open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kiekybinis tyrimas

**Kiekybinis tyrimas** – sisteminis empirinis socialinio reiškinio tyrimas, kurio metu pasitelkiamos statistinės, matematinės ar skaičiavimo technikos. Jo tikslas – išvystyti ir pritaikyti matematinius modelius, teorijas ir hipotezes, susijusias su tiriamu reiškiniu. Kiekybiniame tyrime esminis yra matavimo procesas, nes jis sukuria ryšį tarp empirinių stebėjimų ir kiekybinių santykių matematinės išraiškos. Tiriant kiekybiškai, užduodami siauri, specifiniai klausimai ir į juos tikimasi gauti tikslius, vienareikšmius atsakymus. Tuo šis tyrimas skiriasi nuo kokybinio.

Kiekybinis tyrimas plačiai taikomas tokiuose socialiniuose moksluose kaip ekonomika, politikos mokslai, psichologija ir sociologija, rečiau – antropologijoje ir istorijoje.

Kiekybinis tyrimas padeda patvirtinti arba paneigti hipotezes, iškeltas kokybinio tyrimo metu.

Kiekybinis tyrimas įprastai atliekamas moksliniais metodais, į kuriuos įeina:
* Modelių, teorijų ir hipotezių sukūrimas,
* Matavimo įrankių ir metodų plėtojimas,
* Eksperimentinė kintamųjų kontrolė ir keitimas,
* Empirinių duomenų rinkimas,
* Duomenų analizė.

Nors kiekybinis pasaulio tyrinėjimas prasidėjo dar tada, kai žmonės pradėjo užrašinėti suskaičiuotus įvykius ar objektus, moderni kiekybinių procesų idėja siejama su pozityvistu Auguste Comte.
Kokybinis tyrimas

**Kokybinis tyrimas** – sisteminis situacijos, įvykio, grupės ar individo tyrimas, kuriuo siekiama išsamiai suprasti žmonių elgesį ir jo priežastis. Tiriama kodėl ir kaip priimami sprendimai, o ne tik objektyvūs duomenys. Tokiam tyrimui dažniausiai reikalinga mažesnė, bet tiksli imtis.   

Kokybinio tyrimo metu gauta informacija atspindi tik specifinį atvejį, todėl bendros išvados yra hipotetinės. Joms patvirtinti arba paneigti naudojami kiekybiniai tyrimai.

Kokybinis tyrimas pritaikomas socialiniuose moksluose ir rinkotyroje.

Dažni kokybinio tyrimo metodai yra:
* Grupinė apklausa,
* Giluminis interviu,
* Pusiau struktūrinis interviu,
* Projekcinis ir asociatyvinis metodai.
Bihoro apskritis

**Bihoro apskritis** () – apskritis šiaurės vakarų Rumunijoje, Krišanos regione. Tai 6-a pagal plotą ir 12-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Oradia.

## Geografija
Rytinę paviršiaus dalį užima Apusenio kalnai, iškylantys iki 1800 m (Plopišulujo, Peduria Krajululo, Bihoro ir kt. masyvai). Vakaruose plyti Panonijos lygumos dalis – Vakarų Rumunijos lyguma. Krašto upės priklauso Krišo baseinui: Juodasis Krišas, Greitasis Krišas, Barkeu.

## Gyventojai
2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 67,38%
* vengrai – 25,96%
* romai – 5,01%
* slovakai – 1,22%
* vokiečiai – 0,19%

## Administracinis suskirstymas
Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 6 miestelius ir 91 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Bejušas
** Margita
** Oradia
** Salonta

* Miesteliai:
** Alešdas
** Nučetas
** Sekujenis
** Štėjus
** Valia lui Mihajus
** Vaškeu


Image:A vízesés, Rév.jpg|Krioklys kalnuose
Image:Soimi BH.bislemn.S.jpg|Šoimio bažnyčia
Image:Bélavar caslte 3.jpg|Belavaro pilies griuvėsiai
Bistricos-Neseudo apskritis

**Bistricos-Neseudo apskritis** () – apskritis šiaurės Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 26-a pagal plotą ir 35-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Bistrica.

## Geografija

Rytinę ir šiaurinę paviršiaus dalį užima Rytų Karpatų kalnai: Ciblešo, Rodnos, Birgeu, Kelimanio masyvai. Likusią dalį užima Transilvanijos plynaukštė. Svarbiausia upė – Didysis Somešas (su intaku Bistrica).

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 89,9%
* vengrai – 5,3%
* romai – 4,3%
* vokiečiai – 0,1%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 3 miestelius ir 58 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Bistrica

* Miesteliai:
** Beklianas
** Neseudas
** Singeorz Biajus


Image:Cobilița Lake, Bistrița-Năsăud.jpg|Kobilicos ežeras
Image:Piatra Fântânele 2.jpg|Piatra Fintinelė
Image:Nasaud denkmal.jpg|Neseudas
Mauručių geležinkelio stotis

**Mauručių geležinkelio stotis** – stotis Mauručių kaime (Veiverių seniūnija, Prienų rajono savivaldybė), prie Kauno–Kybartų geležinkelio. Stoja keleiviniai traukiniai Kaunas–Kybartai ir Kaunas–Marijampolė. Piečiau geležinkelio ruožo yra stoties pastatas, į šiaurę nuo jo – pramonės įmonių kompleksas.

Prie stoties nuo gyvenvietės pusės stovi paminklinis kryžius – koplytstulpis tremtiniams ir jų kančioms atminti. Jis pastatytas 1941 m. ir 1944–1952 m. iš šios stoties ištremtų ir į sovietų lagerius išvežtų dabartinio Prienų rajono gyventojų atminimui (autorius Algirdas Kisielius), atidengtas 1989 m. birželio 11 d. Aplink paminklą suformuota atminties salelė, prie jos vyksta tremties minėjimai. 

## Istorija

Stotis atidaryta 1861 m. prie ką tik nutiesto Lentvario–Virbalio geležinkelio. Tai buvo IV klasės geležinkelio stotis. I pasaulinio karo metu stotis sudegė. Karo metais nutiesta atšaka iki Aleksoto.

Tarpukariu nuo Mauručių iki Kauno kursuodavo karo aviacijos karininkų sukonstruotas motovagonas su dviem aviaciniais varikliais. 1923 m. surašymo metu stoties gyvenvietėje priskaičiuota 50 gyventojų.

Iš Mauručių stoties 1941 m. birželį buvo tremiami žmonės, tarp kurių buvo vaikai ir seneliai. 1989 m. atidengtas paminklas tremtiniams.

1998 m. suremontuotas stoties pastatas. 2012 m. ėjo 3 maršrutai: Kaunas–Kazlų Rūda, Kaunas–Kybartai, Kaunas–Marijampolė.

## Galerija

Mauruciai 2023a.jpg | Pramonės įmonių statiniai 2023 m.
Mauruciai 2023b.jpg | Stoties pastatas nuo geležinkelio pusės 2023 m.
Mauruciai 2023d.jpg | Stoties pastato interjeras 2023 m.


## Šaltiniai
Vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija

**Vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija** () – dalis federalinės reikšmės miesto teritorijos, kurioje vietiniai gyventojai valdymą realizuoja tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus.. Šis municipalinių darinių tipas egzistuoja federalinės reikšmės miestuose Maskvoje ir Sankt Peterburge.

Vidumiestinis municipalinis darinys yra savarankiškas, jo ribose vietinė savivalda gyventojų vykdoma tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus. Savivalda municipalinio darinio teritorijoje vykdoma pagal Rusijos Federacijos konstituciją ir federalinius įstatymus, federacinės reikšmės miesto statutą bei vidumiestinio municipalinio darinio statutą.

Rusijos Federacijos įstatymuose naudojami terminai *vidumiestinė federalinės reikšmės miesto teritorija* ir *vidumiestinis municipalinis darinys federalinės reikšmės mieste* yra sinonimai.

