open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vincentas Mieleška

**Vincentas Mieleška** (*Mileška, Milieška,* 1893 m. sausio 8 d. Paliepiai, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis, Rusijos imperija – 1963 m. kovo 5 d. Kaunas) – Lietuvos kunigas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1910 m. baigė Šv. Kotrynos bažnyčios gimnaziją Peterburge. 1910–1915 m. mokėsi Mogiliovo dvasinėje seminarijoje, 1915–1918 m. Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1915 m. įšventintas kunigu, 1918 m. įgijo kanonų teisės kandidato laipsnį.

1917 m. dalyvavo Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. grįžo į Lietuvą, apsigyveno Panevėžyje, Šv. Stanislovo bažnyčios vikaras, „Saulės“ vakarinių kursų tikybos mokytojas, nuo 1919 m. Panevėžio lenkų gimnazijos kapelionas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

Poseiminiu laikotarpiu aktyviai dalyvavo katalikiškų organizacijų veikloje, vadovavo Šv. Juozapo darbininkų draugijai, jos pirmininkas), Lietuvos „Caritas“ sąjungos pirmininkas. 1922–1946 m. Kauno Šv. Kryžiaus bažnyčios klebonas. 1946 m. suimtas, nubaustas 10 m. bausme Karagandos pataisų Darbos lageriuose. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1956–1963 m. vėl Šv. Kryžiaus bažnyčios klebonas.

## Literatūra
* Mieleška Vincentas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
* Mieleška Vincentas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 368.
* Laukaitytė R., Mieleška Vincentas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 249–251.
* Laukaitytė R., Mieleška Vincentas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 374–376.

## Šaltiniai
Feliksas Mikšys

**Feliksas (Peliksas) Mikšys** (1893 m. kovo 2 d. Deglėnai, Pušaloto valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1973 m. balandžio 3 d. Kaunas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais baigė Varšuvos veterinarijos institutą, 1916–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą dirbo įvairiose ūkio organizacijose. Vienas iš Lietuvos ūkininkų sąjungos steigėjų, nuo 1919 m. jos ilgametis pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1923 m. balandžio 18 d. vienas AB „Maistas“ steigėjų, jos valdybos narys. 1925 m. buvo Lietuvos ūkininkų sąjungos atstovas Lietuvos prekybos rūmuose. 1926 m. AB „Lietuvos cukrus“ steigėjas.

1944 m. suimtas, kalintas, išvežtas į Sibirą. Grįžęs į Lietuvą gyveno Vilniuje. 

Palaidotas Romainių kapinėse.

## Literatūra
* Mikšys Peliksas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 447.
* Veilentienė A., Mikšys Feliksas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 252-25254.
* Veilentienė A., Mikšys Feliksas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 376–382.

## Šaltiniai
Gintarų senosios kapinės

**Gintarų senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - , senas vertybės kodas - L836) – neveikiančios kapinės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Gintaruose (Kartenos seniūnija), 2 km į šiaurės rytus nuo Kartenos, Minijos kairiajame krante. 

## Kapinės
Įrengtos slėnio terasos pakilumoje, ties viduriu įsmaugto ovalo plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 51,5 m ilgio, 19,5–23,5 m pločio. Šiaurės pusė 1,8 m, pietų – 1 m aukščio. 

Kapines juosia 1,0 m pločio, 0,5–0,8 m gylio griovys, šalia kurio vietomis išlikęs paskleistas, 0,3 m aukščio pylimas. Jo rytų krašte yra 2 m pločio praėjimas. 

Laidojimo žymių ir mažosios architektūros statinių nėra. Kapinės apaugusios pušynu. Pietrytinėje papėdėje stovi anotacinis ženklas (autorius Arvydas Klovas, 2001 m.).

Teritorijos plotas – 0,15 ha, perimetras – 132 m.

## Istorija
Kapinėse nuo XVI a. a. iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. laidoti greta buvusio Kartenos dvaro ir kaimo gyventojai. Atidarius Kartenos parapijos kapines, senosiose kapinėse XIX a. – XX a. pr. kartais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, iš Minijos ištraukti neatpažinti skenduoliai. 1916–1918 m. palaidotos dizenterijos epidemijos aukos. 

Po Lietuvos žemės reformos pateko į dvarui paliktą žemės valdą, kuri priklausė Sofijai Viliopolskienei. Tarpukariu jose dar stovėjo 4 aukšti ąžuoliniai kryžiai, kurių stiebų apačios buvo apdėtos akmenimis. Po karo jie nugriuvo. Pasakojama, kad naktimis kapinėse vaidendavosi, pasirodydavo šviesa. 

1935 m. įrašytos į Valstybės archeologijos komisijos sudarytą kultūros paveldo objektų sąrašą, 1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (AV507). 1998 m. įregistruotos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

### Tyrimai
1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius (Kretingos kraštotyros muziejus), 1980 m. – Ignas Jablonskis, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, 1999–2001, 2003, 2005 ir 2015 m. – Julius Kanarskas (SRP direkcija), 2015 m. – Jolanta Paunksnienė (KPC).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga 
* 
* LIMIS: Gintarų senosios kapinės
* LIMIS: Gintarų senosios kapinės
Antanas Milčius

**Antanas Milčius** (1895 m. liepos 2 d. Aleksotas, Kaunas – (?) JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Aleksoto liaudies mokykloje, 1906–1914 m. – Kauno berniukų gimnazijoje, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1914–1918m. Maskvos universiteto Teisės fakulteto studentas. 1926 m. vasario mėn. Karaliaučiaus universitete apgynė teisės daktaro laipsnį.

Dalyvavo 1917 m. Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. pradžios iki 1920 m. gegužės 15 d. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1926 m. gruodžio 20 d. – 1928 m. gegužės 7 d. valstybės kontrolierius,  A, Smetonos atleistas iš pareigų ir suimtas už nepaklusnumą. Vėliau advokatas. 1939–1944 m. Sedos vidurinės mokyklos direktorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV. 1970 m. gegužės 15 d. minint Steigiamojo Seimo 50-metį, kartu su kitais 6 emigracijoje gyvenusiais buvusiais Steigiamojo Seimo nariais: E. Draugeliu, M. Galdikiene, M. Krupavičiumi, J. Pakalka, J. Pronckumi, K. Škirpa pasirašė kreipimąsi pasaulio Parlamentų, Senatų nariams ir kitoms demokratinėms šalių institucijoms dėl Lietuvos okupacijos.

## Literatūra
* Milčius Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
* Milčius Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 459.
* Veilentienė A., Milčius Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 255–256.
* Veilentienė A., Milčius Antanas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 384–386.

