open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Chefrenas

**Chefrenas** (**Khefrenas**, **Chafrė**, **Khafra**, **Khafrė** m. apie 2480 m. pr. m. e.) – ketvirtasis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Jis buvo Chufu sūnus ir brolio Džedefros įpėdinis.

Chefrenu faraoną vadino senovės graikai, egiptiečiai jį vadino Chafre (Chafra). Manoma, kad jis valdė apie 2558–2532 m. pr. m. e. ar 2520–2494 m. pr. m. e., valdymo datos ginčytinos. Pastatė garsųjį Gizos Sfinksą (kartais jo pastatymas priskiriamas faraonui Džedefrei), Gizos piramidę ir šventyklą, kuri yra vienintelė išlikusi iš Senosios karalystės laikotarpio. Šventykloje rastos keleta Chefreno statulų (perkeltos į Kairo muziejų), tarp jų garsi dioritinė sėdinčio faraono su Horo sakalu už galvos. Chefreno pagrindine žmona buvo Chamerernebty, žinoma kita žmona − Meres-anch II, kuri buvo brolio Kavabo sesuo. Jo vyriausiasis sūnus Menkaura tapo įpėdiniu. Žinomi kiti du sūnūs: Nikaura ir Sekchemkarė. Jo duktė tapo brolio Menkauros žmona Chamerernebty II. Kaip ir Džedefrė, Chefrenas naudojo „Ra sūnaus“ titulą. Istorijoje jis prisimenamas žiauriu valdovu kaip Cheopsas, tačiau iš jo laikmečio išliko labai mažai žinių, tad tai nėra patikrinama. 
## Šaltiniai
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 231
* Encyclopaedia Britannica, 2015 06 19
Tiltas

**Tiltas** – statinys, jungiantis kelią per žemiau esančią upę, kanalą, tarpeklį ir pan. Tiltas, esantis virš kelio ar geležinkelio, vadinamas viaduku.

## Istorija

Pirmieji tiltai buvo per upę permesti rąstai ar dideli plokšti akmenys, išdėlioti vandenyje. Šiuo principu remiamasi statant sijinį tiltą, kurį sudaro lygus paklotas, kartais vadinamas tauru (atramu). Jis gali jungti krantus, atstumas tarp kurių siekia iki 300 m. *Gembinis tiltas* yra sijinio tilto rūšis: abi tilto puses laiko taurai, viduryje tarp jų yra mažas tarpeklis.

Iki mūsų dienų yra išlikęs seniausias pasaulyje Arkadiko arkinis tiltas pastatytas Graikijoje apie 1300 m. pr. m. e.

## Lietuvoje

Seniausi tiltai Lietuvoje buvo mediniai. XV–XVIII a. už važiavimą tiltu buvo imami mokesčiai. Pirmasis mūrinis tiltas pastatytas Vilniuje XVI a. pabaigoje. Apie 1860 m. pradėti statyti ir geležinkelio tiltai, vėliau ir kiti metaliniai tiltai. XX a. tarpukariu Lietuvos kelių tiltais rūpinosi Lietuvos plentų valdyba, daug medinių tiltų buvo pakeisti gelžbetoniniais ir plieniniais. Nemažai tiltų nukentėjo arba buvo susprogdinti I ir II pasaulinių karų metais. 2013 m. Lietuvoje buvo 4010 tiltų, „Lietuvos geležinkeliai“ prižiūrėjo 559 tiltus.

## Tipai
* Arkinis tiltas. Dėl lenktos formos arkinis tiltas gali jungti tolimesnius krantus negu sijinis tiltas. Jo atramos abiejuose galuose vadinamos ramtais. Jiems reikia atlaikyti išorinio arkos skėtimo apkrovą. Arkinius tiltus pirmieji iš plytų ar akmens pradėjo statyti romėnai.
* Kabamasis tiltas. Kabamieji tiltai tiesiami dideliais atstumais, jei dėl kokių nors priežasčių (pavyzdžiui, dėl gilios upės) negalima panaudoti taurų. Tilto važiuojamoji dalis kabo nuo pilonų ant plieninių lynų. Šiuolaikinis tokio tilto variantas – *blokinis vantinis tiltas*, kuriam stabilizuoti, skirtingai negu kabančiam tiltui, nereikia sunkių inkarinių įtvirtinimų.
* Vantinis tiltas. Vantinių tiltų konstrukcijos perdengiamų tarpatramių didumu nusileidžia tik kabamiesiems tiltams. Vantinio tilto konstrukcija išvystyta iš kabamųjų tiltų.
* Judantis tiltas. Kai kurių tiltų konstrukcija numato dalies ar viso tilto pasukimo ar pakėlimo galimybę, kai tai būtina vandens ar žemės transporto judėjimui užtikrinti. *Varstomas tiltas* prasiskiria ties viduriu, ir dvi jo dalys pakeliamos kampu, *pasukamas tiltas* pasisuka į šoną, o *pakeliamojo tilto* gali pakilti vienas galas. 
* Pontoninis tiltas. Pakloto dalis gali laikyti pontonai – taip padaromas laikinas tiltas.
* Geležinkelio tiltas – tiltas, per kurį eina geležinkelis, šalia gali eiti pėsčiųjų takas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* 
* youtube.com / China's New Mega Bridges SHOCKED American Scientist (*vaizdo įrašas apie Kinijos milžiniškus tiltus*)
* youtube.com / World’s Most Extreme Bridges | Masters of Engineering | Free Documentary (*vaizdo įrašas apie pasaulio tiltus ir jų statymo istoriją*)
Auksaakės

**Auksaakės** (*Chrysopidae*) – tinklasparnių (*Neuroptera*) vabzdžių šeima.

Vabzdžiai vidutiniai, su dviem poromis permatomų, blyškiai žalios ar gelsvos spalvos gležnų sparnų ir išgaubtomis, auksinės spalvos akimis. Kūnas 1–1,5 cm ilgio. Skraido lėtai. Kiaušinius deda ant lapų, vystosi su visiška metamorfoze. Rudenį jų nemažai prisirenka butuose žiemojimui. Rudenį taip pat dažnai pasitaiko aviliuose, bet ten jos nekenkia. Lervos grobuoniškos – minta amarais, kitais smulkiais vabzdžiais ir jų kiaušiniais. Vabzdžiai naudingi.

Paplitusios visuose žemynuose. Lietuvoje yra apie 10 rūšių. Dažnesnės yra paprastoji ir žalioji auksaakės.

## Šaltiniai
K3b

**K3b** – programa, skirta CD ir DVD diskams įrašyti, viena labiausiai išvystytų įrašymo programų Linux operacinėms sistemoms.

## Pavadinimo kilmė
Pavadinimas susideda iš raidės K, atitinkančios KDE grafinę aplinką ir trumpinio „3b“ reiškiančio Burn, Baby, Burn.

## Nuorodos
* K3b officiali svetainė
Rombinės smegenys

**Rombinės smegenys** () – galvos smegenų dalis. Embriogenezės metu galvinis vamzdelis nežymiomis vagelėmis pasidalija į tris pūsleles, kurių viena vadinama rombinėmis smegenimis. Iš rombinės pūslelės apatinės dalies išsivysto pailgosios smegenys, o iš šios pūslelės priekinės dalies – užpakalinės smegenys. Rombinių smegenų ertmė virsta ketvirtuoju skilveliu (*ventriculus quartus*).

Žemesniųjų stuburinių galvos smegenyse geriausiai išsivysčiusios yra būtent šios smegenys. Jų raidą skatina klausos ir pusiausvyros receptoriai. Rombinėse smegenyse, kaip labiausiai išsivysčiusioje centrinės nervų sistemos dalyje, atsiranda nerviniai centrai, valdantys gyvybiškai svarbias gyvūnų funkcijas.
Ribozimas

**Ribozimas** – katalizinį aktyvumą (kaip fermentas) turinti RNR.

Šiuo metu daugumą katalizės reakcijų ląstelėje vykdo fermentai (baltymai), tačiau pasitaiko atvejų, kai RNR tebeturi katalizinį aktyvumą arba kai baltymai ir fermentai dirba kartu su pagalbinėmis RNR (ribosoma, splaisosoma).