Maskvoje yra 125 vidumiestinės federalinės reikšmės miesto teritorijos, o Sankt Peterburge – 111. Nuo 2006 m. visi vidumiestiniai municipaliniai dariniai kituose miestuose panaikinti.

## Nuorodos
Atskirasis karinis dalinys

**Atskirasis karinis dalinys** () – karinis dalinys, neįeinantis į sekančio aukštesnio lygio dalinio ar junginio (brigados, divizijos, korpuso) sudėtį ir tiesiogiai pavaldus aukštesnio lygio vadovybei.

Pvz., atskirasis batalionas neįeina į pulko ar brigados sudėtį arba atskirasis pulkas neįeina į divizijos ar korpuso sudėtį.

Atskirieji kariniai daliniai skirti specialiems uždaviniams spręsti ir paprastai turi pakeistą sudėtį. Tokių karinių dalinių vadai paprastai būna vienu lygiu aukštesnio laipsnio. Pvz., atskirajai kuopai vadovauja ne kapitonas, o majoras, o atskirajam batalionui – ne majoras, o papulkininkis ar pulkininkas.
Tarpgyvenvietinė teritorija

**Tarpgyvenvietinė teritorija** () – Rusijos municipalinėje teisėje tai municipalinio rajono sudėtyje esanti teritorija, kuri nepriklauso nei vienai miesto ar kaimo gyvenvietei.

Pagal įstatymus targyvenvietinės teritorijos gali būti sudaromos teritorijose su mažu gyventojų tankiu išskyrus teritorijas tuose Rusijos Federacijos subjektuose ar atskiruose municipaliniuose rajonuose, kuriuose gyventojų tankis daugiau nei tris kartus mažesnis už vidutinį kaimo gyventojų tankį visoje Rusijos Federacijoje. Tokių Rusijos Federacijos subjektų ir municipalinių rajonų sąrašas pagal RF federalinio įstatymo Nr. 131-ФЗ 11 straipsnio 3 punktą yra tvirtinamas RF vyriausybės ir gali būti keičiamas ne dažniau kaip kas 5 metus.

Visus vietinius klausimus tarpgyvenvietinėse teritorijose sprendžia municipalinio rajono vietinės savivaldos organai. Šiose teritorijose gautos pajamos patenka į municipalinio rajono biudžetą.

Tarpgyvenvietinių teritorijų plotas skirtinguose RF subjektuose skirtingas. Tarpgyvenvietinių teritorijų pavyzdžiu gali būti Pskovo srityje esanti Zalito salų tarpgyvenvietinė teritorija.

## Nuorodos
Miestą formuojanti įmonė

**Miestą formuojanti įmonė** () – pramonės įmonė, kurioje dirba žymi ar net didžioji miesto ar miesto tipo gyvenvietės dirbančiųjų dalis. Taip įmonė labai veikia gyventojų užimtumą, infrastruktūrą ir socialinę padėtį. Miestai su vieno profilio ekonomika, miestą formuojančios įmonės yra palyginti labai dažnos Rusijoje ir dar vadinami „monomiestais“ ().

## Miestą formuojančios įmonės TSRS
Tarybų Sąjungoje miestų ir miesto tipų gyvenviečių, orientuotų į vieną gamybą, dalis siekė 30-40%.

## Miestą formuojančios įmonės Rusijos Federacijoje
Miestą formuojančios įmonės apibrėžtis pateikta 2002 m. spalio 26 d. RF federaliniame įstatyme Nr. N 127-ФЗ „Apie bankrotą“ (*О несостоятельности (банкротстве)*)

Šio įstatymo 169 straipsnyje rašoma:

Šiame federaliniame įstatyme miestą formuojančiomis organizacijomis pripažįstami juridiniai asmenys, kurių darbuotojai sudaro ne mažiau kaip 25% šio gyvenamojo punkto dirbančių gyventojų.


RF subjektai savo įstatymuose šią sąvoką gali apibrėžti savaip.

## Miestą formuojančios įmonės Baltarusijoje
Baltarusijos įstatyme „Apie bankrotą“ nurodyta, kad miestą formuojančiomis laikomos įmonės, kuriose dirba ne mažiau kaip 25% minimo gyvenamojo punkto dirbančių gyventojų.

## Šaltiniai
Šilutės geležinkelio stotis

**Šilutės geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis Šilutės rytinėje dalyje, prie Klaipėdos–Pagėgių geležinkelio. Stoties rajoną su pietine miesto dalimi jungia Šilutės geležinkelio tiltas. Geležinkeliu Šilutė turi susisiekimą ir su Kaliningrado sritimi (kelias link Tilžės). Stoja keleiviniai traukiniai Klaipėda–Šilutė.

Šilutės geležinkelio stoties pastatų pirmojo komplekso stotis – valstybės saugomas kultūros objektas (unikalus Nr. ).

## Istorija

Stotis pastatyta 1875 m. Iki II pasaulinio karo pabaigos Šilutės miesto apylinkėse Klaipėdos krašte veikė 1435 mm pločio vėžės geležinkelio atkarpa Šilutė–Kulėšai, priklausiusi Įsruties siaurųjų geležinkelių bendrovei. Šio geležinkelio statyba buvo užbaigta 1913 m., Šilutės centro geležinkelio stotis buvo Žibuose (dabartinė Lietuvninkų gatvė Šilutėje). Traukiniai taip pat sustodavo Šilutės geležinkelio (Tilžės–Klaipėdos linija) stotyje.

Nuo XIX a. pabaigos iki XX a. 4-ojo dešimtmečio stotyje buvo Šilutės geležinkelio stoties pėsčiųjų tiltas, kuris po to buvo išmontuotas ir perkeltas į Klaipėdos geležinkelio stotį. 1935 m. stotyje buvo sutiktas transatlantinis lakūnas Feliksas Vaitkus.

1999 m. stotyje įrengtas elektrinis geležinkelio iešmų šildymas. 2005 m. stoties pastatų kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

Keleivinių traukinių eismas nutrauktas 2011 m. gegužės 31 d., bet vėliau atnaujintas. Gretimos stotelės, buvusios Gaideliuose ir Žemaitkiemyje, panaikintos. 2018 m. rudenį atnaujinti traukinių maršrutai Šilutė–Klaipėda.

## Galerija

Silute station.jpg|Šilutės stotis sename atviruke
Šilutės geležinkelio stotis 2017.jpg|Stoties vidinis kiemas 2017 m.
Šilutės geležinkelio stotis iš šono.jpg|Stotis iš šono
Šilutė train station, 2007.jpg|Stotis: atminimo lenta Jurgiui Lėbartui
Šilutės geležinkelio stotis..jpg|Šilutės stotis


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gelžk. Tilžė-Pagėgiai-Klaipėda (Miestai.net)
Botošanio apskritis

**Botošanio apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Rumunijoje, Moldavijos regione. Tai 29-a pagal plotą ir 23-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Botošanis.

## Geografija

Apskritis yra Pruto ir Sireto tarpupyje, praktiškai visą teritoriją užima Moldavijos plynaukštės lygumos. Svarbiausios upės: Prutas, Siretas, Žižija.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 98,8%
* romai – 0,7%
* rusai – 0,2%
* ukrainiečiai – 0,2%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 5 miestelius ir 71 bendruomenę.

* Miestai (savivaldybės):
** Botošanis
** Dorohojus

* Miesteliai:
** Bučeča
** Darabanis
** Fleminzis
** Sevenis
** Štefeneštis


Image:Botosani-catamarasti01.jpg|Apskrities kraštovaizdis
Image:Wooden Church in Braesti, Botosani County, Ro(3).jpg|Breeščio bažnyčia
Image:Monumentul răscoalei din 1907 din Flămânzi2.jpg|Fleminzis
Ardžešo apskritis

**Ardžešo apskritis** () – apskritis vidurio Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 10-a pagal plotą ir 10-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Piteštis.

