,4 m, plotis – 1,84 m, storis – apie 60 cm.

Apie 15 m į pietus nuo paminklo, kalvos viršūnėje yra atstatyta partizanų žeminė.

## Istorija
Žibininkų kaimo miškelyje, Juozo Vilimo žemėje pokariu buvo įrengta žeminė, kuria naudojosi Kardo rinktinės Narimanto kuopos partizanai. 1949 m. vasario 7 d. MGB vidaus kariuomenės 24-ojo šaulių kariai ir Palangos valsčiaus stribai (iš viso per 70 ginkluotų vyrų) žeminę apsupo. Joje buvę Kardo rinktinės štabo viršininkas Alfonsas Knistautas, jo adjutantas Stasys Lisauskas, Narimanto kuopos Šarūno būrio vadas Pranas Budrys, partizanai Vytautas-Vitalis Daugintis, Vytautas Gricius ir Bronius Salys mūšio metu prasiveržė pro apsupties žiedą, tačiau netrukus buvo susekti ir nukauti, o nuo persekiotojų pasislėpti pavyko tik B. Saliui. Žuvusiųjų palaikai niekinti MGB Palangos poskyrio būstinės kieme. Užkasimo vieta nežinoma.

Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Palangos skyriaus ir jo pirmininko Petro Gabrėno iniciatyva 1995 m. prie išsprogdintos žeminės pastatytas paminklas (skulptorius Julius Vertulis), o 2009 m. atstatyta partizanų žeminė.
					
## Šaltiniai

		
## Nuorodos
* Partizanų žeminės atidarymas
Alfonsas Knistautas

**Alfonsas Knistautas** (slap. **Jablonskis Jonas, Ragūnas, Baltrus, Antanas**, 1921 m. Mosėdžio mstl., Mosėdžio vls., Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d., Žibininkų k., Palangos vls., Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo viršininkas ir žvalgybos skyriaus viršininkas.

## Biografija
Kitur nurodoma, kad gimė 1926 m. Kretingoje. 1941–1944 m. dirbo vertėju Vilniaus policijoje. 1944 m. apsigyveno Laukžemės k., Darbėnų vls., Kretingos aps., tapo LLA Vanagų būrių nariu, 1944 m. spalio mėn. drauge su Juozu Kėkštu pasitraukė į Vaineikių miškus. Nuo 1945 m. sausio mėn. gyveno legaliai, dirbo Darbėnų progimnazijos direktoriumi, dalyvavo Klevo kuopos, priklausiusios Alkos rinktinei, veikloje, skatino gimnazistus rašyti rašinius į partizanų laikraščius. 

1945 m. gegužės mėn. išėjo į mišką. Kartu su K. Kontrimu–Kontautu–Tėvu–Monte, J. Kėkštu–Druliu–Kaupu ir kitais 1945 m. rudenį įkūrė Kardų (Kardo) rinktinę, organizavo jos veiklą. Nuo 1945 m. lapkričio 15 d. rinktinės štabo informacijos ir agitacijos skyriaus viršininkas, nuo 1946 m. kovo mėn. rinktinės štabo viršininkas ir žvalgybos skyriaus viršininkas.  

1947 m. perėjo į Narimanto (Palangos) kuopą. 1949 m. vasario 7 d. kartu su adjutantu Stasiu Lisausku, Šarūno būrio vadu Pranu Budriu. partizanais Vytautu-Vitaliu Dauginčiu, Vytautu Griciumi ir Broniumi Saliu MGB kareivių ir Palangos stribų buvo apsuptas žeminėje Vilimo kalne, Žibininkų miške. Kautynių metu prasiveržė iš apsupties žiedo, tačiau persekiojamas buvo nušautas Žibininkų kaime.

Vardas įamžintas 1995 m. prie žeminės pastatytame paminkle žuvusiems partizanams atminti.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Diana Jomantaitė. Prie atkurto bunkerio susirinko gyvi istorijos liudininkai. – [Pajūrio naujienos] – 2010, rugsėjo 25]
* Partizanų žeminės atidarymas
Kaodai

**Kaodai** () – monoteistinė, sinkretinė religija, kilusi iš Vietnamo. Pilnas pavadinimas yra *Đại Đạo Tam Kỳ Phổ Độ*, reiškiantis „Didžioji trečiojo apreiškimo ir išgelbėjimo religija“, o santrumpa *Cao Đài* reiškia „didysis pakylėjimas“.

Kaodai išpažinėjai tiki Dievu (*Cao Đài Tiên Ông Đại Bồ Tát Ma-ha-tát* – Kaodai, senasis išminčius ir didysis Bodhisatva Mahasatva) ir tuo, jog jis yra religijos, ritualų, simbolių kūrėjas.

