open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Margasis satyras

**Margasis satyras** (*Pararge aegeria*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Dydis 19-22 mm. Sparnų viršus rudas su šviesiai gelsvomis dėmėmis. Patinas už patelę tamsesnis, su mažesnėmis ir netokiomis ryškiomis dėmėmis. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. tamsiuose lapuočių miškuose.

Vikšrai maitinasi migliniais augalais. Lėliukėmis virsta ant mitybinių augalų.
Juodmargis satyras

**Juodmargis satyras** (*Melanargia galathea*) – pleštekių (*Nymphalidae*) šeimos drugys. Skraido liepos mėn. pievose, pakelėse. Vikšrai gyvena ant miglinių augalų, vėliau ant žemės virsta lėliukėmis.

Lietuvoje labai reta rūšis.


(MHNT) Melanargia galathea - Foret de Bouconne, France - male dorsal.jpg|♂  
(MHNT) Melanargia galathea - Foret de Bouconne, France - male ventral.jpg|♂ △
(MHNT) Melanargia galathea - Tarabel, France - female dorsal.jpg|♀ 
(MHNT) Melanargia galathea - Tarabel, France - female ventral.jpg|♀ △
Pilkoji meškutė

**Pilkoji meškutė** (*Diaphora mendica*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – birželio mėn. miškų aikštelėse, apysausėse pamiškėse. Vikšrai minta rūgštynėmis, gysločiais, dilgėlėmis ir kt. augalais. Lietuvoje labai reta rūšis.
Jamaguči-gumi

**Yamaguchi-gumi** (japon. 山口組) didžiausia nusikalstama organizacija Japonijos jakudzos istorijoje. Tikėtina, kad ir didžiausia pasaulyje. Turi apie 20 000 aktyvių narių ir dar apie 15 000 stipriai susijusių asmenų.

Yamaguchi – gumi centras yra Kobėje, tačiau veikia visoje Japonijoje ir net Azijoje bei JAV.

## Bosai
* Harukichi Yamaguchi (1915–1925)
* Noboru Yamaguchi (Harukichi sūnus, 1925–1942)
* Kadzuo Taoka (1946–1981)
* Kumiko Taoka (Kadzuo žmona, 1981–1984)
: Kumiko Taoka bosu buvo išrinkta laikinai kol bus surastas nuolatinis bosas.
* Masahisa Takenaka (1984–1985)
* Jošinori Vatanabė (1989–2005, pirmasis bosas, palikęs valdžią gyvas).
* Kenichi Shinoda (2005 -)
Kazuo Taoka

**Kadzuo „Lokys“ Taoka** ( 1912 m. kovo 28 d. Kobėje – 1981 m. liepos 30 d.) – vienas garsiausių Japonijos gangsterių.

Nuo 1946 m. iki mirties – didžiausio Japonijoje ir turbūt pasaulyje jakudzos klano Yamaguchi-gumi bosas (*Oyabun*).

## Biografija
Gimė 1912 m. kovo 28 d. Kobėje. Tėvams nesirūpinant ir neprižiūrint, anksti pradėjo pragyvenimui dirbti Kobės dokuose. Labai greitai įstojo į Noburu Yamaguchi vadovaujamą jakudzos klaną. Pradžioje tarnavo kaip kareivis gatvės muštynėse, ypač – išstuminėjant kitus klanus iš dokų. Gavo *Kuma* (Lokys) pravardę.

1936, būdamas 23 metų amžiaus, Taoka buvo nuteistas aštuonerių metų laisvės atėmimo bausme už priešiško jakudzos gangsterio nužudymą. 1943, išėjęs iš kalėjimo, grįžo atgal į savo klaną. 1946 mirė jo bosas Noburu Yamaguchi, ir Kadzuo Taoka 33 metų amžiaus tapo Yamaguchi-gumi galva. Tuo metu klanas dėl policijos areštų ir šaukimų į kariuomenę buvo ypač susilpnėjęs, likę tik maždaug 25 *kareiviai*.

Pirmaja auka tapo *Honda Kai* – didelė azartinių žaidimų verslu Kobėje užsiiminėjusi grupuotė. Iš pradžių jie sudarė sąjungą, tačiau Taokai nepatiko dalintis valdžia. Tradiciniais metodais veikiantys lošėjai neturėjo jokių galimybių pasipriešinti be skrupulų veikiantiems Yamaguchi-gumi *kareiviams*, ir *Honda Kai* buvo „prarytas“ ir prijungtas prie Kadzuo Taokos klano.