## Geografija

Šiaurinę apskrities dalį užima aukščiausi šalyje Fegerašo kalnai su Moldovianu ir Negoju viršūnėmis. Šiaurės rytuose iškilę Liaotos kalnai. Centrinėje dalyje būdingos aukštumos, o pietuose paviršius nusileidžia į Valakijos žemumą. Svarbiausios upės – Ardžešas, Vedeja, Teleormanas. Kalnuose yra didelis tvenkinys – Vidraru ežeras.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 97%
* vengrai, romai ir kt. – 3%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 3 savivaldybes, 4 miestelius ir 95 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Kimpulungas
** Kurtia de Ardžešas
** Piteštis

* Miesteliai:
** Kosteštis
** Miovenis
** Štefeneštis
** Topolovenis


Image:Steam raising from the mountain forest in the morning.jpg|Šiaurinės dalies kraštovaizdis
Image:RO SB Transfagarasan 19.jpg|Transfegerešanas
Image:Man Curtea de Arges.SV.jpg|Kurtia de Ardžešo vienuolynas
Zalito salų tarpgyvenvietinė teritorija

**Zalitos salų tarpgyvenvietinė teritorija** () – tarpgyvenvietinė teritorija Pskovo municipaliniame rajone (Pskovo sritis). Teritoriją tiesiogiai valdo Pskovo rajono valdžia.

Municipalinio darinio Pskovo rajonas vietinės savivaldos organai turi visus savivaldos įgaliojimus šioje tarpgyvenvietinėje teritorijoje.

Teritorijoje 2010 m. sausio 1 d. gyveno 202 žmonės, o 2010 m. spalio 14 d. – 211 žmonių.

Teritorijos administracinis centras yra *Ostrov-Zalita* (*Остров-Залит*) kaimas, nors iš tikro teritorija valdoma iš Pskovo miesto kaip rajono centro.

## Geografija
Ši tarpgyvenvietinė teritorija apima 3 Talabsko salas Pskovo ežere: Zalito vardo sala (buvęs Talabskas), Talabenecas (mažiausioji sala)), Belovo vardo sala (buvęs Verchnis, didžiausioji sala).

Teritorijoje tėra du gyvenamieji punktai – *Ostrov-Zalita* (*Остров-Залит*) Zalito vardo saloje ir *Belovo vardo sala* (*Остров им. Белова*) atitinkamoje saloje.

## Nuorodos
Talabsko salos

**Talabsko salos** (), kitaip dar *Zalito salos* () – trys salos pietrytinėje Pskovo ežere dalyje, už 25 km į šiaurės vakarus nuo Pskovo. Priklauso Pskovo rajonui (Pskovo sritis, Rusija).

Talabsko salų grupę sudaro trys salos:
* *Verchnis* (*Верхний* 'viršutinė') ir dažnai *Belovo vardo sala* (*остров им. Белова*) – . Plotas 0,85 km² (),
* *Talabskas* (*Талабск*)  ir dažnai *Zalito vardo sala* (*остров им. Залита*) – . Plotas 0,62 km² (),
* *Talabenecas* (*Талабенец*), kitaip dar *Talabecas* (*Талабец*). Plotas 0,07 km² ()
Suminis salų plotas yra 1,54 km².

Tarybiniais laikais Talabsko sala buvo pervadinta į Zalito vardo salą, o Verchnis – į Belovo vardo salą. Mokytojas Ivanas Zalitas ir ir jo bendražygis Ivanas Belovas buvo pirmieji raudonieji komisarai, 1918 m. bandę salose įtvirtinti Tarybų valdžią ir žuvę nuo baltųjų rankų.

2007 m. Talabsko salose gyveno apie 350 gyventojų, o 2010 m. – 202 gyventojai. Administraciškai priklauso Pskovo municipaliniam rajonui ir sudaro atskirą Zalito salų tarpgyvenvietinę teritoriją

Gyventojai susitelkę dviejose kaimuose – *Ostrov-Zalita* ir *Остров им. Белова*..

Salos žinomos savo vienuolių gyvenvietėmis. Zalito saloje yra šv. Nikolajaus cerkvė, kurios šventiku 1958–2002 m. buvo stačiatikių tikinčiųjų gerbtas protojerėjus Nikolajus Gurjanovas. 2002 m. jis mirė ir buvo palaidotas šioje saloje. Jo kapą lanko maldininkai.

## Nuorodos
Petrašiūnų geležinkelio stotis

:: *Apie buvusią Petrašiūnų geležinkelio stotelę prie Kauno žr. [[Kauno-1 geležinkelio stotelė]]*.

**Petrašiūnų geležinkelio stotis** – siaurojo geležinkelio stotis Petrašiūnų kaime, Klovainių sen. (Pakruojo rajono savivaldybė), prie buvusio Gubernijos–Pasvalio geležinkelio ruožo. Stotyje išlikęs 750 mm vėžės bėgių kelynas, XX a. tarpukariu perkaltas iš 600 mm vėžės.

Stoties pastatų ir inžinerinių įrenginių kompleksas turi urbanistinę ir architektūrinę vertę, kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. ). Į stoties kompleksą įeina stotis ir prekių sandėlis, sudarantys vieną pastatą, stovintys tarp siaurojo geležinkelio ruožo ir kelio . Taip pat jam priklauso Petrašiūnų tiltas, pastatytas per Mūšos upę tame pačiame kelyje. Gretimame kaime Daugyvenę kerta Rimšonių tiltas. 

Petrašiūnuose dolomitui išgabenti nutiestas geležinkelis iš Pakruojo. Gretimos Joniškėlio ir Linkuvos siaurojo geležinkelio stotys neveikia, 750 mm vėžės kelynai beveik išardyti.

## Istorija

Per I pasaulinį karą vokiečių kariuomenė pradėjo statyti Gubernijos ir Pasvalio siaurojo geležinkelio liniją, kuri 1922 m. buvo prailginta iki Biržų ir nutiesta Petrašiūnų ir Linkuvos atšaka. Petrašiūnų geležinkelio stotis atidaryta 1916 m. 1935 m. stotyje įrengtas vandentiekis. Dviaukštė stotis ir prekių sandėlis pastatyti 1936 m. 1937 m. pastatytas siauruko Petrašiūnų tiltas per Mūšą, vėliau išplatintas iki automobilių tilto. Tarpukariu iš Petrašiūnų (arba *Petrošiūnų*) stoties buvo gabenamas kalkių akmuo A. Trečioko kalkių gaminimo dirbtuvei Gubernijos dvare (Šiaulių apskritis). Sovietmečiu 1961–1978 m. suintensyvėjo cukrinių runkelių pervežimai. Per sezoną buvo pervežama iki 100 tūkstančių tonų, neskaitant naftos produktų, statybinių medžiagų. Tuo laikotarpiu krovinių perkrovos darbai vykdavo visas 24 val. iš plačiųjų į siauruosius geležinkelius arba atvirkščiai.

1996 m. stotis įtraukta į Kultūros vertybių registrą. Ji buvo panaikinta, tačiau 2014 m. atkurta.

## Muziejus

Stoties pastate įrengta muziejinė ekspozicija. Tai vienas iš Lietuvoje veikiančių dviejų siaurojo geležinkelio muziejų (antrasis − Anykščių geležinkelio stotyje). Didžiąją Petrašiūnų ekspozicijos dalį sudaro tarpukario Lietuvos fotografijos, kuriose užfiksuoti geležinkelio tiesimo ir statybos darbai, garvežių raida, geležinkelininkų gyvenimo ir darbo akimirkos. Stenduose eksponuojamos II pasaulinio karo laikų dokumentų kopijos, maisto kortelės, reichsmarkės, geležinkelininkų pažymėjimai, uniformų ženklai, pinigų persiuntimo maišeliai, antspaudai, darbo įrankiai, bėgių padėklai, kelio ženklai, matavimo prietaisai, ratstabdžiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šiaurės Lietuvos istorijos ir kultūros paveldas: Dabartinis (4) (Ziemgala.lt)
* Šiaurės Lietuvos buv. siaurieji geležinkeliai (Panevėžys-Joniškis, Gubernija-Biržai) (Miestai.net)
Sumud

**„Sumud“** – trečiasis studijinis persų kilmės grupės „Niyaz“ albumas, išleistas 2012 m. Jo pavadinimas arabų kalba reiškia 'pastovumas, tvirtumas' (). Dainininkė Azam Ali šį pavadinimą aiškina kaip filosofinį terminą, pažymintį kiekvieno žmogaus teisę gyventi oriai ir laisvai, žemėje kur jis yra gimęs.