## Kosmologija

Pasak Kaodai sukūrimo mito, iki susikuriant Dievui, viskas buvo beformis, nekintantis Dao. Po didžiojo sprogimo atsirado Dievas. Jis sukūrė Jin ir Jang. Dievas užvaldė Jang ir iš savęs sukūrė deivę, kuri valdytų Jin. Tokiu būdu visata materializavosi. Ši Deivė yra laikoma daugelio Visatos dalykų motina ir garbinama lygiai kaip ir Dievas Tėvas. Ji taip pat laikoma Motina Buda ir kaip visos budos yra Jang (t. y. vyriška), bet valdo Jin (nebūdama jos dalimi). Dievo simbolis yra Apvaizdos akis. Kaodai išpažinėjai tiki, kad yra 36 rojaus lygmenys ir 72 planetos, kur yra protinga gyvybė. Pirmasis lygmuo yra arčiausiai rojaus, o 72 – arčiausiai pragaro. Pagal šią sistemą Žemė yra 68 lygmenyje, tačiau tarp lygmenų tokie skirtumai, kad net nelaimingiausias 67 lygio planetos gyventojas nesikeistų su 68 lygio planetos karaliumi.

## Kultas

Kaodai tikėjime yra 3 dvasiniai lygmenys – Buda, Išminčius, Šventasis. Taip pat dar išskiriami angelai. Budos lygmuo laikomas aukščiausiu, tik šio lygio žmonės gali išsivaduoti iš gimimo-mirties rato. Kitus lygmenis pasiekę žmonės gali tikėtis ilgo gyvenimo dausose.

Kaodai išskiria 3 apreiškimus, kuriuose kiekvienas lygmuo turi savo dvasinį mokytoją:
* Pirmasis apreiškimas: Dupankara (buda), Fuši (šventasis);
* Antrasis apreiškimas: Šakjamunis (buda), Laodzi (išminčius), Konfucijus ir Jėzus (šventasis);
* Trečiasis apreiškimas: jame apreiškimas vyksta ne per žmones, o per ritualus, kuriuos reprezentuoja Guanjin (buda), Li Po (išminčius), Guan Ju (šventasis).

Tiesa, šie dvasiniai mokytojai tik reprezentuoja dvasinį lygmenį, bet patys nebūtinai yra to lygmens. Jėzus yra laikomas buda, t. y. tikruoju Dievo sūnumi. Šventųjų skaičius nėra aiškiai apibrėžtas, bet tarp jų yra Sun Jatsenas, Viktoras Hugo ir Ngujen Bin Kiemas.

Svarbiausi Kaodai šventraščiai yra:
* *Kinh Thiên Đạo Và Thế Đạo* – dangiškos ir žemiškos maldos
* *Pháp Chánh Truyền* – Kaodai religinė konstitucija
* *Tân Luật* – naujieji kanonai
* *Thánh Ngôn Hiệp Tuyển* – dieviškųjų pranešimų santrauka
* Jo šventenybės Hộ Pháp Phạm Công Tắc pamokslai

Kaodai turi sudėtingą, labai ritualizuotą hierarchinę sistemą. Religija turi savo šventąjį sostą (*Tây Ninh*), popiežių (*Giáo Hoàng*), kardinolus, vyskupus, kunigus. Išpažįstančiųjų Kaodai praktiką sudaro malda, protėvių garbinimas, smurto nenaudojimas, vegetarizmas.

## Istorija

Religija susikūrė 1926 m. Taininio mieste, Pietų Vietname. Jos vienu iš įkūrėjų ir pirmuoju popiežiumi laikomas Le Van Čungas (*Lê Văn Trung*). Dabar Kaodai tikėjimą išpažįsta keli milijonai žmonių, iš kurių didžioji dauguma gyvena Vietname.
Paltoga

**Paltoga** () – kaimas Rusijoje, Vologdos srities šiaurės vakaruose, Vytegros rajone, 17 km į vakarus nuo Vytegros, netoli Onegos ežero pietinio kranto. Kazakovskojės kaimo gyvenvietės administracinis centras. Pro Paltogą eina Vytegros-Lodeinoje Polės plentas. Yra mokykla, biblioteka, kultūros namai, 1810 m. pastatyta cerkvė. Taip pat kaime buvo medinė, 1733 m. statyta cerkvė, bet neprižiūrima 2009 m. sugriuvo.

## Istorija

Paltogos kaimas sudarytas 2001 m., sujungus Akulovo, Aristovo, Vasiukovo, Kazakovo, Korobeinikovo, Kuznecovo, Patogos Perevozo, Ruchtinovo, Semionovo, Sucharevo, Tronino, Ugolščinos, Čebakovo ir Jaškovo kaimus.

## Šaltiniai
Benčkovas

**Benčkovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurės rytus nuo Ščučyno, apie 11 km į pietvakarius nuo Grajevo ir apie 79 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos centro Balstogės.
Rafailas Karpis

**Rafailas Karpis** (g. 1983 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos žydų kilmės operos solistas, tenoras. 

