Papartynės vandens malūnas

**Papartynės vandens malūnas**, dar vadinamas **Rudikių malūnu** – buvęs vandens malūnas Akmenės rajone, Papilės seniūnijoje, Rudikių kaime, kairiajame Ventos krante. Patenka į Ventos regioninio parko ir Ventos kraštovaizdžio draustinio teritorijas. 1992 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Papartynės malūnas – vienas iš dviejų malūnų Rudikių kaime. Papartynės malūnas įsikūrė kaimo dalyje, vadintoje Papartyne dėl čia, Ventos slėnyje, vešliai augusių paparčių. Jame stovėjo dvi poros girnų, piklius, fabrikinės gamybos turbina. Ne tik malė grūdus, bet ir kartu gamino elektros energiją, pjovė medienos lenteles (malksnas).

## Istorija

Medinis malūno pastatas Papartynėje statytas 1867 m. Nuo XIX a. priklausė Joniškių giminei. 1934 m. malūną įsigijo Isaakas Vilkas, kuris jį suremontavęs malė iki 1940 m. Tarpukaryje mokesčiai malūnui skaičiuoti kaip už 10 ha žemės, turėjo prievolę taisyti 25 m kelio. Užėjus karui, žydų kilmės malūnininkas 1941 m. vokiečių sušaudytas Šiaudinės miške. Karo metais malūne gyveno vokietis, o malūnininku dirbo Kazimieras Batavičius. Vėliau malūne dėl tarnavimo sovietinei santvarkai buvo išžudytos dvi malūnininkų šeimos. Malė iki 1953 m., vėlesniais metais nebuvo naudojamas, stovėjo apleistas. Žemiau malūno liko nupuvusio medinio tilto ramtų ir taurų liekanos.

Atkūrus nepriklausomybę, 1999 m. objektą ėmėsi gaivinti verslininkai. 2002 m. netoli senosios užtvankos vietos pastatyta nauja užtvanka. Malūnas buvo restauruotas ir pritaikytas gaminti elektros energijai. 2004 m. UAB „Rudikių malūnas“ įrengė mažąją hidroelektrinę. 2010 m. ji pagamino 0,41 GWh elektros energijos.

### Rudikių vandens malūnas

Rudikių malūnas stovėjo maždaug už 3 km pasroviui nuo Papartynės. Žinomas nuo XIX a., buvo senesnis už Papartynės malūną. Jame dirbo lietuviai malūnininkai. XX a. pradžioje priklausė Elvyrai Gudavičienei ir Antanui Opulskiui. Malūnas buvo nuomojamas, jame dirbo malūnininkas Adolfas Valteris. Žinoma, kad jis buvo beraštis, o reikalingus dokumentus už jį pasirašinėjo įgaliota žmona. 1936 m. malūną nupirko S. Ankėnas ir J. Gaižutis. 1937 m. jie pertvarkė įrengimus: 2 vandens ratus po 5,5 m skersmens pakeitė turbinomis. 1941 m. pastatą sudegino lietuvių savisaugos pajėgų kariškiai, neva dėl to, kad malūne dirbo rusų tautybės žmonės. Tačiau išliko turbina, transmisija. Rudikių vyrai likusiais įrengimais iki 1950 m. paslapčia dar pjovė medieną. Vėliau nebedirbo, nes ledonešis išgriovė pylimą. Sustiprėjus kolūkiams, jis nebeteko ir ekonominės reikšmė buvo, uždarytas. Apie 1970 m. įrengimai supjaustyti ir parduoti į metalo laužą Klaipėdoje.

## Šiuolaikinis malūnas

Papartynės malūnas buvo prikeltas naujam gyvenimui, atstatymui panaudojus šiuolaikines statybines medžiagas ir techninius sprendimus. Įrengta gelžbetoninė užtvanka, plytų mūro priestatas, antžeminės elektros linijos. Sutvarkytas istorinis malūnas ir jo aplinka, įrengtos poilsio zonos dalinai kompensuoja technikos ir architektūros paminklo autentiškumo praradimą.

Medinis malūno pastatas stačiakampio plano, vieno aukšto, su rūsiu ir pastoge (išskyrus mūrinį priestatą). Stogo forma - pusvalminė. Pamatas su lauko akmenų mūro rūsio sienomis ir cokoliu. Stačiakampio profilio rąstų sienos apkaltos horizontaliomis lentomis. Malūnininko šeimos gyvenamoji pastato dalis pietvakarių pusėje neišsaugota. Iš technologinė įrangos išlikę:  pagrindinės ir papildomos transmisijos fragmentai, piklius, girnos, maišų užkėlimo ratas.

Buvusio tilto akmens mūro atramos upėje panaudotos nutiesiant Papartynės malūno tiltą pėstiesiems.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos valsčiai. Papilė. Papilės krašto vandens malūnai *versme.lt* 2006, p. 134–153
*  Atrask Lietuvos saugomas teritorijas. Papartynės vandens malūnas *saugoma.lt*
* Mažoji hidroenergetika. Rudikių malūno HE, p. 184