open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vidas Rašinskas

**Vidas Rašinskas** (g. 1959 m. lapkričio 24 d. Kaune) – kino režisierius, scenaristas ir produseris.

## Biografija
1975–1978 metais Vidas Rašinskas mokėsi Panevėžio dramos teatro (dabar Juozo Miltinio dramos teatras) aktorių paruošimo studijoje, kuriai vadovavo maestro Juozas Miltinis. Nuo 1983 metų dirbo režisieriaus asistentu Lietuvos kino studijoje. 1995 metais baigė Kinematografijos institutą Maskvoje (VGIK), Vladimiro Naumovo kurse. 1992 metais Vidas Rašinskas sukūrė trumpametražį (15 min.) vaidybinį filmą *Kūčių vakaras*. Vidas buvo šio filmo autorius, režisierius ir sukūrė vieną iš pagrindinių vaidmenų.

1993 metais Vidas parašė scenarijų ir surežisavo savo pirmąjį pilno metražo, 93 minučių trukmės, filmą *Mediniai laiptai*. 1994 sukūrė antrąjį, 56 minučių trukmės, šio filmo variantą. Filme *[[Mediniai laiptai]]* (en: *Wooden Staircase*) vaidmenis sukūrė aktoriai: Evaldas Jaras, Gabrielle Odinis, Virginija Kelmelytė, Dalia Melėnaitė, Vaclovas Blėdis ir kiti.

Nuo 2003 metų Vidas Rašinskas gyvena ir dirba Kanadoje, Britų Kolumbijoje. Šiaurės Amerikos kino gamybos režisierius mokėsi Vankuverio kino mokykloje bei baigė kursus Kanados kino centre, Otavoje. Vidas yra vienas iš Kanados kino kompanijos Pacific Time Films Inc. steigėjų, kur šiuo metu jis dirba ties savo nauju tarptautiniu pilnametražiu projektu.

## Pripažinimas
Filmo *[[Mediniai laiptai]]* 1-ojo varianto (93 min.) premjera įvyko 1993 metais tarptautiniame festivalyje Kotbuse, Vokietijoje. 1995 metais filmo antrasis variantas
(56 min.) laimėjo konkursą Maskvoje ir buvo pristatytas JAV Kino meno akademijai, studentiškajam Oskarui (en: Student Academy Award).

## Filmografija
* 1992: *Kūčių vakaras* (en: *Christmas Eve*)
* 1993: *[[Mediniai laiptai]]*, 1-asis variantas (93 min.) (en: *Wooden Staircase*, ru: *Derevyannye Stupeni*)
* 1994: *[[Mediniai laiptai]]*, 2-asis variantas (56 min.) (en: *Wooden Staircase*, ru: *Derevyannye Stupeni*)

## Nuorodos
* Gražina Arlickaitė, *Lietuvių filmai 1990-1998*, Lietuva, 1998
* Skirmantas Valiulis, *Pelėda pasirodo Nidoje*, Lietuva, 1993
* Daiva Šimkutė, *Meilė svarbiau už politiką*, Lietuva, 1993
* Astrida Baranovskaya, *Stupeni*, *K Ekranu* Rusija, 1994
* Piotr Niemiec, *Die holzerne Treppe*, Vokietija, 1993
* Virginija Januševičienė, *Laiptai veda į metaforų pasaulį*, *Lietuvos Rytas*, Lietuva, 1993
* Richard Miller, *22nd Academy Award*, JAV, 1995

## Nuorodos internete
* 
* Lietuvos filmų centras, ''Mediniai laiptai''
* ''Wooden Staircase''
* Pacific Time Films Inc., Kanados kino kompanija
Katynė

**Katỹnė** – kaimas vakarų Rusijoje, Smolensko srityje, Smolensko rajone, apie 20 km į vakarus nuo Smolensko. 1737 gyventojai (2007 m.). Apylinkės centras. Yra geležinkelio stotis. Baldų gamybos, konditerijos, mėsos, siuvimo pramonė. Yra vidurinė mokykla, ligoninė, ambulatorija, paštas, kultūros namai, dvi bibliotekos, muzikos mokykla.

## Etimologija

Yra dvi vietovardžio Katynė etimologijos versijos:
* Nuo *катать, катить* (dėl to, kad variagų laivai buvo perčiuoždinami į Dniepro upę iš Dvinos)
* Nuo senovės rusų *кать, катунь* (stovyklavietė)

## Istorija

Katynės apylinkės gyvenamos nuo senovės. Kaimo apylinkėje yra 38 kurganų grupė, 10 neolitinių stovyklaviečių, kurioms virš 10 tūkst. metų. Į rytus nuo Katynės, Dniepro pakrantėje yra vienas didžiausių Rusijoje kapinynų – Gniozdovo kurganai (IX–XI a.). Variagų laikais toje vietoje buvo įsikūręs Smolenskas.

Į pietryčius nuo Katynės plyti Katynės miškas. Jame tarybiniais metais NKVD vykdė masines žudynes, tarp jų ir garsiąsias Katynės žudynes 1940 m., kuomet sušaudyta daug Lenkijos valstybės pareigūnų. 2010 m. balandžio 10 d. tame pačiame miške nukrito lėktuvas, skraidinęs Lenkijos valstybinę delegaciją.
Šiaurės Paraiba

**Šiaurės Paraiba** () – upė Brazilijos šiaurės rytuose, Paraibos valstijoje. Prasideda Mulungu kalnagūbryje (610 m aukštyje), aukštupyje teka šiaurės rytų, rytų kryptimi Borboremos plokščiakalniu. Žemupyje teka pajūrio žemuma. Įteka į Atlanto vandenyną į šiaurę nuo Žoan Pesoa (ties Kabeda), sudaro ilgą estuariją.

Didžiausi intakai – Mejas, Taperoa, Paraibinija, Paroeira, Sanjaua.

Netoli Kampina Grandės ant upės įrengtas Akauano tvenkinys. Upės žemupyje yra keletas nemažų upinių salų: Restinga (5,3&nbsp;km²), Stiuarto, Tiriri ir kt. Šiaurės Paraibos vanduo naudojamas laukų drėkinimui, vystoma žvejyba. Laivuojama žemupyje. Didesni miestai prie Paraibos: Bokeiraunas, Salgado do San Felisas, Itabajana, Kruz do Espirito Santas, Santa Rita, Žoan Pesoa.

Šiaurės Paraibą atrado keliautojas Tristanas de Soza ir pavadino San Domingo upe (*Rio São Domingos*).

## Šaltiniai
Genovaitė Žukauskienė

**Genovaitė Žukauskienė** (g. 1951 m. rugpjūčio 2 d. Joniškyje) – Lietuvos radiotechnikos inžinierė, muziejininkė, kraštotyrininkė.

## Biografija
Baigė Kauno politechnikos institutą, nuo 1970 m. Šiaulių televizorių gamyklos inžinierė technologė, nuo 1978 m. Televizijos instituto inžinierė konstruktorė. 1973–1994 m. vadovavo gamyklos kraštotyrininkams, rengė kraštotyrines-pažintines išvykas, per kurias rinko medžiagą ir eksponatus visuomeniniam Radijo ir televizijos muziejui.