Manoma, jog preityje egzistavo ribozimų era, kuomet baltymų nebuvo, o pirmykštėms gyvybės formoms reikalingas reakcijas katalizavo tiesiogiai RNR. Tačiau dėl sąlyginai mažo savo cheminio stabilumo, gyvybiškai svarbių genų kodavimui ir saugojimui RNR užleido vietą deoksiribonukleino rūgštims, o katalitinį aktyvumą perleido baltymams, pasižymintiems didesniu plastiškumu (RNR sudaryta tik iš 4 skirtingų nukleotidų, o baltymai – net iš 20+ skirtingų monomerų). Šios hipotezės šalininkai primena, jog daugelyje svarbių ląstelės reakcijų dalyvauja arba tiesiogiai nukleotidai (ATF, GTP), arba jiems akivaizdžiai giminingi junginiai (NAD, NADP, FAD).

## Šaltiniai
Mikerinas

**Mikerinas** (**Menkaura**) – šeštasis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Pastatė mažiausią iš trijų didžiųjų Gizos piramidžių. Pagrindinė žmona buvo Khamerernebtė II.

Mikerinas (pagal graikus, Menkaura − egiptietiškas vardas) buvo Chefreno sūnus. Apie jį žinoma labai mažai. Valdė 2620–2480 ar 2532–2504 ar 2490–2472 m. pr. m. e. Valdymo datos diskutuotinos, skirtingi autoriai pateikia skirtingą datavimą. Valdymo laikotarpis svyruoja nuo 28, 20 iki 18 metų. Pagal Turino kanoną, valdė 18 arba 28 metus.

Pagal Herodotą, Mikerinas buvo Khufu (Cheopso) sūnus. Valdant Cheopsui egiptiečiai kentėjo, Mikerino sesuo nusižudė. Buto orakulas išpranašavo, kad Mikerinas valdys 6 metus. Tačiau protingai valdydamas sugebėjo valdyti 12 metų (Herodotas, Istorijos, 2.129-133). Pasak Herodoto, Mikerinas buvo pavydus, bet teisingas valdovas. Pagal kitus šaltinius, Mikerinas buvo ne Khufu sūnus, o Khafros, kuris buvo Khufu sūnus. Dažniausiai laikomasi pastarosios versijos.

Mikerino piramidės kompleksą XIX a. pabaigoje pirmasis sistemingai tyrė Džordžas Reisneris, nors joje jau anksčiau pabuvojo XIX a. egiptologai ir ieškotojai. Vienas jų, Hovardas Vysė, rado sarkofagą faraono laidojimo patalpoje, kuris nuskendo 1838 m. kartu su jį gabenusiu laivu, kai buvo plukdomas į Angliją. Slėnio šventykloje rastos labai gerai išsilaikiusios Mikerino ir jo žmonos bei triados su Mikerinu ir dievais skulptūrinės grupės. Nei piramidė, nei šventyklos nebuvo baigtos Mikerinui esant gyvam ir jų statybas pratęsė faraonas Šapseskafas.
## Šaltiniai

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press., 2002, p. 181
* Encyclopaedia Britannica, 2015 06 19
Kalmodulinas

**Kalmodulinas** – vienas pagrindinių ląstelės citoplazmoje esančių Ca2+ receptorių. Tai specializuotas baltymas, turintis keturis Ca2+ surišimo saitus. Jis paprastai būna prisijungęs keturis, du arba nė vieno Ca2+ jonų. Kalmodulinas geba reaguoti į itin mažas Ca2+ koncentracijas (10-8 M ir mažiau). Kalmodulinas jungiasi su daugybe labai įvairių baltymų kurie tokiu būdu įgauna galimybę reaguoti į Ca2+ koncentracijos pokyčius citoplazmoje.
Kruoja

**Kruoja** – upė šiaurės Lietuvoje, Radviliškio, Šiaulių ir Pakruojo rajono savivaldybių teritorijoje, Lielupės baseine, Mūšos dešinysis intakas.

Išteka iš Gudelių ežero, 8 km į pietryčius nuo Šiaulių. Teka į rytus – šiaurės rytus, įteka į Mūšą ties Petrašiūnais. Ilgis 51 km, baseino plotas 361 km². Vaga nuo ištakos iki Vismantėlių ir ties Lygumais reguliuota, plotis 6–8 m, žemiau Pakruojo – 10–15 m, gylis 0,3-1,5 m. Vidutinis nuolydis 1,03 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,88 m³/s. Prie Ruslių – Bitaičių ir Pakruojo yra tvenkiniai.

Nuo Kruojos pavadinimą yra gavęs Pakruojis.

Upėvardis siejamas su  („stengtis eiti į priekį, vangiai eiti“).

## Intakai
* Kairieji: Reisbalė, Skalvys
* Dešinieji: Rimuošė, Kiaulupis, Skerdupis, Upis, Obelė, Šavelis, Šilia

## Šaltiniai
Franšizė

**Franšizė** – dviejų juridiškai savarankiškų įmonių sutartimi reguliuojama ilgalaikio bendradarbiavimo forma, kai už tam tikrą vienkartinį ir/arba nuolatinį atlyginimą viena įmonė (franšizės gavėja) gauna galimybę tiksliai apibrėžtomis sąlygomis naudotis tam tikromis kitos įmonės (franšizės davėjos) teisėmis. Šių teisių objektas yra galimybė naudotis franšizės davėjo firmos vardą, pardavinėti ir/arba gaminti jos prekes, naudotis jos sukaupta patirtimi ir pan. Franšizės davėjas įsipareigoja franšizės gavėjui teikti įvairią pagalbą statant bei įrengiant įmonę, organizuojant jos darbą ir pan. Franšizės sutartys skiriasi nuo kitų kooperacijos formų tuo, kad pasižymi lankstumu, apima ne tik prekes ir technologiją, bet ir kruopščiai parengtas rinkodaros priemones, ypatingą dėmesį skiria įmonės ir prekių įvaizdžio formavimui.

**Franšizė** – sutartis, pagal kurią franšizės davėjas už piniginį atlyginimą suteikia ilgalaikę teisę franšizės ėmėjui (verslo savininkui) naudoti franšizės davėjo firmos vardą, logotipą, technologijas, vadybos metodus, veiklos bei sprendimų žinias ir paslaptis.

**Franšizė** – produkcijos realizavimo sistema, kai įmonė veikia tarsi ji būtų sudedamoji dalis plačiai žinomos, pripažintos, su savu prekiniu ženklu ir technologija bei įranga užsienio kompanijos.

## Nuorodos
* 
*Katalogas Lietuvoje
*Straipsnis „SVEIKI, NORĖČIAU ĮSIGYTI JŪSŲ VERSLO FRANŠIZĘ“
* Straipsnis „VINGIUOTAS KELIAS Į VERSLO OLIMPĄ: FRANŠIZAVIMO RIZIKOS IR GALIMYBĖS“
Bika

**Bika** (**Baka**, **Bicheris**, m. apie 2521 m. pr. m. e.) – penktasis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Džedefrės sūnus. Manoma valdė 4 metus, 2525-2521 m. pr. m. e.; 2494–2490 m. pr. m. e. arba 2492-2490 m. pr. m. e.

Pagal Maneto jis turėtų eiti po Khafrės (Chefreno), jo dėdės.