Kiti buvo *Meiyu-kai*, Osakos korėjiečių gauja. Jų sutriuškinimas davė Yamaguchi-gumi didelę dalį reketo Osakoje. *Miyamoto Gumi* klanas nusprendė verčiau pasiduoti ir pats įsilieti į Yamaguchi-gumi. Galiausiai Kadzuo Taokai pradėjus judėti link Tokijo ir Jokohamos, jo kelyje atsidūrė vienas galingiausių to meto jakudzos klanų Inagawa Kai. 1972 metais tarpininkaujant pačiam Jošio Kodamai, įtakingiausiam ir galingiausiam Japonijos nusikalstamo pasaulio žmogui, įvyko sandėris tarp Yamaguchi-gumi ir Inagawa Kai. Susikūrė beprecedentinės įtakos jakudzos aljansas, kurio kontrolės išvengė tik keturios prefektūros.

1978 m. Kioto naktiniame klube įsiveržęs jaunuolis sugebėjo išvengti asmens sargybinių ir rimtai sužeidęs Yamaguchi-gumi bosą 38 kalibro pistoletu, pabėgo. Taoka buvo skubiai nuvežtas į ligoninę ir išgyveno. „Lokys“ išsiaiškino, kad žudikas buvo iš *Matsuda* klano. Po kelių savaičių jis buvo rastas negyvas miškuose netoli Kobės. Pasveikęs nuo sužeidimų, Kadzuo Taoka grįžo prie savo kriminalinės imperijos valdymo.

Jakudzos bosas savo ir savo klano įtaką ir galią išlaikė aukštumoje be jokių didesnių nuopolių iki pat mirties nuo širdies smūgio 1981 m. liepos 30 d. Jo laidotuvės buvo didžiulis renginys, kuriame dalyvavo Yamaguchi-gumi vadai iš visos Japonijos, daug pramogų verslo atstovų ir garsenybių. Taoka prieš mirtį buvo spėjęs parinkti paveldėtoją, tačiau tuo metu jis buvo kalėjime ir valdžios perimti negalėjo. Policijai areštavus beveik tūkstanį narių, klanas atsidūrė ties žlugimo riba. Stabilumą pavyko išsaugoti tik jo žmonai laikinai perėmus valdžią, kol buvo išrinktas kitas *oyabun*.

Jo dukra Yuki 1983-1990 m. buvo ištekėjusi už muzikanto Kitaro.

## Taip pat skaitykite
* Jakudza
* Yamaguchi-gumi
* Yoshio Kodama

## Nuorodos
* Gangsters, Inc.: Kazuo Taoka
* Crime Library: The Yakuza Godfathers
Diakritiniai ženklai

__NOTOC__

**Diakritiniai ženklai** (, *diakritikós* – „skiriamasis“) – prie fonogramų pridedami ženkleliai – taškeliai, brūkšneliai, kabliukai ir pan., kurie žymi ypatingą tarimą arba kirčiavimą nuo kitų panašių žodžių. Diakritiniai ženklai būna virš arba po fonogramos, nors kai kurie galimi ir kitose vietose. Tie patys diakritiniai ženklai įvairiose rašto sistemose (arabų, indų, lotynų) turi skirtingą reikšmę. Diakritiniai ženklai plačiai vartojami transliteracijoje ir fonetinėje transkripcijoje norint tiksliau pažymėti kalbos garsų tarimą.

## Įvairovė
Diakritiniai ženklai naudojami įvairiose fonografinėse rašto sistemose: abėcėlėse, abugidose, abdžaduose ir skiemeninėse abėcėlėse.

### Abėcėlių diakritiniai ženklai
Daugiausia diakritinių ženklų turi lotynų raštas. Čia labiausiai paplitę šie ženklai:

* (·) taškas:
:* (˙) taškas viršuje
:* (.) taškas apačioje
* (¸) sedilė
* (˛) nosinė
* (°) žiedas
* (˘) lankelis
* (ˇ) paukščiukas arba varnelė
* (^) stogelis
* (¯) brūkšnelis
* (¨) du taškai arba dierezė
* kirčio ženklai:
:* (`) kairinis kirtis
:* (´) dešininis kirtis
:* (̃) riestinis kirtis
:* (˝) dvigubas dešininis kirtis)
* () *[[spiritus asper]]*
* () *[[spiritus lenis]]*
* (̉) *[[kabliukas (diakritinis ženklas)|kabliukas]]*

**Ženklai, naudojami kaip diakritiniai ir kitoms reikmėms:**

* (| ) vertikalus brūkšnys
* (,) kablelis
* (~) tildė
* () titlas
* (') apostrofas
* (:) dvitaškis
* (–) brūkšnelis

Lietuvių kalboje naudojami kairinis, dešininis bei riestinis kirčiai, žymintys, dažniausiai žodynuose, žodžio kirčiavimą bei priegaidę. Raidės su paukšteliais (*č, š* ir *ž*)
laikomos kaip atskiros raidės nuo *c, s* ar *z* ir yra savarankiškos rikiavime. Raidės su nosinėmis (*ą, ę, į* ir *ų*), brūkšneliais (*ū*) ir taškeliais (*ė*) taip pat yra laikomos savarankiškomis, bet rikiavime neturi savarankiškumo. Pažymėtina, kad lietuvių kalboje nėra žodžių prasidedančių *ų ir ę* raidėmis.