Albume, kaip ir ankstesnėje Niyaz kūryboje, vyrauja Artimųjų Rytų muzikos ritmai. Tačiau „Sumud“ daugiau dėmesio skiriama dėl laisvės kovojančių tautų muzikai. Čia skamba iš Irano, Kurdistano, Afganistano, Turkijos, Palestinos kilusi muzika. Kūrinių eilės pabrėžia nesmurtinę kovą už savo laisvę ir orumą, paliečiamos ilgesio, meilės, tikėjimo temos.

## Kūriniai

# *Parishaan* (3:55)
# *Sosin* (3:36)
# *Shah Sanam* (4:41)
# *Mazaar* (5:41)
# *Vafa* (5:40)
# *Dertli* (4:18)
# *Masooz* (4:05)
# *Rayat al Sumud* (3:21)
# *Mahtaab* (4:35)
# *Arzusun* (6:24)

## Nariai
* Azam Ali – vokalas, santūras
* Loga Ramin Torkian – kamanas, rebabas, sazas, džumbušas, lafta, gitara, smuikas
* Carmen Rizzo – klavišiniai, elektronika, mušamieji
* Ulas Ozdemir – sazas
* Naser Musa – udas
* Omer Avci – mušamieji
* Habib Meftah Boushehri – fleita
* Kamal Sabri – sarangi
* Sabar Nader – tabla
* A.R. Rahman – vokalas (kūrinyje *Mazaar*)

## Šaltiniai
Imidaklopridas

**Imidaklopridas** () – chloronikotinilo nitroguanidinas, priklausantis chloro nikotinilo junginių grupei, naudojamas kaip insekticidas. Imidaklopridas jungiasi su vabzdžių nikotinerginiais acetilcholino receptoriais centrinės nervų sistemos posinapsinėse membranose, šitaip slopindamas cholinerginių impulsų perdavimą, o tai sukelia vabzdžių paralyžių bei žūtį.

Imidaklopridas išskiriamas iš nikotino.
Ewa Kopacz

**Eva Božena Kopač** (, g. 1956 m. gruodžio 3 d. Skaryševe) – lenkų politikė, buvusi Lenkijos Seimo maršalka (2011–2014 m.) ir Lenkijos ministrė pirmininkė (2014 m. rugsėjo – 2015 m. lapkričio mėn.). Lenkijos Seimo narė (nuo 2001 m.).

## Biografija
1981 m. baigė Liublino medicinos universitetą, pediatrė. Dirbo Šydlovece, buvo savivaldybės Sveikatos apsaugos skyriaus vedėja. Nuo 2001 m. penkis kartus rinkta Lenkijos Seimo nare (2001, 2005, 2007, 2011 ir 2015 m.) pagal Piliečių platformos sąrašą, buvo šios partijos vicepirmininkė (2014–2016 m. – partijos pirmininkė). 2006–2007 m. vadovavo Seimo Sveikatos reikalų komitetui.

2007–2011 m. dirbo Sveikatos apsaugos ministre Donaldo Tusko vyriausybėje. Nuo 2011 m. lapkričio 8 d. iki 2014 m. rugsėjo 22 d. – VII-tos kadencijos Lenkijos Seimo maršalka (pirmoji moteris šiame poste).

Po D.Tusko paskyrimo Europos Vadovų Tarybos pirmininku suformavo naują Lenkijos vyriausybę ir jai nuo 2014 m. rugsėjo 24 d. vadovavo (antroji moteris-vyriausybės vadovė Lenkijos istorijoje). 2015 m. Lenkijos parlamento rinkimuose buvo partijos sąrašo lyderė. E.Kopač asmeniškai surinko 230 894 balsus (geriausias rezultatas tarp Seimo narių), tačiau Piliečių platforma rinkimus pralaimėjo (gavo 138 vietas, arba 29-niomis mažiau, nei turėjo). Po rinkimų E.Kopač atsistatydino ir partijos pirmininkės posto.

## Nuorodos
* E.Kopač tinklalapis 
* [Ministrė E.Kopač informuoja apie [2010 m. Smolensko aviakatastrofa|Smolensko aviakatastrofos] aukų identifikavimą].

## Šaltiniai
Venesuelos vyrų krepšinio rinktinė

**Venesuelos vyrų krepšinio rinktinė** – komanda, kurią Venesuelos krepšinio federacija išrinko atstovauti Venesuelai tarptautiniuose turnyruose.

Komanda dalyvavo daugelyje tarptautinių turnyrų, tarp jų olimpinėse žaidynėse, Panamerikos žaidynėse, Pietų Amerikos žaidynėse, pasaulio krepšinio čempionatuose ir kt. Didžiausias pasiekimas – 2015 m. laimėtas Amerikos čempionatas.

2011 m. gruodį Venesuela buvo išrinkta 2012 m. FIBA olimpinio atrankos turnyro šeimininke.

## Pasiekimai čempionatuose

### Vasaros olimpinės žaidynės
* 1992 m. – 11 vieta
* 2016 m. – 10 vieta

### Pasaulio čempionatas
* 1990 – 11 vieta
* 2002 – 14 vieta
* 2006 – 23 vieta
* 2019 – 14 vieta
* 2023 – 30 vieta

### Amerikos čempionatas

* 1988 – 7 vieta
* 1989 – 4 vieta
* 1992 – 2 vieta 
* 1993 – 6 vieta
* 1995 – 9 vieta
* 1997 – 7 vieta
* 1999 – 5 vieta
* 2001 – 5 vieta
* 2003 – 5 vieta
* 2005 – 3 vieta 
* 2007 – 8 vieta
* 2009 – 9 vieta
* 2011 – 5 vieta
* 2013 – 5 vieta
* 2015 – 1 vieta 
* 2017 – 9 vieta
* 2021 – 7 vieta
* 2025 – 9 vieta

## Treneriai

*  Jesus Cordobés: 1990
*  Julio Toro: 1992
*  Guillermo Vecchio: 1998
*  Bruno D’Adezzio: 1999
*  Jim Calvin: 2002
*  Néstor Salazar: 2003–2007
*  Nelson Solórzano: 2008
*  Nestor Salazar: 2009–2010
*  Eric Musselman: 2011–2012
*  Che García: 2013–2017
*  Fernando Duró: 2018–


## Žymesni žaidėjai
* Greivis Vásquez
* Donta Smith

## Šaltiniai
Aukštaitijos siaurasis geležinkelis

**Aukštaitijos siaurasis geležinkelis** (santr. ***ASG***) − viešoji įstaiga, pelno nesiekianti organizacija, kuri prižiūri, saugo ir eksploatuoja Panevėžio–Rubikių siaurojo geležinkelio ruožo kompleksą, išsidėsčiusį 260 ha erdvėje. Įstaiga įsikūrusi Geležinkelio g. 23, Panevėžyje. Ji organizuoja šventines, užsakomąsias, edukacines keliones, vykdo reguliarius ir trumpuosius reisus, pasivažinėjimus drezina. Populiariausios šventinės programos  – Užgavėnių, Atvelykio, Siauruko gimtadienio, Gastronominio siauruko. Kalėdinio siauruko kelionės organizuojamos nuo 2021 m. ir vyksta visą gruodžio mėnesį. ASG 2022 m. pristatė važiuojančią siauruko pirtelę ant bėgių. 2023 m. pervežta 26 090 keleivių (plg. 13 775 keleiviai 2019 m.). 

