open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Valentinas Kadūnas

**Valentinas Kadūnas** (g. 1941 m. sausio 16 d. Geniūnuose, Skiemonių valsčius) – Lietuvos geologas, geochemikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1947–1950 m. mokėsi Vastapų pradinėje mokykloje, 1950–1957 m. Skiemonių vidurinėje mokykloje, kurią baigė sidabro medaliu. 1962 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo geologinio kartografavimo ir naudingųjų iškasenų paieškų specialybę bei inžinieriaus geologo kvalifikaciją.

Nuo 1962 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas) Mineralinių žaliavų skyriaus vyresnysis laborantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1964–1965 m. stažavosi Leningrado Sąjunginiame geologijos institute, kur susipažino su karbonatinių uolienų laboratorinių tyrimų metodika. 1967 m. apgynė kandidatinę disertaciją „Pietų Pabaltijo viršutinio permo karbonatinių uolienų litologinė-geocheminė charakteristika“, ištyrė karbonatinių uolienų susidarymo sąlygas ir įrodė naujų klinties (cemento žaliavos) telkinių radimo galimybes, 1967 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1967–1977 m. Geologijos instituto mokslinis sekretorius, 1977–1991 m. instituto direktorius, 1991–1992 m. ir 1995–2001 m. tarybos pirmininkas, 1991–2003 m. Geochemijos skyriaus vadovas. 1991–2003 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. docentas.

1978–1990 m. Baltijos šalių geologinių tyrimų koordinacinės tarybos pirmininkas. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, nuo 2000 m. šios tarybos fizinių mokslų nuolatinės ekspertų komisijos pirmininkas. 2005 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys.

Žmona Elena Stefanija Kadūnienė (g. 1940 m.) mokslininkė geologė, geochemikė. Dukros Migla (g. 1968 m.), Aušrinė (g. 1975 m.).

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – gyvenamosios gamtinės aplinkos įvairių komponentų geocheminiai ir permo sistemos uolienų litologiniai-geocheminiai tyrimai. Sukūrė regioninio geochemijos kartografavimo metodiką, atliko Lietuvos teritorijos geochemijos rajonavimą, nustatė gamtinių geochemijos anomalijų kilmę. Jam vadovaujant 1997 m., 1999 m., 2001 m., 2004 m. parengti 4 geocheminiai atlasai. 1994 m. vienas iš Vyriausybės patvirtintos „Lietuvos žemės gelmių įsisavinimo ir panaudojimo programos“ iniciatorių ir rengėjų, dalyvavo rengiant Valstybinę mokslo programą „Litosfera“, vienas iš jos koordinatorių.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR karbonatinė žaliava (su Eduardu Vodzinsku), rusų kalba, 1969 m.
* Lietuvos geologija: monografija / Algimantas Grigelis, Rimantas Gailius, Valentinas Kadūnas, 1994 m.
* Technogeninė geochemija: vadovėlis. – Vilnius: Geologijos institutas, 1998. – 145 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-15-1
* Lietuvos permo halogeninė formacija: litologija, geochemija, naudingosios iškasenos. – Vilnius: Geologijos institutas, 2001. – 191 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-31-3

## Įvertinimas
* 1996 m. Lietuvos mokslo premija už monografiją „Lietuvos geologija“
* 2005 m. Lietuvos mokslo premija už atlasų ciklą „Lietuvos paviršinių nuosėdų geocheminis įvertinimas“

## Šaltiniai
Alinka

**Alinka** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje. Į vakarus nuo kaimo aptiktas pilkapynas tokiu pačiu pavadinimu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Staniava

:: *Apie kaimą Trakų rajone žr. [[Staniava (Trakai)]]*.

**Staniava** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km nuo Norgeliškių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Staniava (Trakai)

**Staniava** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje. Stūkso archeologinis Staniavos akmuo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Liuda Kadžytė-Kuzavinienė

**Liuda Kadžytė-Kuzavinienė** (1925 m. gegužės 15 d. Alovėje, Alytaus aps. - 2012 m. birželio 11 d. Ukmergėje; palaidota Dukstynos kapinėse) – Lietuvos kalbininkė, mokytoja ekspertė, socialinių mokslų daktarė.

## Biografija
Baigė Ukmergės gimnaziją. 1949 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. pedagogikos mokslų kandidatė.

1949–1954 m. dėstė Marijampolės ir Ukmergės pedagoginėse mokyklose, 1954–1993 m. – Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), Lituanistikos fakultete, nuo 1970 m. docentė. 1991–1994 m. vadovavo VPI Lietuvių kalbos ir literatūros metodikos katedrai. Profesorė.

Tyrė daugiausia lietuvių kalbos dėstymo metodiką.

## Bibliografija
* Rašybos mokymas V–VIII klasėse, 1966 m.
* Lietuvių kalba: Vadovėlis V kl., su kitais, 1972 m., 4 leid. 1986 m.
* Lietuvių kalba: Vadovėlis VI klasei, su kitais, 1973 m., 1994 m
* Lietuvių kalbos vadovėlis (aukštesniųjų mokyklų moksleiviams, 1982 m., 1993 m.
* Lietuvių kalbos morfologijos ir rašybos pratimai V–VI klasei, 1986 m.
* Rašyba mokykloje. Kaunas, Šviesa, 1997 m.
* Lietuvių kalbos uždaviniai ir žaidimai. Kaunas, Šviesa, 1997 m.

## Įvertinimas
* 1980 m. LTSR valstybinė premija, su kitais, už vadovėlius „Lietuvių kalba“

## Šaltiniai
Pervainiai

**Pervainiai** – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, netoli Ubiškės. Pervainių miške augantys du Ubiškės kadagiai yra gamtos paminklai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vingeliai

**Vingeliai** – viensėdis Elektrėnų savivaldybėje. Yra Popų (Vingelių) pilkapynas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bartašiūnai

**Bartašiūnais** vadinami kaimai:

* Panevėžio rajone;
* Utenos rajone;
* Baltarusijoje, Varanavo rajone.
Bartašiūnai (Utena)

**Bartašiūnai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje. Stūkso trys Bartašiūnų akmenys su „dubeniu“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Popiežius Inocentas

Buvo trylika **[[Popiežius|popiežių]]** ir vienas **[[antipopiežius]]** vardu **Inocentas**.
# Popiežius Inocentas I, Šventasis (401–417);
# Popiežius Inocentas II (1130–1143);
# Popiežius Inocentas III (1198–1216);
#* *[[Antipopiežius Inocentas III]]*;
# Popiežius Inocentas IV (1243–1254);
# Popiežius Inocentas V (1276);
# Popiežius Inocentas VI (1352–1362);
# Popiežius Inocentas VII (1404–1406);
# Popiežius Inocentas VIII (1484–1492);
# Popiežius Inocentas IX (1591);
# Popiežius Inocentas X (1644–1655);
# Popiežius Inocentas XI (1676–1689);
# Popiežius Inocentas XII (1691–1700);
# Popiežius Inocentas XIII (1721–1724).
Dubinga

**Dubinga** – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos dešinysis intakas. Išteka iš Asvejos ežero atšakos, vadinamos Vyriogalos ežeru. Teka į rytus Pabradės miškais. Prateka Rėdžios ežerą. Žemupyje pasuka į pietryčius ir įteka į Žeimeną Pabradėje. Prieš Pabradę yra patvenkta.

Pagrindinis intakas – Spengla (kairysis). Vidutinis nuolydis 128&nbsp;cm/km. Ant upės 1929 m. įrengtas 30 ha Pabradės tvenkinys. Žemiau tvenkinio veikia 2 hidroelektrinės: Pabradės HE ant Dubingos ir Pabradės kartono fabriko HE ant Dubingos kanalo. Prie Dubingos esančios gyvenvietės: Padubingė, Kurniškė, Vilkamušiai, Kabakėlis, Trabučiai, Pabradė.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *dubti* („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti“), *dubus* („įdubęs, gilus“), *dubė* („įdubimas, slėnys“).