Muziejus įkurtas 1982 m. gegužės 7 d. Nuo 1982 m. rugsėjo mėn. muziejaus vedėja, 1994 m. užsidarius gamyklai ir Radijo ir televizijos muziejui tapus Šiaulių Aušros muziejaus padaliniu – Aušros muziejaus darbuotoja, 1998–2009 m. Technikos istorijos skyriaus vedėja. Jos iniciatyva skyriuje per 7 000 eksponatų. Jai pavyko aptikti seniausią Lietuvoje, 1925 m. Šiaulių Stasio Brašiškio laboratorijoje pagamintą radijo imtuvą ir iš kolekcionieriaus įsigyti vertingiausią muziejaus ekspozicijos dviratį – Žagarės kalvio rankų darbo XIX a. pabaigos medinį apkaustytą dviratį. 1994 m. organizavo kasmetinius jaunųjų radijo konstruktorių konkursus, kurie 2004 m. tapo tarptautiniai.

Nuo 1997 m. respublikinių kraštotyros ekspedicijų dalyvė: Meteliai (1997 m.), Linkuva, Šaukėnai (1998 m.), Ylakiai, Kuršėnai (1999 m.), Raudėnai, Rokiškis (2000 m.), Žarėnai, Panemunėlis (2001 m.), Meškuičiai, Papilė (2002 m.), Kairiai, Plungė, Žemaičių Naumiestis (2003 m.), Baisogala, Gruzdžiai, Kužiai (2004 m.), Pašvitinys, Žagarė (2005 m.), Bazilionai (2006 m.), Skaistgiris (2007 m.), Panemunis (2008 m.) ir kt.

Bendradarbiauja su leidykla „Versmė“, rašo straipsnius technikos istorijos tema, viena iš serijos „Lietuvos valsčiai“ knygų „Gruzdžiai“, „Kuršėnai“, „Papilė“, „Žiobiškis“ ir daugiau kaip 40 straipsnių periodikoje autorių. Šiaulių kraštotyros draugijos tarybos narė. Jos kolekcijoje – daugiau kaip 1000 angeliukų.

## Įvertinimas
* 2009 m. Mikelio prizas

## Nuorodos
* Genovaitė Žukauskienė – Šiaulių miesto šviesuolė
Mikelio prizas

**Mikelio prizas** – Lietuvos kraštotyrininkų darbą įvertinantis apdovanojimas, kurį teikia Šiaulių kraštotyros draugija.

## Vardo kilmė
Šiaulių „Aušros“ muziejaus organizuojamų ekspedicijų dalyviai, 1936 m. eidami nuo Vaiguvos, užsuko į mažą sodybėlę. Stasys Vaitkus kreipėsi į kieme stovinčią moteriškę, teiravosi senovinių daiktų Šiaulių „Aušros“ muziejui, prašė leisti po jos namuko aukštą pasidairyti: gal ten yra užmestų senovinių daiktų. Moteriškė nedraudė, tik teisinosi, kad nieko gero ten nesą. Tad nieko nelaukdami vaikinai šoko ant aukšto. Neilgai trukę jie ėmė leisti žemėn kubiliukus, pintinukes, sėtuves, vyžas ir kitokius ten užtiktus senovinius daiktus daiktelius. Sustatė rastą turtą kieme. Vedėjas prašė moteriškę dovanoti tuos daiktus „Aušros“ muziejui. Ši nustebusi pasakė:

– Anksčiau toks žydelis Mikelis važinėdavo po kaimus, senus rakandus rinkdamas. Dabar mat ponams mieste jų prireikė.

Mikelio vardas visiems labai patiko. *„[[Peliksas Bugailiškis|Peliksą Bugailiškį]] išrinkome vyriausiu Mikeliu. Aš, berods, pirmoji raštu apie tai jam pranešiau ir tuo titulu ėmiau jam laiškus rašyti. Taip Šiaulių „Aušros“ muziejuje atsirado Mikeliais iki gyvos galvos vadinami kraštotyros bičiuliai“.* (Marijona Čilvinaitė )

## Prizas
Prizas įsteigtas 1988 m. Šiaulių baldininkų iniciatyva minint Vinco Vaitekūno, beveik šešis dešimtmečius paskyrusio kraštotyrai ir muziejininkystei, tapusio vienu žymiausių šios srities specialistų, 80-ąsias gimimo metines.

Teikiamas nuo 1989 m. pažymėti žymiausiems krašto kraštotyrininkams. Pirmuosius tris Mikelio prizus sukūrė medžio drožėjas Feliksas Vargonas. Pirmoji skulptūrėlė priminė caro laikų knygnešį – draudžiamos lietuviškos spaudos platintoją. Kitas skulptūrėles išdrožė skulptorius Kazys Kasperavičius.

Nuo 1995 m. Šiauliuose veikia „Jaunųjų mikeliukų mokykla“.

## Laureatai
# 1989 m. – Birutė Knizikevičienė
# 1990 m. – Irena Rudzinskienė
# 1991 m. – Jonas Krivickas
# 1994 m. – Vytenis Rimkus
# 1995 m. – Danielius Balčiūnas
# 1996 m. – Elena Adomavičienė
# 1997 m. – Antanas Krištopaitis
# 1998 m. – Zita Subačienė
# 1999 m. – Stasys Bulzgis
# 2000 m. – Lidija Joana Pranienė
# 2001 m. – Klemensas Kučinskas
# 2003 m. – Vilius Puronas
# 2004 m. – Romualdas Rutkauskas
# 2005 m. – Nijolė Petraitytė
# 2006 m. – Vanda Kavaliauskienė
# 2007 m. – Vytautas Mažeika
# 2008 m. – Genovaitė Žukauskienė
# 2009 m. – Jadvyga Urbonienė
# 2011 m. – Antanina Rulinskienė, Liudas Rulinskas
# 2012 m. – Giedrė Petkevičienė
# 2013 m. – Birutė Marija Musneckienė ir Algirdas Musneckis
# 2014 m. – Rita Margevičienė
# 2015 m. – Rima Giržadienė
# 2016 m. – Vyda Šegždienė
# 2017 m. – Nijolia Kasparavičienė
# 2018 m. – Jonas Tamulis
# 2019 m. – Audronė Kiršinaitė
# 2020 m. – Algirdas Kulikauskas
# 2021 m. – Laimutis Gudinavičius

## Šaltiniai

## Literatūra
* Mikelių gretos (sud. Stasys Bulzgis). – Šiauliai: Lucilijus, 2007. – 88 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-32-003-6
Pietų Paraiba

**Pietų Paraiba** () – upė rytų Brazilijoje, San Paulo, Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Sera do Maro kalnagūbryje, susiliejus Paraitingos ir Paraibunos upėms ties Paraibunos miestu (į rytus nuo Moži das Kruzeso. Aukštupyje vinguriuoja į šiaurės vakarus, vėliau pasuka į šiaurės rytus ir teka Sera do Maro pašlaitėmis. Įteka į Atlanto vandenyną ties San Žuan do Bara.

Didžiausi intakai – Žaguaris, Bukira, Paraibuna, Piabanja, Pomba, Muriaė.