Istorikų nurodomos šio faraono valdymo datos (Ancient Egypt history & chronology, G. Allen, The Ancient Egypt Site, Krauss, von Beckerath, Malek ir Arnold) išdėstytos laiko juostoje:

## Išnašos
Čihuahua

**Čihuãhua**:
* dykuma Meksikos šiaurėje – Čihuahua (dykuma);
* Meksikos valstija – Čihuahua (valstija);
* miestas Meksikoje – Čihuahua (miestas);
* šunų veislė – Čihuahua (šuo).
Sikhizmas

**Sikhizmas** () – monoteistinė dharminė religija, kurios įkūrėjas – Guru Nanakas, gimęs 1469 m. Talvandyje (dabar Pakistanas), itin pabrėžęs lyčių ir apskritai žmonių lygybę. Priskaičiuojama apie 25 mln. pasekėjų. Tai penkta pagal pasekėjų skaičių pasaulio religija ir viena jauniausių su tokiu ženkliu tikinčiųjų skaičiumi.

Sikhų religija panaši į hinduizmą (sielų persikūnijimas, majos samprata). Svarbi žinių ir religijos harmonija, lygiateisiškumas, Dievo įkvėptos mintys ir darbai.

Tarnystė – itin svarbi sikhų religijoje (visa, kas daroma Dievo garbei, guru, žmonių labui).

Ši religija susiformavo XV a. pabaigoje Pakistane ir šiaurės vakarų Indijoje, vadinamajame Pandžabe, „penkių upių šalyje“. Dauguma sikhų yra vegetarai, dalis valgo ir mėsą, bet tik jei gyvūnas paskerstas pagal džhatka principus.

## Šaltiniai
Šapseskafas

**Šapseskafas** (**Seberkeras**) – septintasis ir paskutinysis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Vyriausias Mikerino sūnus Khuenrė mirė netapęs faraonu, manoma, kad Šapseskafas galėjo būti ir ne Mikerino sūnus. Jo valdymas buvo trumpas – 5 metai, tačiau jis sugebėjo pastatyti neįprastą monumentą savo kapui. Pietinėje Sakaros dalyje pastatė milžinišką mastabą, vadinamą „Faraono mastaba“, priešingai nei jo protėviai, kurie statė piramides Gizoje. „Faraono mastaba“ – įspūdingas stačiakampio formos sarkofagas. Visa struktūra yra 100 m ilgio ir 75 m pločio, turi skliautinį stogą.

Šapseskafas – vienintelis nepalikęs tiesioginių sosto paveldėtojų. Jo netikra sesuo Khentkavė pastatė panašų sargofagą tik mažesnį Gizoje. Khentkavės vyru tapo Userkafas, kuris ir tapo Šapseskafo įpėdiniu.
Zoogeografija

**Zoogeografija** – mokslas apie gyvūnijos geografiją, jų paplitimą, dėsningumus, kurie apsprendžia kodėl gyvūnai netolygiai pasiskirstę žemės rutulyje (daugiausiai remiasi žinduoliais).

1876 m. Alfredas Raselas Volesas išskyrė šiuos zoogeografinius regionus:
* Palaearktinis regionas
* Etiopijos regionas
* Rytų regionas
* Australijos regionas
* Neotropinis regionas
* Nearktinis regionas
Pluto

: *Šis straispnis yra apie graikų mitologijos nimfą, apie romėnų dievą žr. [[Plutonas (mitologija)|Plutonas]].*
Graikų mitologijoje **Pluto** – nimfa Dzeuso mylimoji, Tantalo motina. Ji buvo viena iš 3 tūkstančių okeanidžių, Okeano ir Tetijos duktė. Pluto dar minima, kaip Tmolo, vieno iš urėjų, kalnų personifikacijų, žmona.

Kitas graikų mitologijas personažas **Pluto** (dažniau vartojama vers. Plutas) – turtų dievas.
Norikas

**Norikas** buvo keltų karalystė dabartinės Austrijos teritorijoje, vėliau Romos imperijos klientelinė valstybė *Regnum Noricum*, dar vėliau – Romos provincija. Šiaurėje ribojosi su Dunojumi, vakaruose su Retija ir Vindelicija, rytuose su Panonija, pietuose – su Panonija, Dalmatija ir Italija. Provincija buvo dabartinių Štirijos, Karintijos ir Austrijos į vakarus nuo Vienos teritorijoje, taip pat apėmė dalį Bavarijos ir Zalcburgo.

## Raida
### Karalystė

Noriko gyventojai buvo ilyrai valdomi įvairių keltų genčių, kurių svarbiausia buvo tauriskai (, romėnų pervadinta į *norici* (norikai) pagal jų sostinę *Noreia* (nežinoma, kur ji buvo). Vėliau sostine tapo *Virunum*, miestas prie Magdalenos kalno. Noriko gyventojai buvo karingi, užsiiminėjo daugiausia žemdirbyste. Norikas buvo pietinis keltų atramos punktas iš kurio puldinėdavo Italiją. Pagal radinius prie Halštato miesto Norike pavadinta keltų geležies amžiaus Halštato kultūra. Norike buvo randama geležies rūda, kurią vietiniai gyventojai mokėjo perdirbti.

16 m. pr. m. e. Noriko keltai kartu su Panonijos gyventojais įsiveržė į Istriją, kur buvo sumušti Ilyrijos prokonsulo Publijaus Silijaus (*Publius Silius*). Netrukus po to Norikas buvo aneksuotas, tačiau ne tiesiogiai integruotas į Romos imperiją kaip provincija, o tapo autonomine karalyste (*regnum Noricum*). Ją kontroliavo imperijos prokuratorius. Marko Antonijaus valdymo metu Norike įkurdintas legionas ir legiono vadas tapo provincijos valdytoju.

### Provincija
40 m. karalystė buvo galutinai integruota į Romos imperiją valdant Klaudijui I, kaip imperijos provincija su sostine *Virunum*, šalia Klagenfurto.

Diokletiano laikais Norikas padalintas į **Paupio Noriką** (, palei Dunojų) ir **Viduržemio Noriką** (, pietinė kalnuotoji dalis). Abi provincijos priklausė Ilyrijos diecezijai.

Norike apsigyveno romėnai ir norikai buvo romanizuoti. Romėnų įkurtos kolonijos ir pagrindiniai miestai – *Virunum*, *Teurnia*, *Aguntum*, *Flavia Solva*, *Santicum*, *Ovilava*, *Iuenna*, *Celeia*, *Iuvavum* (Zalcburgas) ir Lauriacum.

Žlugus Romos imperijai, dalyje Noriko provincijų apsigyvenę slavai ir avarai VII a. sukūrė pirmąją slavų valstybę, vadinamąją Karantaniją. Maždaug šimtą metų vėliau visa teritorija pateko į bavarų įtaką.
Šustis

**Šustis** – upė Šilutės rajone, Šyšos dešinysis intakas. Ilgis 42 km. Prasideda Girininkų apylinkėse, Pajūrio seniūnijoje, Šilalės rajone, 8 km į pietvakarius nuo Pajūrio; keletą km patekėjusi į vakarus pasuka į pietus, kerta Šilalės-Šilutės rajonų ribą, teka per Vainuto mišką ir pasiekusi Dargiškių kaimo apylinkes – į vakarus, ties Girininkų kaimu (Gardamo seniūnija) – šiaurės vakarų kryptimi, nuo Šylių – į vakarus ir Brokorių kaimo ribose – į pietus, nuo Žemaičių Naumiesčio – į pietvakarius, upės vaga tampa vingiuota ir po keleto kilometrų – į vakarus. Pratekėjusi Metirkviečių, Laučių kaimus, įteka į Šyšą 18 km nuo jos žiočių, ties Jonaičiais, 5 km į rytus nuo Šilutės.

Vidutinis nuolydis 187&nbsp;cm/km. Prie Šusties yra drėkinimo tvenkiniai: 19,7 km nuo žiočių, ties Šyliais (11,1 ha, nuo 1979), ties Žemaičių Naumiesčiu (11,5 km nuo žiočių, 32 ha, nuo 1975 m.)

Šusties atkarpoje nuo Žemaičių Naumiesčio tvenkinio iki žiočių (11,5&nbsp;km) yra saugomi ir globojami šlakiai, upėtakiai, žiobriai, nėgės. Tai lašišinė upė, kurioje nuo spalio 1 d. iki gruodžio 31 d. draudžiama spiningauti, velkiauti, žvejoti naudojant gyvūninės kilmės masalus.