Ne visi atskiri ženklai yra diakritiniai. Pavyzdžiui, lietuvių kalboje taškeliai ant *i* ir *j* nėra diakritiniai ženklai, o tų raidžių dalys. Bet būna taip, kad vienoje kalboje ženklas yra diakritinis, o kitoje ne. Pavyzdžiui, portugalų, ispanų ir katalonų kalbose *u* ir *ü* yra kaip paprastos raidės, o estų, vengrų, turkų ir azerių kalbose jos laikomos specifinėmis.

### Skiemeninių abėcėlių diakritiniai ženklai
Yra labai negausūs. Vienas tokių diakritinių ženklų pavyzdžių galėtų būti nigoris, naudojamas japonų rašte. Šis ženklas, prirašomas prie tam tikrų silabogramų, suskardina pirmąjį silabogramos priebalsį. Tokiu būdu *sa* virsta *za*, *ta* virsta *da* ir pan.

## Šaltiniai
Kobė

**Kobė** ( 'dievų durys') – Japonijos miestas, esantis Honšiū salos pietuose, Osakos įlankos pakrantėje; Hiogo prefektūros sostinė. Tai didelis uostas Honšiū saloje, kurio metinė apyvarta siekia 150 mln. tonų (apie trečdalį visos šalies tarptautinės prekybos). Išvystyta metalurgija, mašinų gamyba, laivų statyba, karinė, chemijos, tekstilės pramonė. Yra oro uostas, geležinkelio stotis.

Kobėje yra universitetas, dailės, miesto, mokslo, jūrų ir kiti muziejai, botanikos sodai, observatorija. Atvyksta daug turistų (apylinkėse yra karštųjų versmių).

## Geografija

Miestas įsispraudęs tarp jūros kranto ir kalnų. Rytuose ribojasi su Ašija, Takaradzuka ir Nišinomija, vakaruose – su Akašiu, šiaurėje – su Sanda ir Mikiu.

Per Kobę eina Šinkanseno geležinkelis. Kabamasis tiltas per Akašio sąsiaurį jungia Kobę su Avadžio sala.

## Istorija
Nedidelis Kobės žvejų kaimelis pradėjo augti 1874 m. nutiesus geležinkelį iš Osakos ir atidarius tarptautinį uostą. Kobės plėtrą paspartino ir 1923 m. žemės drebėjimas, per kurį buvo sugriauti Kobės konkurentai Tokijas ir Jokohama. Kobė labai nukentėjo nuo Jungtinių Amerikos Valstijų aviacijos bombardavimo per II pasaulinį karą. Po karo atstatyta ir sparčiai plėtėsi. XX a. antroje pusėje tapo svarbiu pramonės centru. Miestą nuniokojo 1995 m. Kobės žemės drebėjimas: žuvo apie 5500 žmonių, sugriauta apie 100 000 pastatų.

## Administracinis suskirstymas

Kobė suskirstyta į 9 rajonus.
# Vakarinis rajonas, vakariausias Kobės rajonas ir didžiausias miesto rajonas pagal gyventojų skaičių.
# Šiaurinis rajonas, didžiausias rajonas pagal plotą. Į jo teritoriją įeina Rokko kalnynas.
# Tarumi, kurios didžiąją dalį sudaro gyvenamieji kvartalai.
# Suma, rajonas, kuriame yra Suma paplūdimiai.
# Nagata, rajonas, kuriame yra Nagatos šventykla.
# Hiogas, labai pasikeitęs po Antrojo pasaulinio karo (iki tol buvo komercinis centras).
# Čiūo, Kobės miesto komercinis ir pramogų centras.
# Nada, rajonas, kuriame įsikūrę Odži zoologijos sodas ir Kobės universitetas.
# Rytinė Nada, ryčiausias rajonas, kurio pietuose yra dirbtinė Rokko sala.

## Gyventojai

2008 m. duomenimis, čia registruota apie 43 702 ne japonų tautybės asmenys, kurių 21 801 korėjiečiai, virš 12 764 kinai, 1 352 vietnamiečiai ir 1330 amerikiečių.

## Sportas

Kobėje 2002 m. vyko XVII pasaulio futbolo čempionatas.