Ant upės įrengta Ilja dos Pomboso užtvanka su tvenkiniu. Vaga slenkstėta. Vandeningiausia vasarą, sekliausia gegužę–spalį. Pietų Paraiba laivuojama atskiruose vidurupio ruožuose ir ~250 km ruože žemupyje. Upės slėnis tankiai gyvenamas, juo eina pagrindinės transporto arterijos tarp San Paulo ir Rio de Žaneiro. Didžiausi miestai prie Pietų Paraibos: Žakareji, San Žozė dos Kamposas, Taubatė, Pindamonjangaba, Gvaratingeta, Kruzeiras, Bara Mansa, Volta Redonda, Bara do Pirajus, Tres Riosas, Sapukaja, San Fidelis, Kampos dos Goitakazesas.


Rio Paraíba do Sul - Campos dos Goytacazes.jpg|Pietų Paraiba ties Kampos dos Goitakazesu
Outro Lado do Rio - panoramio.jpg|Pietų Paraiba ties Tres Riosu
MIRANTE DA PEDRA - APARECIDA-SP - panoramio (1).jpg|Ties Aparesida


## Šaltiniai
Mindaugas Kuzminskas

**Mindaugas Kuzminskas** (g. 1989 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Graikijos Atėnų „AEK“ komandoje.

Vyresnysis brolis Saulius – profesionalus krepšininkas, ne vieną sezoną žaidęs Europos klubuose. Motina Zita Kuzminskienė (Makselytė) – septynis kartus Lietuvos krepšinio čempionė, 15 metų atstovavusi Lietuvos rinktinei. Tėvas – Lietuvos stalo teniso čempionas.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus Radvilų gimnazijoje.

2009 m. rugsėjo 11 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Kauno „Žalgirio“ klubu. Pirmuosius sutarties metus žaidė „Šiaulių“ klube, vėliau galutinai persikėlė į Kauno „Žalgirį“.

2010 m. balandžio mėnesį pateikė paraišką dalyvauti NBA naujokų biržoje, kurią vėliau atsiėmė. 2011 metais dalyvavo NBA naujokų biržoje, bet nebuvo pakviestas.

2013 m. birželio 28 d. pasirašė 2+1 sutartį su Malagos „Unicaja“ klubu.

2016 m. liepos 9 d. pasirašė sutartį su NBA komanda Niujorko „Knicks“. 2017 m. lapkričio 12 d. buvo atleistas iš Niujorko „Knicks" klubo.

2019 m. lapkričio pradžioje persikėlė į Rusiją ir pasirašė dvejų metų sutartį su Krasnodaro „Lokomotiv Kuban“ klubu.

2023 m. liepos pabaigoje sugrįžo į Atėnus ir pasirašė vienerių metų sutartį su „AEK“ klubu.

## Pasiekimai
* 2010 m. LKF taurės trečios vietos laimėtojas (Šiaulių Šiauliai)
* 2010 m. SEB BBL trečios vietos laimėtojas (Šiaulių Šiauliai)
* 2011 m. LKF taurės čempionas (Kauno Žalgiris)
* 2011 m. SEB BBL čempionas (Kauno Žalgiris)
* 2012 m. LKL čempionas (Kauno Žalgiris)
* 2012 m. Lietuvos super taurės nugalėtojas (Kauno Žalgiris)
* 2013, 2015 m. Europos krepšinio čempionato sidabro medalio laimėtojas
* 2018 m. Italijos krepšinio lygos laimėtojas

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Šaltiniai
Viktoras Nikonovas

**Viktoras Nikonovas** (,  1929 m. vasario 28 d. Rostovo srityje – 1993 m. rugsėjo 17 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

1950 m. baigęs Azovo-Juodosios jūrų žemės ūkio institutą pradėjo dirbti mašinų – traktorių stoties vyr. agronomu.

Nuo 1958 m. paritinis darbuotojas: TSKP Krasnojarsko krašto komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vedėjas, TSKP CK RTFSR partinių organų skyriaus instruktorius. Nuo 1961 m. – TSKP Totorijos komiteto antrasis sekretorisu, 1967–1979 m. – Mari ATSR partijos komiteto pirmasis sekretorius.

1979–1983 m. dirbo sąjunginio susivienijimo "Sojuzselchozchimija" («Союзсельхозхимия») pirmininku – TSRS žemės ūkio ministro pavaduotoju, 1983–1985 m. – Rusijos TSFR žemės ūkio ministru.

1985 m. balandžio mėn. – 1989 m. rugsėjo mėn. V. Nikonovas buvo TSKP CK sekretoriumi. Kandidatas į TSKP CK narius nuo 1971 m., CK narys – nuo 1976 m. TSKP CK Politinio biuro narys 1987–1989 m.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 6–11 šaukimų deputatas. TSRS liaudies deputatas nuo 1989 m.
Sandraugos žaidynės

**Sandraugos žaidynės** arba **geros valios žaidynės** () – tarptautinės, kas ketverius metus vykstančios, sporto žaidynės.

Pirmosios žaidynės buvo vadinamos *Britų imperijos žaidynėmis*. Jos įvyko įvyko 1930 m. Hamiltone. Šiuo metu varžybose suteikta teisė dalyvauti 71 regionui ar šaliai.

## Žaidynių vietos

*  1930 – Hamiltonas, Kanada
*  1934 – Londonas, Anglija
*  1938 – Sidnėjus, Australija
*  1950 – Oklandas, Naujoji Zelandija
*  1954 – Vankuveris, Kanada
*  1958 – Kardifas, Velsas
*  1962 – Pertas, Australija
*  1966 – Kingstonas, Jamaika
*  1970 – Edinburgas, Škotija
*  1974 – Kraistčerčas, Naujoji Zelandija
*  1978 – Edmontonas, Kanada
*  1982 – Brisbenas, Australija
*  1986 – Edinburgas, Škotija
*  1990 – Oklandas, Naujoji Zelandija
*  1994 – Viktorija, Kanada
*  1998 – Kvala Lumpūras, Malaizija
*  2002 – Mančesteris, Anglija
*  2006 – Melburnas, Australija
*  2010 – Delis, Indija
*  2014 – Glazgas, Škotija
*  2018 – Gold Kostas, Australija

## Statistika

## Dalyvaujančios šalys ir regionai

## Sporto šakos
* Pagrindinės sporto šakos – privalo būt vykdomos kiekvienose žaidynėse:
** Lengvoji atletika
** Badmintonas
** Boksas
** Netbolas
** Plaukimas
** Regbis-7
** Rutulių sportas
** Skvošas
** Sunkioji atletika
** Žolės riedulys
* Pasirenkamos sporto šakos – šeimininkai parenką papildomas sporto šakos:
** Akademinis irklavimas
** Dviračių sportas
** Dziudo
** Gimnastika
** Imtynės
** Krepšinis
** Sinchroninis plaukimas
** Stalo tenisas
** Šaudymas iš lanko
** Šaudymo sportas
** Šuoliai į vandenį
** Tekvondo
** Tenisas
** Triatlonas

Sandraugos žaidynių federacija pripažinusi dar keletą sporto šakų, bet jų į programą įtraukti neleidžia dėl per šakų menko išsivystymo Sandraugos šalyse: biliardas, baidarių ir kanojų irklavimas, kriketas (vyko 1988 m. žaidynėse), fechtavimas (vyko 1950–1970 m. žaidynėse), futbolas, golfas, rankinis (vyko 1930 m. žaidynėse), gelbėjimo sportas, regbis-9, buriavimas, softbolas, boulingas (vyko 1998 m. žaidynėse), tinklinis, vandensvydis (vyko 1950 m. žaidynėse).