## Istorija

Įkurta 2001 m. liepos 9 d. kaip ne pelno siekianti viešoji organizacija. Gavusi iš valstybės 1,5 mln. litų paramą, ji pradėjo traukinių eismą Panevėžio–Rubikių siaurojo geležinkelio ruože.

## Riedmenys
### Lokomotyvai
* Šilumvežiai „Tu2“: TU2-052, TU2-076, TU2-089, TU2-093, TU2-131, TU2-139, TU2-150. 
* TU2-051 (paminklas Biržuose), TU2-090 (paminklas Joniškėlyje), TU2-245 (paminklas Pakruojyje). 
* Šilumvežiai TU7A-3016, TU6A-0555, TU6A-1460, TU3-002, TU4, TU6D-0250.
* Garvežys Kp4-708 remontuojamas Panevėžio depe. „Škodos“ gamykloje pagamintas Kč4-107 yra tapęs svarbiu Anykščiu geležinkelio stoties akcentu.

### Vagonai
* Keleiviniai vagonai PV40, 3AW,
* Platformos 43-092, 
* Dengti vagonai 41-012, 41-014.

## Pramogos

Aukštaitijos siaurukas – kultūrinio turizmo ir laisvalaikio traukinys, kuriuo keliaujant susipažįstama su Aukštaitijos krašto gamtos, istorijos ir kultūros paminklais, transporto inžineriniu paveldu. Kelionę galima derinti su įvairiomis kultūrinėmis programomis: muzikavimu, kulinariniu paveldu, „traukinio apiplėšimu“, kelionėmis dviračiais, vandens pramogomis Pagojės tvenkinyje ir kt. Rengiami reguliarieji reisai, užsakomosios kelionės, edukacinės, šventinės iškylos. Keliautojų traukinius traukia šilumvežiai „Tu2“. Reguliarūs reisai organizuojami gegužės–spalio mėnesiais iš Anykščių geležinkelio stoties iki Rubikių ežero. Trumpieji reisai organizuojami Anykščių ir Panevėžio miestų teritorijose. 

Siauruko maršrutas:
* Panevėžys • Taruškos • Rekstino miškas • Bajoriškiai • Raguvėlė • Surdegis • Vašuokėnai • Troškūnai • Pagojė • Anykščiai • Žažumbris • Bičionys • Rubikiai

## Literatūra
* Darius Liutikas. „Siaurasis geležinkelis Lietuvoje. Anykščių ir Panevėžio siaurukas“. Všį Aukštaitijos siaurasis geležinkelis, 2024. – 392 p.: iliustr. – ISBN 978-609-96443-0-1.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Gertrūda Naktinienė

**Gertrūda Savičiūtė-Naktinienė** (g. 1953 m. lapkričio 15 d. Suvainiškyje, Rokiškio rajonas) – Lietuvos kalbininkė, Leksikografijos centro vyresnioji mokslo darbuotoja.

## Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universitetą, 1977–1980 m. TSRS Mokslų akademijos Kalbotyros instituto Maskvoje aspirantė, specialybė – lyginamoji istorinė ir tipologinė kalbotyra. 1982 m. apgynė disertaciją „Tikslo ir kauzacijos predikatai fleksinėse indoeuropiečių kalbose“.

Nuo 1977 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (dabar – Lietuvių kalbos institutas) bendradarbė, 1993–1998 m. Žodynų skyriaus vadovo pavaduotoja, 1998–2001 m. – Bendrinės kalbos žodynų skyriaus vadovė. Nuo 2002 m. Leksikografijos centro vyresnioji mokslo darbuotoja.

1995–2005 m. dirbo „Lietuvių kalbotyros klausimų“ (Acta Linguistika Lithuanica) redakcinėje kolegijoje, nuo 1994 m. leidinio „Kalbos kultūra“ redakcinės kolegijos narė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritys: leksikologija, leksikografija, frazeologija, semantika, dialektologija, elektroninių žodynų ir kalbos duomenų bazių kūrimas. Disertacijoje sintaksės semantikos aspektu tyrė tikslo ir kauzacijos raiškos sinchroninę ir diachroninę tipologiją įvairiuose giminiškų kalbų lygmenyse. Paskelbė mokslinių straipsnių leksikologijos ir leksikografijos, semantikos, dialektologijos, kalbos kultūros temomis.

Viena akademinio „Lietuvių kalbos žodyno“ autorių ir redaktorių. Kartu su kitais rašė šio žodyno XIV, XV, XVII, XVIII t. tekstą, redagavo XVII, XVIII, XIX t. tekstą. „Lietuvių kalbos žodyno“ elektroninio varianto (2005 m., atnaujinta versija 2008 m., www.lkz.lt) vyriausioji redaktorė (už šio žodyno versiją internete kartu su kolegomis 2007 m. nominuota Partnerystės pažangos premijai).

Kartu su kitais rašo ir redaguoja „Bendrinės lietuvių kalbos žodyną“. Dalyvavo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos finansuotoje programoje „Valstybinės kalbos norminimas. Visuomenės švietimas“, Lietuvos mokslo ir studijų fondo remtoje programoje „Lietuvių dvasinės kultūros raiškos: etnologijos, kalbos ir istorijos šaltinių elektroninis sąvadas“ (www.aruodai.lt) ir kituose mokslo projektuose.

## Bibliogafija
* *Druskininkų tarmės žodynas*, parengė, kartu su Aldona Paulauskiene ir Vytautu Vitkausku. – Vilnius: Mokslas, 1988; 1990 m. Juozo Balčikonio premija.
* *Frazeologijos žodynas*, rengė Irena Ermanytė, Ona Kažukauskaitė, Gertrūda Naktinienė, Jonas Paulauskas, Zita Šimėnaitė, Angelė Vilutytė. – Vilnius: Lietuvių kalbos instituto leidykla, 2001 m.; autorių kolektyvui 2002 m. paskirta Lietuvos mokslo premija.
* Pečeliūnaitė A., Naktinienė G. Skaitmeninės technologijos humanitarams. Nuotolinio mokymosi kursas. – Kaunas: Kauno technologijos universitetas, 2007 (Europos struktūrinių fondų paramos projektas „Lietuvos nuotolinio mokymosi sistemos veiklumo integralus ugdymas“). – WebCT: http://193.219.156.88

## Šaltiniai
Jonas Paulauskas

**Jonas Paulauskas** (1923 m. sausio 9 d. Jurbarke – 2003 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, žodynininkas.

## Biografija
1945–1949 m. studijavo Kauno universitete, 1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1959 m. apgynė disertaciją „Veiksmažodžių priešdėlių funkcijos dabartinėje lietuvių literatūrinėje kalboje“.

Nuo 1950 m. Lietuvių kalbos instituto bendradarbis.

## Mokslinė veikla
J. Paulauskas – vienas žymiausių lietuvių leksikografų, virš 50 m. dirbęs prie dvidešimties „Lietuvių kalbos žodyno“ tomų, rengęs šio žodyno elektroninį variantą. Kartu su kitais rašė „Žodyno“ IV, VII, VIII t. tekstą, redagavo IV–VII, I2, II2, VIII–XX t. tekstą, I2, II2 ir VI–XX t. redakcinės kolegijos narys. Už darbą prie Žodyno III–VI ir XVII–XVI t. jam kartu su kitais paskirta 1965 m. Lietuvos valstybinė ir 1996 m. Lietuvos respublikos mokslo premija.