## Šaltiniai
Bob Marley

**Robert „Bob“ Nesta Marley** (g. 1945 m. vasario 6 d. – m. 1981 m. gegužės 11 d.) – Jamaikos muzikantas, dainininkas, kompozitorius.

## Biografija
Robert Nesta Marley gimė 1945 m. vasario 6 d. Nine Miles miestelyje, šiaurės Jamaikoje. Jo motina buvo juodaodė jamaikietė Cedella Malcom, tėvas - baltaodis kapitonas Norval Marley. Roberto tėvai greitai išsiskyrė ir tėvas pasiėmė sūnų į Kingstoną. Po metų berniukas grįžo pas motiną, o 1955 m. Kingstone mirė jo tėvas. Roberto motina pradėjo draugauti su Thaddius Livingston`u ir 1957 m. šeima persikėlė į Trench Town`ą Kingstone, kaip ir daugelis, tikėdamiesi rasti darbą. Savo muzikinę karjerą Robertas pradėjo 1961 m. išleidęs savo pirmają dainą "Judge not". Robertas "Bob" Marley labiausiai žinomas dėl savo dainų, kaip "I Shot the Sheriff", "No Woman, No Cry", "Exodus", "Could You Be Loved", "Stir It Up", "Jamming". Bob Marley mirė nuo vėžio, kuris paveikė jo smegenis bei plaučius.

## Ankstyvoji muzikinė karjera
**„The Wailers“**

1963 m. Bob Marley, Bunny Wailer, Peter Tosh, Junior Braithwaite, Beverley Kelso, ir Cherry Smith suformavo ska, rocksteady grupę pasivadinusią "The Teenagers". Laikui bėgant jie pasikeitė pavadinimą į „The Wailing Rudeboys“, o paskui į „The Wailing Wailers“. Dar prabėgus kažkiek laiko jie rado įrašų prodiuserių Coxsone Dodd ir galiausiai pasivadino „The Wailers“. 1966 m. Braithwaite, Kelso ir Smith paliko „The Wailers“ taip suformuodami trio, sudarytą iš Bob Marley, Bunny Wailer ir Peter Tosh.

## Religija
Bob Marley buvo religinio judėjimo rastafarizmo narys, kurių kultūra buvo pagrindinis elementas kuriant „regio“ muzika. Bob Marley buvo vienas žymiausių Rastafarizmo atstovų.

## Diskografija

## Nuorodos
* Oficialus Bob Marley tinklalapis 
* Bob Marley fondas
Popiežius Anastasijus

Yra keturi **[[Popiežius|popiežiai]]** ir vienas **[[antipopiežius]]**, vardu **Anastasijus**:

* Popiežius Anastasijus I (399–401);
* Popiežius Anastasijus II (496–498);
* Popiežius Anastasijus III (911–913);
* Popiežius Anastasijus IV (1153–1154);
** *[[Antipopiežius Anastasijus]]*.
Leonas Kadžiulis

**Leonas Kadžiulis** (1926 m. birželio 27 d. Vėželiuose, Skapiškio valsčiuje – 2014 m. birželio 12 d. Akademijoje, Kėdainių rajono savivaldybėje) – Lietuvos agronomas, vienas iš žolininkystės mokslo Lietuvoje kūrėjų.

## Biografija
Mokėsi Vainiškių pradžios mokykloje, 1943 m. baigė Kupiškio gimnaziją. Dirbo Roblių pradžios mokyklos vedėju. 1945–1950 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete.

1950–1956 m. dirbo Dotnuvos bandymų stotyje, 1956–2001 m. Žemdirbystės institute, 1962–1990 m. Žolininkystės skyriaus vedėjas, nuo 1976 m. profesorius. 1972 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

Nuo 1985 m. LSSR mokslų akademijos narys korespondentas. 1991–1999 m. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1994–1999 m. pirmininkas, nuo 2000 m. ekspertas. 1992 m.
Bronislovo Lubio Vyriausybėje – ministras be portfelio, atsakingas už mokslą ir studijas. Nuo 2006 m. birželio mėn. profesorius emeritas. 

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – daugiamečių žolių auginimas ir ganyklų naudojimas.

## Bibliografija
* Žieminis rapsas. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1953. – 43 p.
* Dobilai / Leonas Kadžiulis, Henrikas Černiauskas. – Vilnius, 1958. – 122 p.
* Pašarinės žolės, pievos ir ganyklos (su kitais), 1958 m.
* Venkime klaidų įrengdami ir naudodami kultūrines ganyklas. – Vilnius, 1960. – 44 p.
* Aptvarinis ganymas kultūrinėje ganykloje. – Vilnius, 1964. – 36 p.
* Pievos ir ganyklos / Juozas Tonkūnas, Leonas Kadžiulis. – Vilnius: Mintis, 1966. – 295 p.: iliustr.
* Daugiamečių žolių auginimas pašarui. – Vilnius, 1972. – 272 p., rusų kalba 1977 m.
* Pievos ir ganyklos / Juozas Tonkūnas, Leonas Kadžiulis. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Mokslas, 1977. – 304 p.: iliustr.

## Įvertinimas
* 1974 m. LSSR valstybinė premija
* 1976 m. SSRS valstybinė premija (su kitais)
* 1976 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
* 1998 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Vieteikiai

**Vieteikiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Skudutiškio, prie Gulbės upelio. Žvyro telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Popiežius Celestinas

Yra penki **[[Popiežius|popiežiai]]** ir vienas **[[antipopiežius]]** vardu **Celestinas**:

# Popiežius Celestinas I (422–432);
#* *[[Antipopiežius Celestinas II]]*;
# Popiežius Celestinas II (1143–1144);
# Popiežius Celestinas III (1191–1198);
# Popiežius Celestinas IV (1241);
# Popiežius Celestinas V (1294).
Popiežius Bonifacas

Yra **[[Popiežius|popiežiai]]**, vardu **Bonifacas**:

* Popiežius Bonifacas I (418–422);
* Popiežius Bonifacas II (530–532);
* Popiežius Bonifacas III (607);
* Popiežius Bonifacas IV (608–615);
* Popiežius Bonifacas V (619–625);
* Popiežius Bonifacas VI (896);
* Popiežius Bonifacas VII (984–985);
* Popiežius Bonifacas VIII (1294–1303);
* Popiežius Bonifacas IX (1389–1404).
Popiežius Jonas

Yra dvidešimt vienas **[[popiežius]]** ir trys **[[Antipopiežius|antipopiežiai]]**, vardu **Jonas**:

# Popiežius Jonas I (523–526);
# Popiežius Jonas II (533–535);
# Popiežius Jonas III (561–574);
# Popiežius Jonas IV (640–642);
# Popiežius Jonas V (685–686);
# Popiežius Jonas VI (701–705);
# Popiežius Jonas VII (705–707);
# Popiežius Jonas VIII (872–882);
# Popiežius Jonas IX (898–900);
# Popiežius Jonas X (914–928);
# Popiežius Jonas XI (931–935);
# Popiežius Jonas XII (955–964);
# Popiežius Jonas XIII (965–972);
#* *[[Antipopiežius Jonas VIII]]*;
# Popiežius Jonas XIV (983–984);
# Popiežius Jonas XV (985–996);
#* *[[Antipopiežius Jonas XVI]]* (997–998) (dabar nepripažįstamas teisėtu popiežiumi);
# Popiežius Jonas XVII (1003);
# Popiežius Jonas XVIII (1003–1009);
# Popiežius Jonas XIX (1024–1032);
#* *[[Popiežius Jonas XX]]* (netikras popiežius);
# Popiežius Jonas XXI (1276–1277);
# Popiežius Jonas XXII (1316–1334);
# Popiežius Jonas XXIII (1958–1963);
#* *[[Antipopiežius Jonas XXIII]]*.