Upėvardis kildinamas iš žodžio *šusti* („sausai kaisti, šilti, virti, prakaituoti“).

## Intakai
* kairieji: Nibrinė (atstumas nuo žiočių 29,0 km), Š-7 (28,2), Š-5 (25,5), Š-3 (14,9), Š-1 (12,7), Šelmuo (12,2).
* dešinieji: Pievupys (27,9), Š-2 (26,3), Kuliavas (22,0), Šilė (21,5), Piaunys (8,8).

## Šaltiniai
Hoacinas

**Hoacinas** (*Opisthocomus hoazin*) – gegutinių paukščių (*Cuculiformes*) rūšis, vienintelė – **hoacininių** (*Opisthocomidae*) šeimoje. Gyvena Amazonės baseino tropiniuose miškuose. 

Tai varnos didumo, ilgomis uodegos plunksnomis paukštis. Minta šiurkščiais medžių lapais. Juos pertrina labai išsivysčiusiame raumeningame gūžyje, kuris užima beveik trečdalį kūno. Skraido menkai. Jauniklių sparnuose yra po du gerai išsivysčiusius nagus. Jais kabinasi karstydamiesi tarp medžių šakelių virš vandens. Gresiant pavojui jie neria į vandenį.

Krauna gana grėmėzdiškus lizdus, į kuriuos padeda 2-3 baltus, tamsiais taškais kiaušinius.

Hoacinai turi savotišką puvenų kvapą, dėl to kai kurios tautos juos vadina „dvokapaukščiais“.
Dream Theater

**Dream Theater** – JAV progresyvaus metalo grupė, sukurta 1985 m. pavadinimu Majesty trijų Bostono Berklio Muzikos Koledžo studentų - John Petrucci, John Mayung ir Mike Portnoy. Per dvidešimt metų nuo susikūrimo jie tapo daugiausiai uždirbančia progresyvia grupe nuo progresyvaus roko klestėjimo laikų aštuntajame dešimtmetyje (nebent *[[Tool]]* būtų laikoma progresyvaus roko grupe), nors ir nėra labai žinomi populiariosios muzikos gerbėjų.

Jų bene populiariausias albumas JAV – 1992-ųjų *Images and Words* tapo auksiniu, nors Billboard chart'ų 200-uke jis pasiekė tik 61-ą vietą.

## Diskografija
### Studijiniai albumai

**[[When Dream and Day Unite]]* (1989)
**[[Images and Words]]* (1992)
**[[Awake]]* (1994)
**[[A Change of Seasons]]* (EP, 1995)
**[[Falling into Infinity]]* (1997)
**[[Metropolis Pt 2: Scenes from a Memory]]* (1999)
**[[Six Degrees of Inner Turbulence]]* (2002)
**[[Train Of Thought]]* (2003)
**[[Octavarium]]* (2005)
**[[Systematic Chaos]]* (2007)
**[[Black Clouds & Silver Linings]]* (2009)
**[[A Dramatic Turn of Events]]* (2011)
**Dream Theater* (2013)
**The Astonishing* (2016)
**Distance over Time* (2019)
**A View from the Top of the World* (2021)
**[[Parasomnia]]* (2025)

### Gyvo garso albumai

**[[Live at the Marquee]]* (1993)
**[[Once in a LIVEtime]]* (1998)
**[[Live Scenes From New York]]* (2001)
**[[Live at Budokan]]* (2004)
**[[Score]]* (2006)
**Chaos in Motion: 2007–2008* (2008)
**Live at Luna Park* (2013)
**Breaking the Fourth Wall* (2014)
**Distant Memories - Live in London* (2020)
**Quarantiéme: Live à Paris* (2025)

### Video

**[[Images and Words: Live in Tokyo]]* (VHS, 1993)
**[[5 Years in a LIVEtime]]* (VHS, 1998)
**[[Metropolis 2000: Scenes From New York]]* (2001)
**[[Live in Tokyo / 5 Years in a LIVEtime]]* (2004)
**[[Live at Budokan]]* (2004)
**[[Score]]* (2006)
**Chaos in Motion 2007–2008* (2008)
**Live at Luna Park* (2013)
**Breaking the Fourth Wall* (2014)
**Distant Memories - Live in London* (2020)

## Nuorodos

* Oficialus Dream Theater tinklalapis
* Oficialus Dream Theater DUK
*
Kumanai

:: *Apie Lenkijos gyvenvietę žr. [[Polovcai (Hainuvka)]]*.

**Kumanai** (pavadinimas vartojamas Vakarų Europos ir Bizantijos), taip pat žinomi kaip **polovcai**, **poloviečiai** (, pagal istorijos šaltinius, senovės rusų metraščius) – ankstyvųjų vidurinių amžių vakarų tiurkų klajoklių gentis, gyvenusi Šiaurės Kaukaze, į šiaurę nuo Juodosios jūros, palei Volgą. Jie siejami su vakarine kipčiakų šaka. Vertėsi klajokline gyvulininkyste, XI–XIII a. buvo sukūrę genčių sąjungų, kurioms vadovavo chanai.

## Šaltiniai
Štirija

**Štirija** () – antra pagal plotą žemė Austrijos vidurio pietuose. Sostinė – Gracas. Plotas – 16 401 km²; 1,252 mln. gyventojų (2022 m.).

## Didžiausi miestai

## Nuorodos
* Štirijos kunigaikštystė

## Šaltiniai
Dolomitas

**Dolomitas** –  karbonatų klasės mineralas, kalcio magnio karbonatas CaMg(CO3)2. Dolomitu taip pat vadinama uoliena, sudaryta iš šio mineralo. 

## Savybės
Kietumas pagal Moso skalę 3,5–4,0, tankis 2900–3200 kg/m³.

Kristalai yra trikampės–romboedrinės sandaros. Struktūra – nuo lygios smulkiakristalinės iki kaverningos, priklausomai nuo susiformavimo sąlygų ir geležies bei mangano priemaišų kiekio. Spalva – nuo baltos iki tamsiai pilkos.

Dolomitas susidaro lagūnose iš persotintų tirpalų, iškritus dolomito kristalams. Susidarymo būdas iš klinties, kai dalį kalcio pakeičia magnis. Visiškai netirpsta vandenyje, atsparus šaltai rūgščiai, nereaguoja su naftos produktais. Visiškai netoksiškas.

Dolomitas taip pavadintas pagerbiant prancūzų gamtininką ir geologą D. G. T. G. de Dolomieu, kuris ištyrė šiaurinės Italijos kalnus, vėliau pavadintus Dolomitinėmis Alpėmis. 

## Naudojimas
Kai kuriose valstybėse (JAV, Kanadoje, Vokietijoje, Norvegijoje, Jungtinėje Karalystėje) iš dolomito gaunamas magnis. Dolomitas yra gera termoizoliacinė medžiaga, naudojamas metalurgijoje iškloti metalo lydymo aukštakrosnis, chemijos, statybinių medžiagų, elektrotechnikos, keramikos, dažų, stiklo pramonėje, žemės ūkyje. 

## Lietuvoje

Lietuvoje dolomito atodangos yra ties Nemunėliu, Apaščia, Švėte, Mūša, Kruoja, Tatula, Lėveniu. Šiaurės Lietuvoje dolomitas slūgso po kvartero nuogulomis. Dolomitas kasamas Skaistgirio, Petrašiūnų, Klovainių telkiniuose. Didžiausia dalis Lietuvoje kasamos dolomito skaldos naudojama kaip skalda kelių tiesimui, blokai – statyboje, kalkėms ir apdailos medžiagoms gaminti. Dolomitinės apdailos plokštės buvo gaminamos Petrašiūnų dolomitinės skaldos gamykloje.

## Šaltiniai
Vazų dinastija

**Vazos** – Švedijos ir Abiejų Tautų Respublikos valdovų dinastija. 1523–1654 m. Švedijos karalystės, 1587–1668 m. Lenkijos-Lietuvos valstybės valdovai.