## Šaltiniai
Asbel Kiprop

**Asbel Kiprop** (g. 1989 m. birželio 30 d.) – Kenijos vidutinių nuotolių bėgikas. Olimpinis čempionas.

## Biografija
Asbel Kiprop iš pradžių savo tarptautinę karjerą pradėjo kaip ilgų nuotolių bėgikas. 2007 m. kovo mėnesį vykusiame pasaulio kroso čempionate lengvaatletis iškovojo aukso medalį jaunimo rungtyje. Tais pačiais metais Kiprop įvykdė pasaulio čempionato normatyvą 1500 m bėgime ir dalyvavo 2007 m. pasaulio čempionate Osakoje. Sportininkas pateko į finalą ir galutinėje įskaitoje užėmė ketvirtąją vietą. Po metų vykusiame Afrikos lengvosios atletikos čempionate 800 m bėgime Kiprop pelnė bronzos medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas iškovojo aukso medalį ir tapo ketvirtuoju Kenijos aukso medalininku šioje rungtyje. 2009 m. pasaulio čempionato metu sportininkas dalyvavo 800 m ir 1500 m rungtyse. 800 m distancijoje sportininkas neįveikė pusfinalio barjero ir galutinėje įskaitoje liko 19-as, o 1500 m bėgime užėmė 4-ą vietą. 2010 m. dalyvavo Afrikos čempionate, kur 1500 m bėgime pagerino čempionato rekordą ir pelnė aukso medalį.

## Nuorodos
* Asbel Kiprop IAAF svetainėje
Kultūrų globalizacija

**Kultūrų globalizacija** – pasaulinės kultūros formavimasis, kuri daugiausiai siejama su Vakarų kultūra. Tai skatina ir ekonominis susipynimas.

Itin sparčiai, net ir atokiausiuose pasaulio kampeliuose, įsigali populiari, vadinamoji masinė Vakarų kultūros dalis – popkultūra. Tai gerai visame pasaulyje žinomi ir madingais aksesuarais virtę prekių ženklai, Holivudo kino produkcija, sporto, muzikos, įvairūs renginiai (gražuolių rinkimai, Oskarų teikimai).
    
Vakaruose plinta ir kitų kultūrų elementų, kurie tampa masinės kultūros dalimi, pavyzdžiui, indų joga, kinų virtuvė, japonų sumo, karatė imtynės. Joms plisti padeda šiuolaikinės komunikacijos priemonės ir visuotinis anglų kalbos mokymas.
Deep house

**Deep house** (lietuviškai gilus house) yra house muzikos subžanras, kuriam būdinga Chicago house, džiazo, funk bei soul muzikos motyvai. Pradžioje šiai muzikai didžiausią įtaką darė būtent džiazo įrašai, iš kurių buvo perimti sudėtingi akordai ir kurie muzikai suteikė švelnų disonansinį skambesį.

Kitaip nei kituose house subžanruose, deep house muzikoje dažniau naudojamos vokalinės partijos. Šios vokalinės partijos pasižymi jausmingumu, švelnumu, disonansiniu melodingumu ir stilingumu. Nors deep house muzika nepasiekia didžiausios palaimos taško, tačiau ji vis dėlto atpalaiduojanti, su ar be vokalo.

### Garsiausi atlikėjai
* Frankie Knuckles
* Martin Iveson
* Schmoov!
Radisson Blu Hotel Lietuva

**Radisson Blu Hotel Lietuva** – keturių žvaigždučių viešbutis Šnipiškių mikrorajone, Naujajame Vilniaus miesto centre. Pirmasis dangoraižis Lietuvoje. Projekto autoriai – Algimantas Nasvytis ir Vytautas Nasvytis.

## Istorija

1963 m. suprojektuotas 20 aukštų **Inturisto** viešbutis. 1966 m. pradėtas statyti. 1967 m. statybos dėl pasikeitusio projekto (pridėti dar 2 aukštai) ir pavadinimo sustabdytos. 1972 m. pratęstos, o 1983 m. baigtos. Viešbutis pavadintas **Lietuva**.

1997 m. privatizuotas. 2002–2003 m. rekonstruotas, pervadintas **Reval Hotel Lietuva**. 2010 m. pasikeitus valdytojui, pervadintas **Radisson Blu Hotel Lietuva**.

2017–2018 m. iš Konstitucijos prospekto pusės pastatytas 8 aukštų priestatas. Bendras pastatų plotas – 39,5 tūkst. m².

## Šaltiniai
Žvėrinčiaus ąžuolas

**Žvėrinčiaus ąžuolas** – šimtametis ąžuolas, augęs Žvėrinčiaus miške, Birštono savivaldybės teritorijoje, Nemuno dešiniajame krante, į pietus nuo Lengveniškių ir į rytus nuo Ivoniškių. Ąžuolo skersmuo siekė 1,8 m, aukštis – virš 15 m. Spėjama, kad ąžuolui buvo virš 500 metų.

## Istorija
Legendos byloja, kad po ąžuolu medžioklių metu yra ilsėjęsis pats Ldk Vytautas. 

Ąžuolas 1968 m. buvo paskelbtas gamtos paminklu.   Ąžuolas atlaikė 2005 m sausio mėn. siautėjusį  uraganą  „Erviną“, tačiau 2005 m. birželį virto, tebeguli iki šiol. Šalia jo galima pamatyti neįprastai atrodančios apykaklinės formos pušį ir naujai pasodintus jaunus ąžuoliukus.

2006 m. išbrauktas iš saugomų gamtos objektų sąrašo.

## Šaltiniai
Ona Muraškaitė-Račiukaitienė

**Ona Muraškaitė-Račiukaitienė** (1896 m. vasario 15 d. Dobilaičiai, Virbalio valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1985 m.) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
Mokėsi Kybartų vokiečių pradžios mokykloje ir dviklasėje miesto mokykloje. 1912–1914 m. mokėsi Marijampolės „Žiburio“ progimnazijoje. Nuo 1914 m. pabaigos mokytojavo Ošiškių kaime (Trakų apskritis) „Ryto“ draugijos slaptoje liaudies mokykloje, organizavo valdžios draudžiamus vakarinius kursus suaugusiems. 1915 m. atvyko pas giminaičius į Vilnių, artėjant frontui persikėlė į Voronežą. 1918 m. Voroneže baigė Martyno Yčo gimnaziją, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1917–1918 m. Voronežo liaudies universitete dėstė Lietuvos istoriją.

1918 m. pirmojoje pusėje grįžusi į Lietuvą, apsigyveno Kybartuose, nuo 1918 m. rugsėjo mėn. mokytojavo Marijampolės „Žiburio“ gimnazijoje, kurioje mokė lietuvių kalbos ir istorijos.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Pirmajame Seimo posėdyje – Seimo sekretorė.

Pasibaigus kadencijai dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1922 m. rudens studijavo Lietuvos universiteto Humanitariniame fakultete, po to Teisės fakultete.