## Taip pat skaitykite

* Popiežiai;
* Popiežius Jonas Paulius, vadinami popiežiai po Jono XXIII ir Pauliaus VI.
Šiaušė

**Šiaušė** – upė Šiaulių ir Kelmės rajono savivaldybės teritorijose, kairysis Dubysos intakas.

## Geografija
Išteka iš Rėkyvos aukštapelkės. Teka pietų – pietvakarių kryptimi. Upė ties Pašiauše yra dviejose vietose užtvenkta.

Intakai, visi kairieji: Upytė, Vižė, Trinkė, Durupis.

Gyvenvietės: Vaikšnėgala, Gilvydžiai (Šiauliai), Pagervinė, Kanapinė, Slišai, Pikeliškė, Meškinė (Kelmė), Užvižiai, Pašiaušė, Dauginiai (Kelmė), Elvyrava, Mažulaičiai, Gembutiškė.

## Etimologija
Vietovardis siejamas su žodžiu *šiaušti* („taršyti, velti“).

## Šaltiniai
Dulksna

**Dulksna** – kritulių rūšis, kuomet krenta labai smulkūs (0,05-0,5&nbsp;mm) skystieji krituliai. Dėl menkos masės lašelių kritimo greitis labai mažas. Dulksna krinta iš žemųjų sluoksninių debesų arba iš rūko. Dulksna Lietuvoje dažniausiai būna rudenį ir šiltųjų žiemos ciklonų metu.

## Šaltiniai
Alfonsas Kaikaris

**Alfonsas Kaikaris** (1922 m. lapkričio 30 d. Žagarė – 1997 m. gruodžio 19 d. Kaunas) – Lietuvos provizorius, farmacijos istorikas, muziejininkas.

## Biografija
1947 m. baigė Kauno universitetą. 1947–1997 m. dėstė Kauno universitete, nuo 1950 m. Kauno medicinos institute (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 1978 m. docentas. 1957–1963 m. Farmacijos ir stomatologijos fakulteto prodekanas. 1964–1987 m. Lietuvos farmacininkų mokslinės draugijos narys, farmacijos istorijos sekcijos vadovas.

1957 m. pradėjo rinkti Lietuvos farmacijos istorijos artefaktus, 1975 m. Kauno medicinos institute įkūrė Lietuvos farmacijos muziejų (nuo 1985 m. Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus, jo sudėtinė dalis). Surinko apie 10 000 muziejinių vertybių. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių apie valerijono rūšių biologinę vertę, jų standartizaciją, fiziologines savybes, apie farmacijos specialistų rengimą, jų darbo organizavimą, taip pat Lietuvos farmacijos istorijos klausimais. 67 mokslinių bei kelių dešimčių populiarių straipsnių autorius, savo tyrinėjimo rezultatus paskelbęs įvairiose konferencijose. 1988 m. Latvijos medicinos istorijos muziejus A. Kaikarį apdovanojo Paulio Stradinio vardo premija. Palaidotas Panemunės kapinėse.

## Bibliografija
* Lietuvos farmacijos istorija. Atsiminimai, 2000 m.

## Šaltiniai
Adamavos emyratas

**Adamavos emyratas** (fulb. *Adamava laamu*) – istorinė fulbių valstybė Vakarų Afrikoje, Adamavos regione (dabartinės Nigerijos, Kamerūno, Čado teritorijose).

## Istorija
Emyratas susiformavo pačioje XIX a. pradžioje, įtakotas Hausalande vykusių fulbių džihado procesų. Musulmonai gyvulių augintojai fulbiai, jau seniau gyvenę regione, paėmė valdžią. 1809 m. vienas iš fulbių džihado vadų, – Modibo Adamo, – įsitvirtino plynaukštėje. Jo garbei valstybė pavadinta Adamava. Ji buvo valdoma iš Jolos miesto, o jos valdovai tituluoti *baban-lamido*. Formaliai ji buvo laikoma ryčiausia Sokoto sultonato dalimi, imperijos „laukiniais rytais“, nors iš tiesų buvo nepriklausoma valstybė.

Tarp 1810-30 m. vyko emyrato ekspansija į pietus, kurios metu pavergtos palyginus gerai organizuotos vietinių tautų (kirdi) grupės – gbajai, mbumai, duru. Tokiu būdu emyratas išsiplėtė visoje Adamavos plynaukštėje, tapdamas didele ir svarbia valstybe. Jos ekonomikos pagrindas buvo vergų prekyba.

## Valdymas
Kadangi fulbių užkariavimai Adamavos regione vyko nevieningai ir necentralizuotai, atskiri karo vadai kūrė smulkias valstybėles, – lamidatus. Šie lamidatai formaliai pripažino Adamavos emyro, valdančio Joloje, valdžią, bet iš esmės jautėsi nepriklausomi savo teritorijose ir neretai kovojo tarpusavyje. 1850 emyratą sudarė apie 40 tokių lamidatų.

Šiauriniai lamidatai Jola, Garua, Marua, Mindifas, Bindiras ir kt. buvo labai smulkūs. Jie išaugo į svarbius prekybinius centrus, tačiau jiems nuolat grasino atsigavusios kirdi tautos, kurios kėlė nuolatinius neramumus ir trukdė prekybai. Tai pamažėle vedė į šių lamidatų nestabilumą ir nusilpimą.

Pietiniai lamidatai, tuo tarpu, buvo stiprūs ir dideli: Ngaunderė, Buba Ndžida, Banjo, Tibatis. Juose fulbiai buvo mažuma, tačiau sėkmingai išnaudojo vietinę gentinę kirdžių diduomenę, tuokdamiesi su ja, ir skatindami priimti savus papročius, kalbą bei religiją. Ilgainiui daug vietinių kultūriškai tapo fulbiais. Čia nesireiškė įtampa tarp kirdi ir fulbių. Pietiniai lamidatai turėjo galimybes stiprėti ir plėstis tolyn į pietus. Jų pagrindinis ekonomikos šaltinis buvo vergų prekyba.

## Valdovai (baban lamido)
* Modibo Adama 1810–1847
* Haman Lawal b. Aadama 1847–1872
* Umaru Sanda b. Aadama 1872–1890
* Djubayru b. Aadama 1890–1901/02

## Taip pat skaitykite
* Fulbių džihadas
* Sokoto kalifatas
* Fulbiai

## Nuorodos
* Adamavos regiono istorija
Adamavos plokščiakalnis

**Adamavos plokščiakalnis** – plokščiakalnis Vakarų Afrikoje, besitęsiantis nuo pietryčių Nigerijos (Adamavos valstija), per šiaurės centrinį Kamerūną (Adamavos ir Šiaurės provincijas), iki pietinio Čado ir šiaurinės Centrinės Afrikos Respublikos.

Plokščiakalnis buvo pavadintas pagal XVIII a. pabaigoje-XIX a. čia egzistavusį fulanių musulmonų Adamavos emyratą, kuris taip pavadintas jos įkūrėjo Modibo Adamo garbei.

## Gamta
Vidutinis plokščiakalnio aukštis yra apie 1000 metrų (3300 pėdų), bet tarpuose gali siekti ir apie 2650 metrų (8700 pėdų). Adamavos plokščiakalnyje yra daugelio upių ištakos, įskaitant Benuė upę.

Tai yra svarbus boksito telkinys.

Augalija daugiausia yra savana ir retai gyvenama. Galvijų auginimas yra pagrindinė ekonomikos šaka šiame regione.

Dalis plokščiakalnio, kuri yra Nigerijoje, labiau žinoma kaip **Gotelio kalnai**.
Vytautas Kaikaris (1912)

**Vytautas Kaikaris** (1912 m. gegužės 22 d. Kavarskas – 1982 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos fizikochemikas ir elektrochemikas.