## Miesto simboliai
Oficiali miesto gėlė yra hortenzija, medis – kalninė kamelija.

## Išnašos

## Nuorodos
* Kobės miesto svetainė
Tėvas Braunas

**Tėvas Braunas** – anglo rašytojo Gilberto Keito Čestertono (*Gilbert Keith Chesterton*) sukurtas detektyvinis personažas. Apie jį sukurti apsakymai, padalinti į 5 tomus, kuriuose iš viso yra 48 trumpos istorijos.

## Veikėjas
Pirmieji apsakymai apie tėvą Brauną yra klasikinės detektyvinės istorijos, o vėlesniuose atsiranda ir platesnių kriminalistinių apmąstymų. Nors nė viename kūrinyje nesikartoja tas pats nusikaltimo ir jo išaiškinimo mechanizmas ar detalė, tačiau visuose yra viena bendra mintis: nusikaltimai, kokie bebūtų neįtikėtini,- tai ne Dievo bausmė, o žmogaus darbas.

1978 m. Lietuvos kino studijoje rež. Almantas Grikevičius šių apsakymų motyvais sukūrė meninį filmą „Veidas taikinyje“.

## Šaltiniai
Azija (mitologija)

**Azija** (arba Klimenė) graikų mitologijoje – okeanidė.

Okeano ir Tetijos dukra. Titano Japeto žmona. Atlanto, Prometėjo, Epimetėjo ir Menotėjo motina.

Hesiodas „Teogonijoje“ ją vadina Klimenės vardu, o Apolodoras ir Likofronas – Azijos vardu. Manoma, kad Azijos vardas duotas tam, kad jos nepainioti su kita Klimene, Faetono motina nuo Helijo, kuri taip pat buvusi okeanidė.

Pagal Herodotą, Azijos, Prometėjo žmonos (ne motinos), vardu pavadintas Azijos žemynas. Manoma, kad jis tikriausiai tiesiog suklydo, o tikrasis variantas yra tas, kuriame Azija buvo Prometėjo motina. Akusilausas ir Aischilas „Prometėjo pančiuose“ mini, kad Prometėjo žmona buvo Hesionė.
Klintis

**Klintis** (CaCO3) – nuosėdinė uoliena daugiausia sudaryta iš mineralo kalcito. Be šio mineralo klintyje yra arogonito, dolomito ir kitų mineralų. Pagrindinis kalcito šaltinis yra jūriniai organizmai. Šių organizmų palaidoti skeletai ar kriauklės sudaro didelius klinties masyvus. Tokia klintis, sudaryta iš jūrinių organizmų kriauklių, vadinama *kriauklainiu*. Klintis taip pat nusėda dėl požeminio vandens veiklos. Tai atsitinka, kai ištirpęs kalcio karbonatas kristalizuojasi tuštumose. Dideli klinčių varvekliai sudaro stalaktitus, stalagmitus ir kolonas.

Kita klinties forma yra *oolitinė klintis*, kuri skiriasi savo specifine granuliuota struktūra. Ši klinties forma susidaro iškritus krituliams šiltuose, sekliuose, druskinguose vandens telkiniuose. Dar viena klinties atmaina yra *ežerinė klintis*. Ji susidaro tam tikruose ežeruose (priklausomai nuo gylio) iš ežerinių bestuburių liekanų. Klintis sudaro iki 10 procentų visų nuosėdinių uolienų.

Gryna klintis yra baltos arba beveik baltos spalvos. Dėl įvairių priemaišų, molio, smėlio, organikos, hematito ar kitų, klinties spalva gali kisti. Struktūra taip pat įvairuoja dėl formavimosi sąlygų. Ji gali būti masyvi, klastinė, kristalinė, granulinė. Kalcito, kvarco, dolomito, barito, pirito kristalai gali užpildyti klintyje esančius plyšius, tuštumas. Klintyje kartais būna titnago gniutulų.

Kai klintis slūgso šalia žemės paviršiaus ir lietaus vanduo sunkiasi per ją, tokiose vietose klintis išplaunama. Vyksta karsto procesai ir formuojasi karstinės tuštumos – olos.

## Klinties panaudojimas
Klinties panaudojimas gana platus. Sutrupinta klintis naudojama kelių tiesimui. Klinties blokai – pastatų statymui. Klintis panaudojama kaip žaliava cemento, kalkių gamybai, rūgščių dirvožemių kalkinimui.