## Literatūra
* Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 44.
* Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 321.
* Tamošaitis M., Račiukaitienė Ona, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 294–296.

## Šaltiniai
Ivanas Polozkovas

**Ivanas Polozkovas** (, g. 1935 m. vasario 16 d. Kursko srityje, Rusijos TFSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
1965 m. baigė Visasąjunginį neakivaizdinį finansų-ekonomikos institutą, 1977 m. – Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK, 1980 m. – Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK.

Nuo 1957 m. dirbo Kursko srities Solncevo rajone: kolūkyje, rajono kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, rajono komjaunimo komiteto antrasis sekretorius, baigęs Centrinę komjaunimo mokyklą išrinktas pirmuoju sekretoriumi. 1962 m. tapo partiniu funkcionieriumi: dirbo rajono komiteto instruktoriumi, kolūkių-tarybinių ūkių valdybos partinio komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, partijos rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius. 1969–1972 m. buvo partijos Kursko srities komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vėliau – Rylsko rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas.

Nuo 1973 m. iki 1985 m. dirbo TSKP CK aparate (instruktorius, vėliau – Centrinės Juodžemio zonos ir Volgos-Viatkos rajono sektoriaus vedėjas). 1985 m. tapo partijos Krasnodaro krašto komiteto pirmuoju sekretoriumi, nuo 1990 m. balandžio mėn. – kartu ir krašto liaudies deputatų tarybos pirmininkas. 1990 m. birželio mėn. tapo tik įkurtos Rusijos TFSR Komunistų partijos CK pirmuoju sekretoriumi, juo buvo iki 1991 m. liepos mėn. Šiame poste aktyviai priešinosi M.Gorbačiovo perestroikos politikai.

1989–1991 m. buvo TSRS liaudies deputatas, 1990–1993 m. – Rusijos liaudies deputatas. 1986–1991 m. buvo TSKP CK narys, 1990–1991 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

## Papildoma informacija
Pirmajame RTSFR liaudies deputatų suvažiavime 1990 m. gegužės mėn. komunistinio flango remiamas bolotiravosi į RTSFR Aukščiausiosios Tarybos pirmininko postą (jo priešininku buvo Borisas Jelcinas). Dviejuose balsavimo turuose nei vienas iš pretendentų nesurinko pusės balsų. Komunistams atšaukus I. Polozkovo kandidatūrą ir pasiūlius A. Vlasovą, B. Jelcinas nugalėjo jau pirmame ture.

## Nuorodos
* Paskutinis perestroikos priešas  Straipsnis iš rulife. ru (rusų klb.)

## Šaltiniai
Abraomas Popelis

**Abraomas Dovas Popelis** (*Avraham Dov Popel*, 1865 m. kovo mėn. Kvetkai, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1923 m. Marijampolė) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Biržuose, vėliau Eišiškių ir Kauno ješibotuose. Nuo 1897 m. Onuškio (Rokiškio apskritis) rabinas. 1916 m. atvyko į Marijampolę ir vietos žydų bendruomenės buvo išrinktas vyriausiuoju rabinu.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė seimo žydų frakcijai.

## Literatūra
* Popelis Abraomas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 42.
* Popelis Abraomas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1960, t. 22, p. 280–281.
* Bendikaitė E., Popelis Abraomas Dovas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 271–272.

## Šaltiniai
Pranas Povilaitis

**Pranas Povilaitis** (gimimo ir mirties datos nežinomos) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1922 m. vasario 21 d. – 1922 m. birželio 16 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

## Šaltiniai
Auksinė Kastilija

**Auksinė Kastilija** () – ispanų konkistadorų XVI a. pr. suteiktas pavadinimas Centrinės Amerikos regionui, besidriekusiam nuo Urabos įlankos iki Beleno upės (Panamos sąsmauka). Į vakarus nuo šios upės driekėsi Veragvos kraštas, į kurį pretendavo Kolumbų šeima. 
## Raida

Auksinės Kastilijos pavadinimas 1513 m. buvo patvirtintas Ispanijos monarcho Ferdinando II.

Po to, kai Vaskas Nunjesas de Balboa atrado Ramųjį vandenyną, į Auksinės Kastilijos sudėtį įtrauktos Panamos, Kosta Rikos ir Nikaragvos Ramiojo vandenyno pakrantės. 1527 m. buvo sudaryta Nikaragvos provincija ir atskirta nuo Auksinės Kastilijos. 1537 m. Kolumbams paskirta Veragvos kunigaikštystė, todėl Auksinės Kastilijos žemės tapo atskirtomis. 1540 m. krašto dalis į rytus nuo Veragvos (dab. Kosta Rika, vakarų Panama) sujungtos į Karališkąją Veragvą (iš jos vėliau sudaryta Naujosios Kartaginos ir Kosta Rikos provincija).

Likusi rytinė Auksinės Kastilijos dalis pradėta vadinti Tiera Firmės karūna arba Panama. 1538 m. buvo sukurta Panamos karališkoji audiencija. 1560 m. sukurta nauja Veragvos provincija buvo sujungta su Auksine Kastilija.

## Gubernatoriai

* 1514–1526 m. Pedro Arias Dávila, gubernatorius
* 1526–1529 m. Pedro de los Ríos y Gutiérrez de Aguayo, gubernatorius
* 1529–1532 m. Antonio de la Gama, laikinasis gubernatorius
* 1533–1536 m. Francisco de Barrionuevo, gubernatorius
* 1536–1539 m. Pedro Vázquez de Acuña, gubernatorius
* 1539 m. Francisco Pérez de Robles, Panamos audiencijos prezidentas.
Kolono provincija

**Kolono provincija** () – provincija, esanti Panamos centrinėje dalyje, Karibų jūros pakrantėje. Administracinis centras – Kolonas.

Kolono provincija pasižymi didžiausia šalyje juodaodžių populiacija. Ją sudaro dvi atskiros grupės: atgabenti vergovės laikais ir asimiliavęsi su ispaniška kultūra bei XIX a. pab. – XX a. pr. atvykę imigrantai iš Karibų salų (daugiausia Panamos kanalo statyboms).

## Geografija

Kolono provincija išsidėsčiusi pagal Karibų jūros krantą, abipus Panamos kanalo žiočių. Būdingos žemumos, tik pietuose paviršius aukštesnis. Teritoriją raižo upės, tarp jų svarbiausia šalyje – Čiagresas. Jos baseine sudarytas didelis dirbtinis Gatuno ežeras, kurio šiaurinė dalis patenka į Kolono provinciją. Didžiąją dalį teritorijos dengia tropinės džiunglės.