## Biografija
1936 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1968 m. chemijos mokslų daktaras.

Nuo 1936 Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1940 Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1954 m. Bendrosios chemijos katedros vedėjas, 1946–1950 m. ir Chemijos fakulteto dekanas, nuo 1956 Fizikinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1970 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – metalinės dangos, cheminė kinetika, fizikochemijos analizė, fotochemija. Sukūrė sidabravimo iš necianidinių ir mišriųjų elektrolitų technologiją, sidabro ir jo lydinių elektrolitinio nusodinimo būdą, tyrė vadinamųjų veliūrinių dangų susidarymą, paskelbė morfologinę elektrocheminių dangų klasifikaciją.

## Šaltiniai
Adamava (reikšmės)

**Adamava**:
* Afrikos istorinis – geografinis regionas – Adamava;
* Plokščiakalnis tame regione – Adamavos plokščiakalnis;
* Istorinė valstybė tame regione – Adamavos emyratas;
* Administraciniai vienetai:
** Nigerijoje – Adamavos valstija;
** Kamerūne – Adamavos provincija;
* Kaimai Lietuvoje:
** Švenčionių rajone – Adamavas (Švenčionys);
** Švenčionių rajone – Adamavas (Magūnai);
Popiežius Julijus

Yra trys **[[Popiežius|popiežiai]]**, vardu **Julijus**:

* Popiežius Julijus I (337–352);
* Popiežius Julijus II (1503–1513);
* Popiežius Julijus III (1550–1555).
Popiežius Leonas

Yra keturiolika **[[Popiežius|popiežių]]** vardu **Leonas**:
* Popiežius Leonas I (taip pat žinomas kaip Leonas Didysis);
* Popiežius Leonas II;
* Popiežius Leonas III;
* Popiežius Leonas IV;
* Popiežius Leonas V;
* Popiežius Leonas VI;
* Popiežius Leonas VII;
* Popiežius Leonas VIII;
* Popiežius Leonas IX;
* Popiežius Leonas X;
* Popiežius Leonas XI;
* Popiežius Leonas XII;
* Popiežius Leonas XIII;
* Popiežius Leonas XIV.
Eketė (upė)

**Eketė** – upė vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone; Danės kairysis intakas. Prasideda Žvirblių apylinkėse, šalia kelio . Teka vakarų kryptimi, įteka į Danę 16 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Kalnuvėnų.

Intakai – Griežupis, Baukštė (kairieji), Župė, Cinkupis (dešinieji).

Vaga vingiuota. Vidutinis nuolydis 218&nbsp;cm/km. Ant upės įrengtas 36 ha Laukžemių tvenkinys, Radailių tiltas. Prie Eketės esančios gyvenvietės: Plikiai, Radailiai, Laukžemiai.

## Etimologija
Upėvardis (dar žinomas kaip *Ẽketis, Eketi̇̀s, Eketỹs*, ) ir kildinamas nuo žodžio *[[eketė|eketė̃]], eketi̇̀s, eketỹs, aketė̃* („prakirsta skylė lede“). Reikšmė gali būti išriedėjusi iš bendresnės ‚įdubimas, skylė, duobė‘ ir reikšti ‚upės įdubimas‘ ar panašiai, plg.  ‚įdubimas vandens telkinyje; pelkės akivaras‘.

Tai viena iš seniausiai minimų Klaipėdos krašto upių. Daugelyje šaltinių tuo pat vardu minima ne tik upė, bet ir šalia jos įsikūrusi kuršių gyvenvietė, vienas iš svarbiausių karinių Pilsoto centrų, vėliau kaimas ir dvaras Eketė.

## Šaltiniai
Popiežius Benediktas

Buvo penkiolika **[[Popiežius|popiežių]]** vardu **Benediktas**.
* Popiežius Benediktas I (575–579);
* Popiežius Benediktas II (684–685);
* Popiežius Benediktas III (855–858);
* Popiežius Benediktas IV (900–903);
* Popiežius Benediktas V (964);
* Popiežius Benediktas VI (972–974);
* Popiežius Benediktas VII (974–983);
* Popiežius Benediktas VIII (1012–1024);
* Popiežius Benediktas IX (1032–1044, 1045–1046 ir 1047–1048);
* Popiežius Benediktas XI (1303–1304);
* Popiežius Benediktas XII (1334–1342);
* Popiežius Benediktas XIII (1724–1730);
* Popiežius Benediktas XIV (1740–1758);
* Popiežius Benediktas XV (1914–1922);
* Popiežius Benediktas XVI (2005-2013).

Taip pat buvo trys **[[Antipopiežius|antipopiežiai]]** vardu **Benediktas**.
* Antipopiežius Benediktas X;
* Antipopiežius Benediktas XIII;
* Antipopiežius Benediktas XIV.
Popiežius Eugenijus

Yra keturi **[[Popiežius|popiežiai]]**, vardu **Eugenijus**:

* Popiežius Eugenijus I (654–657);
* Popiežius Eugenijus II (824–827);
* Popiežius Eugenijus III (1145–1153);
* Popiežius Eugenijus IV (1431–1447).
Kailiavos piliakalnis

**Kailiavos piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Kailių kaimo, (buv. Vėluvos apskritis, dab. Poddubnoje, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sr.), Deimenos upės pakrantės iškyšulyje. 

## Piliakalnis
Piliakalnio šlaitai nuo upės statūs, iš pietvakarių – laukai. Aikštelė netaisyklingo apskritimo formos, 54 x 50 m dydžio. Nuo laukų pietvakarinėje dalyje ją skiria iki 6 m aukščio pylimas. Manoma, čia stovėjo istorijos šaltinių minima **Vustopolio pilis**, pastatyta kovų su Vokiečių ordinu laikotarpiu ir netrukus sugriauta. 

Iki Antrojo pasaulinio karo ant piliakalnio buvo švenčiama Rasos šventė. Piliakalnis labai apardytas per karą, jame buvo įrengta betoninių įtvirtinimų, iškasta apkasų.

## Šaltiniai
Kaimė

**Kaimė** (arba ***Kaimiai, Kaimas***, , nuo 1938 m. *Kaimen*, nuo 1946 m. ***Zarečė***, ) – gyvenvietė Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, Gurjevsko rajone, 20 km į pietvakarius nuo Labguvos, netoli kairiojo Dunojaus kranto. Nuo 2008 m. birželio 30 d. Dobrino kaimo gyvenvietės kaimas.

## Istorija

Sembos žemės kaimo pavadinimas *Kaimē* prūsiškos kilmės. Prie Kaimės yra kapinynas, kurį XX a. pr. tyrinėjo G. Brinkmanas. Rasti du mirusiųjų, palaidotų kartu su žirgais, kapai su įkapėmis. Išliko 4 akinės segės ir žirgo kamanų fragmentai. XIII a. minima prūsų sembų gyvenvietė ir Kaimės pilis (1261 m. minima vietovė *Kayme*, 1326 m. – *Caym*), kurią 1255 m., užkariaudamas Sembą, užėmė Vokiečių ordinas. 1320 m. minima Kaimės bažnyčia ir kunigas. Kaimės ir apylinkių gyventojai prūsai dalyvavo 1525 m. Prūsijos valstiečių sukilime, puldinėjo pilį, vietos sukilėliams vadovavo malūnininkas Kasparas. Nuo XVI a. Kaimėje ir parapijoje daugėjo lietuvininkų, jiems kartais gimtąja kalba buvo skaitomi pamokslai. Iki XX a. pab. iš evangelikų liuteronų bažnyčios teliko griuvėsiai, jų plytas ir akmenis naudoja gyventojai.

