open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Visa teisybė apie Kolumbą

**Visa teisybė apie Kolumbą** – 1970 m. Lietuvos radijo ir televizijos (LRT) sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 79 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Vytautas Žalakevičius
* Operatorius statytojas – Donatas Pečiūra
* Montažo režisierė – Vanda Survilienė
* Dailininkas statytojas – Vytautas Kalinauskas
* Kostiumų dailininkė – Dalia Vaitiekūnaitė.
 

## Vaidina
* Juozas Budraitis – *Pablas*
* Pranas Piaulokas – *Pedras*
* Bronius Babkauskas – *kapitonas Padrilja*
* Regimantas Adomaitis – *daktaras Antonijus*
* Vytautas Paukštė – *mokytojas*
* Eugenija Bajorytė – *Teresa, Pablo žmona*
* Gediminas Girdvainis – *Ernestas-„Mažylis“, Padriljo adjutantas*
* Alfonsas Radzevičius – *Valentinas, sargas*
* Nijolė Valadkevičiūtė – *indėnė*
* taip pat Adomas Petkevičius, K. Markevičius, R. Sklėris ir kiti.

## Siužetas

Pirmasis V. Žalakevičiaus Lotynų Amerikos tematikos trilogijos filmas (vėliau buvo „Tas saldus žodis – laisvė“, „Kentaurai“).
Filmas – apie neįvardintos Lotynų Amerikos šalies revoliuciją, jos dalyvius ir aukas Pablą bei Pedro, revoliucinės kovos filosofiją.
Grauželinė gudobelė

**Grauželinė gudobelė** (*Crataegus laevigata*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos gudobelės (*Crataegus*) genties krūmas. Auga pietų, vidurio, rytų Europoje.

Aukštis iki 8 m (retai iki 12 m), laja tanki. Lapai 2–6 cm ilgio, 2–5 cm pločio, sudaryti iš trijų skiaučių. Žiedai balti, susitelkę į žiedynus po 6-12. Vaisius – 6–10 mm skersmens obuolėlis, šiek tiek ištęstas į ilgį.

Grauželinė gudobelė kryžminasi su vienapieste gudobele. Nuo jos skiriasi kiek mažiau raižytomis lapų skiautėmis.

Grauželinė gudobelė sutinkama Pietvakarių, Vidurio Lietuvoje.

## Šaltiniai
Mindaugas Mikaila

**Mindaugas Mikaila** (g. 1957 m. kovo 16 d. Pikelionių kaime, Prienų rajonas) – vadybininkas, politinis veikėjas, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo ministras, VSDFV vadovas.

## Biografija
1980 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą.

Nuo 1980 m. iki 1987 m. Respublikinio studentų būrių štabo darbuotojas, nuo 1987 m. iki 1990 m. LR Vyriausybės kanceliarijos (Lietuvos TSR Ministrų Tarybos) vyresnysis referentas, nuo 1990 m. iki 1993 m. LR socialinės apsaugos ministerijos skyriaus viršininko pavaduotojas, nuo 1993 m. iki 1994 m. LR Socialinės apsaugos ir darbo ministro pavaduotojas, nuo 1994 m. iki 1996 m. LR socialinės apsaugos ir darbo ministras.

Nuo 1997 m. UAB „Alpena” direktorius, nuo 1997 m. iki 1999 m. UAB KĮ „Sėnoja“ vyr. konsultantas, nuo 1999 m. iki 2001 m.
VSDF valdybos Socialinio draudimo mokymo ir tyrimo centro direktorius, nuo 2001 m. iki 2002 m. LR vidaus reikalų ministerijos departamento direktorius, nuo 2002 m. iki 2003 m. LR VRM valstybės sekretorius, nuo 2003 m. liepos 28 d. iki 2009 m. gruodžio 21 d. Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos direktorius.

## Išnašos

|-
Vilma Čiplytė

**Vilma Čiplytė** (1969 m. gegužės 16 d. – 2009 m. liepos 9 d.) – Lietuvos kultūrologė, folkloristė, liaudies muzikos atlikėja.

Gimė Kaune. Baigė Kapsuko pedagoginės mokyklos Kauno skyrių, dirbo darželio auklėtoja, vėliau Raudondvario kultūros namų meno vadove. Katalikų teologijos bakalauro ir etnologijos magistro studijas baigusi Vytauto Didžiojo universitete, vadovavo VDU folkloro ansambliui „Linago“. Vėliau darbavosi Kauno tautinės kultūros centre metodininke, Aukštaitijos nacionaliniame parke – kultūrologe.

Nuo pat jaunystės domėjosi tautosaka, folkloru, liaudies dainomis. Su folkloro kolektyvais „Uosinta“ ir „Kupolė“ rinko tautosaką, vėliau tai darė savarankiškai. Aplankė dešimtis Aukštaitijos ir Dzūkijos kaimų, parašė „Lietuvos valsčių“ serijos monografijoms „Juodupė“, „Onuškis“ straipsnį „Daina ir gyvenimas“, monografijai „Kamajai“ straipsnį „Dainos, giesmės, pasakos ir gyvenimai“.

Organizavo folkloro festivalius, tradicines Kalėdų, Užgavėnių šventes, rašė straipsnius, rengė seminarus. Nuo 1999 m. vadovavo KTU folkloro kolektyvui „Goštauta“. Buvo pagoniškojo metalo kolektyvų Ha Lela, Zpoan Vtenz narė.

## Šaltiniai
Tereko Tarybų Respublika

**Tereko Tarybų Respublika** () – respublika Tarybų Rusijos sudėtyje, buvusios Tereko srities (Rusijos imperija) teritorijoje, egzistavusi 1918 m. kovo – 1919 m. vasario mėnesiais. Sostinė buvo Piatigorskas, vėliau – Vladikaukazas. Nuo 1918 m. liepos – Šiaurės Kaukazo Tarybų Respublikos sudedamoji dalis.

Tereko Tarybų respublika buvo paskelbta Piatigorske vykusiame 2-ajame Tereko tautų suvažiavime (567 delegatai). Kovo 4 d. suvažiavimas pripažino Tarybų Rusijos valdžią. Kovo 5 d. buvo išrinkta Tereko Liaudies taryba, kurios pirmininkas buvo J. Bogdanovas. Vėliau buvo suformuota vyriausybė – Liaudies Komisarų taryba (LKT), kurią sudarė bolševikai, menševikai ir kairieji eserai.

LKT pirmininkas buvo bolševikas S. Buačidzė (*С. Г. Буачидзе*), o po jo žuvimo 1918 m. birželio 20 d. – eseras J. Paškovskis (*Ю. Г. Пашковский*), kuris žuvo 1918 m. rugpjūtį, ir tada jį pakeitė bolševikas F. Bulė (*Ф. X. Булле*).

Respublikos vyriausybė vykdė Tarybų Rusijos politiką – nacionalizavo pramonės įmones (pirmoje eilėje – naftos pramonės Grozne), atšaukė privačią žemės, miško ir žemės gelmių nuosavybę. Balkarams, čečėnams ir osetinams buvo išdalinta 150 tūkst. dešimtinių žemės.
Vladikaukaze buvo įsteigta pirma aukštoji mokykla regione – Vladikaukazo politechnikos institutas.

Didelė dalis gyventojų palaikė baltagvardiečius, su kuriais kovojo Tereko Tarybų respublikos kariuomenė:
* 1-asis Vladikaukazo pulkas (vadas Mitiajevas)
* 2-asis Vladikaukazo pulkas (vadas Freitagas)
* 1-oji smogiamoji šariato kolona
* A. Gegečkorio (*А. А. Гегечкори*) gruzinų būrys
* ingušų būriai
* Grozno darbininkų būriai – apie 300 žmonių; vadas M. Levandovskis
* kinų revoliucinis būrys, vadas Pau Tisanas
* ir kt.