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Geros valios žaidynės

**Geros valios žaidynės** – tarptautinės įvairaus sporto žaidynės, sukurtos Ted Turner. Žaidynės buvo sukurtos kaip alternatyva XX a. pabaigos konfliktams ir boikotams Olimpinėse žaidynėse. Pirmosios žaidynės įvyko 1986 m. Maskovje, Tarybų Sąjungoje. Nuo 2001 m.  žaidynės nebevyksta. 

## Vasaros žaidynės

## Žiemos žaidynės

## Sporto šakos

* Kalnų slidinėjimas
* Šaudymas iš lanko
* Artistinė gimnastika
* Lengvoji atletika
* Beisbolas
* Krepšinis
* Paplūdimio tinklinis
* Boksas
* Irklavimas
* Krosas
* Dviračių sportas
* Nėrimas
* Dailusis čiuožimas

* Akrobatinis slidinėjimas
* Rankinis
* Ledo ritulys
* Dziudo
* Rogučių sportas
* Motobolas
* Šiaurės dvikovė
* Modernioji penkiakovė
* Ritminė gimnastika
* Skeletonas
* Šuoliai su slidėmis
* Snieglenčių sportas
* Futbolas

* Greitasis čiuožimas
* Gelbėjimas iš vandens
* Plaukimas
* Sinchroninis plaukimas
* Tekvondo
* Tenisas
* Tramplino gimnastika
* Triatlonas
* Tinklinis
* Vandensvydis
* Sunkioji atletika
* Imtynės
* Jachtų sportas

## Dalyvaujančios šalys

**Afrika ir Artimieji Rytai**
* Alžyras
* Beninas
* Burkina Faso
* Dramblio Kaulo Krantas
* Etiopija
* Kenija
* Marokas
* Namibija
* Nigerija
* Senegalas
* Seišeliai
* Tanzanija
* Tunisas
* Šiaurės Jemenas
* Zimbabvė

** Azija ir Okeanija**
* Australija
* Bangladešas
* Kambodža
* Kinija
* Japonija
* Laosas
* Naujoji Zelandija
* Filipinai
* Amerikos Samoa
* Taivanas
* Vietnamas

**Rytų blokas**
* Bulgarija
* Čekoslovakija - vėliau Čekija
* Rytų Vokietija
* Estija
* Vengrija
* Kazachija
* Latvija
* Lietuva
* Lenkija
* Rumunija
* Sovietų Sąjunga - vėliau Rusija
* Ukraina
* Uzbekija
* Jugoslavija

**Vakarų Europa**
* JK
* Suomija
* Prancūzija
* Graikija
* Airija
* Italija
* Portugalija
* Ispanija
* Švedija

**Šiaurės Amerika**

* Kanada
* Meksika
* JAV

**Karibai ir Centrinė Amerika**
* Bahamai
* Kosta Rika
* Kuba
* Jamaika
* Puerto Rikas
* Trinidadas ir Tobagas

**Pietų Amerika**
* Argentina
* Brazilija
* Kolumbija
* Ekvadoras
* Peru
* Urugvajus

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Parnaiba

**Parnaiba** gali reikšti šiuos objektus Brazilijoje:

* Parnaiba – miestas Piaujo valstijoje;
* Parnaiba – upė;
* Santana de Parnaiba – miestas San Paulo valstijoje.
The Unquestionable Truth (Part 1)

***The Unquestionable Truth (Part 1)*** pirmasis EP Jungtinių Amerikos Valstijų nu metal grupės Limp Bizkit, įrašų kompanijos Geffen Records išleistas 2005 m. gegužės 2 d. EP pasaulyje parduotas 1 milijono tiražu. 

## Albumo informacija
EP debiutavo 24 pozicijoje Billboard 200 tope. Pavadinimas leidžia manyti, jog nus išleistas antrasis EP. *The Unquestionable Truth* pažymėjo gitaristo Wes Borland sugrįžimą. Fred Durst grupės MySpace puslapyje teigė, jog Borland grįžo į grupę, todėl, kad Geffen pradėjo rūpintis Limp Bizkit reikalais, bei pareklamuos jo solinį darbą Black Light Burns. Tačiau, jau 2006 m. Wes paliko grupę. 

Būgnininkas John Otto galėjo su grupe įrašyti tik vieną dainą dėl asmeninių priežasčių, o visas kitas dainas tada padėjo įrašyti Sammy Siegler. O kai grupė padarė muzikinę pertrauką, Otto savo noru įsirašė į reabilitacijos kliniką.

## Albumo priėmimas
*The Unquestionable Truth (Part 1)* buvo išleistas 2005 m. gegužės 3 d., EP nors mažai reklamuotas pasiekė net #24 vietą Billboard 200 sąraše, ir per pirmąją savaitę buvo parduota 37 000 kopijų. JAV šis EP parduotas 100 000 tiražu. Tačiau, albumas susilaukė vidutiniškų atsiliepimų iš kritikų. Ir kai kurie kritikai, mano, jog Durst nevykusiai kopijavo grupės Rage Against The Machine pagrindinį dainininką Zack de la Rocha.

## Albumo dainos

## Personalas
* Limp Bizkit
**Fred Durst – vokalas, prodiuseris
**Sam Rivers – bosistas 
**John Otto – būgnai (5 daina)
**DJ Lethal – pavyzdžiai, klavišiniai, programavimas, garso dizainas 
**Mike Smith – gitaros
**Wes Borland – gitara, viršelio autorius
* Sammy Siegler - būgnai 1,2,3, ir 6
* Ross Robinson - Prodiuseris
* Jordan Schur - Vykdantysis Prodiuseris

## Topai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali Limp Bizkit svetainė
Lietuvos nacionalinė kriketo komanda

**[[Lietuva|Lietuvos]] nacionalinė [[Kriketas|kriketo]] komanda** - Lietuvai tarptautiniuose konkursuose atstovaujanti kriketo komanda. Komanda oficialiai nėra patvirtinta Tarptautinės kriketo tarybos ir negali dalyvauti oficialiuose TKT renginiuose, bet komanda pateikus prašymą Europos kriketo tarybai dėl tapimo oficialia komanda Europoje.

Pirmasis kriketo renginys Lietuvoje įvyko 1998 m. remiamas *Jungtinės Karalystės ambasados* Vilniuje. 2001 m. įkurta Lietuvos kriketo taryba, kuri reguliariai organizuoja kriketo varžybas.
Senosios Įpilties II piliakalnis

**Senosios Įpilties II piliakalnis**, vadinamas **Margininkų piliakalniu, Karių kalnu, Karo kalnu** (išskirtinę reikšmę turintis valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 5244, senas registro kodas – A428P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR526) – piliakalnis šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje (Darbėnų seniūnija), Latvijos pasienyje, Šventosios kairiajame krante.

Pasiekiamas važiuojant pro Senosios Įpilties piliakalnį į šiaurę lauko keliuku, neprivažiavus naftotiekio pasukus keliuku per jį į vakarus – iš viso 2,1 km nuo Senosios Įpilties centro, už elektros linijos pasukus į mišką, į kairę pietvakarių kryptimi ir paėjus 50 m, yra dešinėje, šiaurėje, miške, tarp naftotiekio linijos ir Šventosios upės.