## Klintis Lietuvoje

Šios uolienos daugiausia randama ordoviko – kreidos amžiaus dariniuose. Svarbiausi klinties telkiniai Lietuvoje yra ankstyvojo permo amžiaus. Eksploatuojami telkiniai yra šiaurinėje Lietuvos dalyje daugiausia Naujojoje Akmenėje (sluoksniai arčiausiai prie žemės paviršiaus). Šios uolienos yra išžvalgyta apie 350 mln. t. Po ledynmečio susidariusi ežerinė klintis taip pat gali būti eksploatuojama, tačiau jos klodai yra santykinai mažesni. Šių uolienų telkinių išžvalgyta apie 30 mln. t.
Klimenė

Graikų mitologijoje **Klimėnės** vardu žinomi aštuoni personažai.
# Okeanidė, dar vadinama Azija, Japeto žmona. Atlanto, Efimetėjo, Prometėjo ir Menetijaus motina
# Okeanidė, Helijo žmona, Fetono ir kitų heliadų motina (prilygstanti Rodei. Kartais Meropso, su kuriuo Helijas slapta guli, žmona.
# Deukaliono motina (su Prometėju; gali būti viena iš aukščiau aprašytų okeanidžių).
# Filako žmona, Alkimedės ir Ifiklo motina.
# Meropso žmona, Etiopijos karalienė, Pandarėjo motina. Gali būti viena iš anstesniųjų.
# Schonėjo ar Jaso žmona, Atalantos motina.
# Nauplijaus žmona, Palamedo motina, Mino senelė.
# Su dievu Arėju – Diomedo motina.
# Menelajaus giminaitė ir Elenos kompanionė, kartu su ja išgabenta Pario. Po Trojos paėmimo per grobio dalybas, ji buvo atiduota Akamui.
Eritrėjos herbas

**[[Eritrėja|Eritrėjos]] herbas** – Eritrėjos valstybės simbolis, priimtas 1993 metų gegužės 24 dieną, šiai šaliai paskelbus nepriklausomybę nuo Etiopijos.

Herbo skydas apvalus, baltame lauke ant smėlį vaizduojančios skydo papėdės stovi natūralios spalvos vienkupris kupranugaris galva į neheraldinę pusę.
Viršutinius du skydo trečdalius iš šonų supa alyvmedžio šakelių vainikas. Po skydu mėlyna juosta, kurioje baltomis raidėmis trimis kalbomis (kairėje tigrajų, centre anglų, dešinėje arabų) užrašas „Eritrėjos valstybė“.
Eritrėjos vėliava

**[[Eritrėja|Eritrėjos]] vėliava** buvo įteisinta 1995 metų gruodžio 5 dieną, joje yra naudojamas Eritrėjos Liaudies Išsivadavimo Fronto vėliavos išdėstymas, taip pat panaudojant 1952 metų vėliavoje naudojamą simbolį – vainiką ir jo viduryje esančia alyvos šakelę.

Eritrėjos vėliavą sudaro trys trikampiai: du statieji ir vienas lygiašonis, esantis centre. Dominuoja trys spalvos: žalia – simbolizuojanti derlingumą ir žemės ūkį, raudona – simbolizuojanti kraują ir kančias, patirtas per išsivadavimo kovas bei žydra, simbolizuojanti jūrą.

## Nuorodos
* Eritėjos vėliava  
* Eritėjos vėliava
Paleobotanika

**Paleobotanika** ( – senas, *votany* – augalas) – paleontologijos šaka, užsiimanti augalų likučių išskyrimu iš geologinių darinių, jų identifikavimu, tarpusavio ryšių ir ryšių su dabartiniais augalais, jų aplinkos nustatymu, įvairių geologinių periodų augalų pasiskirstymo žemėje dėsnius.

Pagal tyrimo objektą paleobotanika skirstoma į:
* Ichnofitologija – tiria iškastinių augalų stiebus, lapų atspaudus
* Paleostomatografija – tiria iškastinių augalų epidermį
*Paleodiasporologija – tiria iškastinių augalų sėklas
* Paleoksilologija – tiria iškastinę medieną

Dar skiriama:
* **Sistematinė paleobotanika** – tiria iškastinių augalų sistematiką
* **Morfologinė paleobotanika** – tiria iškastinių augalų išorinę ir vidinę sandarą.

Paleobotanika glaudžiai susijusi paleoekologija, užsiimančia priešistorinių ekosistemų rekonstravimu.

## Išnašos
Astraja

Graikų mitologijoje, **Astraja** („žvaigždžių mergelė“) – titanidė, Dzeuso ir Temidės dukra. Ji ir jos motina abi buvo teisingumo personifikacijos. Astraja buvo viena iš paskutiniųjų iš nemirtingųjų pasilikusių gyventi tarp žmonių aukso amžiaus metu. Kai žmonija ištvirko, ji iškeliavo į dangų ir ten tapo Mergelės žvaigždynu. Jos svarstyklės tapo irgi šalia esančiu Svarstyklių žvaigždynu.

Su Astraja neretai tapatinama Dikė – kita Dzeuso ir Temidės duktė.

## Išnašos
Vedanta

**Vedanta** ( „vedų pabaiga“) – Indijos filosofijos šaka. Ji yra svarbiausias brahmanizmo teorinis šaltinis ir šiuolaikinio hinduizmo pradžia.