1919 m. visą Tereko Tarybų respublikos teritoriją užėmė baltagvardiečių Savanorių armija.

## Nuorodos
* Терская советская республика
Marsijas

**Marsijas** – frygų satyras, kuris iškvietė Apoloną į muzikinę dvikovą. Kartą, klajodamas Frygijos laukais, Marsijas rado nendrinę fleitą. Ją buvo numetusi deivė Atėnė, kai pastebėjo, jog grojimas pačios išrasta fleita bjauroja jos veidą. Atėnė prakeikė savo išradimą ir pasakė, kad žiauriai bus nubaustas tas, kas pakels fleitą. Nežinodamas Atėnės prakeikimo, Marsijas pakėlė fleitą ir išmoko puikiai ja groti, jog visus sužavėjo ta muzika. Marsijas išpuiko ir iškvietė rungtynių muzikos globėją Apoloną. Apolonas atvyko į rungtynes, apsivilkęs ilgą puošnią chlamidę, su laurų vainiku ir auksine kitara rankose.
Nugalėjo Apolonas ir įširdęs jis įsakė pakabinti Marsiją už rankų ir nunerti jam odą. Jo oda buvo pakabinta Kilenės oloje Frygijoje. Vėliau imta pasakoti, kad jo oda ima judėti, tarytum šokdavusi, atskriejus į olą frygų nendrinės fleitos garsams, ir ramiai kabodavusi, suskambus kitarai.
Kartuvės (žaidimas)

**Kartuvės** yra žaidimas, kuriam žaisti reikia popieriaus ir rašiklio bei dviejų arba daugiau žaidėjų. Vienas žaidėjas sugalvoja žodį, o kiti bando jį atspėti spėliodami raides.

Jei spėjama raidė yra spėjamame žodyje, tai žodžio sugalvotojas tą raidę parašo visose pozicijose, kuriose yra ta raidė tam sugalvotame žodyje. Jei spėjamos raidės nėra spėjamajame žodyje, tai žodžio sugalvotojas nupiešia vieną elementą kariamo žmogaus „schemą“. Žaidimas pasibaigia kai:
* žaidėjai arba žaidėjas spėjantis užbaigia žodį arba atspėja visą žodį teisingai.
* žodžio sugalvotojas baigia „schemą“:
Šia schema iš tikrųjų siekiama pavaizduoti kaip pakartą vyrą. Nors iškilo diskusijų apie šios „schemos“ (paveiksliuko) abejotiną skonį, tačiau ši „schema“ vis dar naudojama ir šiandien. Įprasta alternatyva vaikų mokytojams yra nupiešti obelį su dešimčia obuolių, ištrinant arba perbraukiant obuolį kai raidės spėjimas būna teisingas.

Tikslus schemos piešimas skiriasi:
* vieni žaidėjai nupiešia kartuvių įrangą prieš žaisdami ir tik žaidimo metu piešia žmogaus kūno dalis (tradiciškai galvą, tada liemenį, tada kairę ranką, tada dešinę ranką, tada kairę koją ir galiausiai dešinę koją).
* kiti žaidėjai pradeda be jokios schemos išvis ir piešia atskiras kartuvių įrenginio dalis taip suteikiant daugiau galimybių žaidėjui atspėti žodį.
* bei kiti variantai

## Keletas lietuviškų tinklalapių, kur galima pažaisti kartuves
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje
* Galima pažaisti kartuves naršyklėje 
* Java reikalaujantis variantas
Edonai

**Edonai** – trakų gentis, gyvenusi Strimono upės (dabartinė Struma, arba Karasu) pakrantėse ir į rytus nuo Strimono baseino. Jų gyvenama vieta kartu yra senovinės Trakijos (vėliau Makedonijos) regionas.

## Istorija
Manoma, kad senovėje edonai gyveno Migdonijos regione, ir ankstyvaisiais laikais Makedonijos karalystė juos išstūmė į rytus. Taip edonai įsikūrė derlingame Strimono baseine. Svarbiausi jų miestai buvo Drabeskus ir Mirkinus. Į šiaurę nuo edonų gyveno odomantai, į pietus – pieriai, vakaruose – bisaltai. Graikų mitologijoje yra minimas žiaurus edonų karalius Likurgas, užpuolęs dievą Dionisą ir nubaustą jo tėvo dievo Dzeuso.

Archajiniu laikotarpiu edonų pakrantėje kūrėsi graikų kolonijos, ir didžiausias miestas buvo Amfipolis. Dėl šio miesto VI–V a. pr. m. e. vyko daug kovų tarp graikų ir edonų.

357 m. pr. m. e. Makedonijos karalius Filipas II plėtė savo teritorijas į rytus, ir užėmė edonų žemes. Jos, drauge su gretimais regionais Pieriu, Odomantike, Sintike, tapo žinomos kaip „prijungtoji Makedonija“ (), makedonizuotos, ir ilgainiui įtrauktos į Makedonijos regiono sudėtį.
Triptolemas

**Triptolemas** () – graikų mitologijoje minimas Eleusino karaliaus Kelėjo ir jo žmonos Metaniros sūnus. Deivė Demetra davė Triptolemui kviečių sėklų. Jis pirmasis tris kartus suarė žagre lauką prie Eleusino ir išbėrė į žemę sėklas. Gausų derlių davę laukas, kurį palaimino Demetra. Puikiais ratais, pakinkytais sparnuotomis gyvatėmis, Triptolemas Demetros įsakymu aplėkė visas šalis ir išmokė įdirbti žmones žemę.

Apsilankė triptolemas ir pas Skitijos karalių Linką, kurį irgi išmokė įdirbti žemę. Bet skitų karalius panoro atimti iš Triptolemo žemdirbystės mokytojo šlovę, pasisavinti ją. Linkas sumanė nužudyti miegantį Triptolemą, tačiau Demetra neleido to padaryti. Demetra nusprendė nubausti Linką už svetingumo papročio pažeidimą. Naktį Linkas įslinko į Triptolemo kambarį ir užsimojo durklu, tačiau Demetra pavertė Linką lūšimi.

Triptolemas išvyko iš Skitijos ir keliaudamas iš šalies į šalį, mokė žmones Demetros dovanos – įdirbti žemę.

## Šaltiniai
FK Senica

**Senicos futbolo klubas** arba trumpai **FK Senica** – Slovakijos futbolo klubas iš Senicos.

## Istorija

2009 m. klubas nupirko iš bankrutuojančio Inter Bratislava klubo licenciją žaisti aukščiausiojoje lygoje, nors *Senica* tuo metu tebuvo IV lygos komanda.

Nuo 2009–2010 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 2010–2011 ir 2012–2013 m. sezuonuose buvo antri.

2021–2022 m. Superlygoje liko dešimtoje vietoje ir po sezono iškrito iš aukščiausiosios lygos.

2022–2023 m. nežaidė jokioje lygoje.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Lietuviai
* Tomas Radzinevičius, puolėjas 2010

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY
* RSSSF duomenų bazė (Slovakijos futbolo klubų spalvos)
* RSSSF duomenų bazė (čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (taurės finalai)
* RSSSF duomenų bazė (Supertaurės)
Šiaurės Kaukazo Tarybų Respublika

**Šiaurės Kaukazo Tarybų Respublika** () - valstybinis darinys Šiaurės Kaukaze, RTFSR dalis, įkurtas siekiant sutvirtinti Tarybų valdžią regione Rusijos pilietinio karo metu, egzistavęs 1918 m. 

Respubliką 1918 m. liepos 7 d. paskelbė I Šiaurės Kaukazo Tarybų suvažiavimas, vykęs Jekaterinodare (dabartinis Krasnodaras). 

Respublika buvo sudaryta suliejant Kubanės ir Juodosios jūros Tarybų Respubliką, Stavropolio Tarybų Respubliką ir Tereko Tarybų Respubliką. 