## Piliakalnis

Įrengtas į upės slėnį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 30 m ilgio, iki 30 m pločio šiauriniame krašte. Nuo aukštumos supiltas 30 m ilgio, 1,2 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,6 m aukščio šlaitas leidžiasi į priešpilį. Šlaitai vidutinio statumo, 14 m aukščio.

Priešpilio aikštelė trapecinė, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 37 m ilgio, nuo 34 m pločio pietiniame, iki 55 m – šiauriniame gale, kuriame supiltas lenktas 60 m ilgio, 2 m aukščio, 14,5 m pločio pylimas.

Aikštelės rytinė pusė nukasta. Piliakalnis su priešpiliu apaugę pušimis ir lazdynais.

Saugomos teritorijos plotas – 1,8 ha.

## Istorija
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Archeologinėje literatūroje pirmąkart paminėtas 1899 m., Vilniaus senienų muziejaus vedėjo Fiodoro Pokrovskio parengtame „Kauno gubernijos archeologiniame žemėlapyje“, antrąkart – Petro Tarasenkos 1928 m. išleistoje „Lietuvos archeologijos medžiagoje“.

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu,, 1992 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše, 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu, o 2007 m. – išskirtinę reikšmę turinčiu kultūros paveldo objektu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – B. 136. – L. 827 
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – B. 19. – L. 227–234 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Senosios Įpilties III piliakalnis

**Senosios Įpilties III piliakalnis**, vadinamas *Pilale, Marijos kalneliu* – piliakalnis šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje (Darbėnų seniūnija), Įpilties ir Graistupio upelių santakoje.

Pasiekiamas Senosios Įpilties šiaurinėje dalyje pavažiavus pro buvusias fermas vakarų puse iš kairės į šiaurės vakarus 300 m, yra 30 m į dešinę šiaurės rytuose, už Įpilties upelio. 

## Piliakalnis

Įrengtas upelių santakoje esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 27 m ilgio, iki 26 m pločio. Šiaurės rytų pakraštyje supiltas tiesus 30 m ilgio, 0,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, iki 6 m aukščio.

Į šiaurės rytus nuo pylimo 2 ha plote aptinkama papėdės gyvenvietės kultūrinio sluoksnio pėdsakų.

Piliakalnį labai suardė arimai. Teritorija dirvonuoja, pietrytinis šlaitas apaugęs alksniais. 

300 m į pietvakarius yra Senosios Įpilties piliakalnis, 1,5 km į šiaurės vakarus – II piliakalnis, vadinamas *Karių, Karo kalnu*, o 1 km į rytus – Naujosios Įpilties alkakalnis (Alkos kalnas). Į vakarus nuo piliakalnio priešingame Graistupio šlaite stūkso mitologinis Aukuro akmuo, iš po kurio išteka šaltinis. Už akmens prasideda Senosios Įpilties piliakalnio papėdės gyvenvietė.

## Tyrimai
1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1963 m. – LII (ekspedicijos vadovas Adolfas Tautavičius), 1982 m. – MMT (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – KPC (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1996 m. – Gintautas Zabiela.

Rasta apdegusio molio tinko fragmentų.
 
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a. 

1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Kultūros vertybių registras: Piliakalnis III, vad. Marijos kalneliu
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Lesiba

**Lesiba** – styginis-pučiamasis instrumentas. Instrumentą sudaro tūtelė sujungta su ilga virvele, kuri yra pagrindinis vibracijos šaltinis. Pučiant į tūtelę, virvė pradeda judėti sukeliant žemų natų garsą. Lesibos konstrukcija yra unikali, nes tai vienintelis šiais laikais naudojamas styginis – pučiamasis instrumentas pasaulyje.

Lesiba yra nacionalinis basotų instrumentas.

## Nuorodos
* Grojama lesiba
Monako Šv. Mykolo katedra

**Monako Šv. Mykolo katedra** arba **Monako katedra** () – Romos katalikų katedra Monake. Pastatyta 1875 m. ant senosios bažnyčios (1252 m.) pamatų. Katedroje pamaldos vyksta religinių nacionalinių švenčių metu. Šventinėmis dienomis taip pat vyksta bažnytinės muzikos koncertai. Jų metu galima išgirsti katedros vargonus, pastatytus 1976 m.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Monte Karlo kazino

**Monte Karlo kazino** – lošimo namų kompleksas, operos ir baleto teatras ir Monte Karlo didysis teatras, įsikūręs Monte Karle, Monake. Kazino vyksta Europos pokerio turnyrai. Kazino suprojektavo architektas Charles Garnier.

## Lošimai

* Įvairių rūšių ruletė
* Stud poker
* Blackjack
* Trente et Quarante
* Craps
* Baccarat
* Video pokeris
* Lošimų automatai

## Kazino filmuose
*Monte Karlo kazino kelis kartus buvo filmuojami [[Holivudas|Holivudo]] filmai:*
* James Bond
* Once Upon A Crime

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Dovilų piliakalnis

**Dovilų piliakalnis**, *Gedminų piliakalnis, Pelutės Kalnas, Muškalnis* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dovilų gyvenvietės, Dovilų seniūnija. Pasiekiamas nuo Dovilų fermų pavažiavus į pietvakarius keliu 400 m, pasukus į kairę pietų kryptimi, už 300 m - į dešinę pietvakarių kryptimi keliuku į mišką ir 750 m, yra kelio gale.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Minijos dešiniojo kranto aukštumos atragyje. Iš rytų, pietų ir pietvakarių jį juosia šaltiniuotos pelkės. Aikštelė keturkampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 110 m ilgio, 20-25 m pločio. Jos pietvakariniame krašte supiltas 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas. Šiaurės rytų aikštelės krašte supiltas 2,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 30 m pločio, 2 m gylio natūralų griovį, skiriantį piliakalnį nuo toliau į šiaurės rytus esančios aukštumos dalies. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Rytinį aikštelės kraštą ir abu pylimus apardė 1945 m. pradžios vokiečių apkasai. Apaugęs lapuočiais medžiais.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1930 m. atliko Karlas Engelis, 1966 m. – Lietuvos istorijos institutas.

## Šaltiniai

* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 124 (Nr. 12).
* Crome H. 1938, 1839, 1940. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1939. Bd. 33, p. 312.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.132

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mérovée Ephrem

**Mérovée Ephrem** (g. 1990 m. vasario 7 d.) – Prancūziją ir Monaką atstovaujanti čiuožėja ant ledo.

## Rezultatai

## Nuorodos
Mérovée Ephrem tarptautinio čiuožimo sąjungos tinklalapyje
Parnaiba (upė)

**Parnaiba** () – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo ir Maranjauno valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Mangabeiraso plynaukštėje, ~760 m aukštyje, susiliejus Maranjauno, Kuriolos ir Lontra Piaujo upėms. Teka į šiaurės rytus, per visą savo ilgį sudaro Piaujo ir Maranjauno valstijų ribą, žemupyje kerta Parnaibos dubumą. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Parnaibos miesto, sudaro deltą.

Didžiausi intakai: Balsasas (kairysis), Urusui Pretas, Gurguėja, Itaueira, Kanindė, Potis, Longa (dešinieji).