Ištyrė 16 gyvenamųjų vietų „Lietuvių kalbos atlasui“ (1977–1991 m., 1–3). Sudarė pirmąjį „Lietuvių kalbos frazeologijos žodyną“ (1977, 2-asis leid. 2003 m.), kartu su kitais rengė „Dabartinės lietuvių kalbos žodyną“ II (1972), III (1993), IV (1999) ir V (kompiuterinį, 2004) leidimus. Paskelbė straipsnių iš kalbos kultūros, frazeologijos.

## Bibliografija
* *Lietuvių kalbos frazeologijos žodynas* / sudarė. – Kaunas: Šviesa, 2003 m.
* *Rusų–lietuvių kalbų frazeologijos žodynas*, su Valentina Stašaitiene, 1985 m.
* *Sisteminis lietuvių kalbos frazeologijos žodynas*, 1987 m.
* *Pradinukų žodynas*, su Gražvydu Kirvaičiu, 1992 m.
* *Sisteminis lietuvių kalbos frazeologijos žodynas*, 1995 m.
* *Paauglių žodynas*, 1997 m.
* *Frazeologijos žodynas*, rengė Irena Ermanytė, Ona Kažukauskaitė, Gertrūda Naktinienė, Jonas Paulauskas, Zita Šimėnaitė, Angelė Vilutytė. – Vilnius: Lietuvių kalbos instituto leidykla, 2001 m.; autorių kolektyvui 2002 m. paskirta Lietuvos mokslo premija.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR valstybinė premija,
* 1996 m. Lietuvos mokslo premija,
* 2002 m. Lietuvos mokslo premija,
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius.

## Šaltiniai
Šilutės geležinkelio tiltas

**Šilutės geležinkelio tiltas** – akmeninis arkinis geležinkelio tiltas Šilutėje per Šyšos upę, geležinkelio atkarpoje Klaipėda – Pagėgiai. Jungia Šilutės geležinkelio stoties rajoną su miesto pietine dalimi. Geležinkelio tiltas atspindi to meto pramoninę architektūrą, todėl yra valstybės saugomas kultūros objektas, 1995 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unik. objekto kodas 4838). Penkių arkų tilto ilgis – 82,5 m, plotis – 8,25 m.

## Istorija

Tiltas buvo pastatytas 1875 m. Iki Antrojo pasaulinio karo čia buvo nutiesti siaurojo europinio geležinkelio bėgiai, pokario metais jie pakeisti platesniais 1520 mm vėžės standarto bėgiais.

## Rekonstrukcija
Per beveik 140 eksploatavimo metų tiltas gerokai susidėvėjo, nebeatitiko reikalavimų atlaikant padidėjusias apkrovas. Rekonstrukcija vykdyta 2010–2011 m., išsaugant autentišką architektūrinę išvaizdą. Įgyvenant techninį sprendimą, naudotas „tilto tilte“ metodas. Kad vizualiai tiltas nepasikeistų, buvo sunumeruotas kiekvienas akmuo. Akmenų padėtys pažymėtos brėžinyje ir nuotraukoje. Buvo išardyta senoji geležinkelio bėgių konstrukcija, iškastas buvęs tilto užpilas. Specialiais inžektoriais pilant betoną, sustiprintos arkinės konstrukcijos, vėliau perdengtos šiuolaikinėmis hidroizoliacinėmis medžiagomis. Tilto viršuje sumontuotos naujos atramos, paties tilto gelžbetoninės sijos, įrengta vandens surinkimo sistema, deformaciniai pjūviai. Nors buvo panaudotos naujos šiuolaikinės konstrukcijos, ant kurių patiesti nauji bėgiai, užpilta skalda, tačiau tilto išorė išliko nepakitusi.

Sustiprintu senuoju tiltu šiuolaikiniai geležinkelio sąstatai saugiai gali riedėti teoriniu 160 km/h greičiu. Autentiškos apvalios angos virš arkų, kurios buvo naudingos apžiūrint tilto atraminius guolius ir hidroizoliaciją, sovietiniais laikais buvo užmūrytos, tačiau dabar rekonstruotos ir naudojamos tilto būklei tikrinti. Po šios rekonstrukcijos atsirado galimybė reikalui esant tiltu nutiesti dar vienas geležinkelio vėžes, arba pertvarkyti bėgius taip, kad jais galėtų riedėti europinės ir rusiškosios vėžės standarto vagonai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vakarų Lietuvoje atgimsta istoriniai geležinkelio tiltai
Vadi Rumas

**Vadi Rumas** arba **Mėnulio slėnis** () − akmenuota dykuma Jordanijoje; 60 km nuo Akabos.

Vadi Rumo teritorija Jordanijoje (74 180 ha) nusagstyta kylančiomis uolų formacijomis, arkomis, tarpekliais. Šioje teritorijoje gyvena baltasis oriksas ir beduinų gentys, todėl Vadi Rumas patvirtintas tiek kultūros, tiek gamtos pasaulio paveldo objektu.

Dykuma atrodo kaip chameleonas − uolos, kalnai ir smėlis keičia spalvą iš baltos į geltoną, juodą, neįtikėtino spindesio raudoną, kuri vienaip atrodo saulei šviečiant zenite ir visai kitaip auštant ir artėjant saulėlydžiui.

Dykumos klimatas sausas. Įdienojus temperatūra siekia 32 °C, o naktimis − 4 °C šilumos. Čia veisiasi driežai ir gyvatės. Pasitaiko ir stambesnių gyvūnų.

2011 m. Vadi Rumas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Vadi Rumas (anglų k.)
Artemijos

***Artemijos*** (*Artemia*) – vėžiagyvių (*Crustacea*) klasės gyvūnų gentis, labai sūraus vandens krevetės. Jos užauga iki 10 mm ilgio. Gyvena 25-250 g/l druskingumo vandenyje (optimalus 60-100 g/l). Auginamos kaip žuvų maistas.

Dauginasi artemijos dviem būdais: lytiniu ir partenogenetiniu būdu. Patelė deda kiaušinėlius į specialius maišelius, kuriuos nešioja su savimi. Esant geroms sąlygoms, kiaušinių vystymasis vyksta maišeliuose ir juose išsirita nauplijai. Jeigu dėl kokių nors priežasčių sąlygos pablogėja, patelė palieka kiaušinius grunte, kurie labai ilgą laiką gali neprarasti savo gyvybinių funkcijų. Yra atvejų, kai pavyko atgaivinti artemijų kiaušinius, išgulėjusius keletą tūkstančių metų.

## Rūšys

* *[[Artemia franciscana]]*
* *[[Artemia monica]]*
* *[[Artemia persimilis]]*
* *[[Artemia salina]]*
* *[[Artemia sinica]]*
* *[[Artemia tibetiana]]*
* *[[Artemia urmiana]]*
Jonas Cicėnas

**Jonas Cicėnas** (g. 1974 m. gruodžio 17 d. Klaipėdoje) – biochemikas, bioinformatikas  ir mokslo populiarintojas. Šveicarijos bioinformatikos institute dirba su žinomiausiomis baltymų duomenų bazėmis UniProt ir NextProt. 

## Biografija

1997 m. baigė biologiją VPU Gamtos mokslų fakultete gamtos mokslų bakalauro studijas. 1999 m. baigė biologiją VPU Gamtos mokslų fakultete gamtos mokslų magistro studijas.
2004 m. apgynė disertaciją Bazelio universitete, įgijo biochemijos mokslų daktaro laipsnį (Ph. D.). 1998 m. įkūrė mokslinę interneto svetainę www.mapkinases.eu. 2012 m. mokslinį žurnalą MAP Kinase. Nuo 2010 m. publikuoja mokslo populiarinimo straipsnius internete. Nuo 2011 m. dirba Šveicarijos bioinformatikos institute. Gyvena Berne (Šveicarija).

## Bibliografija

**Pagrindiniai moksliniai straipsniai**

* Cicenas J, Valius M. The CDK inhibitors in cancer research and therapy. J Cancer Res Clin Oncol. 2011 Oct;137(10):1409-18. 