## Administracinis suskirstymas
 
Provincija padalinta į 5 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):
* Kolono apygarda (Kolonas)
* Čiagreso apygarda (Nuevo Čiagresas)
* Donoso apygarda (Migel de la Borda)
* Portobelo apygarda (Portobelas)
* Santa Isabelės apygarda (Palenkė)

## Šaltiniai
Mineralinės medžiagos

**Mineralinės medžiagos** – cheminiai elementai, būtini organizmo gyvybinių funkcijų palaikymui.

Mineralinės medžiagos palaiko šarmų-rūgščių pusiausvyrą, dalyvauja susitraukiant raumenims, dujų apykaitoje, nervų sistemos veikloje, krešant kraujui, greitina augimo ir atsistatymo procesus, išskiria energiją iš maistingųjų medžiagų ir padeda susidaryti naujiems audiniams. Organizme jos kaip statybinė medžiaga (kalcis, fosforas), kaip elektrolitai vandens druskų pusiausvyrai palaikyti, įeina į kai kurių fermentų struktūrą ir reguliuoja organizmo medžiagų apykaitą, įeina į organizmo organinių junginių (geležis) ir hemoglobino sudėtį.

Organizme esančios mineralinės medžiagos sudaro apie 4.5 % kūno svorio (pvz., 2,8 kg, jei žmogus sveria 70 kilogramų). Iš jų didžioji dalis, 5/6, įeina į kaulų sudėtį. Apie 50 % šio kiekio sudaro kalcis, 25 % - fosforas, kiti 5 makroelementai (magnis, natris, chloras, kalis ir siera) bei 14 mikroelementų (geležis, cinkas, varis, jodas, manganas, fluoras, molibdenas, kobaltas, selenas, chromas, alavas, nikelis, vanadis ir silicis) - likusius 25 proc. Makroelementų organizme yra daugiau nei 5 gramai, o mikroelementų - mažiau nei 5 gramai. Jos organizme atlieka dvejopas funkcijas: statybines (pvz., kalcis kauluose) ir reguliacines (pvz., jodas, įeinantis į skydliaukės hormonus, kalcis ir magnis reguliuoja raumenų kontrakciją ir atsipalaidavimą).

Sveikam žmogui svarbiausi yra 12 mineralinių elementų: kalcis, kalis, fosforas, magnis, geležis, cinkas, jodas, varis, manganas, fluoras, selenas, molibdenas ir 3 elektrolitai: natris, kalis, chloras. 

Mineralinės medžiagos matuojamos gramais, miligramais arba mikrogramais.

## Mineralinių medžiagų skirstymas
### Pagal kiekį organizme
* Makroelementai (sudaro 0,1 %):
** Chloras
** Fosforas
** Geležis
** Kalcis
** Kalis
** Natris
** Siera
* Mikroelementai (mažiau 0,01 %):
** Alavas
** Cinkas
** Chromas
** Fluoras
** Geležis
** Jodas
** Kobaltas
** Manganas
** Molibdenas
** Nikelis
** Selenas
** Silicis
** Vanadis
** Varis

### Pagal atliekamas funkcijas
* Pirmai grupei priklauso mineralai, kurie sudaro organizmo struktūros elementus, įeina į kaulų, dantų, odos, plaukų sudėtį. Tai kalcis, fosforas, siera, magnis ir fluoras.
* Antrai grupei priklauso cheminiai elementai, kurie dalyvauja palaikant organizmo šarmų-rūgščių balansą, svarbūs elektrolitų, vandens apykaitai, reguliuoja vidinės terpės pH. Tai natris, fosforas, magnis, siera.
* Trečiai grupei priklauso mineralinės medžiagos, kurių organizme yra labai maži kiekiai. Šie mikroelementai įeina į įvairių fermentų, hormonų, kitų organizmui būtinų junginių sudėtį. Svarbiausios iš jų geležis, varis, cinkas, manganas, molibdenas, kobaltas ir jodas.
Svanetijos sukilimas

** 1921 m. Svanetijos sukilimas** buvo nepavykęs sukilimas prieš neseniai Gruzijoje susikūrusį bolševikų režimą.

Sukilimas kilo Svanetijoje, kalnuotame vakarinės Gruzijos regione, netrukus po Raudonosios Armijos įsiveržimo į Gruziją ir Gruzijos TSR sukūrimo (1921 m. vasario-kovo mėn.). Pirmieji neramumai tarp vietos valstiečių kilo jau 1921 m. gegužę ir greitai peraugo į ginkluotą maištą prieš nepopuliarų Gruzijos Revoliucinį Komitetą, bolševikų pereinamojo laikotarpio vyriausybę. Mosostro Dadeškelianio, Nestoro Gardapchadzės ir Bidzinos Pirvelio vadovaujami partizanai rugsėjo mėnesį nuginklavo Svanetijoje buvusius Raudonosios armijos dalinius ir ėmė ruoštis puolimui prieš Kutaisį, antrąjį pagal dydį Gruzijos miestą. Gruzijos Revkomas, matydamas, kad sukilimas gali išsiplėsti į visą šalį ir sukelti pilietinį karą, 1921 m. spalio 7 d.įsakė sukurti specialius baudžiamuosius būrius kovai su sukilėliais, kurie vadinti "politiniais banditais". 

Kovos Svanetijoje vyko šešis mėnesius, tačiau sovietų armijai pavyko užkirsti kelią sukilimo plitimui į aplinkinius regionus. 

## Nuorodos
Tiera Firmė

**Tiera Firmė** ( – „tvirta žemė, sausuma“) – Centrinės Amerikos pietrytinių pakrančių bei Pietų Amerikos šiaurinių pakrančių pavadinimas Amerikos kolonizavimo pradžioje. 1498-1542 tai buvo Ispanijos imperijos administracinis vienetas. 

## Raida
Rytų Venesuela buvo pirmasis Tiera Firmės regionas, kurį pasiekė ispanų konkistadorai. 1498 m. Kristupas Kolumbas ištyrinėjo Parijos įlanką ir kraštą pavadino „Malonės Žeme“ (*tierra de gracias*) dėl draugiškų indėnų ir gražių kraštovaizdžių. Toliau keliautojas pasiekė Orinoko deltą ir, nustebintas gėlo vandens gausos, įplaukė giliau į žemyną. Vietos indėnų genčių šis visas kraštas buvo žinomas kaip Kokivakoa ().

1501 m. Alonso de Ojeda oficialiai pakelbė šias pakrantes Ispanijos kolonija ir pavadino Naująja Andalūzija (). Jos apėmė dabartinės Venesuelos vakarinį pajūrį. Čia, Guachiros pusiasalyje, įkurta pirmoji ispanų gyvenvietė Santa Crus, tačiau ji netrukus buvo apleista. 1509 m. de Ojeda praplėtė koloniją į vakarus, Kolumbijos pakrantėse iki Urabos įlankos. Ten 1510 m. įkurta Santa Marija la Antigva del Darjeno gyvenvietė.