Aukštupyje ir vidurupyje vaga slenkstėta. Parnaiba laivuojama žemupyje. Vandens lygis labai svyruoja. Aukštupys patvinsta dažniausiai vasarą, vidurupis ir žemupys rudenį. Ant upės įrengta Boa Esperansos hidroelektrinės užtvanka. Aukštupyje įsteigtas Parnaibos ištakų nacionalinis parkas. Upės baseinas tankiai gyvenamas. Didesni miestai prie Parnaibos: Alto Parnaiba, Urusui, Gvadalupė, Florianas, Amarantė, Terezina, Timonas, Luizlandija, Parnaiba.

Upėje aptikta ~140 vietinių žuvų rūšių, iš kurių ~40 % endeminės.

## Šaltiniai
Lerotholi Seeiso

**Princas Lerotholi David Mohato Bereng Seeiso** (g. 2007 m. balandžio 18 d.) – pirmasis Lesoto karaliaus Letsie III ir karalienės Masenate Mohato Seeiso sūnus.

## Šaltiniai
* Baptism of Prince Lerotholi
Mėnulio pilnaties metas

**Mėnulio pilnaties metas** – 1988 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Istorinė drama. Filmo trukmė – 81 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius – Arūnas Žebriūnas
* Kompozitorius – Bronius Kutavičius
* Operatorius statytojas – Jonas Gricius
* Montažo režisierius – Vanda Survilienė
* Garso operatorius – Stasys Vilkevičius
* Kostiumų dailininkė – Gražina Remeikaitė
* Dailininkas statytojas – Algimantas Šiugžda.
 

## Vaidina
* Jorgas Panaheosas – *jėzuitas*
* Maria Probosz – *Pimė*
* Barbara Brylska – *vienuolė Barbara*
* Kostas Smoriginas – *kuprius*
* Jūratė Onaitytė – *kunigaikštienė*
* Vytautas Paukštė – *kunigas*
* Juris Strenga – *komendantas*
* Robertas Vaidotas – *kunigaikštis*
* Petras Steponavičius – *tarnas*
* Monika Žebriūnaitė – *tarnaitė*
* Rolandas Butkevičius – *beprotis*
* Uldis Vazdikas – *kapitonas*
* Česlovas Stonys – *senis su varpeliu*
* *taip pat* Saulius Balandis, Barbara Kosmal, Vladimiras Jepiskoposianas, Saulius Bareikis, Jonas Pakulis, G. Ambrazaitė, Aleksas Burnickas, Jeronimas Čiuplys, Feliksas Einas, Algirdas Latėnas, Janina Matekonytė, Zenonas Ročys, Edgaras Savickis, Antanas Selkalis, Sakalas Uždavinys, Gerardas Žalėnas ir kiti.

## Siužetas
Istorinė religinė saga apie nacionalinius prieštaravimus XVII a. Lietuvoje ir savitai nagrinėjanti pagonybės bei atėjusios krikščionybės santykius. Erotiškai spalvinga meninė juosta prasideda pasakojimu apie viduramžiais iš Romos į Lietuvą keliaujantį burlaivį, kurio keleiviai gelbėtis nuo siaučiančio maro priversti pilyje su Vyties ženklu. Prieštaringi santykiai susieja vienoje pilyje atsidūrusius krikšto nešėjus ir savais dievais tikinčius pagonis, bei pagrindinius herojus – dieviško grožio, tvirto būdo pagonę Pimę ir aukšto rango jėzuitą, pasiryžusį ugnimi ir kalaviju įrodyti savo biblijų tiesas.
Jakovas Sverdlovas

**Jakovas Sverdlovas** (,  1885 m. birželio 3 d. Nižnij Novgorode – 1919 m. kovo 16 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas. Vienas rusų revoliucijų ir bolševikų teroro organizatorių. Formalus Tarybų Rusijos vadovas 1918–1919 metais.

## Biografija
Gimė daugiavaikėje amatininko – graverio šeimoje. Baigęs tris klases įstojo į gimnaziją, tačiau iš ten 1900 m. buvo pašalintas už pamokų praleidinėjimą. Dirbo vaistininko padėjėju, tuomet suartėjo su socialdemokratais. 1901 m. įstojo į Rusijos SDDP, po metų tampa "profesionaliu revoliucionieriumi": platina nelegalią literatūrą, renka lėšas partijos naudai, organizuoja pogrindinę spaustuvę. Po II RSDDP suvažiavimo, skilus partijai, tapo bolševiku.

1905–1907 m. revoliucijos metu vadovavo Jekaterinburgo ir Uralo RSDDP(b) komitetams. Buvo nekart suimtas ir ištremtas. Tremtyje kurį laiką gyveno viename name su J. Stalinu. Pabėgęs iš tremties Peterburge tapo "Pravdos" laikraščio redkolegijos ir partijos CK nariu.

Vienas iš Spalio revoliucijos organizatorių. V. Lenino siūlymu tapo Visos Rusijos Centro Vykdomojo komiteto, aukščiausio Tarybų Rusijos įstatymų leidybos ir kontrolės organo, (VCIK-ВЦИК) pirmininku. Būdamas šiose pareigose organizavo tarybų valdžios įtvirtinimą Rusijoje, siųsdamas į provinciją partijos narius valdžios užėmimui. Organizavo VCIK instruktorių ir organizatorių mokyklą, kuri vėliau peraugo į Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK.

Aktyviai dalyvavo išvaikant Rusijos Steigiamąjį suvažiavimą. Palaikė V. Leniną sudarant Bresto taiką. Vadovavo kairiųjų eserų maišto malšinimui Maskvoje, represijoms prieš kazokus. 1918 m. liepos 18 d. pranešė VCIK prezidiumui apie caro Nikolajaus II ir jo šeimos sušaudymą. Po pasikėsinimo į V. Leniną 1918 m. rugpjūčio 30 d. pateikė VCIK rezoliuciją dėl "raudonojo teroro prieš buržuaziją ir jos agentus". Vadovavo komisijai, rengusiai naują Rusijos konstituciją, įtvirtinusią proletariato diktatūrą.

Mirė, persišaldęs mitingo metu ir susirgęs ispanišku gripu. Palaidotas prie Kremliaus sienos Maskvoje. J. Sverdlovo vardu buvo pavadintos gatvės daugelyje TSRS miestų ir gyvenviečių, Jekaterinburgas pervadintas Sverdlovsku (1924–1991 m.).
Teodora Megalė Komnina

**Teodora Megalė Komnina** (, *Theodōra Megalē Komnēnē*, g. iki 1253 m. Trapezundas – m. po 1285 m.) – Komninų dinastijos Trapezundo imperatorė, valdė 1284 – 1285 m.

Teodora buvo Trapezundo imperatoriaus Manuilo I ir jo antrosios žmonos Rusudan iš Gruzijos, Gruzijos (Imeretijos) karaliaus Dovydo VI, dukra.

1284 m. Teodora, palaikoma Gruzijos Imeretijos karaliaus Dovydo VI ir pasinaudojusi, kada imperatoriaus nebuvo šalyje, įvykdė perversmą ir perėmė Trapezundo imperijos sostą iš savo brolio Jono II. Jos valdymas tesėsi tik apie metus, bet to užteko, kad būtų nukaldintos ir į apyvartą išleistos monetos su jos atvaizdu. Iš Konstantinopolio grįžęs Jonas II susigrąžino valdžią ir toliau valdė šalį apie dvylika metų.