* Cicenas J. The potential role of Akt phosphorylation in human cancers. Int J Biol Markers. 2008 Jan-Mar;23(1):1-9. 

* Weissenstein U, Schneider MJ, Pawlak M, Cicenas J, Eppenberger-Castori S, Oroszlan P, Ehret S, Geurts-Moespot A, Sweep FC, Eppenberger U. Protein chip based miniaturized assay for the simultaneous quantitative monitoring of cancer biomarkers in tissue extracts. Proteomics. 2006 Mar;6(5):1427-36. 

* Cicenas J, Urban P, Küng W, Vuaroqueaux V, Labuhn M, Wight E, Eppenberger U, Eppenberger-Castori S. Phosphorylation of tyrosine 1248-ERBB2 measured by chemiluminescence-linked immunoassay is an independent predictor of poor prognosis in primary breast cancer patients. Eur J Cancer. 2006 Mar;42(5):636-45.

* Cicenas J, Urban P, Vuaroqueaux V, Labuhn M, Küng W, Wight E, Mayhew M, Eppenberger U, Eppenberger-Castori S. Increased level of phosphorylated akt measured by chemiluminescence-linked immunosorbent assay is a predictor of poor prognosis in primary breast cancer overexpressing ErbB-2. Breast Cancer Res. 2005;7(4):R394-401. 

**Knygos**

* Cicėnas J. „ErbB2 Signaling in Breast Cancer“: „the Role of ErbB, Akt and ShcA Phosphorylation“. Südwestdeutscher Verlag für Hochschulschriften AG Co. KG, 2011. 152 p. ISBN 978-3-8381-2971-6

## Nuorodos

* „MAP Kinase Resource “ 
* „MAP Kinase “ 
* „CALIPHO grupė“
Vakarų Moldavija

**Vakarų Moldavija** () − istorinė sritis Rumunijos šiaurės rytuose, tarp Rytų Karpatų ir Pruto upės.

Istorinė sritis apima dabartines Bakėjaus, Galacio, Jasų, Niamco, Vrančos, Vaslujaus apskritis, dalį Botošanio ir Sučavos apskričių.

## Istorija
Žmonių čia gyventa dar ankstyvajame paleolite. VI a. pr. m. e. šiose žemėse apsigyveno trakai, skitai, vėliau ir dakai. IV−V a. buvo įsiveržę hunai. VI−VII a. įsikūrė slavai. Jie turėjo įtakos vietos gyventojams, prisidėjo prie feodalinių santykių atsiradimo. XIII−XIV a. pirmoje pusėje Vakarų Moldavija priklausė Aukso ordai, vėliau Vengrijos karalystei.

1359 m. (kartu su Besarabija ir Bukovina) buvo Moldavijos  kunigaikštystės dalimi.

## Nuorodos

* Viduramžių Moldavijos ir Valakijos pinigai (anglų, rumunų k.)
* Moldavijos bažnyčios  (anglų k.)
Vytautas Narbutas (1930, geologas)

**Vytautas Narbutas** (1930 m. gruodžio 12 d. Ukmergėje – 2025 m. gegužės 20 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas, prozininkas.

## Biografija
Gimė agronomo Vytauto Narbuto šeimoje, 1940 m. su tėvais persikėlė į Vilnių. 1948 m. baigė Vilniaus I berniukų gimnaziją. 1953 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto geologijos skyrių, įgydamas geochemiko-geologo specialybę. 1953–1956 m. mokėsi Geologijos ir geografijos instituto aspirantūroje. 1959 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Sulfatiniai-karbonatiniai apatinio ir vidurinio franio dariniai Lietuvoje ir jų sukarstėjimo sąlygos“.

1956–2000 m. Lietuvos MA Geologijos ir geografijos instituto (nuo 1963 m. – Geologijos institutas) mokslinis bendradarbis, vadovavo nuosėdinių uolienų ir geologinių procesų tyrimų padaliniams.

1990–1993 m. Lietuvos Sąjūdžio seimo narys. Lietuvos rašytojų sąjungos narys nuo 1993 m., 2001 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys.

## Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos ir viso Baltijos regiono devono sistemą, pastovaus dėmesio objektu buvo Šiaurės Lietuvos karstinis regionas, jo tyrimai ir ekologinės apsaugos mokslinis pagrindimas. Ekologinio ūkininkavimo „Tatulos programa“ vienas iniciatorių ir steigėjų, daugelio mokslinių straipsnių ir kelių monografijų autorius.

Periodinėje spaudoje, leidiniuose „Metai“, „Kultūros barai“, „Literatūra ir menas“, „Amžius“, „Dienovidis“ ir kt.) buvo paskelbęs apsakymų, eseistikos bei straipsnių kultūros paveldo, gamtosaugos, visuomeninio gyvenimo klausimais.

## Bibliografija
### Proza
* *Rudenį, saulei šviečiant*: apsakymai. – Vilnius: Vaga, 1982.
* *Per toli pažadėjo*: romanas. – Vilnius: Vaga, 1992.

### Mokslo darbai
* *Karstiniai reiškiniai Lietuvoje*. – Vilnius: Politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1958.
* *Geologinės praeities pėdsakai Lietuvos kraštovaizdyje* / kartu su Augustinu Linčiumi. – Vilnius: Mintis, 1969.
* *Pabaltijo ir Podolės apatinio devono raudonspalvė formacija*: monografija, rusų kalba. – Vilnius: Mokslas, 1984.
* *Lietuvos geologija*, 1996 m. Lietuvos mokslo premija.
* *Devono uolienų karstas ir aplinkosaugos problemos Šiaurės Lietuvoje*: monografija / kartu su Augustinu Linčiumi ir Vytautu Marcinkevičiumi. – Vilnius: Agora, 2001.
* *Lietuvos vidurinio devono terigeniniai kompleksai* / kartu su Algimantu Uginčiumi. – Vilnius: Akstis, 2001.
* *Gamtos ir žmogaus istorijos pėdsakai Biržų krašte* / kartu su Augustinu Linčiumi. – Vilnius: Akstis, 2005.
* *Biržų – Pasvalio krašto gamtos ir istorijos slėpiniai* / kartu su Augustinu Linčiumi. – Vilnius: Akstis, 2008.

## Įvertinimas
* Lietuvos nusipelnęs geologas.
* 1996 m. Lietuvos mokslo premija.

## Šaltiniai

* Vytautas Narbutas. Su geologiniu plaktuku ir plunksna: bibliografijos rodyklė / sudarė S. Dagienė.
Asirija (reikšmės)

**Asirija** gali reikšti:
* Istorinis regionas Artimuosiuose Rytuose – Asirija;
* Šiame regione egzistavusi asirų valstybė, kurios istorija dalinama į tris laikotarpius:
** Senoji Asirijos karalystė (XX a. pr. m. e. – 1391 m. pr. m. e.);
** Vidurinė Asirijos karalystė (1390–934 m. pr. m. e.);
** Naujoji Asirijos imperija (934–609 m. pr. m. e.);
* Šiame regione egzistavę administraciniai vienetai:
** Asirijos satrapija (Achemenidų imperija ir Partų imperija);
** Asuristanas (Sasanidų imperija);
** Asirija (Romos provincija) (Romos imperija)
Brašovo apskritis

**Brašovo apskritis** () – apskritis vidurio Rumunijoje, Transilvanijos regione. Tai 25-a pagal plotą ir 13-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Brašovas.