## Istorija

Kildinama iš senos švedų bajorų šeimos, pirmas šaltiniuose minimas Nilsas Šetilsonas (1355), 1523 m. Gustavas I Vaza buvo vienas sukilimo prieš danus iniciatorių ir tapo pirmuoju atsikūrusios Švedijos karalystės valdovu. Nuo 1587 m. Abiejų Tautų Respublikos valdovu išrinkus Jono III Vazos ir Kotrynos Jogailaitės sūnų Zigmantą Vazą, šiam valdovui bei jo palikuonims pretenduojant į Švedijos sostą, kilo nemažai Švedijos ir Lietuvos-Lenkijos valstybės konfliktų.

## Švedijos karaliai

* Gustavas I Vaza (1523–1560 m.);
* Erikas XIV Vaza (1560–1568 m.), Gustavo sūnus;
* Jonas III Vaza (1568–1592 m.), Gustavo sūnus;
* Zigmantas (1592–1599 m.), Jono III sūnus, LLV valdovas;
* Karolis IX (1599–1611 m.), Gustavo sūnus;
* Gustavas II Adolfas (1611–1632 m.);
* Kristina (1632–1654 m.).

## Abiejų Tautų Respublikos valdovai
* Zigmantas Vaza (1587–1632 m.);
* Vladislovas Vaza (1632–1648 m.);
* Jonas II Kazimieras (1648–1668 m.), dėl valstybės nuosmukio bei karų su Rusija ir Švedija atsisakė sosto ir išvyko į Prancūziją, kur prisijungė prie jėzuitų.
Chlorofitas

**Chlorofitas** (*Chlorophytum*) – smidrinių (*Asparagaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso visažaliai augalai, kilę iš Pietų Afrikos. Auga tankiais skrotelių kuokštais, iš kurių išaugina ilgas palaipas. Ant palaipų krauna mažus baltus žiedus ir ataugas, iš kurių galima užsiauginti naują augalą. 

Kambariuose auginamos kelios veislės – seniausia yra žalialapė, bet populiaresnė dryžuota. Augalai gana gajūs ir nereiklūs. Mėgsta saulėtą, šviesią vietą, bet gerai pakelia ir ūksmingą.

*Kuokštinis chlorofitas (*Chlorophytum comosum*).
Centrinių valstybių sąjunga

**Centrinių valstybių sąjunga** (, , , ) – Pirmojo pasaulinio karo metu susiformavusi Trilypės sąjungos dalyvių sąjunga prieš Antantės bloko valstybes (Rusija, Prancūzija ir Jungtinė Karalystė) ir jų sąjungininkes. Trilypė sąjunga buvo sudaryta 1879-1882 metais tarp Vokietijos, Austrijos-Vengrijos ir Italijos. Pastaroji  iš Sąjungos pasitraukė 1902 metais, o pasauliniame kare nuo 1915 metų palaikė Antantės pusę. Karo metu suformavusią Centrinių valstybių sąjungą nuo 1914 m. rugpjūčio sudarė Vokietijos imperija bei Austrija-Vengrija, spalio 29 d. prisijungė Osmanų imperija, o 1915 m. spalio 14 d. – Bulgarija. Pavadinta centrinėmis valstybėmis, nes šios valstybės išsidėsčiusios per vidurį tarp Rusijos rytuose bei Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės vakaruose.

## Taip pat skaitykite
* Trilypė Sąjunga
Galicija

**Galicija**, (**Haličas**; , , , ) – istorinis regionas Rytų Europoje, skirtingais laikotarpiais (visiškai ar iš dalies) priklausęs Kijevo Rusiai, Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, Lenkijai, Austrijai-Vengrijai, Ukrainos TSR.

Šiuo metu regionas padalintas tarp Ukrainos (Lvovo, Ternopilio, Ivano Frankivsko sritys) ir Lenkijos (Pakarpatės, Mažosios Lenkijos vaivadijos). Pagrindinis miestas – Lvovas.

Šiaurėje Galicija ribojasi su Voluine, rytuose – su Podole, pietuose – su Huculščina, kuri skiria nuo Užkarpatės. Į vakarus nuo jos yra Mažoji Lenkija. Kadangi XVIII–XIX a. Galicija buvo vadinami keli gretimi administraciniai vienetai (kai kurie jų buvo už Galicijos regiono ribų), tad norint atskirti nuo jų, Galicijos regioną dar linkstama vadinti **Rytų Galicija**.

## Istorija

### Kunigaikštystė

981 m. didysis kunigaikštis Vladimiras Sviatoslavičius įjungė į Kijevo Rusią. 1087 m. tapo savarankiška kunigaikštyste.

Nuo 1200 m. ši kunigaikštystė susijungė su Voluinės kunigaikštyste ir sudarė jungtinę Haličo-Volynės kunigaikštystę.

### Lenkijos sudėtyje

1349 m. regionas aneksuotas Lenkijos. Ilgainiui jame sukurta Rusios vaivadija, kuri buvo Lenkijos karūnos žemė.

### Habsburgų monarchijos sudėtyje

1772 m., po Pirmojo Respublikos padalinimo Galicija aneksuota Austrijos-Vengrijos. Čia buvo sukurta Habsburgams pavaldi administracinė valda Galicijos ir Lodomerijos karalystė. Po trečiojo padalinimo Austrijos įgytos žemės Mažojoje Lenkijoje buvo pavadintos Vakarų Galicija ir išbuvo iki 1809 m., kuomet jos sugrąžintos Lenkijai (Varšuvos kunigaikštystei). Nuo tada istorinė Galicija pradėta vadinti Rytų Galicija.

### Tarpukaris

Po Pirmojo pasaulinio karo Ukrainos Galicijoje trumpam susikūrė Vakarų Ukrainos Liaudies Respublika, tačiau pralaimėjus karą su lenkais, visa Galicijos teritorija atiteko Lenkijai. Čia įkurtos Krokuvos, Lvovo, Tarnopolio, Stanislavo vaivadijos.

### Po II pasaulinio karo

## Nuorodos

* http://www.jewishgalicia.net
Sahurė

**Sahurė** (**Sahūrė**, **Sepris**) – antrasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Manoma, buvo faraono Userkafo ir Khentkaus I sūnus. Jo įpėdiniu tapo brolis Neferirkarė, kadangi Sahurė neturėjo vaikų.

Jo gimimo vardas reiškia „tas, kuris yra šalia Ra“. Manoma, kad valdė 13 metų, 2487–2475 m. pr. m. e. Motina Khentkaus I galėjo būti jo regentė.
Jis svarbus tuo, jog nuolat siuntė laivus į Puntą ir Levantą bei kitus garsiuosius Raudonosios jūros kraštus. Iš jų atsigabendavo prieskonių, smilkalų, vergų ir panašių prekių.

Pastatė piramidės kompleksą Abusire, už kelių kilomentrų į šiaurę nuo Sakaros, šalia Userkafo saulės šventyklos.
Haličas (miestas)

**Haličas** arba **Galičas** () – miestas vakarų Ukrainoje, Ivano Frankovsko srityje, prie Dniestro upės. Išvystyta maisto, metalo apdirbimo pramonė.

Yra likę XII-XIII a. 10 balto akmens šventyklų, Panteleimono cerkvė (pastatyta XII a., papildyta XVII a.).

5 km nuo miesto centro yra senovės Haličas, X-XIII a. miestas, nuo 1144 Galicijos kunigaikštystės sostinė, nuo 1199 m. – Haličo-Voluinės sostinė. 1241 m. miestą nusiaubė mongolai-totoriai. Nuo 1303 m. stačiatikių, nuo 1375 m. katalikų vyskupijos centras. 1349 m. atiteko Lenkijai. 1374 m. gavo miesto teises. Čia susidarė viena seniausių Abiejų Tautų Respublikos karaimų bendruomenių (XIII–XIV a.). Pamažu prarado svarbą.