1818–1871 m. Prūsijos karalystės Rytų Prūsijos provincijos, 1871–1918 m. Vokietijos imperijos, 1918–1933 m. Veimaro respublikos, 1933–1945 m. Trečiojo reicho Karaliaučiaus apygardos Labguvos apskrities kaimas. 1946 m. balandžio 7 d. – rugsėjo 7 d. Labguvos rajono (), vėliau Polesko rajono kaimas, nuo 1947 m. birželio 17 d. Polesko rajono, nuo 1947 m. liepos 25 d. iki 2008 m. birželio 30 d. Gurjevsko rajono Dobrino apylinkės kaimas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Grasilda Blažiene: Hydronymia Europaea, Sonderband II, Die baltischen Ortsnamen. Wolfgang Schmid Hrsg., Steiner Verlag Stuttgart 2000.
* G. Gerullis: Die altpreußischen Ortsnamen. Berlin, Leipzig 1922.
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.
Australijos atvirasis teniso čempionatas

**Australijos atvirasis teniso čempionatas** (toliau - **AATČ**),  – vienas iš keturių Didžiojo kirčio turnyrų. AATČ vyksta kiekvienais metais sausio mėnesį Melburno parke (nuo 1988 m. ant kietųjų kortų Melburno parke). AATČ yra pirmasis Didžiojo kirčio teniso sezono turnyras. Pirmą kartą turnyras įvyko 1905 m. 

## Varžybos
Kaip ir visuose Didžiojo kirčio turnyruose, AATČ vyksta vyrų ir moterų varžybos, taip pat yra mišriųjų dvejetų ir jaunių varžybos.

AATČ yra labai didelio žiūrovų lankomumo turnyras: 2009 m. AATČ pasiekė visus Didžiojo kirčio turnyro lankomumumo rekordus, į varžybas atėjo 66 018 žmonių. Šis renginys Australijos ekonomikai atnešė 38 milijonus svarų. 

Tarp turnyro laimėtojų Matsas Vilanderis yra vienintelis žaidėjas, laimėjęs turnyrą ir žolės, ir kietos dangos kortuose. 2011 m. Australian Open laimėtojai yra Novak Djokovic ir Kim Clijsters.

## Kortai
Turnyre žaidžiama dviejuose pagrindiniuose kortuose - Rod Laver ir Hisense arenose. Jose įrengti įtraukiami stogai, naudojami lyjant lietui ar esant dideliam karščiui. Tai vienintelis Didžiojo kirčio turnyras kuriame žaidžiama uždarose patalpose, kol 2009 m. įtraukiamieji stogai buvo įrengti Vimbldono kortų centre. Turnyro metu Australijoje būna vasara, todėl yra labai karšta. Jei oro temperatūra pasiekia nustatytą kritinį lygį, varžybos gali būti atidėtos vėlesniam laikui.

Turnyro metu nuo 1988 m. naudota speciali aikštelių danga - atšokimo () paviršius, kuris 2008 m. buvo pakeistas minkštu akrilo paviršiumi (). Naujos dangos privalumai -  geresnis nuoseklumas ir mažesnis karščio išsisaugojimas (nes yra plonesnis viršutinis sluoksnis). Šia danga buvo pakeisti visi AATČ kortai. Ši danga vertinama prieštaringai dėl naujo paviršiaus panašumo į *DecoTurf*. Danga jau naudojama ir U.S Open. AATČ rezultatai buvo ginčijami dėl  žolės kortų nuo pat 1905 iki 1987 m. 

## Nuorodos
* Oficialus Australijos atvirojo teniso čempionato tinklalapis
Kaimės pilis

**Kaimės pilis** – prūsų, vėliau Vokiečių ordino pilis prie Kaimės gyvenvietės, (nuo 1946 m.  Kaliningrado sritis). 

## Istorija
XIII a. pirmoje pusėje ant sembų piliakalnio, esančio netoli Dunavos upės, buvo pastatyta medinė pilis, kurią 1255 m. užėmė Vokiečių ordinas. Ji minima 1258 m. Vokiečių ordino ir Sembos vyskupo žemių dalybų akte. 1261 m. pilis buvo perstatyta, padidinta ir perduota valdyti kryžiuočiams ėmusiam tarnauti sembų vitingui Geidučiui (*Geidute*). 1348 m. ir 1350 m. ją užėmė ir sudegino Kęstutis. 1352 m. jos vietoje iš akmenų pastatyta mūrinė pilis, iš visų pusių saugoma vandens – buvo patvenkti upeliai. 1782 m. pilis vėl perstatyta iš akmenų bei plytų ir padidinta, turėjo aukštą bokštą. 1918 m. pilis perstatyta į dvaro rūmus. Po Antrojo pasaulinio karo pilyje įkurtos kolūkio dirbtuvės, tvartai, kiaulidės, vėliau apleista. Išlikę tik sienų fragmentai.

## Šaltiniai
Ežerėlė

**Ežerėlė** – upė šiaurės Lietuvoje; Daugyvenės kairysis intakas. Prasideda Radviliškio rajone, į vakarus nuo Šeduvos. Iki įtekėjimo į Arimaičių ežerą vadinama Šiekštumu. Toliau teka į šiaurės rytus Radviliškio ir Pakruojo rajonais. Prateka Radvilonių, Draumėnų miškus, Rozalimo šilą. Įteka į Daugyvenę 5 km nuo jos žiočių, prie Uošo kaimo.

Intakai: Uosupis, Sidabrupis (kairieji), Dervelis (dešinysis).

Vidutinis nuolydis 114&nbsp;cm/km. Upės vaga sureguliuota. Ant Ežerėlės įrengti Paežerių (54 ha) ir Laičių (17 ha) tvenkiniai. Prie Ežerėlės esančios gyvenvietės: Užuožeriai, Balčiūnai, Laičiai, Vaišvydžiai.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *ežeras* („stovinčio vandens telkinys“).

## Šaltiniai
Fontanas

**Fontanas** – statinys su vandens čiurškimo įranga. Paprastai su baseinu, neretai įrengiamas ir natūraliame vandens telkinyje. Fontaną puošia skulptūrinis dekoras. Įrengiamas miestų rekreacinėse vietose – parkuose, aikštėse, skveruose, kiemuose, pastatų terasose, taip pat dažnai puošia rūmų, dvarų kiemus. Lietuvoje fontanai pradėti statyti renesanso laikotarpiu (Verkių rūmų aikštėje, Palangos rūmų parke ir kt.) .

Aukščiausias pasaulyje yra Karaliaus Fahdo fontanas Džidoje (Saudo Arabija). Jo čiurkšlės aukštis pasiekia 312 m.

## Šaltiniai
Gausantė

**Gausantė** – upė Lietuvoje; Mituvos kairysis intakas. Prasideda Raseinių rajone, į pietvakarius nuo Ariogalos, netoli automagistralės A1. Teka į pietvakarius Jurbarko rajonu. Žemupyje teka lygiagrečiai su Mituva. Įteka į ją ties Tamošiais, 79 km nuo jos žiočių.
Vidutinis nuolydis 148&nbsp;cm/km. Prie Gausantės esantys kaimai: Pagausantys, Pagausantys II, Gausantiškiai, Tamošiai.

## Intakai

* Kairieji: Karklė – 10,1 km, Upsala – 12,2 km, Juodpjaunis – 11,2 km, Ėrupis – 6 km, Pelenė – 2,3 km.
* Dešinieji: Gervardė – 2,2 km, Striūnpjaunis – 3,3 km, Bernaupis – 1,1 km, Serbentupys – 1,4 km.

## Etimologija

Upėvardis kilo nuo žodžio *gausus* („apstus, pilnas“).

## Šaltiniai
Gervė (upė)

**Gervė** – upė šiaurės Lietuvoje; Biržų rajone; Aukštosios Gervės (Apaščios baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Biržų girios glūdumoje. Teka į šiaurės vakarus, aukštupyje prateka Biržų girios botaninį draustinį. Netoli Dvaroniškio įteka į Aukštąją Gervę, 11,4 km nuo jos žiočių.

Vidutinis nuolydis 100 cm/km. Prie Gervės įsikūręs Spalviškų kaimas.

Upėvardis kilęs nuo paukščio pavadinimo *gervė*.