Sostinė buvo Jekaterinodaras, o kai 1918 m. rugpjūčio 17 d. jį užėmė A. Denikino vadovaujama Savanorių kariuomenė, sostinė buvo perkelta į Piatigorską. 

1918 m. pabaigoje didžiąją dalį respublikos teritorijos užėmė baltagvardiečiai, todėl gruodžio mėnesį Rusijos VCVK nutarimu buvo panaikinta. 

## Nuorodos
* Северо-Кавказская Советская Республика
Linkas

**Linkas** – graikų mitologijoje minimas Skitijos karalius. Eleusino karaliaus sūnus Triptolemas atvyko pas Linką pamokyti įdirbti žemės, nes vykdė deivės Demetros įsakymą. Bet Linkas panoro atimti iš Triptolemo žemdirbystės mokytojo šlovę, nužudydamas Triptolemą. Tačiau Demetra sukliudė Linkui nužudyti Triptolemą ir jį nubaudė paversdama lūšimi.

## Šaltiniai
Likurgas (Trakija)

**Likurgas** – mitologinis edonų karalius, kuris užpuolė dievą Dionisą. Kartą, kai Dionisas su savo palydovėmis menadėmis puotavo, užpuolė jį edonų karalius Likurgas. Siaubo pagautos išsilakstė menadės, nusviedusios žemėn šventuosius Dioniso indus. Gelbėdamasis nuo persekiojančio Likurgo, Dionisas šoko jūron; kur jį paslėpė Tetidė.

Dioniso tėvas dievas Dzeusas nubaudė Likurgą: Dzeusas apakino Likurgą ir sutrumpino jo gyvenimą.
Raudonoji gudobelė

**Raudonoji gudobelė** (*Crataegus sanguinea*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos gudobelės (*Crataegus*) genties krūmas. Auga Sibire, europinės Rusijos rytuose, Vidurinėje Azijoje, Mongolijoje, Kinijoje.

Aukštis 1-4 m. Ūgliai tvirti, purpuriškai ruda žieve. Auga lėtai, išgyvena 200–300 metų. Lapai 2-6 cm ilgio, 2,5-5 cm pločio, dantytais kraštais, tamsiai žalios spalvos, padengti plaukeliais. Žiedynas tankus, daugiažiedis 3-4 cm ilgio, 4-5 cm pločio. Žiedai gelsvai balti, 12-15 mm skersmens. Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Vaisius – 8-10 mm skersmens kraujo raudonumo obuolėlis su 3-4 kauliukais ir miltinga minkštąja dalimi.

Auga retuose sausuose miškuose, pamiškėse, proskynose. Miškastepės zonoje auga upių salpose. Mėgsta smėlingus-žvirgždingus aliuvinius dirvožemius.

Raudonoji gudobelė – vaistingas augalas. Žiedų užpilas, vaisių išskyros naudojamos kaip kraujotakos veiklą gerinanti priemonė, vaistas nuo širdies ligų. Vaisiai valgomi, tinkami arbatai. Žievė ir lapai naudojami audinių dažymui. Augalas dekoratyvus, tinkamas apželdinimui, gyvatvorėms.

## Šaltiniai

# Атлас лекарственных растений СССР. М., Изд-во мед. лит., 1962.
# Ворошилов В. Н., Скворцов А. К., Тихомиров В. Н. Определитель растений Московской области. М., «Наука», 1966.
# Инструкция по сбору и сушке цветков и плодов боярышника крававо-красного и боярышника колючего. – В сб.: Инструктивные материалы, вып. 3. М., Изд. Конъюнктурно-информ. бюро Минздрава СССР, 1970.
# Атлас ареалов и ресурсов лекарственных растений СССР//Чиков П. С. – Москва: Картография, 1983 – с.340.
Juzefas Mianovskis

**Juzefas Mianovskis** (, 1804 m. Umanė, Ukraina – 1879 m. sausio 6 d. Senigalija, Italija, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos gydytojas fiziologas, medicinos daktaras (1829 m.), pirmasis atkurto Varšuvos universiteto rektorius.

## Biografija
1827 m. baigė Vilniaus universitetą. 1828–1837 m. Vilniaus universiteto Terapijos klinikos asistentas. Uždarius universitetą, 1838–1842 m. Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškosios akademijos profesorius.

Dalyvavo Vilniaus medicinos draugijos veikloje. 1842 m. uždarius Vilniaus medicinos-chirurgijos akademiją iki 1860 m. dėstė Sankt Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje.

1862–1869 m. Varšuvos vyriausiosios mokyklos rektorius, 1868 m. pasiekė, kad Varšuvos vyriausioji mokykla taptų Varšuvos universitetu. Vėliau išvyko į Italiją, kur pasistatė vilą.

## Šaltiniai
Mikalojus Mianovskis

**Mikalojus Mianovskis** (1783 m. Luckas – 1843 m. balandžio 16 d. Šalčininkai) – Lietuvos gydytojas akušeris, fiziologas, filosofijos (1802 m.) ir medicinos (1807 m.) daktaras.

## Biografija

1805 m. baigė Vilniaus universitetą. 
1810–1832 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, skaitė fiziologijos, anatomijos kursus. 1816 - 1818 metais Mianovskis tobulinosi užsienyje. Nuo 1818 m. Mikalojus Mianovskis vadovavo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto akušerijos katedrai. jam buvo pavestas ir papildomas vaikų ligų kursas. Po 1822 m. Mianovskis buvo Medicinos instituto prefektas. Išleido miologijos vadovėlį.
1819–1825 m. Mikalojus Mianovskis tapo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dekanu, 1831–1832 m. rektorius.

Uždarius universitetą, Mianovskis buvo 1832–1842 m. Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškosios akademijos Akušerijos katedros ir klinikos vedėjas; profesorius.  1832–1833 m. ir 1839–1842 m. Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškosios akademijos rektorius.

Mikalojus Mianovskis pagerino akušerijos dėstymą. Pirmasis Lietuvoje nurodė, kad nėščioji privalo laikytis tam tikro režimo ir higienos. Dalyvavo Vilniaus medicinos draugijos, įkurtos 1805 m. veikloje. Parašė akušerijos vadovėlį „Gimdymo meno mokslas moterims“, 1818 m. 2 leidimas 1825 m., lenkų kalba.

M.Mianovskis priklausė masonų ložei "Uolusis lietuvis".

## Šaltiniai
Viktoras Micelmacheris

**Viktoras Micelmacheris** (1904 m. kovo 19 d. Šiauliai – 1978 m. spalio 23 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas, medicinos istorikas, medicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1931 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, iki 1936 m. dirbo gydytoju Kaune, Panevėžyje, Troškūnuose. 1937–1939 m. Ispanijos internacionalinių brigadų karo gydytojas. 1942 m. Šešioliktosios lietuviškosios šaulių divizijos sanitarijos dalinio vadas. 1944–1952 m. LTSR sveikatos apsaugos liaudies komisaro, ministro pavaduotojas. 1944–1974 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1965 m. medicinos mokslų daktaras, nuo 1967 m. profesorius.

## Bibliografija
* Vilnius – senasis medicinos mokslo židinys, 1956 m.
* Medicinos istorijos Lietuvoje apybraižos, 1967 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Zpoan Vtenz

**Zpoan Vtenz** – Lietuvos folklorinio/pagoniško metalo ir elektroninės muzikos grupė, 1994 m. susikūrusi Utenoje. Grupę įkūrė Ramūnas Peršonis (grupių „Sovijus“ ir „Poccolus“ narys), būgnininkas Audrius Šimkūnas ir profesionali folkloristė Vilma Čiplytė. Grupės pavadinimas „Zpoan Vtenz“ kilo nuo užrašo, rasto ant senovės prūsų vėliavos. Jis verčiamas kaip „Vyčio pergalė“.