Manoma, kad po pralaimėjimo, Teodora pasišventė į vienuoles.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Rytų literatūra, Trapezundo kronika
Jakų piliakalnis

**Jakų piliakalnis**, *Mozūriškės, Sudmantai, Piltinė, Mozūrai* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1561, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų laikinosios apskaitos sąraše Nr.
317) – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Lelių kaimo, Sendvario seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados  pasukus į kairę šiaurės kryptimi link Lelių, po to už kanalo dešinėje pasukus į dešinę rytų kryptimi, 300 m palei kanalą, vėl į kairę šiaurės kryptimi, per laukus 200 m – vos žymus pakilimas.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas lygioje vietoje. Aikštelė apvali, 45 m skersmens. Ją ratu juosia iki 0,6 m aukščio, 17-20 m pločio pylimas, kuriame yra didelių akmenų, išsidėsčiusių apie 70 m skersmens ratu. Pylimo išorinio šlaito papėdės perimetras - apie 105 m. Pietiniame aikštelės pakraštyje, pylime, yra įdubimas, rodantis čia buvus įėjimą.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1993 m. atlikusi Rasa Banytė (Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) įvairiose piliakalnio vietose iškasė 8 šurfus - iš viso 19,25 m². Po pylimu rastas iki 10 cm storio kultūrinis sluoksnis, aptikta stulpaviečių, paskirų degėsių, akmenų, molio tinko fragmentų, lipdytos keramikos šukių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

## Šaltiniai

* Crome H. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. 1937. Heft 3, p. 125 (Nr. 26)
* Zabiela G. Lietuvos medinės pilys. Vilnius, 1995.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Gerduvėnų piliakalnis

**Gerduvėnų piliakalnis su gyvenviete**, *Pilalė* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gerduvėnų kaimo, Vėžaičių seniūnija. Pasiekiamas iš autostrados Vilnius – Klaipėda ties Vėžaičiais pasukus link Lapių, pavažiavus 1,3 km, nusileidus į Minijos slėnį, prieš Gerdaujės upelį pasukus į dešinę rytų kryptimi, 400 m iki miško krašto, yra kiek kairiau priekyje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Minijos ir Gerdaujės kairiajame krante esančiame aukštumos krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 95x70 m dydžio. Aikštelės pietrytinio krašto, kur turėjęs būti pylimas, 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 5 m pločio, 0,3 m gylio griovį, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, už jo iškastas antras 5 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už šio griovio įrengtas priešpilis. Jo aikštelė keturkampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 27x13 m dydžio. Jos pietrytiniame krašte supiltas 1 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,2 m šlaitas leidžiasi į 4 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Priešpilio pylimas žemėdamas juosia piliakalnį pietvakarių šlaituose, 2-10 m žemiau aikštelės, virsdamas 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 35 m aukščio. 

Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar apaugęs lapuočiais.

Vakarinėje papėdėje 1,1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.133.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.64.
* Pleškys A. Nuo Gargždų iki Lapių//Trimitas. 1927 Nr.11, p.337-338, Nr.12, p.369-370, Nr.13, p.404-405, Nr.14, p.432-434, Nr.15, p.477-480 (p.433-434 - IV. Sausdegimų piliakalnis).

## Nuorodos
* http://www.kam.lt/piliakalniai/index.htm
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Maciuičių piliakalnis

**Maciuičių piliakalnis**, *Pilalė* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Maciuičių kaimo, Vėžaičių seniūnija. Pasiekiamas plentu Gargždai – Vėžaičiai pervažiavus Miniją ir už jos pasukus į dešinę pietų kryptimi link Lyverių vedančiu plentu, juo pavažiavus apie 500 m, yra kairėje, rytuose nuo plento.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Minijos kairiajame krante, slėnio pakraštyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 47x16 m dydžio, 1 m žemesne vakarine dalimi. Šlaitai vidutinio statumo, 2-6 m aukščio.

Piliakalnį apardė jame buvę kapai, pietvakarinis šlaitas nukastas tiesiant Gargždų-Lyverių plentą, stabilizuotas 1994 m. Apaugęs retais lapuočiais, pietvakarinėje dalyje stovi betoninis kryžius.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 2002 m. atlikęs Linas Tamulynas piliakalnyje ištyrė 43,5 m² dydžio plotą, aptiko II-I tūkstantmečio pr. m. e. degintinių kapų liekanų, lygios keramikos bei XVI a. kapų. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.134
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mockaičių piliakalnis

**Mockaičių piliakalnis**, *Šiuraičių piliakalnis* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Mockaičių kaimo, Veiviržėnų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Gargždai – Švėkšna, pervažiavus Veiviržą Mikužiai|Mikužiuose pasukus į kairę šiaurės kryptimi, už 1,1 km pervažiavus Kuisio upelį, pirmu lauko keliuku palei elektros liniją pasukus į kairę vakarų kryptimi, pavažiavus 500 m iki čia esančios sodybos, yra priekyje, iškart už sodybos.

Pagal vietinių gyventojų pasakojimus apie 1820 m. piliakalnis dar buvo vadinamas „kapeliais“, „kapukais“, čia buvo laidojami žmonės.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Veiviržo santakoje su Kuisiu, kairiojo kranto aukštumoje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 65x45 m dydžio. Šlaitai statūs, 20 m aukščio. Šiauriniame ir rytiniame kraštuose aikštelę lanku juosia 80 m ilgio, 1 m aukščio, 8 m pločio pylimas, kurio išorėje buvęs griovys. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

Į rytus nuo piliakalnio, griovio vietoje stovi greta esančios sodybos ūkinis pastatas. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais. 300 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra II a. – XII a. senkapis.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.133.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.
* Valstybės archeologijos komisija. Dokumentai dėl Tauragės apskrities Švėkšnos valsčiaus archeologijos paminklų apsaugos 1913–1939. KPCA. F.1. Ap.1. B.8. L.263-275 (Šiuraičių Pilalė).

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Tepikas

**Tepikas** () – miestas vakarų Meksikoje, 225 km į šiaurės vakarus nuo Gvadalacharos, prie Mololoa upės. Najarito valstijos sostinė. 419,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Keliai į Gvadalacharą, Masatlaną, Puerto Valjartą. Yra vietinių skrydžių Amado Nervo oro uostas.

Tepikas yra žemdirbystės rajono (auginamos cukranendrės, medvilnė, tabakas) centras. Medvilnės, maisto, odos pramonė. Yra Najarito autonominis universitetas, pedagoginis, technologijų ir kiti universitetai. Senamiesčiui būdinga XIX a. pab. – XX a. pr. architektūra, yra katedra.

## Šaltiniai
Sembai

**Sembai** – viena iš prūsų grupių, gyvenusi Sembos pusiasalyje (šiauriau dabartinio Kaliningrado). Pietuose sembus Priegliaus upė skyrė nuo notangų, rytuose Deimenos upė skyrė nuo nadruvių žemių, šiaurėje Kuršių nerijoje sembai ribojosi su kuršiais. Jų žemes šiaurės rytuose skalavo Kuršių marios, šiaurėje ir vakaruose – Baltijos jūra, pietvakariuose – Aistmarės. Sembus, kaip ir kitus prūsus, užkariavo Vokiečių ordinas. Veikiami kultūrinės asimiliacijos ir germanizacijos jie XVII a. išnyko. 