## Vedantos šaknys
Visos vedantos formos kilo iš Upanišadų (Vedų komentarai, tariama pabaiga ir esmė). Vedanta savyje talpina Upanišadų tezių ir Vedų tekstų sistemą. Šiai sistemai būdingas mistiškumas ir ezoteriškumas. Vedantoje manoma, kad Vedos egzistavo prieš pasaulio pradžią ir atsirado iš Brahmano kvėpavimo. Dalis vedantiškos filosofijos yra kildinama iš keleto senųjų Aranjakų.

## Vedantos šakos
# **[[Advaita vedanta]]** pradininkas Šri Adišankara. Advaita (nedualistinis) vedantoje pripažįstama, jog realybė viena ir nedaloma.
# **[[Višištadvaita]]** pradininkas Šri Ramanudža. Višištadvaita teigia diferencijuotą kvalifikuotų būtybių nedalomumą. Pagrindinė mokymo kategorija – substancija. Po to seka medžiaga, siela ir Dievas. Medžiaga (Prakritė) nėra nepriklausoma nuo dvasios arba Dievo, todėl ji yra Dievo kūnas.
# **[[Dvaita]]** pradininkas Šri Madhvačarja. Dvaita siekia pažymėti skirtumą tarp Dievo ir sielos.

## Svarbiausios vedantos sąvokos
Pagrindiniai vedantos teiginiai išdėstyti Vedantos sūtrose. Svarbiausios jos sąvokos:
# Brahmanas – absoliuti, aukščiausioji realybė, pasaulio esmė, siela. Jis pats savyje yra absoliutas, grynas ir nekintantis.
# Atmanas – tai individuali siela, tikrasis „aš“, gyvų būtybių nesikeičiančioji esmė.
# Puruša – dvasinis, abstraktus būties pradas. Iš jo visa atsirado ir atsikartojo visur netgi žmoguje. Pirmą kartą ši samprata randama Rigvedoje.
# Prakritė – materialusis pradas.
# Artha – gyvenimo prasmė, tikslas, vertybė. Artha yra vienas iš keturių tikslų hinduizme, greta kamos, dharmos ir mokšos.

## Pagrindiniai vedantos guru

Iki modernistiniai vedantistai:
* Šankara
* Bhaskara
* Valabha
* Čaitanja
* Nimbarka
* Baladeva Vidjabhušana
* Vačaspati Mišra
* Surešvara
* Vidžnianabhikšu

Šiuolaikiniai vedantistai:
* Ramakrišna Paramahansa
* Svamis Vivekananda
* Ramana Maharišis
* Nisargadata Maharadžas
* Šri Aurobindo
* Svamis Šivananda
* Paramahansa Jogananda

## Nuorodos
* Įvadas į vedantos principus
Juodmargė meškutė

**Juodmargė meškutė** (*Parasemia plantaginis*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – liepos mėn. miško pakraščiuose, pagrioviuose. Dieną tupi ant žiedinių augalų. Vikšras apaugęs juodais plaukais. Jis minta įvairiais augalais (beržais, gysločiais, rūgštynėmis, dobilais ir kt.). Randamas rugpjūčio – gegužės mėn. Lėliukė juodai ruda, jos galas apaugęs šereliais. Lietuvoje reta rūšis.
Rudoji meškutė

**Rudoji meškutė** (*Phragmatobia fuliginosa*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido gegužės – rugpjūčio mėn. (dvi generacijos) pamiškėse, pakrūmėse, sausose ir apysausėse pievose. Vikšrai minta įvairių augalų lapais. Lietuvoje nereta rūšis.
Geltondryžė kerpytė

**Geltondryžė kerpytė** (*Eilema complana*) – meškučių (*Arctiidae*) šeimos drugys. Skraido liepos – rugpjūčio mėn. pušynuose, aukštapelkėse. Drugio priekiniai sparnai ryškiai geltoni, o užpakalinių visa priekinė dalis tamsiai pilka. Vikšras melsvai juodas ar rudas su juoda nugarine linija ir apaugęs juodais šereliais. Vikšrai minta kerpėmis. Lėliukė tamsiai ruda pilkame kokone. 

Lietuvoje dažna rūšis.

## Nuorodos
*
Azovo jūra

**Azovo jūra** (, , antikoje vadinta *Palus Maeotis* arba *Maiotis*) – nedidelė vidinė jūra, į šiaurės rytus nuo Juodosios jūros, su kuria jungia 4,2 km pločio Kerčės sąsiauris (). Šiauriniame krante yra Ukraina, rytiniame – Rusija, pietuose Krymo pusiasalis. Vakarinėje dalyje yra daug smėlingų nerijų, didžiausia jų – Arabato atskiria **Sivašo** įlanką ( arba *Гнилое море*). Tai pati sekliausia pasaulio jūra.