1998 m. Anglijos įrašų kompanijoje „Neat Metal“ Zpoan Vtenz išleido pirmąjį albumą „Gimę Nugalėt“. Kūrybai būdingos harmonizuotos lietuvių liaudies dainos, sujungtos su metalo, elektronikos ritmais. Vėliau kolektyvas perėjo daugiau prie elektroninės muzikos. „Zpoan Vtenz“ muzikos pagrindą sudaro lietuvių liaudies dainos, sujungtos su metalo, elektronikos ritmais, tačiau grupė stengėsi ne tik jas perteikti roko muzikos priemonėmis, bet atskleisti naujų atspalvių ir išgauti dar sodresnį, prasmingesnį folkloro skambesį.

## Diskografija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* ferrum.lt 
* Myspace puslapis
Jazidizmas

**Jazidizmas** (taip pat **jezidizmas**,  arba *Êzidî*,  arba *ايزدي*) – indoeuropietiškas šaknis turinti kurdų religija, kurią išpažįsta apie 500 000 pasekėjų. Dauguma jazidų kalba kurdų kalba ir gyvena šiaurės Irake esančio Mosulo regione. Taip pat yra bendruomenės Pietų Kaukaze, Armėnijoje, Turkijoje ir Sirijoje, bet nuo XX amžiaus 10-as dešimtmečio jos mažėja, nes didelė dalis jezidų emigruoja į Europą, daugiausiai į Vokietiją. 

Jazidai tiki, kad nors pasaulį sukūrė aukščiausiasis Dievas, dabar jį valdo septynios šventos būtybės, dažnai vadinamos angelais. Svarbiausia iš jų yra angelas povas (), kurio iškilimo istorija yra beveik identiška pagrindinio velnio Islame – Iblio istorijai. Be to, kitas angelo povo vardas – *Shaytan* – sutampa su vardu, kuriuo Koranas vadina šėtoną. Dėl šių priežasčių musulmonai ir krikščionys dažnai tapatina angelą povą su velniu, o jazidus laiko velnio garbintojais. Patys jazidai nelaiko angelo povo blogio šaltiniu ir apskritai netiki velniu. Jų nuomone, blogio šaltinis yra žmonių širdyse ir dvasiose. 

Pasaulio sukūrimo istorija jazidizme skiriasi nuo judaizmo, krikščionybės ir islamo. Jie tiki, kad iš pradžių Dievas sukūrė angelą povą ir liepė jam niekam kitam nesilenkti. Po to jis sukūrė ir kitus 6 angelus ir liepė jiems atnešti dulkių ir žemės, iš kurių Dievas sukūrė Adomo kūną. Tada Dievas suteikė Adomui gyvybę ir liepė visiems angelams lenktis prieš savo naująjį kūrinį. Angelas povas atsisakė tą daryti, nes jis savo kilmę laikė aukštesnę už Adomo. Dievas už tai jį pagyrė ir paskyrė savo atstovu Žemei. Jazidų nuomone, dievas davė angelui pasirinkimą (lenktis ar nesilenkti) kaip išbandymą. Angelo Povo sukūrimo dieną jazidai švenčia kaip naujuosius metus. Pasak jazidizmo, septyni angelai periodiškai reinkarnuojasi į žmogaus formą. Jazidai taip pat tiki, kad visi jie yra Adomo, bet ne Ievos palikuonys. Dėl religijos jie turi trijų kastų sistemą, įsakymus dėl valgio bei įvairius tabu, kurie daro įtaką daugeliui gyvenimo sričių. 

## Šaltiniai
RF FSB Kaliningrado srities Pasienio valdyba

**Rusijos Federacijos Federalinės saugumo tarnybos Kaliningrado srities Pasienio valdyba** (*Пограничное управление Федеральной службы безопастности России по Калининградской области*) - FSB teritorinis padalinys RF Kaliningrado srityje kurio pagrindinis tikslas Rusijos valstybinių sienų apsauga. Kaliningrado srities Pasienio valdyba yra pavaldi RF FSB Šiaurės-Vakarų Regioninei pasienio valdybai (*Северо-Западное Региональное пограничное управление ФСБ РФ*) kuri įsikūrusi Sankt Peterburge. 

Centrinis valdybos pastatas įsikūręs adresu: Kaliningradas Suvorovo gatvė 15. 

## Pasienio valdybos viršininkai
* Valerijus Tichonovičius Riabuninas (*Валерий Тихонович Рябунин*) - nuo 2005 iki 2007 gruodžio
* Ruslanas Adilgerejevičius Tezijevas (*Руслан Адильгереевич Тезиев*) - nuo 2007 gruodžio

## Nuorodos
* Dėl R. Tezijevo paskyrimo 
* Apie RF FSB Šiaurės-Vakarų Regioninę pasienio valdybą
Michailas Aleksandrovičius Tveriškis

**Michailas Aleksandrovičius Tveriškis** (, 1333 m. Pskovas – 1399 m. rugpjūčio 26 d. Tverė) – didysis Tverės kunigaikštis 1368–1399 m.

## Biografija

Varžėsi su Maskvos didžiuoju kunigaikščiu Dmitrijumi Doniečiu dėl valdžios Rusioje. Rėmėsi sąjunga su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Algirdu, kuris 1350 m. vedė jo seserį Julijoną. Triskart bėgo į Lietuvą, 1368 m., 1370 m. ir 1372 m. su Algirdu surengė žygius į Maskvą, bet jos neužėmė. 1370 m., 1371 m. ir 1375 m. iš Aukso ordos chano gavo jarlyką būti Rusios nominaliu siuzerenu – Vladimiro didžiuoju kunigaikščiu. 1375 m. priverstas pripažinti Dmitrijaus Doniečio viršenybę, atsisakė pretenzijų į Vladimiro didžiojo kunigaikščio sostą.

Kanonizuotas, senovės rusų biografinių apysakų herojus.

## Šeima ir vaikai
**Žmona**: Jevdokija (?-1404), kunigaikščio Konstantino Vasiljevičiaus duktė.

**Vaikai**:
* **Aleksandras** (.. 1357)
* **Ivanas Michailovičius** (1357/1358 – 1425), Tverės didysis kunigaikštis nuo 1399
* **Aleksandras Michailovičius** (m. 1389), Kašino kunigaikštis nuo 1382
* **Borisas Michailovičius** (1362–1395), Kašino ir Ksniatino kunigaikštis nuo 1389
* **Vasilijus Michailovičius** (1364–1426), Kašino ir Ksniatino kunigaikštis nuo 1395
* **Fiodoras Michailovičius** (m. 1410), Mikulinsko kunigaikštis nuo 1399

## Šaltiniai

## Literatūra
* Карамзин Н. М. История государства Российского. Том IV, глава VIII.
* Janet Martin. Medieval Russia 980–1584 (Cambridge: Cambridge University Press, 1995), 176.

## Nuorodos
* Genealogija programoje Rodovid
Michailas Aleksandrovičius (1878)

**Michailas Aleksandrovičius** (, Liet. Mykolas II, 1878 m. gruodžio 4 d. Sankt Peterburgas – 1918 m. liepos 12 d. Permė) – Rusijos didysis kunigaikštis, Nikolajaus II brolis, generolas leitenantas (1916 m.).

## Biografija
Iki caraičio Aleksejaus gimimo 1899–1904 m. – sosto įpėdinis. Per Pirmąjį pasaulinį karą vadovavo Kaukazo kavalerijos divizijai, vėliau korpusui. Prasidėjus Vasario revoliucijai imperatorius Nikolajus II 1917 m. kovo 15 d. atsisakė sosto iš pradžių sūnaus Aleksejaus, vėliau jo naudai. Kitą dieną, matydamas visuomenės nepritarimą monarchijai, sosto nepriėmė, bet kai kurie istorikai vis dėlto laiko jį paskutiniu Rusijos imperatoriumi. 1918 m. vasario mėn. bolševikų suimtas ir sušaudytas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Besermanai

**Besermanai** (; ) – mažoji Rusijos finougrų tauta (3100 žmonių 2002 m.), išbarstytai gyvena šiaurės vakarų Udmurtijoje, 41 gyvenvietėje (10-yje iš jų gyvena tik besermanai).