## Biografija
Baigęs Vilniaus Antakalnio vidurinę mokyklą.

2007 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademiją (profesoriaus Virgilijaus Noreikos dainavimo klasė). Nuo 2003 m. dirba Lietuvos Nacionaliniame operos ir baleto teatre, Vilnius City Opera. Parengė daugiau kaip dvidešimt operos vaidmenų. Grojo bei dainavo grupėje „Pieno lazeriai“. 2009 m. dalyvavo LTV rengtame „Triumfo arkos“ sezone.

## Išnašos
Juozapavos akmuo

**Juozapavos akmuo** – masyvus riedulys, geologinis gamtos paveldo objektas. Riedulys guli Ukmergės rajone, Veprių seniūnijoje, Juozapavos kaime, Šventosios kairiajame krante, slėnio terasoje prie pat kelio , Veprių tilto prieigose.

## Akmuo
Riedulys turi netaisyklingą, bet suapvalėjusią formą, gerai nuzulintą paviršių. Viename jo šone gamta paliko žymę, primenančią žmogaus ranką su fakelu. Jo matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 3,12; ilgis – 4,33; plotis – 2,46; didžiausia horizontali apimtis – 10,92 m. Riedulį sudaranti uoliena – migmatitas, kuriame paleosoma, t. y. nepakitęs migmatito substratas, susideda iš vidutingrūdžio ir smulkiagrūdžio biotitinio gneiso, o neosoma, t. y. naujai susiformavusi migmatito dalis,– iš įvairiagrūdžio mikroklininio granito su biotitu, leukokratinio.

## Istorija
Riedulys buvo atkastas statant gelžbetoninį tiltą per Šventosios upę netoli Veprių, t. y. tarp Slabados kaimo (dešinėje upės pusėje) ir Juozapavos vienkiemio (kairėje upės pusėje), iš radimo vietos trimis traktoriais netoli tepatrauktas. Kažkas norėjo šį riedulį panaudoti saviems reikalams, todėl Gamtos apsaugos draugijos Ukmergės rajono skyriaus taryba dėl jo išsaugojimo kreipėsi į rajono valdžią. Šių pastangų dėka riedulys 1987 metais buvo paskelbtas geologijos paminklu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai
Deulino paliaubos

**Deulino paliaubos** – susitarimas, sudarytas Deulino kaime, už keliasdešimt kilometrų į ŠR nuo Maskvos 1618 m. gruodžio 11 d. (kitų šaltinių duomenimis – 1619 m. sausio 3 d.)  tarp Rusijos bajorų ir ATR 14,5 metų laikotarpiui.

Paliaubos užbaigė ATR-Rusijos karą (1605-1618), vykusį Rusijos teritorijoje.

## Derybos
Derybose dalyvavo iš ATR pusės: LDK kancleris Leonas Sapiega, vyskupas Adamas Novodvorskis,  kaštelionas Konstantinas Plichta, diplomatas Aleksandras Korvinas Gosievskis. Iš Rusijos pusės: bajoras Fiodoras Šeremetevas, bajoras Daniilas Mezeckojus, okolničis Atremijus Izmailovas, djakas Ivanas Bolotnikovas ir djakas Ivanas Somovas.

## Teritoriniai pasikeitimai
LDK atiteko Smolensko ir Starodubo žemės, iš jų 1613 m. sudaryta Smolensko vaivadija. Lenkijos karalystė gavo Černigovo ir Seversko žemes, kur 1635 m. sudarė Černigovo vaivadiją. Paliauboms įsigaliojus ir ketverius metus iki 1622 m., kada ATR valdyta Livonija atiteko Švedijai, bendra valstybės teritorija siekė 990 tūkst. km².

Rusijos carystei atiteko Viazma, Mosalskas, Meščiovskas ir Kozelskas.
## Kitos susitarimo sąlygos
Sutarta apsikeisti belaisviais.

Neaptartos Lenkijos monarcho pretenzijos į Rusijos caro vietą bei brangenybių, lenkų išvežtų iš Maskvos, klausimai.

Paliaubų terminas baigėsi 1632 m. birželio 11 d. Jam sukakus paliaubos nepratęstos, o sušauktas Maskvos carystės bajorų pasitarimas () paskelbė karą Abiejų Tautų Respublikai, prasidėjo Smolensko karas.

## Išnašos

* Деулинское перемирие (hrono.ru) http://www.hrono.ru/sobyt/1600sob/1618deul.php
* Деулинское перемирие http://www.istmira.com/desyat-vekov-belorusskoj-istorii/712-deulinskoe-peremirie.html
* Деулинское перемирие 1618 г. (svedemosti.ru) http://www.svedomosti.ru/tworhestwo/38.html
Danovas (Ščučino valsčius)

**Danovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Ščučyno valsčiuje, Grajevo apskrityje, Palenkės vaivadijoje.