## Sportas
* „Karpatai“ – futbolo klubas;
* „Koloso“ stadionas, kurio talpa 800 žiūrovų.

## Galerija

Image:Halych.jpg|Senas lenkiškas atvirukas su Haličo vaizdu
Image:Castle in Halych.jpg|Haličo pilis
Image:Halych Church.jpg|Haličo cerkvė


## Išnašos

## Nuorodos
* davniyhalych  (Istorinis Haličas)
Userkafas

**Userkafas** (**Ogserkeris**, **Veserkafas**, m. 2491 m. pr. m. e.) – pirmasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė 2498 – 2491 m. pr. m. e., t. y. 7 (pagal kitą var. 28) metus. Jo pastatytos piramidės kompleksas Sakaroje skiriasi nuo praėjusios dinastijos savo dydžiu. Jas lyginant aiškiai matosi, kad Userkafo piramidė yra mažesnė. Vietoje to didelis dėmesys skirtas laidotuvių šventyklai, kuri buvo žymiai turtingesnė savo dekoracijomis už iki tol buvusias. Šventyklos kieme pastatyta milžiniška faraono statula.

Manoma, kad jis buvo faraono Sahurės ir Neferirkarės (Kakai) tėvas. Userkafo sostą paveldėjo Sahurė. Kitas variantas, kurį pateikia Vestkaro papirusas, kad pirmieji trys penktosios dinastijos valdovai buvo broliai, Khenkaus I karalienės sūnūs.
Forarlbergas

**Forarlbergas** () – žemė Austrijos vakaruose, Alpėse. Sostinė – Brėgencas. Plotas 2601 km²; 401,7 tūkst. gyventojų (2022 m.).

## Didžiausi miestai
* Brėgencas
* Bliudencas
* Feldkirchas
* Dornbirnas
* Hohenemsas
* Lustenau

## Šaltiniai
Ivano Frankivskas

**Ivano Frankivskas** (seniau ***Ivano Frankovskas***, ) – miestas vakarų Ukrainoje.

## Geografija
Srities to paties pavadinimo centras yra išsidėstęs prie Bistricos upės, apie 115 km į pietryčius nuo Lvovo. Tai verslo, pramonės ir kultūros centras, esantis derlingų žemumų regione šiaurinių Karpatų papėdėje. Išsidėstęs 120 metrų virš jūros lygio aukštyje. 

Automobilių ir traukinių pramonė, metalo apdirbimas, naftos ir dujų įranga, plataus vartojimo prekės. Veikia universitetas, medicinos institutas, teologijos institutas, verslo mokykla. Taip pat yra dramos teatras, lėlių teatras, filharmonijos orkestras, huculų dainų ir šokių ansamblis, regioninės istorijos muziejus. Centre yra sena rotušė, XVIII a. jėzuitų kolegija, buvusi armėnų bažnyčia, miesto tvirtovės liekanos.

## Istorija
Miestą 1662 m. įkūrė lenkų feodalas buvusio Zabolotivo () kaimo vietoje. XVII-XVIII a. miestas buvo prekybos centras. 1772 m. atiteko Austrijai-Vengrijai. 1848 m. čia prasidėjo ukrainiečių tautinis judėjimas, 1885 m. mieste įsikūrė Ukrainos unitų bažnyčios vyskupija. 1918 m. gruodį – 1919 m. gegužę, lenkams okupavus Lvovą, miestas buvo trumpalaikės Vakarų Ukrainos Liaudies Respublikos sostine, tačiau 1919 m. irgi buvo okupuotas Lenkijos. 1939 m. buvo perduotas Ukrainos Tarybų Socialistinei Respublikai. Nuo 1991-ųjų nepriklausomos Ukrainos miestas.

Iki 1962 m. miestas vadinosi ***Stanislavivas*** (*Станиславів*), tačiau buvo pervadintas garsiojo ukrainiečių poeto Ivano Franko (1856–1916) garbei.

2006–2015 m. Ivano Frankivsko meru buvo lietuvis Viktoras Anuškevičius, pripažintas labiausiai matomu tarp Ukrainos miestų merų.

## Klimatas

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Ivano Frankivskas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Baja Marė, Rumunija
*  Chšanuvas, Lenkija
*  Trakų rajono savivaldybė, Lietuva
*  Žešuvas, Lenkija
*  Rybnikas, Lenkija
*  Zeliona Gura, Lenkija
*  Oradia, Rumunija
*  Mazovijos Tomašuvas, Lenkija
*  Nyredhaza, Vengrija
*  Opolė, Lenkija
*  Tirgovištė, Rumunija
*  Ochota (Varšuvos rajonas), Lenkija
*  Jelgava, Latvija
*  Svidnica, Lenkija
*  Liublinas, Lenkija
*  Košalinas, Lenkija
*  Nova Sulės apskrities (Liubušo vaivadija), Lenkija
*  Pršerovas, Čekija
*  Arlingtonas, JAV
*  Rustavis, Gruzija

## Sportas
* FC Prykarpattia Ivano-Frankivsk (1998) futbolo klubas.
* NFK Spartak Ìvano-Frankìvsʹk – buvęs futbolo klubas.

## Išnašos
Austrijos įpėdinystės karas

**Austrijos įpėdinystės karas** – karas dėl Šventosios Romos imperijos valdovo Karolio VI dukters Marijos Teresės teisės paveldėti Habsburgų dinastijos valdas, vykęs 1740 m. gruodžio 16 d. – 1748 m. spalio 18 d. Kariauta Europoje ir Šiaurės Amerikoje, į konfliktą įsitraukė beveik visos Europos valstybės, tačiau po karo įvyko tik nedideli teritoriniai pokyčiai.

## Pradžia

Karas prasidėjo po to, kai 1740 m., spalio 20 dieną mirė Karolis VI. Pagal Pragmatinę sankciją, Marija Teresė turėjo paveldėti Vengriją, Bohemiją (Čekiją), Austriją ir kitas žemes, o jos vyras Pranciškus Steponas turėjo tapti imperatoriumi, tačiau Prūsijos valdovas Frydrichas II, pasinaudodamas silpna Habsburgų pozicija, 1740 m. gruodžio 16 d. įsiveržė į Austrijos valdomą Sileziją. Vėliau į karą prieš Austriją įsitraukė Prancūzija, Ispanija, Saksonija, Švedija ir Bavarija. Austriją palaikė Didžioji Britanija ir Jungtinės Nyderlandų provincijos, o vėliau ir Rusija, kurios įsikišimas paspartino taikos sudarymą.

## Pasekmės

1742 m. Austrija Prūsijai atidavė Sileziją, bet išstūmė buvusius Prūsijos sąjungininkus iš Bohemijos ir 1743 m. įsiveržė į Bavariją. Po šių žingsnių Prūsija vėl įsitraukė į karą, pradėdama II Silezijos karą ir įsiverždama į Bohemiją. 1745 metais mirė bavarų pretendentas Karolis VII, o jo sūnus Maksimilianas sutiko remti Marijos Teresės vyrą rinkimuose į Šventosios Romos Imperijos sostą su sąlyga, kad austrai grąžins užimtas Bavarijos žemes. Tais pačiais metais užbaigtas Silezijos karas, dar kartą patvirtinant Silezijos atitekimą Prūsijai.

## Pabaiga
Karas baigėsi 1748 m. spalio 18 d. pasirašius Acheno sutartį, kuria patvirtinta Pranciškaus I teisė į imperatoriaus sostą, o mirusio Karolio VII išrinkimas imperatoriumi pripažintas teisėtu, bet austrai neteko Silezijos ir žemių Italijoje (Parmos, Pjančenzos ir dalies Milano kunigaikštystės). Karo metu Austrija buvo susilpninta, o Prūsija po karo gerokai sustiprėjo.
Panonija

*Šis straipsnis yra apie Romos imperijos provinciją. Apie istorinį ir geografinį to paties pavadinimo regioną žiūrėkite straipsnį [[Panonijos lyguma]]*

**Panonija** – Romos imperijos provincija, didžiaja dalimi buvusi dabartinės vakarų Vengrijos, Burgenlando, šiaurės Serbijos (Voivodinos) ir tarp Dravos bei Savos esančioje Slovėnijos ir Kroatijos teritorijoje.