Besermanai kalba udmurtų kalbos tarme, kuri artima pietinėms udmurtų kalbos tarmėms.

Tikintieji besermanai – stačiatikiai. Besermanų tautinė religija labai artima udmurtų tautinei religijai, turi šiek tiek elementų iš islamo.

Pagal 1891 m. surašymo duomenis Rusijoje gyveno 10,8 tūkst. besermanų, 1926 m. – 10 tūkst., 2002 m. – 3 tūkst. Toks besermanų skaičiaus sumažėjimas aiškinamas tuo, kad XX a. 4-tą dešimtmetį nustota pripažinti besermanų tautybę. Besermanus asmens dokumentuose ir gyventojų surašymuose ėmė priskirti arba udmurtams, arba totoriams. Tik 1992 m. birželio mėnesį Udmurtijos respublikos Aukščiausios Tarybos Prezidiumas priėmė nutarimą „Apie istorinio besermanų tautos vardo atkūrimą“.

Manoma, kad etnonimas *beserman* kilęs iš tiurk. *busurman / *besermen, o šis – iš  <  'musulmonas'. Šiuo žodžiu ėmė vadinti XI a. islamą priėmusius Volgos bolgarus ir juo iki XV a. vadino dalį Volgos Bolgarijos bei Kazanės chanato gyventojų – *besermenus* iš XIV–XV a. rusų šaltinių (spėjama – bolgarų palikuonis). Dalis jų prisijungė prie totorių ir gyveno už Kazanės. XIV–XV a. besermanai, gelbėdamiesi nuo feodalinių tarpusavio karų Aukso Ordoje, rusų uškujininkų ir kunigaikščių antpuolių, o vėliau – traukdamiesi iš sutriuškintos Aukso Ordos persikėlė į Viatkos aukštupį.

## Nuorodos
* Бесермяне  // kominarod.ru
* *[[:ru:Напольских, Владимир Владимирович|Напольских В. В.]]* «Бисермины» // О бесермянах. Сборник статей. Под ред. Г. К. Шкляева. Ижевск: УдмИИЯЛ, 1997.
* *Белых С. К.* К вопросу о происхождении самоназвания бесермян // VIII Петряевские чтения. Материалы научной конференции. г. Киров, 24-25 февраля 2005 г. Киров, 2005.
Inkrustacija

**Inkrustacija** ( 'apteplioju, aptepu') – dailės dirbinių dekoravimo technika; dailės kūrinys, sukurtas šia technika.

Įvairių medžiagų (medžio, metalo, marmuro, kaulo, perlamutro, gintaro) plokštelės arba gabalai įstatomi į išraižytą (dažniausiai kitokios medžiagos) paviršių. Iš plokščių arba gabalų sudaromi ornamentai, figūrinės kompozicijos arba peizažai. Medis gali būti inkrustuojamas medžiu (intarsija), metalas metalu, akmuo akmeniu.

Inkrustacija atsirado antikoje, paplito italų renesanso, XVII–XVIII a. prancūzų dailėje. Lietuvoje buvo inkrustuojami dirbiniai iš medžio ir metalo.

## Taip pat skaitykite
* Papjė mašė

## Šaltiniai
Europiada

**Europiada** – didžiausias tarptautinis Europos folkloro kultūros festivalis kasmet vykstantis vis kitoje šalyje. Visi festivalio metu vykstantys renginiai yra nemokami.

Pirmoji Europiada įvyko 1964 m. Antverpene, Belgijoje. Pirmeiji Europiados rengėjai buvo Mon de Clopper (1922 – 1998) ir Robert Müller-Kox. Po Mon de Clopper mirties festivalio prezidentu tapo Bruno Peeters. 2009 m. Europiada įvyko Klaipėdoje.

## Europiados
#1964 Antverpenas 
#1965 Dortmundas 
#1966 Antverpenas 
#1967 Valensija 
#1968 Antverpenas 
#1969 Marche-en-Famenne 
#1970 Herzogenauračas 
#1971 Antverpenas 
#1972 Antibas 
#1973 Nuoras 
#1974 Antverpenas 
#1975 Marbelja 
#1976 Antibas 
#1977 Nuoras 
#1978 Viena 
#1979 Antverpenas 
#1980 Švalmstadas 
#1981 Martignis 
#1982 Chichonas 
#1983 Viena 
#1984 Renas 
#1985 Turinas 
#1986 Figueira 
#1987 Miunchenas 
#1988 Antverpenas 
#1989 Libourne 
#1990 Valjadolidas 
#1991 Renas 
#1992 Figueira 
#1993 Horsensas 
#1994 Frankenbergas 
#1995 Valensija 
#1996 Turinas 
#1997 Martignis 
#1998 Renas 
#1999 Bairoitas 
#2000 Horsensas 
#2001 Zamora 
#2002 Antverpenas 
#2003 Nuoras 
#2004 Ryga 
#2005 Kemperas 
#2006 Zamora 
#2007 Horsensas 
#2008 Martignis 
#2009 Klaipėda 

## Nuorodos

* Europiados oficiali svetainė
* 2009 m. Europiados tinklalapis
Vincas Dargis

**Vincas Dargis** (1870 m. lapkričio 22 d. Slibinuose, Kybartų valsčius – 1945 m. spalio 22 d.) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos lietuviškos literatūros platintojas.

## Biografija
1890–1894 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, buvo išrinktas slaptos lietuvių klierikų draugijos pirmininku. 1894 m. įšventintas kunigu ir paskirtas vikaru į Alytaus Šv. Angelų Sargų bažnyčią, po to 1896 m. vikaravo Butrimonių Išganytojo bažnyčioje, vėliau vėl grįžo į Alytų. 1897 m. kovo 26 d. už draudžiamos lietuviškos literatūros platinimą Rusijos valdžios nuteistas trejiems metams tremties be teisės grįžti į Šiaurės vakarų kraštą. Tremties vietą pasirinko Černigovo gubernijos Nežino gyvenvietę. Atlikęs bausmę, tarnavo vikaru Lomžos gubernijoje, Novogrode. Kai 1902 m. už lietuviškos spaudos platinimą įkliuvo jo broliai Jonas ir Silvestras, kunigo Dargio bute buvo atlikta krata.

1918 m. grįžo į Lietuvą, įstojo į marijonų kongregaciją Marijampolėje ir čia dirbo iki 1922 m. Tais pat metais paskirtas Kauno marijonų vienuolyno vyresniuoju ir Šv. Gertrūdos bažnyčios rektoriumi. Šiose pareigose išbuvo iki 1933 m. 

Nuo 1933 iki 1937 m. dirbo Žemaičių Kalvarijos bažnyčioje klebonu, buvo marijonų namų vyresniuoju. Mirė Žemaičių Kalvarijoje, palaidotas Marijampolėje, marijonų kapinėse.

## Šaltiniai

* Merkys V., Draudžiamosios lietuviškos spaudos kelias 1864–1904. - Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1994.
* R. Butautas-Kudirka. Monografija „Monsinjoras Vincentas Dargis“. - Vilnius: Gediminas, 2007.(Suvalkijos Dargių genealogija, likimai).