## Geografija
* Plotas – 37 805 km²
* Kranto linija – 1472 km
* Didžiausias gylis – iki 15 m;
* Didžiausia sala – *Biriučij*;
* Vandens sūrumas 11 ‰, pietinėje dalyje 2–4 ‰

Didžiausi uostai – Rusijoje: Rostovas prie Dono, Taganrogas, Jeiskas; Ukrainoje – Berdianskas, Mariupolis.

Didžiausios upės, įtekančios į jūrą – Donas ir Kubanė.

## Kitomis kalbomis
Senovės graikai vadino *Μαιῶτις*, romėnai – *Palus Macotis*, skitai – *Kargaluk*, arabai – *Nitšlak* arba *Baral-Azov*, turkai – *Barjak Asaal* arba *Bachr-Assak* („Tamsiai mėlyna jūra“); dabartinėje turkų kalboje – *Azakdenizi*.

## Pavadinimo kilmė
Pavadinimo kilmės versijos yra tokios:
* turkų kalba – *azak* – 'žemas', 'menkas'.
* legendinis polovcų princas *Azum* ar *Asuf*, kuris 1067 m. žuvo gindamas miestą šiose apylinkėse.
Ichtiologija

**Ichtiologija** – zoologijos šaka, tyrinėjanti žuvis. Kadangi žuvų rūšių yra tiek pat kiek visų likusių stuburinių, žuvų pasaulis pasižymi didžiule įvairove. Nors didžioji dalis žuvų rūšių jau yra atrastos ir aprašytos, išlieka nemažai rūšių, kurių biologija ir elgesys dar nėra gerai ištirtas.

Praktiniuose tyrimuose ichtiologija yra glaudžiai susijusi su jūrų biologija ir okeanografija.
Pietinis Bugas

: *Šis straipsnis apie Juodosios jūros baseino upę. Apie upę – Narevo intaką (Baltijos jūros baseinas) žiūrėkite – [[Vakarinis Bugas]]

*'Bugas**, **Pietinis Bugas*' () – upė [[Ukraina|Ukrainoje]]. Prasideda prie Cholodecio kaimo Chmelnyckio srityje. Teka į pietryčius Ukrainos miškastepėmis ir stepėmis. Įteka į Juodosios jūros [[Bugo limanas|Bugo limaną]].

Svarbiausi intakai:
* kairieji – [[Bužokas]], [[Sobas]], [[Syniucha]], [[Mertvovodas]], [[Inhulas]];
* dešinieji – [[Vovkas]], [[Rivas]], [[Savranė]], [[Zharas]], [[Kodyma]], [[Sinicia]], [[Hnylyj Elanecis]], [[Čyčyklija]], [[Bakšala]].

Didžiausi miestai – [[Chmelnyckis]], [[Vinycia]], [[Pervomaiskas]], [[Mykolajivas]].

Senovės graikai upę vadino *Hypanis''.

Ukrainos šiaure ir Baltarusijos, Lenkijos teritorijomis teka Vakarinis Bugas (Narevo intakas).

## Nuorodos
* Upės žemėlapis
Bugas

**Bugas** – dvi upės Rytų Europoje:
* Pietinis Bugas – upė, įtekanti į Juodąją jūrą;
* Vakarinis Bugas – Narevo intakas.
Margeniai

**Margeniai** (*Ctenuchidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima. Lietuvoje gyvena vienintelė šios šeimos rūšis – **margenis** (*Syntomis phegea*). Drugiai skraido birželio – liepos mėn. Vikšras juodai rudas, labai šeriuotas, minta kiaulpienėmis, notrelėmis ir kt. augalais. Paplitęs Europoje ir Sibire. Latvijoje žinoma tik viena radvietė. Lit. šaltiniuose nurodoma, kad Lietuvoje rastas Šakių rajone.
Sudano vėliava

**[[Sudanas|Sudano]] vėliava** buvo įteisinta 1970 metų gegužės 20 dieną. Sudano vėliavoje vyraujančios spalvos atspindi arabiškojo nacionalizmo simbolius. Ši vėliava buvo kuriama imant pavyzdį iš kai kurių arabų šalių, jau buvusių suvereniomis – Egipto, Sirijos, Irako. Kuriant šią vėliavą buvo manoma, kad ateityje bus sukurta arabų šalių federacija tuo būdu siekiant vėliavas sukurti kuo panašesnes viena į kitą.

Sudano vėliavoje vyrauja keturios stalvos: raudona – simbolizuojanti kančias bei netektis, kovojant už laisvę Sudane ir kitose arabų šalyse; balta – taika, meilė ir tyrumas; juoda – XIX a. 8 – 9 dešimtmečiais vykusio mahdisų judėjimo, kovojusių prieš britus, vėliavos spalva; žalia – islamo bei žemės ūkio simbolis.