## Geografija

Apskrities paviršius kalnuotas, čia susiduria Pietų ir Rytų Karpatai. Pagrindiniai kalnų masyvai: Fegerašo, Bučedžio, Piatra Marės, Piatra Krajulujo, Postevarulo. Pagrindinė upė – Oltas.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 87,4%
* vengrai – 7,8%
* romai – 3,5%
* vokiečiai – 0,6%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 4 savivaldybes, 6 miestelius ir 48 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Brašovas
** Kodlia
** Fegerašas
** Sečelė

* Miesteliai:
** Gimbavas
** Predialis
** Rišnovas
** Rupia
** Viktorija
** Zerneštis


Image:Castul Bran courtyard view1.jpg|Brano pilis
Image:Feheregyhaza2.jpg|Viskrų įtvirinta bažnyčia
Image:Sirnea.jpg|Kraštovaizdis ties Širnia
Breilos apskritis

**Breilos apskritis** () – apskritis rytų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 32-a pagal plotą ir 30-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Breila.

## Geografija

Apskrities paviršius lygus, čia driekiasi derlinga Beregano lyguma. Rytiniu pakraščiu teka Dunojus, suformuodamas Didžiąją Breilos salą. Iš šiaurės atiteka Siretas, o iš vakarų – Buzeu.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 98%
* romai, rusai, lipovanai, arumunai ir kt. – 2%

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 3 miestelius ir 40 bendruomenių.

* Miestai (savivaldybės):
** Breila

* Miesteliai:
** Feurėjus
** Janka
** Insurecis


Image:Centrul istoric al municipiului Brăila (3).jpg|Breilos senamiestis
Image:Sf Nicolaie church, Victoria.JPG|Šv. Mykolo cerkvė Viktorijos kaime
Image:RO BR DN21.jpeg|Kelias Breilos apskrityje
Buzeu apskritis

**Buzeu apskritis** () – apskritis rytų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 17-a pagal plotą ir 18-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Buzeu.

## Geografija

Apskrities paviršius daugiausia lygus, čia driekiasi derlinga Beregano lyguma. Šiaurės vakaruose paviršius kyla į Karpatų kalnus – Vrančos ir Buzeu masyvus. Svarbiausia upė – Buzeu.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 97 %
* romai ir kt. – 3 %

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 3 miestelius ir 82 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Buzeu
** Rimniku Seratas

* Miesteliai:
** Nehoju
** Petirladželė
** Pogoanelė


Image:Ciolanu Monastery.jpg|Čiolanu vienuolynas
Image:RO BZ Berca Mud Volcanoes 5.JPG|Berkos purvo ugnikalniai
Image:View of Braesti Buzau RO.jpg|Breeštis Buzeu kalnuose
Dimbovicos apskritis

**Dimbovicos apskritis** () – apskritis vidurio Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 37-a pagal plotą ir 16-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Tirgovištė.

## Geografija

Šiaurinę dalį užima Pietų Karpatų kalnai (Bučedžio kalnai, Liaotos kalnai), centrinėje dalyje būdingi kalvoti kraštovaizdžiai, o pietuose driekiasi Valakijos žemuma. Pagrindinės upės: Dimbovica, Jalomica, Ardžešas.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 96 %
* romai ir kt. – 4 %

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 2 savivaldybes, 5 miestelius ir 82 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Morenis
** Tirgovištė

* Miesteliai:
** Fienis
** Geeštis
** Pučoasa
** Rekaris
** Titu


Image:2006.09.17.Banesti 002.jpg|Apskrities kraštovaizdis
Image:Pestera Monastery.jpg|Jalomicos urvo vienuolynas
Image:Centrul Vechi Târgoviște 3.JPG|Tirgovištės centras
Bukuros ežeras

**Bukuros ežeras** () – ledyninės kilmės ežeras, išsidėstęs Retezato kalnuose, Rumunijoje. Ežeras yra maždaug 2040 m aukštyje, šalia Peleagos kalno (2509 m). Bukuros ežeras užima 10 hektarų plotą. Didžiausias gylis – 15,5 m, ilgis – 505 m, vidutinis plotis – 160 m.

Tai didžiausias ledyninės kilmės ežeras Rumunijoje. Nepaisant to, jog yra sunkiai pasiekiamas, Bukuros ežeras yra turistų mėgiama vieta, nuo čia patogu kopti į Peleagos kalną.

Ežeras įeina į Retezato nacionalinio parko teritoriją. Parkas buvo įkurtas 1935 m. ir užima 380 km² teritoriją.

## Mitologija
Pasak legendos, prieš daugelį metų Bukuros ežero apylinkėse gyveno milžinas, kuris ateidavo iš kalnų ir grobdavo gyventojų galvijus bei javus. Vietos drąsuoliai ryžosi pasipriešinti milžinui, tačiau žuvo kovoje. Galiausiai, po daugelio nesėkmingų bandymų, milžinas buvo nužudytas. Milžiną nužudęs jaunuolis, norėdamas įsitikinti, jog milžinas neišgyvens, nukirto jam galvą. Sakoma, kad nukirtus milžino galvą, jo kūnas pavirto į akmenį, suformavusį Retezato viršūnes, o vienos rankos delnas pavirto į Bukuros ežerą.

## Išnašos
Dolžo apskritis

**Dolžo apskritis** () – apskritis pietų Rumunijoje, Oltenijos regione. Tai 7-a pagal plotą ir 4-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Krajova.

## Geografija

Visą teritoriją užima Valakijos žemuma. Vietomis ji sudykumėjusi ir pavirtusi vadinamąja Oltenijos Sachara. Pietiniu apskrities pakraščiu teka Dunojus iš šiaurės į jį teka Žiu ir keletas mažesnių upių.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 96 %
* romai – 3 %
* kiti – 1 %

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 3 savivaldybes, 4 miestelius ir 104 bendruomenes.

* Miestai (savivaldybės):
** Beileštis
** Kalafatas
** Krajova

* Miesteliai:
** Beketas
** Debulenis
** Filiašis
** Segarča


Image:Bascov.jpg|Kraštovaizdis Baškovo apylinkėse
Image:Palace hotel, Craiova.jpg|Krajovos centras
Image:Most-Vidin.jpg|Tilto per Dunojų statyba ties Kalafatu
Bilios ežeras

**Bilios ežeras** () – ledyninės kilmės ežeras, esantis Fegerašo kalnuose, Sibiu apskrityje, vidurio Rumunijoje. Nedidelis, vos 4,7 hektarų plotą užimantis ežeras, išsidėstęs 2034 m aukštyje. Vidutinis ežero gylis – 11 m, ilgis – 360 m.

Tai yra populiari, turistų lankoma vieta. Šalia ežero įsikūrusios 2 šveicariško stiliaus trobelės, meteorologinė stotis, kalnų gelbėjimo tarnyba. Vasaros sezonu ežeras pasiekiamas automobiliu, kitu metų laiku – keltuvu. 2006 m. ežero apylinkėse buvo pastatytas pirmasis ledo viešbutis Rytų Europoje.


Vaizdas:Balea chalet.JPG|Bilios krante pastatyta trobelė.
Vaizdas:BaleaLac1.jpg|Ežero apylinkės.
Vaizdas:Balea Lake cg.jpg|Bilios ežeras.
Džurdžu apskritis

**Džurdžu apskritis** () – apskritis pietų Rumunijoje, Muntenijos regione. Tai 40-a pagal plotą ir 38-a pagal gyventojų skaičių šalies apskritis. Administracinis centras – Džurdžu.

## Geografija

Visą teritoriją užima plyna Valakijos žemuma. Pietiniu apskrities pakraščiu teka Dunojus iš šiaurės į jį teka Ardžešas su intaku Dimbovica.

## Gyventojai

2011 m. tautinė sudėtis:
* rumunai – 96,5 %
* romai ir kt. – 3,5 %

## Administracinis suskirstymas

Apskritis suskirstyta į 1 savivaldybę, 2 miestelius ir 51 bendruomenę.

* Miestai (savivaldybės):
** Džurdžu

* Miesteliai:
** Bolintin Valė
** Miheileštis


Image:Arges.Mihailesti-Cornetu.jpg|Saulėlydis virš Bragadiru tvenkinio
Image:RO GR Comana monastery church 1.jpg|Komanos vienuolynas
Image:Mihăileşti Giurgiu1.JPG|Miheileštis