## Nuorodos
* Alytaus krašto knygnešiai
* Vysk. P. Bučys. Atsiminimų ištraukos
Beniušis

**Beniušis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Beniušienė (ištekėjusi moteris) ir Beniušytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:
*Ričardas Beniušis (g. 1980) – Lietuvos futbolininkas;
*Stasys Beniušis (g. 1909) – Lietuvos ir Lenkijos geologas, technikos mokslų daktaras, Gdansko universiteto profesorius.
Birgelis

**Birgelis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Birgelienė (ištekėjusi moteris) ir Birgelytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Aurimas Birgelis (g. 1988) – Lietuvos krepšininkas;
*Sigitas Birgelis (g. 1961) – Lenkijos lietuvių poetas, fotografas ir vertėjas.
Henrikas Vancevičius

**Henrikas Vancevičius** (1924 m. sausio 2 d. Kaune – 2014 m. rugpjūčio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro režisierius, aktorius.

## Biografija
1943 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1943–1947 m. Kauno jaunojo žiūrovo, 1947–1948 m. Kauno dramos teatro aktorius. 1948 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. 1948–1953 m. studijavo Lunačiarskio teatro meno institute (Maskva), režisūros specialybę. 1953–1959 m. Kauno muzikinio dramos, 1959–1966 m. Kauno dramos teatro vyriausiasis režisierius. Nuo 1966 m. gyveno Vilniuje. 1966–1989 m. LSSR valstybinio akademinio dramos teatro vyriausiasis režisierius.

Kūrė spektaklius kituose Lietuvos teatruose, nuo 1969 m. dėstė LSSR konservatorijoje; 1985 m. docentas. Daug dėmesio skyrė lietuviškai dramaturgijai. Vaidino kino filme „Žingsniai naktį“ (1962 m., rež. Raimondas Vabalas).

Žmona – aktorė Aldona Kupstaitė-Vancevičienė (1925–1995). Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Pastatymai teatre

* 1955 m. Augustinas Gricius. Karšta vasara
* 1957 m. Juozas Grušas. Herkus Mantas, KVADT
* 1959 m. Kazys Binkis. Generalinė repeticija, KVADT
* 1959 m. Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. Dvylika brolių, juodvarniais laksčiusių, KVADT
* 1960 m. Antonas Čechovas. Trys seserys, KVADT
* 1962 m. Arthur Miller. Visi mano sūnūs, KVADT
* 1964 m. Kazys Inčiūra. Žemaitė, KVADT
* 1964 m. Federico García Lorca. Bernardos Albos namai, KVADT
* 1966 m. William Shakespeare. Antonijus ir Kleopatra, KVADT
* 1966 m. John Steinbeck. Pelės ir žmonės, KVADT
* 1968 m. Jean-Paul Sartre. Altonos atsiskyrėliai, LVADT
* 1969 m. Justinas Marcinkevičius. Mindaugas, LVADT
* 1971 m. Justinas Marcinkevicius. Katedra, LVADT
* 1971 m. Fiodoras Dostojevskis. Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai, LVADT
* 1973 m. Henrik Ibsen. Laukinė antis, LVADT
* 1974 m. Čingizas Aitmatovas, K. Muhamedžanovas. Fudzijama, LVADT
* 1978 m. Justinas Marcinkevičius. Mažvydas, LVADT
* 1981 m. Henrik Ibsen. Junas Gabrielis Borkmanas, LVADT
* 1984 m. Aleksandras Ostrovskis. Kiekvienam gudruoliui pakanka kvailumo, LVADT
* 1987 m. Vincas Krėvė-Mickevičius. Skirgaila, LVADT

Režisavo operų (V. Baumilo Paskenduolė 1958 m., V. Paltanavičiaus Kryžkelėje 1967m., P. Čaikovskio Eugenijus Oneginas 1972 m.).

## Įvertinimas
* 1959 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1969 m. LSSR valstybinė premija
* 1973 m. LSSR liaudies artistas
* 1978 m. SSRS liaudies artistas
* 1995 m. LDK Gedimino 3 laipsnio ordinas 
* 2014 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija

## Literatūra
* Henrikas Vancevičius / Gražina Aleksienė, Alfonsas Dūdys, Antanas Gabrėnas. – Vilnius: Mintis, 1977. – 71 p.: iliustr.
* Režisierius Henrikas Vancevičius / Ramunė Balevičiūtė. – Vilnius: Scena, 2004. – 191 p.: iliustr. – ISBN 9986-412-24-2

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* Režisieriaus Henriko Vancevičiaus epocha ir jos spalvos // XXI amžius, Nr. 13 (2084), 2014-03-28
Cibulskas

**Cibulskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Cibulskienė (ištekėjusi moteris) ir Cibulskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Darius Cibulskas (g. 1988) – Lietuvos futbolo žaidėjas;
*Kostas Cibulskas (1896 – 1985) – chorvedys ir ūkininkas;
*Vilius Cibulskas (g. 1952) – inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas.
Kūjo metimas

**Kūjo metimas** – lengvosios atletikos šaka, kurioje varžomasi kas toliau numes metalinį rutulį pritvirtintą prie strypo arba grandine prie rankenos. Nuo 1990 m. tapo olimpine sporto šaka. Profesionaliuose kūjo metimo čempionatuose vyrai naudoja 7.257 kg kūjį, o moterys 4 kg kūjį.

Dabartinis vyrų kūjo metimo rekordas priklauso Jurijui Sedychui – 86,74 m pasiektas 1986 m. Vakarų Vokietijoje. Moterų kūjo metimo rekordas priklauso Anitai Vlodarčik – 82,29 m (2016 m.). 

## Nuorodos
* Oficialus kūjo metiko asociacijos tinklalapis
* Naujas moterų Pasaulio rekordas - http://www.alfa.lt/straipsnis/50066193/lenkijos-kujo-metike-rio-de-zaneire-pagerino-pasaulio-rekorda
Dvaranauskas

**Dvaranauskas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Dvaranauskienė (ištekėjusi moteris) ir Dvaranauskaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Petras Dvaranauskas (1863– 1958) – Romos katalikų kunigas Lenkijoje ir Lietuvoje, spaudos bendradarbis, Lenkijos lietuvių teisių gynėjas;
*Vincas Dvaranauskas, MIC (1871– 1966) – Romos katalikų kunigas, marijonas, Seinų kunigų seminarijos profesorius ir vicerektorius.
Gečys

**Gečys** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Gečienė (ištekėjusi moteris) ir Gečytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Algimantas Stanislovas Gečys (g. 1933) – Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas, inžinierius;
*Kazimieras Gečys (1900 – 1986) – Romos katalikų kunigas, istorikas, teologijos ir filosofijos daktaras;
*Steponas Gečys (g. 1943) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.
Nojaus arka

**Nojaus arka** () yra Biblijos, Pradžios knygoje aprašytas laivas, kurį Dievo įsakytas pastatė Nojus, kad išgelbėtų savo šeimą ir pasaulio gyvūnus nuo pasaulinio tvano.

## Biblijos istorija
Biblijoje pasakojama, kad Dievas dėl žmonių nedorumo planavo milžinišku potvyniu sunaikinti Žemę. Tačiau tarp visų žmonių atsirado vienas, kuris rado malonę Dievo akyse. „Nojus buvo teisus vyras, savo kartoje be dėmės, nes ėjo su Dievu“.

Taigi, Dievas, norėdamas išgelbėti Nojų ir jo šeimą, duoda jam tikslius nurodymus kaip pastatyti išsigelbėjimo laivą. Nurodymai buvo laivo struktūrai, medžiagoms, matmenims, izoliacijai. Taigi, su Nojumi į laivą įžengė dar septyni žmones: jo žmona bei trys jo sūnus su žmonomis. Viešpats nepamiršo ir gyvulių: „O iš visų gyvūnų, visų gyvų būtybių, įlaipink į laivą po du patiną ir patelę, kad jie išliktų gyvi drauge su tavimi. Iš paukščių pagal jų rūšį, gyvulių pagal jų rūšį, visų žemės roplių pagal jų rūšį, iš visų po du įlips su tavimi, kad išliktų gyvi. Taip pat apsirūpink įvairiu maistu, tinkamu valgyti, ir pasikrauk, kad būtų maisto atsargų tau ir jiems“.