## Šaltiniai
Gansė

**Gansė** – upė rytų Žemaitijoje, Kelmės rajone; Ventos dešinysis intakas. Išteka iš Varvalio ežero, į rytus nuo Žeimalių kaimo. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi. Prie Laikšių kaimo prateka didelį Pavėžupio tvenkinių kompleksą. Įteka į Ventą 318 km nuo jos žiočių, netoli Šeškupio kaimo.

Intakai: Mergupis (dešinysis), Ramočia, Smertupis (kairieji). Vidutinis nuolydis 154&nbsp;cm/km. Prie Gansės esantys kaimai: Paramotis, Laikšės, Vabaliai.

## Šaltiniai
Serbenta

:: *Apie upelį Raseinių rajone žr. [[Serbenta (Kalnupis)]]*.

**Serbenta** − upė Biržų rajone, Rovėjos dešinysis intakas. Serbentos ilgis 14 km. Ji prasideda Biržų girioje, 5 km į šiaurę nuo Skrebiškių. Upė teka į pietus ir ties Ageniškiu įteka į Rovėją. Serbenta turi dešinį intaką Moliną.

Labai šaltomis žiemomis upė vietomis užšąla iki dugno. Patvenkus upę 1980 m. susiformavo 23 ha. dydžio Ageniškio tvenkinys.

## Etimologija

Upėvardis kilęs nuo uogakrūmio *serbentas, serbenta* pavadinimo.

## Šaltiniai
Aigipanas

**Aigipanas** – vienas iš pusožių būtybių-dievų, vadinamų panais. Jis vaizduojamas pusiau ožiu, pusiau žuvimi. Egzistuoja skirtingi šaltiniai tapatinantis ir skiriantis jį nuo Pano. Pvz., ant vienos iš Atėnų vazų Aigipanas ir Panas vaizduojami kartu. Pagal Gajų Higiną jis buvo Dzueso ir Boetidės sūnus, pagal kitą šaltinį ožkos ir Dzeuso sūnus . Pagal kitus autorius Aigipanas yra Pano tėvas, kur jis kartu su sūnumi vaizduojami pusiau ožiu, pusiau žuvimi
Padėjo Dzeusui po kovos su titanais netekusiam sausgyslių, grąžindamas kartu su Hermiu pavogtas rankų ir kojų sausgysles. Už tai dievų karalius jį apdovanojo įkėlęs į dangų kaip Ožiaragio žvaigždyną.

Pagal romėnų Plutarchą Aigipanas santykiavo su Valerija iš Tuskulumo ir jos tėvu Valerijumi, kuris laikomas kitu Silvano vardu.
Kubiliai (Biržai)

**Kubiliai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, Rovėjos upės kairiajame krante, prie senojo Parovėjos-Papilio kelio. Kubiliai priklauso Papilio parapijai.

## Geografija

Šalia Kubilių kaimo, kitoje Rovėjos pusėje, yra Kubilių ir Garšvių evangelikų reformatų kapinės. Kapines sudaro dvi senosios Garšvių kapinės ir naujos Kubilių kapinės, įkurtos XX a. pradžioje.

Pro Kubilių kaimą teka Kubilių upelis, kairysis Rovėjos intakas.

## Istorija

Minimi nuo XVII a., buvo tuomet 16 valakų dydžio.

Šiandien Kubilių kaimą sudaro keli vienkiemiai. Didžioji dalis Kubilių ir aplinkinių kaimų gyventojų, vykstant kolektyvizacijai ir melioracijai, persikėlė į Papilio miestelį.

Vokiškame 1921 metais išleistame Lietuvos žemėlapyje Kubilių kaimas pavaizduotas su 26 sodybomis. Vokiški žemėlapiai buvo sudaryti pagal 1899–1900 m. carinės Rusijos žemėlapius, todėl sodybų skaičius irgi atspindi 1900 metų vaizdą. Šalia kaimo buvo vandens malūnas, senoji akmeninė Rovėjos upės užtvanka. Tarpukariu pastačius vėjo malūną, kitoje Rovėjos pusėje, vandens malūnas užsidarė. 1892 m. Kubilių k. gyventojai bendru kaimo indėliu pasistatė akmeninę grūdų saugyklą, kur buvo saugomi kaimo grūdai, kad nederliaus metais kaimas turėtų atsargų iki metų. Saugykla išlikusi iki šiol.

Prasidėjus žemės reformai, tarpukariu, dalis Kubilių kaimo išėjo į vienkiemius. XX a. 5-6 dešimtmetyje, vykstant kolektyvizacijai, beveik visi gyventojai persikėlė į Papilio miestelį ir kaimo beveik neliko.
Dabartinė Papilio užtvanka, baigta 8-am dešimtmetyje, eina kitu keliu nei senoji užtvanka, dėl to senasis kelias, matomas senuose žemėlapyje, šiais laikais nebenaudojamas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pelasgas

**Pelasgo** vardu graikų mitologijoje vadinti bent 3 veikėjai.
# Pirmasis Arkadijos karalius, pelasgų protėvis. Jis buvo Dzeuso ir Niobės sūnus, Likaono su Meliboja tėvas. Senovės graikai tikėjo, kad jis buvo pirmasis žmogus.
# Argo karalius, dar žinomas kaip Galanoras, kuris priėmė Danają ir danaides, kurie pabėgo nuo Aegipto.
# Lariso tėvas.
Gauja (Nemunas)

**Gauja** (, ) – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Gardino srityje, Vijos rajone, Ašmenos aukštumoje, šalia Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos. Teka į pietryčius, kerta Šalčininkų rajoną (vadinamąjį „Dieveniškių pusiasalį“). Lietuvos teritorija prateka ~30 km. Toliau vėl teka Baltarusija, Vijos rajonu. Įteka į Nemuną 712 km nuo jo žiočių, 21 km į pietryčius nuo Lydos.

Intakai: Alita, Žižma, Vedrauka (dešinieji), Verseka, Padakupka, Kleva, Jakunka (kairieji).

Vidutinis nuolydis 192&nbsp;cm/km. Slėnio plotis 0,1-0,9 km. Vaga vingiuota, daug senvagių, vietomis sureguliuota. Jos plotis 12–20 m. Upė užšąla gruodžio pabaigoje, atitirpsta kovo antroje pusėje. Lietuvoje ant Gaujos įrengtas 27 ha Poškonių tvenkinys, Baltarusijoje – Žamyslavlio HE tvenkinys. Prie upės auga gamtos paminklas – Žamyslavlio uosis.

Prie Gaujos esančios gyvenvietės: Katkuškės, Dailidės, Poškonys, Stalgonys, Skraičionys, Dieveniškės, Naujieji Kalviai, Pagaujėnai, Gudeliai, Girdžiūnai (Lietuva), Žamyslavlis, Subotnikai, Baravykai (Baltarusija).

## Etimologija
Upėvardžio kilmė miglota. Bandyta sieti su lietuvių ir latvių žodžiu *gauja* („ruja, krūva, minia“). Kazimieras Būga spėjo, kad pavadinimas gali sietis su  ( tarti *guovs* „karvė“). Bronys Savukynas siejo upėvardį su  („skubiai eiti“, *at-goti* „skubiai ateiti“, *nu-goti* „greitai nueiti“). Dar plg.  „skuba“. Taigi, Gauja galėtų reikšti „sraunioji“.


Dieveniškės, Gauja.JPG|Gauja Dieveniškėse
Gaujos vaga.jpg|thumb|Gaujos vaga vidurupyje
Gaujos mokomasis takas - panoramio (1).jpg|Gauja Dieveniškių apylinkėse


## Šaltiniai
Svetimšalis

**Svetimšalis** () – 2009 m. mokslinės fantastikos veiksmo filmas.

## Aktorių sudėtis
:
*James Caviezel – Kainanas
*Sophia Myles – Frėja
*Jack Huston – Vulfrikas
*Ron Perlman – Gunaras
*John Hurt – Rotgaras

## Scenarijus
Skandinavija. Vikingų laikai ir geležies amžius. Netikėtai iš dangaus patyręs avariją į ežero dugną nukrenta kosminis laivas. Išgyvena tik vienas pilotas – Kainanas (vaidina James Caviezel). Tačiau palaipsniui Kainanas ima suprasti, kad po avarijos išgyveno ne jis vienas. Į laivą įsmuko nuožmus grobuonis Murvenas, kuris pradeda žudyti vietinius gyventojus...
Gabrielė Gylytė-Hein

**Gabrielė Gylytė-Hein** (g. 1980 m. Vilniuje) – lietuvių pianistė, gyvenanti Vokietijoje. Lietuvos-Vokietijos forumo vadovė.