Sembai gyveno Baltijos jūros pakrantėje, kurioje gausu gintaro radinių, tad nuo seno dalyvavo Europinėje gintaro prekyboje (žr. Gintaro kelias). Sembai ryšius su kitomos tautomis ryšius užmezgė anksčiau nei kiti prūsai. 

Gintaro prekyboje dalyvavusi Semba buvo turtingiausias ir tankiausiai gyvenamas Prūsijos regionas. Semboje aptinkama daug bronzos amžiaus dirbinių, daug jų importuoti iš Romos imperijos.
Sembai, skirtingai nei likę prūsai, savo mirusiųjų nedegindavo. Virš kapų jie supildavo pilkapius, apsuptus akmenų žiedais. 
Sembus pirmą kartą 1073 m. paminėjo Adomas Brėmenietis, vadinęs juos „pačia humaniškiausia tauta“. Susirėmimai su danais tęsėsi nuo IX a. vidurio iki XIII a. pradžios. Žinoma, kad Semboje buvo vikingų gyvenvietė *Wiskiauten*, klestėjusi apie 300 m. Švedai su sembais palaikė taikesnius ryšius ir užsiiminėjo prekyba.< 

XIII a. pasirodė kitas sembų priešas – karinis Vokiečių Ordinas. Jo tikslas buvo užkariauti ir pakrikštyti visus pagonis. Sembos užkariavimą sulaikė 1242 m. įvykęs Pirmasis prūsų sukilimas. Sukilimas technine prasme pasibaigė 1249 m. pasirašius Christburgo taiką, tačiau nedideli susirėmimai truko dar ketverius metus. Tik 1254–1255 m. Vokiečių ordino riteriai surengė didelį žygį prieš sembus. Bohemijos karalius Otokaras II dalyvavo šiame žygyje, todėl Vokiečių Ordino riteriai naujai įkurtą pilį jo garbei pavadino *Königsberg*. 

Sembai prieš Vokiečių ordiną sukilo Didžiojo prūsų sukilimo metu (1260–1274), bet buvo pirmieji, kurie pasidavė. 1276 m. kitos prūsų grupės pabandė vėl įžiebti sukilimą, o Sembos vogtas Teodorikas (*Theodoric*) įtikino sembus prie sukilimo neprisidėti. Tuo pasekė notangai ir varmiai ir sukilimo taip pat nepalaikė, todėl po metų sukilimas buvo sutriuškintas. 

XIII a. pabaigoje sembų buvo tik apie 22 000. Suvokietėjo jie vėliau už likusius prūsus, užkariautus anksčiau už sembus.

## Nuorodos
Norgėlų piliakalnis

**Norgėlų piliakalnis**, *Mataičiai, Vytauto kalnas* – piliakalnis Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Norgėlų kaimo, Judrėnų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Veiviržėnai – Judrėnai pasukus į Endriejavą pro Mataičius, ties buvusiomis Norgėlų fermomis - rytų kryptimi į dešinę keliu, pavažiavus 1,3 km laukais į rytus, pietus ir vėl į rytus, yra kairėje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje prie Šalpalės ir Vytauto santakos. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 36 m ilgio, 26 m pločio šiauriniame gale. Jos šiauriniame krašte supiltas 26 m ilgio, 4 m aukščio, 24 m pločio pylimas, kurio 6 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 1,7 m gylio griovį, už kurio kyla 0,8 m aukščio, 4 m pločio antras pylimas. Rytiniame pylimo gale yra senasis įvažiavimas. Šlaitai statūs, 15 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

Pylimas apardytas duobių, paliktų XIX a. antrojoje pusėje piliakalnį kasinėjant kunigaikščiui Oginskiui (rasta žalvarinių dirbinių). Piliakalnis apaugęs mišriu mišku, aikštelė dirvonuoja.

500 m į šiaurę nuo piliakalnio yra VIII a. – XI a. senkapis, tyrinėtas 1909 m.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.132
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalnių atlasas 
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Belgijos futbolas 2007–2008 m.

**[[Belgija|Belgijos]] futbolo varžybos [[2007]]–[[2008]] m.**
*  prasidėjo 2007 m. rugpjūčio 3 d., baigėsi 2008 m. gegužės 9 d.
* s turnyras prasidėjo 2007 m. liepos 28 d., finalas įvyko 2008 m. gegužės 18 d.

## 2007–2008 m. Eerste Klasse
* Čempionais tapo Standard Liege.

### Galutinė lentelė

|}

## 2007–2008 m. [[Belgijos futbolo taurė]]
**[[Belgijos futbolo taurė]]** – pagrindinis Belgijos taurės turnyras.

### Finalo ir pusfinalio rungtynės

## [[Belgijos futbolo supertaurė]]
* **[[Belgija|Belgijos]] futbolo supertaurė** – futbolo turnyras, kuriame dėl taurės kasmet varžosi  ir  nugalėtojai. 
* Jeigu abu šiuos turnyrus laimi ta pati komanda, su ja dėl supertaurės varžosi taurės finalininkas.
* Trofėjų iškovojo Anderlecht Bruxelles.

## Išnašos

## Nuorodos
* Rsssf.com
* Soccerway.com
* Foot.dk archyvas (arch.)
Sakatekasas (miestas)

**Sakatekasas** () – miestas centrinėje Meksikoje, Meksikos kalnyne, 2500 m aukštyje virš jūros lygio. Sakatekaso valstijos centras. Praeina Toreono–Leono geležinkelis ir plentas; plentai į Gvadalacharą, San Luis Potosi, Monterėjų. Tarptautinis oro uostas. Maisto, lengvoji, metalurgijos pramonė. Dailieji amatai (daugiausia iš vilnų). Veikia Sakatekaso autonominis universitetas (nuo 1932 m.), miesto, Gvadalupės, istorijos ir kiti muziejai, F. Kalderono teatras.

## Istorija

Miestas įkurtas 1546 m. aplinkiniuose kalnuose radus sidabro. Netrukus Sakatekas tapo svarbiausiu sidabro gavybos centru Amerikose (drauge su Potosi Bolivijoje). Taip pat išgautas švinas, cinkas. 1588 m. Ispanijos karalius Pilypas II Sakatekasui suteikė herbą, 1616 m. mieste įsikūrė pranciškonai. Meksikos revoliucijos metu dėl Sakatekaso vyko nuožmios kovos.

XX a. antroje pusėje tapo turizmo centru.

## Turizmas

Dabar Sakatekaso ekonominė reikšmė sumenko, tačiau miestas tapo svarbiu turistiniu centru. Yra išlikęs kolonijinių laikų senamiestis, 1993 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Išlikę rūmai, aikštės, čurigereskinės architektūros XVIII a. katedra bei dar keletas bažnyčių (Šv. Dominyko bažnyčia su barokiniu portalu ir kt.), akvedukas. Buvusiose kasyklose (pagrindinė – *El Eden*) įkurti muziejai, ekspozicijos.


File:ZacatecasHouses.jpg|Spalvingi gyvenamieji namai


## Šaltiniai