Pasakojama, kad kai laivas buvo baigtas, Viešpats liepė Nojui įeiti į laivą, o tuomet uždarė jo duris ir užtvindė žemę. Šventasis Raštas rašo: „prasiveržė visi didžiosios bedugnės šaltiniai ir atsivėrė visos dangaus skliauto užtūros. Lietus pylė ant žemės keturiasdešimt dienų ir keturiasdešimt naktų“.

„Žemę aptvindę vandenys laikėsi šimtą penkiasdešimt dienų“. Tuomet Dievas uždarė dangaus skliautus, požeminius vandenis ir vanduo pradėjo po truputį leistis. Po dar 150 dienų pasirodė pirmosios kalnų viršūnės. Nojus darė patikrinimą, siųsdamas paukščius iš laivo. Jeigu jie sugrįždavo, tai reiškė kad nerasdavo vietos apsigyventi. Kai jau nebegrįžo, Nojus išlipo iš laivo ir paleido visus gyvūnus.

Jis pastatė Viešpačiui aukurą kaip padėką, o Dievas pirmą kartą išskleidė vaivorykštę kaip ženklą to, kad daugiau niekada nebenaikins žemės vandeniu.

## Interpretacijos
Judaizme, krikščionybėje ir islame šis pasakojimas buvo labai detaliai nagrinėtas ir plėtotas, mąstant tiek apie hipotetinius praktinių problemų sprendimus (atliekų šalinimą, apšvietimą ir pan.), tiek apie tokius dalykus, kaip teologinės interpretacijos (pvz., arka pranašauja apie vėliau atsiradusią bažnyčią, kuri taip pat gelbėja žmoniją). Nors tradiciškai ši istorija buvo interpretuojama tiesiogiai, XIX amžiaus geologų, archeologų ir Biblijos tyrinėtojų atradimai privertė daugelį žmonių tiesioginę interpretaciją atmesti. Tiesa, ir šiais laikais yra žmonių, kurie visą Bibliją supranta pažodžiui ir netgi tyrinėja pietų Turkijoje esantį Ararato kalną, kur, pasak Biblijos, sustojo arka.

## Taip pat skaitykite

* Pasaulinis tvanas
Holiakas

**Holiakas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Holiakienė (ištekėjusi moteris) ir Holiakaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Andrius Holiakas arba Andrius Oleka (1802 – 1860) – Romos katalikų kanauninkas, Seinų kunigų seminarijos rektorius, bažnytinis teisininkas, kanonistas;
*Juozapas Holiakas arba Juozapas Olekas (1812 – 1890) – Romos katalikų vyskupas sufraganas, pedagogas, rašytojas.
Bliūdžius

**Bliūdžius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Bliūdžiuvienė (ištekėjusi moteris) ir Bliūdžiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Jonas Bliūdžius (1880–194?) – mokytojas, karininkas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas;
*Juozas Algimantas Bliūdžius (g. 1952) – agronomas, pedagogas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas;
*Vytautas Bliūdžius (g. 1929) – Lietuvos inžinierius mechanikas.
Antanas Pikelis

**Antanas Pikelis** (g. 1922 m. Kaune) – lietuvių aktorius.

1944–1949 m. dirbo Žemaičių teatre, 1949 – 1951 m. – Šiaulių dramos, o nuo 1951 m. – Lietuvos dramos teatro aktoriumi.

## Filmografija
* 1961 – Kanonada, rež. Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas
* 1976 – Virto ąžuolai, rež. Gytis Lukšas
* 1979 – Kaimynai, telefilmas, Vidmantas Bačiulis
* 1981 – Amerikietiška tragedija, rež. Marijonas Giedrys.
Gulbinas (reikšmės)

**Gulbinas** gali reikšti:

## Upės
* Gulbinas – Šešupės intakas (Vilkaviškio raj.);
* Gulbinas – Ringuvos intakas (Šiaulių raj.);
* Gulbinas – Sūduonios intakas (Marijampolės sav.);
* Gulbinas – Dabikinės intakas (Akmenės raj.);
* Gulbinas – Beržės intakas (Radviliškio raj.);
* Gulbinas – Ančios intakas (Šilalės raj.).

## Ežerai

* Gulbinas – ežeras Ignalinos rajone;
* Gulbinas - ežeras Švenčionių rajone;
* Gulbinas – ežeras Vilniaus miesto savivaldybėje;
* Mažasis Gulbinas – ežeras Vilniaus miesto savivaldybėje.

Taip pat skaitykite: *[[Gulbinis]]*

## Gyvenvietė

* Gulbinas (kaimas) – kaimas Lenkijoje ().

## Pavardės

* Antanas Gulbinas (1904–1993) – gydytojas dermatologas, daktaras;
* Antanas Gulbinas (1973) (g. 1973) – gydytojas chirurgas, daktaras;
* Konstantinas Gulbinas – vienuolis kunigas, lietuvių sielovados Vokietijoje vadovas;
* Ričardas Gulbinas – Varėnos rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
* Vidmantas Gulbinas – fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Paukštis

Gulbės patinas
Italijos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Italija|Italijos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius: ** 58 126 212 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0-14 m.:* 13,5 %
**15-64 m.:* 66,3 %
**65 m. ir vyresni:* 20,2 % (2009 m. apsk.)
 
**Amžiaus [[mediana]]:**
**bendra:* 43,3 m.
**vyrų:* 41,8 m.
**moterų:* 44,8 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** -0,047 % (2009 m. apsk.)

**[[Gimstamumas]]:** 8,18 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**[[Mirtingumas]]:** 10,72 mirčių/1000 gyv. per metus (2008 m. apsk.)

**[[Migracijos indeksas]]** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 2,06 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 5,51 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 80,2 m.
**vyrų:* 77,26 m.
**moterų:* 83,33 m. (2009 apsk.) 

**Vyresnių nei 15 metų žmonių [[raštingumas]]:**
**bendras:* 98,4 %
**vyrų:* 98,8 %
**moterų:* 98 % (2001 m. surašymas)

## Šaltiniai
*CŽV pasaulio faktų knyga: Italija (angliškai) 

## Taip pat skaitykite
*Sąrašas:Italijos miestai
Gulbinas (Vilnius)

**Gulbinas** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Vilniaus miesto savivaldybės šiaurėje, Verkių regioniniame parke, Žaliųjų ežerų grupėje.

Ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,98 km, plotis iki 0,28 km. Altitudė 132,9 m. Giliausia vieta – 11,8 m. Ežeras susidaręs rininiame duburyje. Krantai statūs, apaugę mišku (Gulbinų ir Kryžiokų miškai), tik vidurinė dalis vakarų kranto, kur prateka Riešė, žema ir pelkėta. Paplūdimiai smėlėti. Šiaurinėje dalyje yra 0,31 ha užimanti salelė. Joje stūkso Didžiųjų Gulbinų piliakalnis. Per ežerą teka Neries intakas Riešė. Šiaurėje įteka upelis iš netoliese telkšančio Raistelio ežero, pietryčiuose 35 m protaka jungiasi su Mažuoju Gulbinų ežeru. Gulbino ežero vanduo chemiškai kietas.

Gulbino ežero pakrantės – populiari vilniečių poilsio vieta. Netoli ežero vakarinio kranto yra Vilniaus miesto rajonai Didieji Gulbinai ir Mažieji Gulbinai.

Ežerėvardis kildinamas nuo paukščio pavadinimo *[[gulbė|gulbinas]]*.

## Šaltiniai
Plakta grietinėlė

**Plakta grietinėlė** – pieno produktas, grietinėlės gaminys.

Plakta grietinėlė gaminama iš riebios grietinėlės, kuri lengvai ir greitai suplakama į tirštą putą.