Pakrantes į vakarus nuo Urabos įlankos ispanai pavadino Auksine Kastilija (). Dar toliau, į vakarus nuo Beleno upės, buvo Veragva. 

Visa ši žemyno pakrančių teritorija buvo pavadinta Tiera Firme („Tvirtąja žeme“), arba **Costa Firme** („Tvirtuoju krantu“), priešpriešinant ją saloms. 1529 m. Ispanijos karalienė Izabelė padalino Pietų Amerikos žemyną į tris valdas, paskirdama gubernatorius. Tiera Firmei *de jure* pripažintos visos šiauriausios žemės, besitęsiančios beveik iki ekvatoriaus.  Taigi, formaliai jai priklausė didžioji dalis dab. Kolumbijos, Venesuela, Gvianos, šiaurės Brazilija.

Tačiau *de facto* kolonizuotos buvo tik pakrantės. Čia buvo kuriamos ispanų gyvenvietės: Kumana (1515), Panama (1519), Santa Marta (1525) Santa Ana de Koras (1527) ir Kartachena (1533). Iš čia 1537-1540 m. vyko Andų tautų užkariavimas. Taip palaipsniui buvo formuojamos ir naujos gubernijos/provincijos: Auksinės Kastilijos, Kartachenos, Santa Martos, Venesuelos, Naujosios Andalūzijos, Popajano, Naujosios Granados.

1538 m. visa Tera Firmė buvo priskirta prie naujai sukurtos Panamos audiencijos su centru Panamos mieste, kurios administracijoje formaliai buvo beveik visa Pietų Amerika. 1542 m. šią audienciją panaikinus, panaikinta ir Tiera Firmės provincija. Vakariausios jos teritorijos (dab. Panama) priskirtos Gvatemalos Santjago karališkajai audiencijai, centrinės teritorijos (dab. Kolumbija) - Peru vicekaralystei, o ryčiausios (dab. Venesuela) - Santo Domingo audiencijai.

Nepaisant panaikinimo, terminas Tiera Firmė ir toliau buvo naudojamas įvardinti šiaurinę Pietų Amerikos dalį, ypatingai Panamą.

## Išnašos
Soda

**Soda** reikšmės:

* Natrio hidrokarbonatas – geriamoji, kepimo arba maistinė soda;
* Natrio karbonatas – kalcinuota arba skalbiamoji soda;
* Natrio hidroksidas – kaustinė soda.
Gruntinis kelias

**Gruntinis kelias** (dar vadinamas **gruntkeliu**) – kelias, neturintis tvirtos dangos (asfaltbetonio, betono, žvyro). Paprastai tai būna vietinės reikšmės keliai, einantys per miškus, skirti privažiavimui prie sodybų, vandens telkinių, gamtinių, archeologinių paminklų, kartais gali jungti nedidelius kaimus. Skurdesnėse šalyse gruntiniai keliai neretai jungia ir stambias gyvenvietes, miestus.

Dėl tvirtos dangos nebuvimo gruntiniai keliai pasikeitus meteorologinėms sąlygoms (pvz., prasidėjus lietui) gali tapti sunkiai pravažiuojami lengvaisiais automobiliais. Daug gruntinių kelių tinkami važiuoti tik dalį metų – žiemą rečiau naudojami gruntiniai keliai užpustomi, o pavasarį ar vėlyvą rudenį sunkiai pravažiuojami dėl patižusios kelio dangos. Tokiais keliais tada gali pravažiuoti tik sunkvežimiai, traktoriai, padidinto pravažumo lengvieji automobiliai.


Op de weg Vilnius-Kaunas wordt een auto door de Poolse grensbewaking doorzocht, Bestanddeelnr 190-1176.jpg|Viniaus–Kauno kelias 1934 m. (fot. Willem van de Poll)

Image:Szulimán-Gilice, útelágazás (dombtető-löszmélyút).jpg|Miško keliukas Vengrijoje
Image:Dirt road in Varnavino.jpg|Gruntinis kelias per pievas Rusijoje
Image:DirtRoadByAmiltonReis.jpg|Gruntinis kelias Brazilijoje


## Taip pat skaitykite

* Žvyrkelis

## Šaltiniai
Jurijus Prokofjevas

**Jurijus Prokofjevas** (, g. 1939 m. Muinake, Karakalpakijos TSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

## Biografija
1962 m. baigė Maskvos automechanikos institutą, 1972 m. – Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. Ekonomikos mokslų kandidatas.

1957 m. pradėjo dirbti pionierių vadovu vienoje iš Maskvos vidurinių mokyklų, buvo Automechanikos instituto komjaunimo komiteto sekretoriumi, Maskvos Pervomaisko rajono komjaunimo komiteto instruktoriumi, antruoju, vėliau – pirmuoju sekretoriumi, Maskvos miesto komjaunimo komiteto skyriaus vedėju.

Nuo 1968 m. – partinis funkcionierius: TSKP Maskvos miesto komiteto instruktorius, skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1977–1985 m. – TSKP Maskvos miesto Kuibyševo rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1985 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto skyriaus vedėjas. 1986–1988 m. buvo Maskvos miesto Vykdomojo komiteto sekretorius. Nuo 1988 m. – TSKP Maskvos miesto komiteto sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK Politinio biuro narys.

Žlugus TSKP įkūrė keletą aukštųjų technologijų įmonių, vadovavo akcinei bendrovei „TV-Inform“. Šiuo metu yra Rusijos visuomeninio socialistinio judėjimo prezidiumo pirmininkas.

## Apdovanojimai
* Darbo raudonosios vėliavos ordinas (1976 m., už derliaus nuėmimą)
* du Garbės ženklo ordinai (1972 m. – už durpynų gaisrų gesinimo organizavimą, 1980 m. – už penkmečio planų vykdymą
* Tautų draugystės ordinas (1985 m., už Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio Maskvoje organizavimą)
* Aukštutinės Voltos Garbės ordinas (1990 m.)
* Rusijos Federacijos Valstybinė premija (2000 m., už naujų technologijų diegimą perduodant informaciją TV kanalais).

## Šaltiniai
Žvyrkelis

**Žvyrkelis** – kelias, padengtas žvyro danga. Dažniausiai driekiasi užmiesčiuose, atokesniuose regionuose arba sudaro kaimų, priemiesčių gatves.