Iki 20 m. vadinta **Žemutine Ilyrija** (*Illyricum Inferior*).

## Raida
Įkuriant provinciją regiono etninė sudėtis buvo labai mišri. Čia gyveno keltai (bojai), ilyrai, dakai. Teritorija Romėnų užkariauta apie 6-9 m. e. m., ir iš pradžių buvo traktuojama kaip Ilyriko provincijos dalis. Tačiau Ilyrikui pernelyg išaugus, apie 20 m. buvo nuspręsta ją padalinti į dvi dalis. Pietinis Ilyrikas tapo Dalmatija, o šiaurinis – Panonija. Naujai įkurtos provincijos sostinė buvo Karnuntas. 107 m. Panonijos provincija padalinta į **Aukštutinę Panoniją** () ir **Žemutinę Panoniją** (.

Diokletianas III a. vykdydamas administracinę reformą sumažino Panonijos teritoriją, dalį jos (dabartinę Slovėniją) prijungdamas prie Noriko. Likusi Panonija buvo padalinta į 4 dalis. Buvo išskirtos **Pirmoji Panonija** (su sostine Savarijoje); **Valerijaus Panonija** (su sostine Sopianoje); **Savijaus Panonija** (su sostine Siscijoje); **Antroji Panonija** (su sostine Sirmiume). Visos šios Panonijos buvo priskirtos didesnei Panonijos diecezijai.

Panonija buvo viena geriausiai įtvirtintų Romos provincijų, kurios rytinė ir šiaurinė riba sutapo su Dunojaus upe. Čia nuolat buvo stiprūs legionai. Provincijai grasino gentys iš už Dunojaus – kvadai, kotiniai, jazygai.

433 m. Teodosijus atidavė provinciją hunams. Po to provincijos teritoriją kontroliavo ostgotai (456–71), langobardai (530–68), avarai (560s–800), slavai (800–900), galiauiai madjarai (nuo 900/901).
Aukštutinė Austrija

**Aukštutinė Austrija** () – Austrijos žemė. Sostinė – Lincas. Ribojasi su Žemutine Austrija, Štirija ir Zalcburgu. Turi pasienio ruožus su Vokietija ir Čekija. Plotas – 11 980 km².

Aukštutinė Austrija padalinta į 15 rajonų (), 3 statutinius miestus ir 442 savivaldybes.

## Didžiausi miestai
* Lincas
* Šteiras
* Velsas

## Šaltiniai
Zalcburgas (žemė)

**Zalcburgas** () – Austrijos žemė. Sostinė – Zalcburgo miestas. Plotas – 7154 km²; 562 tūkst. gyventojų (2022 m.).

## Didžiausi miestai
*  Zalcburgas (150 269 gyv.)
*  Haleinas (19 473 gyv.)
*  Zalfeldenas prie Akmens jūros (15 661 gyv.)
*  Valsas-Zycenheimas (11 100 gyv.)
*  Sankt Johan prie Pongau (10 259 gyv.)
*  Bišofshofenas (10 061 gyv.)
*  Cel am Zė (9 991 gyv.)
*  Zekirchen am Valerzė (9 513 gyv.)

## Šaltiniai
Žemutinė Austrija

**Žemutinė Austrija** () – žemė Austrijos rytuose. Sostinė – Sankt Peltenas. Plotas – 19 186 km².

Žemutinė Austrija susideda iš keturių regionų: Valdfyrtelio (*Waldviertel*), Mostfyrtelio (*Mostviertel*), Industryfyrtelio (*Industrieviertel*) ir Veinfyrtelio (*Weinviertel*).

Per Žemutinę Austriją iš vakarų į rytus teka Dunojus. Į šiaurę nuo Dunojaus – neaukšti kalnai ir plynaukštės (300–700 m), į pietus – priekalniai ir Rytų Alpių kalnagūbriai (iki 2075 m).

Žemutinėje Austrijoje gaunama nafta, gamtinės dujos, grafitas. Žemutinės Austrijos žemės ūkis duoda apie 60 % Austrijos žemės ūkio produkcijos vertės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Žemutinės Austrijos internetinis puslapis  (vokiečių ir anglų k.)
Čerkasų sritis

**Čerkasų sritis** ( arba *Черкащина*) – sritis vidurio Ukrainoje. Rytuose ribojasi su Vinycios, šiaurėje – Kijevo, šiaurės rytuose su Poltavos, pietuose su Kirovohrado sritimis. Administracinis centras – Čerkasai

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 20900 km², kas sudaro 3,46 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka daugiau nei 1037 upių kurios priklauso Dniepro ir Pietinio Bugo baseinams. Svarbiausia upė – Dniepras (ilgis – 150 km srities teritorijoje).

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -5,9 °C, vasaros – 1,5 °C. Per metus iškrenta 450–520 mm kritulių.

## Istorija

Sritis įkurta 1954 m. sausio 7 d. 1958 m. vasario 26 d. apdovanota Lenino ordinu.

1991-ųjų gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma, 96,03 %, pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš TSRS. Šiandien Čerkasų sritis – viena Ukrainos sudedamųjų dalių.

## Administracinis suskirstymas

Čerkasų sritis padalinta į 20 rajonų ir 6 srities pavaldumo miestus.

## Gyventojai

2001-aisias m. srityje gyveno 1 402 900 gyventojų ir tai sudarė beveik 2,86 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 53,7 %
* kaimo gyventojų − 46,3 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 93,1 %
* rusai – 5,4 %
* kiti (baltarusiai, armėnai) – 1,5 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 67 žm./km².

## Ekonomika
Čerkasų srityje išvystyta maisto („Nacionalna horilčana kompanija“), chemijos ir naftochemijos („Azot“), automobilių bei autobusų gamyba ir surinkimas („Čerkaskij avtobus“), mašinų gamybos, metalurgijos produktų gamybos pramonė.

Srityje veikia dvi didesnės jėgainės – Čerkasų šiluminė bei Kanivo hidroelektrinė.

Srities teritorijoje auginami javai, cukriniai runkeliai, saulėgrąžos. Taip pat išvystyta gyvulininkystė (galvijai, kiaulės, paukštininkystė, arkliai).

### Ekonomikos rodikliai

## Susisiekimas

## Švietimas ir kultūra

Dabartinėje srities teritorijoje gimė žymus ukrainiečių poetas Tarasas Ševčenka.

## Turizmas

## Tarptautinis bendradarbiavimas
*  Šiaulių apskritis, Lietuva

## Taip pat skaitykite
* Čerkasai
* Ukraina

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali srities svetainė (ukr.k.)
Černigovo sritis

**Černihivo sritis** arba **Černigovo sritis** ( arba *Чернігівщина*) – šiaurėje esanti Ukrainos sritis. Rytuose ribojasi su Sumų, pietuose su Poltavos, vakaruose su Kijevo sritimis, šiaurėje su Baltarusija ir Rusija. Administracinis centras – Černigovas.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 31865 km², kas sudaro 5,28 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka daugiau nei 1200 upių kurių bendras ilgis apie 8500 km. Didžiausios jų – Dniepras, Desna.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -7&nbsp;°C, vasaros – 19&nbsp;°C. Per metus iškrenta 550–660 mm kritulių.

## Administracinis suskirstymas

## Gyventojai

2001 m. srityje gyveno 1 245 300 gyventojų ir tai sudarė beveik 2,49 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 58,4 %
* kaimo gyventojų − 41,5 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 93,5 %
* rusai – 5 %
* kiti (baltarusiai, žydai) – 1,5 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 39 žm./km².