## Vartojimas
Naudojama kulinariniams ir konditeriniams gaminiams. Plakta grietinėlė dedama į kavą, želę, vartojama kaip desertas ar saldus priedas patiekalams pagardinti ir papuošti.

* **Plakta vanilinė grietinėlė** išeiga 1 litras
** grietinėlė 800
** cukraus pudra 200
** vanilė 0,001grietinėlę atšaldyti ir išplakti iki purumo. Baigiant plakti, suberti cukraus pudrą bei vanilę.
Saulius Juškys

**Saulius Juškys** (g. 1954 m. gegužės 31 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1977–1993 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filiale (1988–1993 m. Kauno miesto statybos projektavimo institutas), nuo 1993 m. – bendrovėje „Miestprojektas“.

## Svarbiausi projektai
* Lietuvos taupomojo banko rūmai, Prienai, 1984 m.
* Mykolo Žilinsko paveikslų galerija, Kaunas, bendraautoriai architektai Eugenijus Miliūnas, Kęstutis Kisielius
* Alytaus miesto savivaldybės administracijos pastatas, 1986–1989 m.
* Alytaus miesto teatro rūmai, 1995–2008 m.
* Paminklas R. Kalantos aukos vietai įamžinti Aukos laukas, skulptorius Robertas Antinis jaunesnysis, 2002 m.
* Sodybos rekonstrukcija, Preila, 2004 m.
* Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka, Panevėžys, 2005 m.
* Prekybos centras „Žvaigždžių vartai“ Savanorių prospekte, Vilnius, bendraautorė architektė Violeta Mikėnienė, 2006 m.
* Kretingos rajono savivaldybės Motiejaus Valančiaus viešoji biblioteka, 2019 m.

## Įvertinimas
* Lietuvos nacionalinė premija – 2006 m.

## Šaltiniai
Vancevičius

**Vancevičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vancevičienė (ištekėjusi moteris) ir Vancevičiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Andrius Vancevičius, miškininkas;
*Henrikas Vancevičius (g. 1924 m.), teatro režisierius.

## Taip pat skaitykite
*Vansevičius.
Vansevičius

**Vansevičius** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Vansevičienė (ištekėjusi moteris) ir Vansevičiūtė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Donatas Vansevičius (g. 1955 m.), teisininkas, administracinio teismo teisėjas;
* Stasys Vansevičius (g. 1927 m.), teisininkas, teisės istorikas;
*Vladas Vansevičius, astrofizikas.

## Taip pat skaitykite
*Vancevičius.
Guostus

**Guostus** – ežeras Lietuvoje, Prienų rajono rytuose, 3,5 km į šiaurės rytus nuo Stakliškių, 2 km į pietus nuo Užuguosčio. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 2 km, plotis iki 0,63 km. Altitudė 152,2 m. Ežeras ledyninės kilmės, telkšo dvejose rinose – pietrytinės gylis iki 33,7 m, šiaurės vakarinės – 18,5 m. Krantai statūs, aukšti, apaugę medžiais. Iš pietų prieina Būdų, Lieponių miškai, iš rytų – Gilužio miškas. Atabradas gan siauras, padengtas žvyru, vandens augalijos nedaug. Dugną dengia molis. Per Guostaus ežerą iš Gelužio prateka Verknės intakas Guostė.

Prie ežero įsikūrę Riešutinės, Užuguosčio ir Užukalnio kaimai. Šiaurvakarine pakrante eina kelias . Yra įsikūrusios 3 kaimo turizmo sodybos. Pietinėje pakrantėje įrengta poilsiavietė.

Vandenvardis *Guostùs* kildinamas iš žodžio *guostas* („guotas, kuokštas“).





## Šaltiniai
Inkorporacinė kalba

**Inkorporacinė kalba** arba **polisintetinė kalba** – kalba, kurioje sakiniai sudaromi inkorporacijos būdu.

Inkorporacinės yra dalis paleoazinių (čiukčių, koriakų, nivchių) ir Šiaurės Amerikos indėnų (dakotų, cimšijanų, pajutų) kalbų. Kartais inkorporacinėms kalboms priskiriamos ir agliutinacinės eskimų-aleutų kalbos.

Inkorporacinėse kalbose sakiniai sudaromi kaip sudėtiniai žodžiai (inkorporacijos būdu), t. y., šaknys žodžiai jungiamos į bendrą visumą – žodį sakinį. Žodžio sakinio pradžią sudaro veiksnio šaknis, pabaigą – tarinio šaknis. Tarp jų įstatomos papildinių su pažyminiais ir aplinkybių šaknys. Pavyzdžiui, čiukčių „ty-ata-kaa-nmy-rkyn“ („aš-taukai-elnias-žud-daryk“) 'aš riebius elnius žudau'.

Paprastai inkorporacija esti drauge su agliutinacija.

## Taip pat skaitykite
* Agliutinacinė kalba
* Fleksinė kalba
* Analitinė kalba
* Izoliacinė kalba

## Šaltiniai
Želė

**Želė**, *drebučiai* () – maistinė drebučių pavidalo medžiaga, savo prigimtimi esanti gelis. Dažniausiai želė gaminama iš karštame vandenyje ištirpintos želatinos, taip gaunamas zolio tipo tirpalas, į kurį įmaišo sirupo ar kitokių maistinių medžiagų, suteikiančių skonį ir spalvą. Aušdamas zolis sustingsta į drebučius (gelį).

Vaisiai ir uogos patys turi daug pektino, todėl drebučių konsistencijos produktus iš jų galima gauti be papildomai įdėtos želatinos. Dažniausiai tai rūgštūs vaisiai: obuoliai, raudonieji ir juodieji serbentai, agrastai. Norint turėti gražios spalvos drebučius, juos galima dažyti: špinatais – žaliai, karminu – raudonai.

Želė vadinami saldūs produktai. Analogiškai sustingę mėsos ar žuvies drebučiai vadinami šaltiena.

## Vartojimas
Desertinė saldi želė gaminama iš želatinos ir vaisių ar uogų sulčių, pieno bei jo produktų.

* **Vaisinė želė** išeiga 1 litras
** spanguolėsarba kitos uogos bei vaisiai 200
** cukrus 200
** vanduo 700
** želatina 30spanguoles nuplikyti karštu vandeniu, sumaigyti ir išspausti sultis. Į uogų išspaudas įpilti truputį vandens, užvirinti ir perkošti. Į gautą skystį suberti cukrų, įpilti truputyje šalto vandens išbrinkintą ir ištirpintą želatiną, supilti išspaustas spanguolių sultis, išmaišyti ir atšaldyti.

## Taip pat skaitykite
* Drebučiai
* Marmeladas
* Šaltiena
* Želatina
Demodokas

**Demodokas** graikų mitologijoje – minimas Homero „Odisėjoje“ mitinės tautos fajakų aklas dainius. Odisėjui viešint fajakų karaliaus Alkinojaus rūmuose Demodokas grodamas gitara apdainavo Trojos karo didvyrius žygius: Odisėjo, Achilo. Odisėjas išgirdęs Demodoko dainas, graudžiai liejo ašaras.
Žemynos gimnazija

**Žemynos gimnazija** - baltų deivės Žemynos vardu pavadintos Lietuvos bendrojo lavinimo vidurinės mokyklos:

*Klaipėdos Žemynos gimnazija, buvusi Klaipėdos 12-oji vidurinė mokykla;
*Vilniaus Žemynos gimnazija, buvusi Vilniaus miesto 59-oji vidurinė mokykla.
 
## Taip pat skaitykite
*Panevėžio Žemynos vidurinė mokykla;
*Pakruojo Žemynos pagrindinė mokykla;
*Vilniaus Žemynos pagrindinė mokykla.