Žvyrkeliai savo pravažumu gerokai lenkia gruntinius kelius, tačiau yra sunkiau pravažiuojami nei asfaltbetoniu ar betonu dengti keliai. Žvyrkeliai paprastai pravažiuojami ištisus metus, bet kokiomis transporto priemonėmis. Kelio danga sudrėkusi nepatyžta, todėl lietus itin ženkliai nemažina kelio pravažumo. Tačiau žvyrkelio projektinis greitis yra mažesnis nei leistinas užmiestyje (50–80 km/h). Be to, priklausomai nuo kelio priežiūros, meteorologinių ir geologinių ypatybių važiavimas žvyrkeliu gali kelti papildomų nepatogumų:
* pavasarį ar po liūčių kelio dangoje dažnai susiformuoja duobės, važiuojant keliančios vibraciją ir mažinančios važiavimo greitį;
* pučiant stipriems vėjams gali susidaryti smėlio vėpūtiniai, kuriuose automobilis gali įstrigti;
* žvyre pasitaikantys stamboki akmenys gali pažeisti automobilį ar apgadinti prasilenkiančius automobilius;
* esant sausam orui nuo žvyrkelio kyla daug dulkių, keliančių nepatogumą tiek automobilių vairuotojams, tiek pakelės gyventojams.

Be to, žvyrkelyje automobilis sunkiau valdomas nei ant asfalto, greitėja detalių susidėvėjimas. Dėl susidarančių duobių ir provėžų žvyrkelį reikia dažnai tvarkyti.

Lietuvoje žvyrkeliai dažniausiai eina tarp kaimų ir sudaro didelę dalį rajoninių kelių (jie palaipsniui asfaltuojami). Seniau nedidelė dalis krašto kelių (pvz., ) turėjo žvyrkelio ruožų, tačiau dabar visi jau asfaltuoti. Daugelyje skurdesnių ar dideles teritorijas užimančių šalių žvyrkeliai sudaro žymią respublikinės reikšmės kelių dalį.


File:Chile (3), Patagonia, Road Y-50 towards Rio Verde.JPG|Žvyrkelis Čilėje
Vaizdas:Tamsa.JPG|Žvyrkelis Estijoje
File:RSA R339 Alfred Pass Die Vlug.jpg|Žvyrkelis PAR
Motiejus Petrauskas

**Motiejus Petrauskas** (1890 m. Šetkaimys, Betygalos valsčius, Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1956 m. gegužės 29 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. 1907 m. išvažiavo į Čikagą, JAV, kur studijavo ekonomikos mokslus, dirbo dienraštyje „Naujienos“. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1920 m. birželio 23 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai (Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos blokas). Atsisakė mandato.

Netoli Šiaulių įsigijo 35 ha ūkį. Gyvendamas Šiauliuose dalyvavo visuomeninėje veikloje, palaikė ryšius su Valstiečiais liaudininkais.

1949 m. spalio 28 d. suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėjimo, mirė lageryje.

## Literatūra
* Bukaitė V., Petrauskas Motiejus, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 266.

## Šaltiniai
Čagresas

**Čagresas** () – upė rytų ir centrinėje Panamoje. Prasideda Panamos provincijoje, San Blaso Kordiljeroje, 609 m aukštyje virš jūros lygio, Čagreso nacionaliniame parke. Teka pro džiungles į vakarus, šiaurės vakarus. Įteka į Karibų jūrą ties Čagreso gyvenviete (Kolono provincija).

Čagresas yra vandeningiausia šalies upė, todėl ant jos įrengta hidroelektrinių kaskada. Aukštupyje upė patvenkta Meideno užtvanka, sudarytas Alachuelos tvenkinys, kurio vanduo tiekiamas į Panamos miestą. Toliau visas Čagreso vidurupis ir dalis žemupio užlieta Gatuno ežero – didžiulio tvenkinio, susidariusio patvenkus upę Gatuno užtvanka. Šiame vandens telkinyje upė kertasi su Panamos kanalu ir aprūpina jį vandeniu.

Čagreso žiotis 1502 m. atrado Kristupas Kolumbas. Jis ją pavadino Driežų upe (*Río de los lagartos*) dėl čia plaukiojusių krokodilų. 1527 m. upę ištyrinėjo Hernandas de la Serna, ieškodamas vandens kelio į Ramųjį vandenyną. Nors jo nerado, iki pat XVIII a. upe driekėsi svarbus laivybinis kelias, vedantis artyn Ramiojo vandenyno pakrantės. Upės žiotyse įkurtas Čagreso miestas tapo svarbiu uostu.

## Šaltiniai
Lietuva paralimpinėse žaidynėse

**[[Lietuva]] [[Paralimpinės žaidynės|paralimpinėse žaidynėse]]** kaip nepriklausoma valstybė dalyvauja nuo 1992 m.

## Istorija
Pirmieji paralimpiečiai iš Lietuvos, su SSRS rinktine dalyvavę 1988 m. Seulo (Pietų Korėja) vasaros paralimpinėse žaidynėse, buvo lengvaatlečiai Danutė Šmidek (sidabro ir bronzos medaliai) ir Vytautas Girnius (du aukso medaliai). 

Lietuva paralimpinėse žaidynėse (vasaros parolimpiadoje) debiutavo 1992 m. Barselonoje, Ispanijoje. Pirmąją delegaciją sudarė keturi lengvaatlečiai, kurie visi pelnė bent vieną medalį (Sigita Kriaučiūnienė pelnė keturis). Lietuva 1994 m. dalyvavo žiemos parolimpiadoje, kur jai atstovavo dvi sportininkės. Medalių nebuvo pelnyta ir tai buvo vienintelis Lietuvos dalyvavimas žiemos paralimpinėse žaidynėse, bei pirmas kartas kai parolimpiadoje Lietuva liko be medalių.

Iki 2024 m. Lietuvos parolimpiečiai iš viso pelnė trisdešimt septynis medalius. Tai geriausias pasiekimas tarp Baltijos šalių.

## Medaliai
### Pagal žaidynes

### Pagal sporto šaką

## Medalininkai

## Šaltiniai
Vidugirių apylinkė (Troškūnai)

**Vidugirių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Troškūnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Troškūnų rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Vašuokėnų apylinkės ir Latavėnų apylinkės.

## Šaltiniai
Čagresas (miestas)

**Čagresas** () – buvęs miestas centrinėje Panamoje, Karibų jūros pakrantėje, dabartinėje Kolono provincijoje, į vakarus nuo Kolono, prie Čagreso upės žiočių.

1502 m. Čagreso upės žiotys buvo atrastos Kristupo Kolumbo. Kuomet buvo atrastas Ramusis vandenynas, pradėta ieškoti vandens kelio link jo. Nors jis nebuvo rastas, Čagreso upė vedė arčiausiai Ramiojo vandenyno kranto, todėl kroviniai iki Panamos uosto buvo gabenami šia upe, o toliau sausumos keliu (vad. „Kryžių keliu“).