## Susisiekimas

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė (ukr. k.)  == Šaltiniai ==
Arabija

**Arabijos** terminas gali reikšti:

* Arabijos pusiasalis – geografinis-kultūrinis Artimųjų Rytų regionas. Senovėje jis buvo skirstomas į:36G
** Petros Arabija – šiaurės vakarinė Arabijos dalis, dab. Jordanijos ir Izraelio teritorijose;
** Laimingoji Arabija – pietvakarinė dalis, dab. Jemeno ir Omano teritorijose;
** Dykumų Arabija – didžioji Arabijos dalis;
* Saudo Arabija – valstybė;
* arabų pasaulis, kuriam priklauso 23 valstybės;
* Administraciniai vienetai Arabijos pusiasalyje:
** Arabija (satrapija) – Achemenidų imperijos satrapija;
** Arabija (Romos provincija) – Romos imperijos provincija 106–390 m.;
** Arabistanas – Sasanidų imperijos satrapija;
* Vietovardžiai kitose šalyse:
** Arabija (Molėtai) – kaimas Molėtų rajone.
Dniepropetrovsko sritis

**Dnipropetrovsko sritis** arba **Dniepropetrovsko sritis** ( arba *Дніпропетровщина*) – pietryčiuose esanti Ukrainos sritis. Pietvakariuose ribojasi su Mykolajivo, šiaurės vakaruose su Čerkasų, šiaurėje su Poltavos, rytuose su Donecko bei pietuose su Zaporožės ir Chersono sritimis. Administracinis centras – Dnipras.

Nors 2016 m. gegužės 19 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada, siekdama panaikinti komunistinio režimo simbolius, miesto pavadinimą iš Dniepropetrovsko pervadino į Dniprą, srities pavadinimas laikinai liko nepakitęs, kadangi pavadinimas *„Дніпропетровська область“* įrašytas į Ukrainos Konstituciją, tad keitimas šiuo atveju yra pakankamai sudėtingas procesas.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 31914 km², kas sudaro 5,28 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Didžiausios upės – Dniepras, jo intakai Orilė, Samara, Inhulecas. Kiti vandens telkiniai – Dniepro, Kamianskės tvenkiniai, Dniepro-Kryvyj Riho kanalas.

### Reljefas
Reljefas – lygumos. Srities vakaruose yra Padnieprės aukštuma, vidurinėje dalyje Padnieprės žemuma, pietryčiuose Paazovės aukštumų šakos (didžiausias aukštis 211 m).

### Klimatas
Vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra nuo -5 (srities šiaurės vakaruose) iki -7&nbsp;°C (šiaurės rytuose), liepos atitinkamai 24 ir 22&nbsp;°C. Per metus iškrinta nuo 400 (šiaurėje) iki 450 mm (pietuose) kritulių.

## Gyventojai

2005 m. srityje gyveno 3 476 200 gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 83 %
* kaimo gyventojų − 17 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 79,3 %
* rusai – 17,6 %
* baltarusiai – 0,8 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 112 žm./km².

## Administracinis suskirstymas

### Didžiausi miestai
* Dnipras
* Kryvyj Rihas
* Kamianskė
* Nikopolis
* Pavlohradas

## Ekonomika
Kasamos rūdos: geležis (90 % Ukrainos geležies rudos gavybos), manganas (100 %) rūdos, akmens anglis (14 %) ir rusvoji anglis; yra titano, urano, nikelio rūdų, boksito telkinių. Išplėtota juodoji metalurgija (apie 40 % Ukrainos juodosios metalurgijos pramoninės produkcijos) ir spalvotoji metalurgija, mašinų gamyba, chemijos (naftos chemijos, kokso chemijos, lakų, dažų, sprogstamųjų medžiagų, amoniako, gumos), siuvimo, trikotažo, avalynės, statybinių medžiagų, medžio apdirbimo, plaušienos ir popieriaus, baldų, maisto pramonė.

Srityje auginami kviečiai, miežiai, kukurūzai, soros, grikiai, cukriniai runkeliai, saulėgrąžos, kanapės, bulvės, daržovės. Išplėtota sodininkystė ir vynuogininkystė. Veisiami galvijai, kiaulės. Verčiamasi žvejyba.

Balneologijos ir purvo kurortas – Solonyj Limanas.

### Ekonomikos rodikliai

## Susisiekimas
Per sritį eina geležinkeliai Charkovas-Sevastopolis, Dnipras-Taganrogas (Rusija). Srityje yra dujotiekiai, magistraliniai naftotiekiai. Laivuojamas Dniepras. Upių uostai Dnipras, Kamianskė, Nikopolis.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Dnipras
* Ukraina

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Ivano Frankivsko sritis

**Ivano Frankivsko sritis** ( arba *Івано-Франківщина*) – sritis vakarinėje Ukrainoje. Vakaruose ribojasi su Užkarpatės, šiaurės vakaruose – su Lvovo, šiaurės rytuose – su Ternopilio, pietryčiuose – su Černivcių sritimis ir pietuose – su Rumunija. Administracinis centras – Ivano Frankivskas.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 13 928 km², tai sudaro 2,3 % Ukrainos teritorijos. Apie pusę srities ploto užima Karpatai (aukščiausia srities vieta – 2061 m). Apie 2/5 ploto dengia miškai (ąžuolai, bukai, skroblai, kėniai, eglės), aukštikalnėse – kalnų pievos.

### Vandens telkiniai
Didžiausios upės – Dniestras, jo intakas Bystrica, Prutas.

### Klimatas
Vidutinių platumų žemyninis klimatas. Sausio vidutinė temperatūra -6&nbsp;°C, liepos – 18&nbsp;°C. Per metus iškrinta 500–800 mm kritulių.

## Administracinis suskirstymas

### Didžiausi miestai
* Ivano Frankivskas
* Kalušas
* Kolomyja
* Burštynas
* Haličas

## Gyventojai

2005-aisiais m. srityje gyveno 1 388 000 gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 42,1 %
* kaimo gyventojų − 57,9 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 97,5 %
* rusai – 1,8 %
* kiti: lenkai, moldavai, baltarusiai – 0,7 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 99,72 žm./km².

## Ekonomika

### Ekonomikos rodikliai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė (ukr., angl. k.)
Poltavos sritis

**Poltavos sritis** ( arba *Полтавщина*) yra vidurio ir rytų Ukrainoje. Šiaurėje ribojasi su Černigovo ir Sumų, rytuose su Charkovo, pietuose su Dniepropetrovsko, pietvakariuose su Kirovohrado, vakaruose su Čerkasų bei šiaurės vakaruose su Kijevo sritimis. Administracinis centras – Poltava.

## Geografija

### Plotas
Srities plotas 28 748  km², kas sudaro 4,76 % Ukrainos teritorijos.

### Vandens telkiniai
Per šią sritį teka daugiau, nei 146 upės, kurių bendras ilgis 5101 km. Didžiausios jų: Dniepras, Vorskla.

### Klimatas
Klimatas vidutinių platumų, kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -6,5&nbsp;°C, vasaros - 21&nbsp;°C. 

## Administracinis suskirstymas
### Didžiausi miestai
* Poltava
* Kremenčukas 
* Lubnai
*Horišni Plavniai
* Myrhorodas 

## Gyventojai

2001 m. srityje gyveno 1 630 100 gyventojų, tai sudarė beveik 3,31 % visų Ukrainos gyventojų. Tarp jų:
* miesto gyventojų – 58,4 %
* kaimo gyventojų – 41,3 %

Pagal tautybę gyventojai pasiskirsto:
* ukrainiečiai – 91,4 %
* rusai – 7,2 %
* kiti (baltarusiai, žydai) – 1,4 %

Srities vidutinis gyventojų tankumas – 57 žm./km².

Manoma, kad bendrinė ukrainiečių kalba susiformavo Poltavos krašto tarmės pagrindu.

## Ekonomika
Išvystyta naftos ir gamtinių dujų pramonė, kasama geležies rūda. Veikia didelė krovininių automobilių gamykla KrAZ.
### Ekonomikos rodikliai

## Nuorodos
* Oficiali srities svetainė (ukr.k.) 

## Šaltiniai