## Išsilavinimas
Baigusi Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų gimnaziją (mokytoja – M. Lapėnaitė), nuo 1998 Gabrielė Gylytė studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (muzikos pedagogas – prof. Petras Geniušas), bakalaurė. Gavusi Lietuvos valstybinę ir Sauliaus Karoso paramos fondo stipendijas, nuo 2003 m. studijavo Frankfurto prie Maino aukštojoje muzikos ir vaizduojamųjų menų mokykloje (prof. Lev Natochenny).

Gabrielė Gylytė ištekėjusi; vyras vokietis Oliver Hein.

## Pasiekimai
Gabrielė Gylytė dalyvavo įvairiuose tarptautiniuose konkursuose. Tapo nugalėtoja arba diplomante tokiuose konkursuose kaip:
* Stasio Vainiūno konkursas (Vilnius, diplomantė, 1996),
* Nikolajaus Rubinšteino tarptautinis konkursas (Paryžius, 1 vieta, 1998),
* ”Roma 1999” (Roma, 2 vieta, 1999),
* ”Citta di Marsala” (Sicilija, laureatė, 1999),
* ”Virtuozy 2000” (Sankt Peterburgas, laureatė, 1998),
* tarptautinis fortepijono muzikos festivalis ”Meranofest” (Italija, diplomas, 2003),
* ”Mannheim 2004” (Vokietija, diplomas),
* Citta di Sulmona (Italija, diplomas, 2006),
* „Muzika be sienų” (Lietuva, 1 vieta, 2006).

## Šaltiniai, nuorodos
* Asmeninis tinklalapis  (lietuvių, anglų ir vokiečių k.)
* Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centro informacija 
* last.fm Gabrielės Gylytės atliekami kūriniai
Gyliai

**Gyliai** (*Oestridae*) – dvisparnių (*Diptera*) būrio vabzdžių šeima. Dideli ir vidutinio dydžio, kūnas plaukuotas. Burnos organai rudimentiniai, yra straublelio liekana. Suaugėliai nesimaitina, bet skraido ganyklose ir deda kiaušinėlius. Lervos baltos, storos, parazituoja gyvulių nosies ertmėje, skrandyje, ryklėje, po oda.

Pasaulyje yra daugiau negu 100 gylių rūšių, paplitusių įvairiose klimato juostose. Lietuvoje yra 9 rūšys:

**Cephenemyia ulrichii*
**Gasterophilus haemorrhoidalis*
*Arklinis gylys (*Gasterophilus intestinalis*)
**Gasterophilus nasalis*
**Gasterophilus pecorum*
*''Galvijinis gylys'' *(Hypoderma bovis)*
**Hypoderma lineatum*
*Avinis gylys (*Oestrus ovis*)
**Rhinoestrus purpureus*

## Šaltiniai
Vaistinis smidras

**Vaistinis smidras** (*Asparagus officinalis*), arba **šparagas** – daugiametis smidrinių (*Asparagaceae*) šeimos žolinis augalas.

Užauga iki 150 cm aukščio. Stiebai keli, ploni, šakoti. Lapai maži. Žiedai smulkūs, gelsvi, nusvirę; žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaisius – raudona uoga. Šakniastiebis trumpas, mėsingas. Auginamas kaip dekoratyvinis augalas.
 
Vaistinė žaliava – šakniastiebiai ir šaknys, kasami ankstyvą pavasarį arba rudenį; jauni ūgliai, kurie tinka maistui, pjaunami pavasarį ir vasaros pradžioje.


File:Asparagus Fruits.jpg|Uogos
Image:Asparagus produce-1.jpg|Smidro ūgliai
Image:Spargel sauce hollandaise.jpg|Patiekalas iš smidro ūglių


## Produkcija

## Šaltiniai
Filipsburgas

**Filipsburgas** () – Nyderlandų valdos Karibuose Sint Marteno sostinė. Yra Šv. Martyno salos pietuose, įsiterpęs tarp Žaliosios įlankos () ir Didžiojo Druskos tvenkinio (). 2006 m. mieste gyveno 1338 gyventojai.

## Istorija
Iki europiečių pasirodymo Amerikoje, čia būta aravakų gyvenvietės.

1493 m. lapkričio 11 d. šitose vietose lankėsi Kristupas Kolumbas ir atrastas žemes padovanojo Ispanijos karūnai.

1763 m. Nyderlandų laivyno kapitonas John Philipsas įkūrė gyvenvietę, kuri pavadinta Filipsburgu.

Filipsburgas tapo svarbiu tarptautinės prekybos centru. Du istoriniai fortai liudija Filipsburgo strateginę svarbą Sint Marteno istorijoje: Amsterdamo fortas ir Vilemo fortas.

Pagrindinis miesto prekybos rajonas – centre esanti Front Street ('Priekinė gatvė'). Filipsburgas turi uostą, kuriame švartuojasi daugelis kruizinių laivų, tokių kaip *Carnival Valor*.

## Princesės Julianos tarptautinis oro uostas

Dėl trumpo (2180 metrų ilgio) vietos Princesės Julianos tarptautinio oro uosto kilimo ir tūpimo tako, lėktuvai turi leistis neįprastai žemame aukštyje, praskrisdami vos 10–20 metrų virš šalia esančio Maho paplūdimio. Besileidžiantys lėktuvai, jų sukeliamos dirbtinės bangos tapo populiaria atrakcija tarp turistų ir burlentininkų, net paskatino turizmą Sint Martene.
Kaimkalnių kapinynas

**Kaimkalnių kapinynas** – prūsų kapinynas prie Kaimkalnių kaimo, (, buv. Šventapilės apskritis, nuo 1946 m. , Kaliningrado sr.). Vietovė 1419 m. minima *Kamkaln*, 1444 m. – *Kaymekallen*.

## Tyrimai
XIX a. antroje pusėje kasant smėlį Aismarių pakrantėje buvo aptikti 2 kapai, iš viršaus apdėti mažų akmenukų grindinėliais, po kuriais buvo mirusiųjų palaikai su įkapėmis – žalvariniais papuošalais ir ginklais. Pirmajame kape ant mirusiojo kaukolės pastebėta metalo patina, greičiausiai žalvarinės monetos žymės. Kitame kape rasti diržų apkalai. Kapai datuojami II amžiumi. 

Per 1933 m. archeologinius tyrinėjimus Karlas Engelis ištyrė apie 100 sudegintų V a. – VI a. mirusiųjų kapų. Mirusieji laidoti urnose ir be jų su skurdžiomis įkapėmis. Daugiausia rasta gintarinių karolių ir pakabukų, segių, diržų sagčių, keli trumpi kalavijai ar kovos peiliai. Kapinyne taip pat aptikta žirgų kapų, rasta griaučių, žąslų ir sagčių. Viename žirgo kape buvo geležinis skambalas.

## Šaltiniai
Kairėnėlių kapinynas

**Kairėnėlių kapinynas** – plokštinis kapinynas Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kairėnėlių kaimo (Grinkiškio seniūnija) bei Šušvės ir Kiaunytės santakos.