1595 m. prie Čagreso upės žiočių pastatytas **[[San Lorenso fortas]]**, aplink jį pradėjo kurtis Čagreso miestas. Uostas buvo nuolat puolamas anglų piratų – Frensio Dreiko (1596 m.), Henrio Morgano (1670 m.), Edvardo Vernono (1740 m.). Čagresas ilgą laiką konkuravo su Portobelu, o po to, kai XVIII a. šis buvo nusiaubtas, tapo pagrindiniu Panamos uostu prie Karibų jūros.

1821 m. Panamai paskelbus nepriklausomybę, miestas sumenko, tvirtovė buvo paversta kalėjimu. 1849 m. prasidėjus aukso karštligei buvo kiek atsigavęs. Vėliau nutiesus geležinkelį, iškasus Panamos kanalą, Čagresas sunyko visiškai. 

1980 m. San Lorenso fortas kartu su gretimu Portobelu paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.. Nuo 2025 m. fortas taip pat sudaro dalį kito UNESCO pasaulio paveldo objekto: Panamos kolonijinis kelias per sąsmauką.

## Išnašos
Vašuokėnų dvaras

**Vašuokėnų dvaras** – dvaras, esantis Vašuokėnuose, Anykščių rajone. Mišraus klasicizmo ir baroko stiliaus. Istorijos paminklas. Rūmai yra Vašuokėnų kaimo vakarinėje dalyje, Vašuokos ežero rytiniame krante. Išlikę tik nykstantys rūmų, svirno ir tvarto griuvėsiai, parkas ir sodas, dvarvietė grąžinta paveldėtojai Konstancijai Brazdys. Buvę dvarininkai Brazdžiai palaidoti Umėnų koplyčioje. Vytauto Janulio iniciatyva 2011 m. buvo užsakyti ir 2012 m. buvo padaryti šio dvaro užstatymo raidos istoriniai tyrimai (autorė – Laima Vileikienė).

## Istorija

1559 m. vyko ginčai dėl dvaro ribų. Tuomet dvaro valdytoju nurodytas Stecas Vadčkevičius. Vėliau Vašuokėnų dvaras paminėtas 1622 m. šaukime į teismą Jonui Čechavičiui-Tautainiui byloje su Upytės teisėju Andriumi Mlečka (bylinėtasi dėl nuostolių Vašuokėnų kaimo užpuolimo metu). Iš šio dokumento matyti, jog XVII a. pradžioje dvaras ribojosi su Pienionių dvaru, kuris priklausė Mlečkų giminei.

Mstislavlio laukininkas Tadas Mackevičius 1809 m. sudarė testamentą, kuriame patvirtino, kad jam priklauso Vašuokėnų dvaras. Vašuokėnų dvaro dalį paveldėjusi T. Mackevičiaus žmona po kelerių metų ištekėjo už Staškūniškių dvaro savininko Zavišos.

1811 m. atliktas turto aprašymas.

1818 m. visą Vašuokėnų dvarą nusipirko Komarai, ir visą XIX a. priklausė Komarų giminei, kurie čia pastatydino dvaro rūmus. 1881 m. duomenimis, Vašuokėnų dvare gyveno Antanas Komaras. 1913 m. dvarą nusipirko Bronislovas Brazdžius ir kilus Pirmajam pasauliniam karui čia perkėlė Kauno kunigų seminariją. 1940 m. dvaras buvo nacionalizuotas. Rūmuose buvo įsikūrusi kolūkio kontora. Dvaras nyksta.

Dvarininkai Brazdžiai palaidoti mauzoliejinėje Umėnų koplyčioje.

## Šaltiniai
Verslo bankininkystė

**Verslo bankininkystė** () – sąvoka skirta privataus kapitalo investicijų paslaugoms apibrėžti. Šia veikla užsiima komerciniai ir investiciniai bankai. Jie į įmones investuoja dažniausiai paprastųjų akcijų pavidalu. Kitos investicinei bankininkystei būdingos paslaugos, tokios kaip kapitalo pritraukimas, įmonių susijungimų ir įsigijimų konsultavimas, trumpalaikių paskolų finansavimas bei svertinio išpirkimo būdu obligacijomis grįstas finansavimas taip pat yra teikiamos finansinių įstaigų užsiimančių verslo bankininkyste.

## Išnašos
Gatuno ežeras

**Gatuno ežeras** () – didelis tvenkinys centrinėje Panamoje. Tai didžiausias vandens telkinys šalyje. Sudarytas 1907–1913 m. netoli žiočių patvenkus Čiagreso upę. Dabar tvenkiniu eina didelė dalis Panamos kanalo.

Tvenkinio vandens lygis aukštesnis už vandenyno 26 metrais, vandens lygis reguliuojamas šliuzais. Kanalo maršrutas aiškiai pažymėtas ežere.

Gatuno ežero kranto linija labai raižyta, gausybė įlankų, užutėkių. Ežere susidarė daug salų, didžiausia iš jų – Baro Koloradas. Aplink Gatuno ežerą plyti džiunglės. Telkinys tapo svarbia vandens paukščių buveine.

Ežeras naudojamas ne tik laivybai, jo vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui bei Panamos aglomeracijos aprūpinimui vandeniu.

## Šaltiniai
Nachmanas Rachmilevičius

**Nachmanas Rachmilevičius** (1876&nbsp;m. gegužės 25 d. Valkaviskas, Gardino apskritis, Rusijos imperija&nbsp;– 1942&nbsp;m. sausio 27 d. Jeruzalė, Palestinos mandatas)&nbsp;– Lietuvos ekonomistas, diplomatas, politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1889&nbsp;m. baigė Valkavisko apskrities realinę mokyklą, Bensheimo humanitarinę gimnaziją (Hesenas). 1896–1900&nbsp;m. studijavo gamtotyrą ir filosofiją Karaliaučiaus ir fiziką, chemiją bei aukštąją matematiką Heidelbergo universitete. 1900&nbsp;m. Heidelbergo universitete apgynė daktaro disertaciją ir gavo filosofijos daktaro laipsnį.

1905&nbsp;m. grįžo į Lietuvą, Vilniuje prekiavo miško medžiaga, kartu įsitraukė ir į visuomeninę veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais Centrinio žydų tremtinių komiteto vicepirmininkas, kraštą užėmus vokiečiams 1916–1918&nbsp;m.&nbsp;– Vilniaus miesto valdybos narys.

Nuo 1918&nbsp;m. gruodžio 11 d. Lietuvos Valstybės Tarybos narys. 1918 m. gruodžio 26 d.&nbsp;– 1920&nbsp;m. balandžio 22 d. buvo Prekybos ir pramonės viceministras.

1920&nbsp;m. gegužės 15 d.&nbsp;– 1922&nbsp;m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė žydų frakcijai.

1928–1932&nbsp;m. gyveno ir dirbo Berlyne. Nuo 1935&nbsp;m. sausio 10 d. Lietuvos generalinis konsulas Tel Avive.

## Įvertinimas
* 1933&nbsp;m. Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino 5 laipsnio ordinas.

## Literatūra
* Rachmilevičius Nachmanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
* Rachmilevičius Nachmanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 315.
* Bendikaitė E., Rachmilevičius Nachmanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 291–293.
* Šarūnas Liekis, A State within a State? Jewish autonomy in Lithuania 1918–1925, Vilnius 2003, ISBN 9955-9613-5-X, p. 183–186

## Šaltiniai
Baro Koloradas

**Baro Koloradas** () – dirbtinai susidariusi sala Gatuno ežere (tvenkinyje). Yra centrinėje Panamoje, Panamos provincijoje. Patvenkus Čiagreso upę buvo užlieti didžiuliai džiunglių plotai, tačiau kalvų viršūnės liko virš vandens ir tapo salomis. Baro Koloradas yra didžiausia iš tokių salų, jos plotas 15,6 km².

1923 m. Panamos kanalą administruojanti JAV Baro Kolorado salą paskelbė gamtos draustiniu. Vėliau saloje įkurtas Smithsonian tropinių tyrimų institutas. Dabar Baro Kolorado sala yra nuodugniausiai ištyrinėta tropinė teritorija pasaulyje. Nors įrengus tvenkinį stambieji žinduoliai iš salos pasitraukė, likusi gamta liko nepakitusi.
Vytautas Račkauskas (1881)

**Vytautas Račkauskas** (1881 m. sausio 15 d. Radviliškis, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – prieš 1956 m. Archangelsko sritis, SSRS) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
Jo senelis 1863 m. buvo išsiųstas į Sibirą, o tėvas, dėdė ir tetos su motina buvo ištremtos į Petrozavodsko apskritį.

1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. Tais pačiais metais įstojo į Maskvos Konstantino matavimo institutą, kurį baigęs 1907 m. gavo inžinieriaus geodezininko diplomą.

1907–1918 m. dirbo Rusijos imperijos miestuose: Kišiniove, Irkutske, Čitoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1919 m. kovo 1 d. – 1920 m. gegužės 15 d. žemės ūkio ministerijos žemės tvarkymo departamento direktorius. Dirbo matininkų kursų mokytoju ir direktoriumi.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1920 m. gegužės – liepos mėn. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutarties derybų delegacijos narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas.

1923–1940 m. dirbo valstybinėse institucijose: kurį laiką susisiekimo ministerijos vyr. inspektorius, 1924 m. Valstybės kontrolės susisiekimo revizijos departamento direktorius, 1926–1927 m. Žemės banko valdytojas. Po 1927 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje.

Su inžinieriumi, publicistu, visuomenės veikėju Antanu Maciejausku Kaune įsteigė vieną pirmųjų nepriklausomoje Lietuvoje „Tulpės“ kooperatyvą, gyveno kooperatyvo name A. Mickevičiaus g. 15.

1941 m. birželio 15 d. ištremtas į lagerį Archangelsko srityje.

## Literatūra
* Račkauskas Vytautas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
* Račkauskas Vytautas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 326.
* Stakeliūnaitė D., Račkauskas Vytautas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 297–300.
* Stakeliūnaitė D., Račkauskas Vytautas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 417–418.

## Šaltiniai
Pranas Radzevičius

**Pranas Radzevičius** (1884 m. rugpjūčio 25 d. Abrivai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – ?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1900–1902 m. mokėsi Virbalio dviklasėje mokykloje. 1905-1907 m. revoliucijos įvykių dalyvis. 1908 m. Vilniaus vyrų gimnazijoje išlaikė 7 klasių egzaminus, 1918–1919 m. studijavo Odesos komercijos institute.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1923 m. birželio 5 d. – 1925 m. Antrojo Seimo atstovas, jį pakeitė Julius Švambarys.

Bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje, rašė straipsnius laikraščiams „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos žinios“.

Mirties data nežinoma.

## Literatūra
* Radzevičius Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
* Radzevičius Pranas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 404.
* Tamošaitis M., Radzevičius Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 303–304.
* Tamošaitis M., Radzevičius Pranas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 427–429.

## Šaltiniai
Karso sutartis

**Karso sutartis** buvo sudaryta 1921 m. spalio 13 d. Karso mieste tarp Armėnijos TSR, Azerbaidžano TSR ir Gruzijos TSR iš vienos pusės ir Turkijos iš kitos pusės. Sudarant sutartį dalyvavo Rusijos TSFR, ji parengta pagal 1921 m. kovo 16 d. pasirašytą RTFSR ir Turkijos Maskvos sutartį sušauktoje konferencijoje. Sutartis susideda iš preambulės, 20 straipsnių ir 3 priedų.
Kolonas (Panama)

**Kolonas** () – miestas šiaurės Panamoje, Karibų jūros pakrantėje, prie Panamos kanalo žiočių, Mansanilijo saloje. Kolono provincijos administracinis centras. Tai antras pagal svarbą šalies miestas. Yra autostrada ir geležinkelis į Panamos miestą, veikia Enrikės A. Chimeneso oro uostas. Svarbus jūrų uostas, yra Mansanilijo tarptautinis jūrų terminalas. Verčiamasi daugiausia prekyba, uosto aptarnavimu. Taip pat elektrotechnikos, tekstilės, navigacijos įrengimų gamybos, maisto, farmacijos, poligrafijos pramonė. Yra antra pagal dydį pasaulyje laisvoji ekonominė zona, joje veikia virš 2000 bendrovių.

Yra keletas istorinių ir architektūros paminklų: Kristaus bažnyčia (1980 m.), XIX a. senamiestis, paminklas Kristupui Kolumbui.

## Istorija

Kolonas įkurtas amerikiečių 1850 m. kaip galutinė Panamos geležinkelio stotis. Amerikiečiai miestą vadino ***Aspinvolu*** (*Aspinwall*), pagal geležinkelio steigėją William Henry Aspinwall, tuo tarpu ispanakalbiai miestą vadino Kolonu Kristupo Kolumbo garbei. Miestas smarkiai nukentėjo nuo 1885 m. Kolumbijos pilietinio karo, 1915 m. gaisro. Miestas suklestėjo įrengus Panamos kanalą, o 1948 m. įkūrus laisvąją ekonominę zoną pradėjo sparčiai plėstis. Tačiau po 1960 m. Kolonas patyrė nuosmukį dėl šalį valdžiusių diktatūrinių režimų. Išaugo skurdas, prekyba narkotikais.


Image:Colonhus.JPG|Medinė senamiesčio architektūra
Image:Colonmezquita.JPG|Mečetė
Image:Christ Church by the Sea in 2003.jpg|Kristaus bažnyčia


## Šaltiniai