## Tyrimai
Apardytas. Ariant lauką ir kasant žvyrduobes buvo randama žmonių kaulų bei žalvarinių papuošalų. 1977–1978 m. Istorijos institutas (tyrimų vadovas Jonas Stankus) ištyrė 1539 m² plotą. Rasta 30 nedegintų ir vieno sudeginto mirusiųjų kapai, datuojami V a. – VI a. Nedeginti mirusieji laidoti aukštielninki su įkapėmis. Moterų kapuose rasta darbo įrankių (pjautuvų, įtveriamųjų peilių, ylų), papuošalų (gintaro karolių, lankinių žieduotųjų segių, juostinių ir storagalių apyrankių, įvijinių žiedų, apgalvis). Vyrų kapuose rasta geležinių siauraašmenių pentinių kirvių, peilių, dalgių, žalvarinių lankinių ilgakojų segių, storagalių apyrankių, diržo apkalų ir sagčių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai


* Kairėnėlių senkapis. Tarybinis studentas. Vilnius, 1977, Nr. 14
* Kairėnėlių (Radviliškio raj.) senkapio tyrinėjimai 1977 metais. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1976 ir 1977 metais. Vilnius, 1978, p.&nbsp;164-167.
* Kairėnėlių senkapio (Radviliškio raj.) tyrinėjimai 1978 metais. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1978 ir 1979 metais. Vilnius, 1980, p.&nbsp;78-80.
* Kairėnėlių plokštinis kapinynas. Lietuvos archeologija. Vilnius, 1984, T. 3, p.&nbsp;63-79.
Gynia

**Gynia** – upė vidurio Lietuvoje, Kauno rajone; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda į vakarus nuo Varluvos. Teka į šiaurės rytus palei Vandžiogalos-Kauno plentą. Ties Didžiaisias Ibėnais pasuka į šiaurės vakarus, o už Janušonių – į pietvakarius. Įteka į Nevėžį 26 km nuo jo žiočių, į šiaurės vakarus nuo Babtų.

Intakai: Skraudupis, Daugupis, Verupė, Krasukinė (kairieji), Bytvanas, Sengynė, Derkys, Dvyliukas (dešinieji).

Žymesni tiltai: Babtų tiltas per Gynią, Janušonių tvenkinio tiltas.

Vidutinis nuolydis 127&nbsp;cm/km. Ant Gynios įrengti Pociūnų (39 ha) ir Janušonių (60 ha) tvenkiniai. Prie Gynios esančios gyvenvietės: Bitvanas, Mažieji Ibėnai, Didieji Ibėnai, Vigiai, Janušoniai, Pagynė.

Upės pavadinimas kildinamas nuo *gynėti* („vyti, raginti, varyti“) bei *ginti* („varyti, raginti“).


File:Gynia.jpg|Gynia už Pagynės


## Šaltiniai
Kirstukas nykštukas

**Kirstukas nykštukas** (*Sorex minutus*) – kirstukinių šeimos gyvūnas. Plačiai paplitęs Eurazijoje, įskaitant ir Lietuvą. Aktyvūs visą parą, minta smulkiais vabzdžiais ir kitais bestuburiais. Sveria vidutiniškai 4 gramus. Kaip ir visiems smulkiems žinduoliams jiems yra būdingas greitas metabolizmas, todėl privalo dažnai ir gausiai maitintis.

Dauginimosi sezonas tęsiasi maždaug nuo balandžio iki rugpjūčio. Vienoje vadoje būna 2-8 jaunikliai. Viena patelė per sezoną atveda 5 ir daugiau vadų, nes jaunikliai greitai auga. Vidutinė individo gyvenimo trukmė – šiek tiek daugiau nei 15 mėnesių.
Haliadės

**Haliadės** graikų mitologijoje - jūros nimfos. Šiuo vardu bendrai vadinamos jūros nimfos. Jos vaizduojamos kaip gražios merginos, kartais nešamos ant hipokampų (arkliai žuvų uodegomis), ketejų (*Ketea* - jūros pabaisų)  ir delfinų.
Asterija

**Asterija** graikų mitologijoje vadinti 5 veikėjai:
# Šeštoji amazonė, kurią nukovė Heraklis, kai jis atėjo Hipolitės juostos.
# Žvaigždžių nimfa Saulės dievo Helijo duktė (dar vadinama **Asteride**), jos motina buvo Hidaspė (indiška upės dievybė). arba Keto
# Titanų Kojo ir Febės dukra, Leto sesuo. Pagal Hesiodą, ji su Persėjumi susilaukė dukters Hekatės. Orakulų, burtų, astrologijos dievybė. Bėgdama nuo Dzeuso, nušoko į Egėjo jūrą. Vėliau tapo to paties vardo sala, kuri identifikuota su Delo sala. Delo saloje pasislėpė Leto (ši sala buvo vienintelis žemės kampelis jai suteikusi užuovėją), kai laukėsi nuo Dzeuso ir slapstėsi nuo Heros.
# Viena iš danaidžių, Danajaus dukterų, kurių išžudė savo vyrus vedybų naktį. Ji buvo Chaeto nuotaka.
# Viena iš alkionidžių, kuri kartu su seserimis metėsi į jūrą ir buvo paverstos tulžiais.
Paprastasis kirstukas

**Paprastasis kirstukas** (*Sorex araneus*) – kirstukinių šeimos gyvūnas. Plačiai paplitęs šiaurės Europoje ir Didžiojoje Britanijoje, išskyrus Airiją. Aktyvūs visą parą, bet sutemus aktyvesni. Minta vabzdžiais ir kitais bestuburiais. Sveria vidutiniškai 5-12 gramų ir yra 55-82 mm ilgio.

Dauginimosi sezonas tęsiasi maždaug nuo balandžio iki rugsėjo. Vienoje vadoje būna 5-7 jaunikliai. Viena patelė per sezoną atsiveda 2-4 vadas. Vidutinė individo gyvenimo trukmė – nuo 6 iki 12 mėnesių.

## Išnašos
Natalija Nagač

**Natalija Nagač-Kairienė** (1937 m. gruodžio 2 d. Maskvoje) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.

## Biografija
1957 m. baigė choreografijos mokyklą Maskvoje. 1959-1979 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė, 1980-1987 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos Choreografijos skyriaus (nuo 1986 m. Vilniaus baleto mokykla) klasikinio šokio pedagogė.

## Svarbesni vaidmenys
* Frigija – Aramas Chačaturianas. Spartakas, 1964 m.
* Jūratė – Juozas Gruodis. Jūratė ir Kastytis, 1965 m.
* Betė – Antanas Rekašius. Gęstantis kryžius, 1966 m.
* Fėja Karabos – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1967 m.
* Gatvės šokėja – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1968 m.
* Audronė – Juozas Indra. Audronė, 1969 m.
* Aistė – Antanas Rekašius. Aistros, 1971 m.

## Šaltiniai
Arūnas Kairys

**Arūnas Kairys** (g. 1939 m. birželio 1 d. Tauragėje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, išradėjas.

## Biografija
1962 m. baigęs Kauno politechnikos institutą iki 1990 m. dirbo Kauno staklių gamykloje, nuo 1975 m. vyriausiasis inžinierius, nuo 1980 m. iki 1991 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas (nuo 1984 m. docentas); nuo 1991 m. iki 1993 m. Kauno staklių gamybos susivienijimo generalinis direktorius, nuo 1994 m. iki 1999 m. bendrovės „Lintel“ administracijos direktorius, nuo 2000 m. bendrovės „Mitnija“ Pramoninių pastatų skyriaus viršininkas.

Mokslinių tyrimų sritis – ypatingo tikslumo optinių mechaninių atskaitos sistemų kūrimas. Su kitais sukūrė ir pritaikė labai tikslių koordinatinių ištekinimo staklių ir pasukamųjų stalų. 16 išradimų autorius. Parašė knygų apie mašinų gamybos technologijos kursinį ir diplominį projektavimą.

## Apdovanojimai
* 1971 m. LTSR valstybinė premija, su kitais
* 1975 m. TSRS valstybinė premija (su kitais).

## Šaltiniai