## Istorija

Prieš 1969 metų Gafaro Nimerijaus (*Gaafar Nimeiry*) įvykdytą perversmą, oficiali vėliava buvo trispalvė, sudaryta iš mėlynos, geltonos ir žalios spalvų. Viena iš galimų vėliavos pakeitimo 1970 metais priežasčių buvo Sudano kaip valstybės siejimas savęs su Arabų šalimis nei su Afrikos valstybėmis.
Džibučio vėliava

**[[Džibutis|Džibučio]] vėliava** buvo įteisinta 1977 metų birželio 27 dieną, šiai šaliai atgavus nepriklausomybę nuo Prancūzijos.

Ši vėliava yra sudaryta iš dviejų stačiųjų trapecijų (viršutinės mėlynos bei apatinės žalios) bei balto lygiakraščio trikampio, esančio vėliavos kairėje, kurį puošia raudona žvaigždė. Mėlyna spalva simbolizuoja isų tautą, žalia – afarų tautą, balta – taiką (kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad mėlyna spalva simbolizuoja dangų ir jūrą, žalia – žemę). Raudona žvaigždė esanti baltojo trikampio fone simbolizuoja šalies vienybę.

## Nuorodos
* Džibučio vėliava 
* Vexilla-Mundi
Dniepras

**Dniepras** (, , ) – viena didžiausių rytų Europos upių. Teka per Rusijos, Baltarusijos bei Ukrainos teritorijas, 115 km sudaro sieną tarp Baltarusijos ir Ukrainos. Dniepro ištakos – Valdajaus aukštumose, Rusijoje. Teka daugiausia pietų kryptimi. Aukštupyje teka siauru slėniu, ties Orša kerta smiltainio aukštumas, sudaro Kobeliankos slenksčius. Toliau upės slėnis ir vaga išplatėja. Paskutiniuose 800 km upės ruožuose viena po kitos eina tvenkinių grandinė. Įteka į Juodosios jūros Dniepro limaną.

Vidurupyje ir žemupyje įrengta hidroelektrinių kaskada, sudaryta tvenkinių virtinė: Kijevo, Kanivo, Kremenčuko, Kamianskės, Dniepro, Kachovkos). Dniepras užšalęs nuo gruodžio iki kovo žemupyje, iki balandžio – aukštupyje. Upė vandens kanalais sujungta su Dauguvos, Nemuno, Vyslos baseinais. Dniepras laivuojamas 1677 km nuo žiočių.

## Senieji pavadinimai
Dniepras – upė, kuria ėjo istorinis kelias „iš variagų pas graikus“. Graikų istorikas Herodotas upę vadino *Borysthenes* („upė šiaurėje“), romėnai – *Danaper*, Kijevo Rusioje – *Slavutič*.

Upėvardis Dniepras – spėjama, iranėniškos (skitiškos) kilmės. Jis sudarytas iš *dān* („upė“) ir *āpr* („gili“).

## Intakai ir baseinas
Didžiausi intakai:
* dešinieji: Drutė, Berezina, Pripetė, Irpinė, Rosė, Bazavlukas, Ingulecas;
* kairieji: Sožas, Sula, Vorskla, Samara, Desna.

Dniepro upės baseinas užima 504 000 km² plotą. Rusijos Federacijai priklauso 90 700 km² arba 18 %, Baltarusijai 121 000 km² arba 24 %, Ukrainai 292 300 km² arba 58 % ploto.

## Didžiausi miestai

Didžiausi miestai prie Dniepro:
* **Rusijoje**: Dorogobužas, Smolenskas;
* **Baltarusijoje**: Orša, Šklovas, Mogiliovas, Bychovas, Rahačovas, Žlobinas, Rečyca;
* **Ukrainoje**: Kijevas, Kanivas, Čerkasai, Kremenčukas, Kamianskė, Dnipras, Zaporožė, Marhanecis, Nikopolis, Naujoji Kachovka, Chersonas.

## Kanalai
Su Vakariniu Bugu Dnieprą jungia Dniepro-Bugo kanalas, pastatytas LDK 1775 m. Tuo metu valstybei vadovavo Stanislovas Augustas Poniatovskis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Upės žemėlapis.
Džibučio herbas

**[[Džibutis|Džibučio]] herbas**, kaip ir vėliava, buvo įteisintas 1977 metų birželio 27 dieną, šiai šaliai atgavus nepriklausomybę nuo Prancūzijos.

Džibučio herbe vaizduojamas laurų vainikas, kuris apsupa viduryje esančią ietį su skydu bei į kairę ir į dešinę pusę nuo ieties kyšančias rankas, laikančias tradicinius Džibučio durklus. Ieties smaigalį vainikuoja raudona penkiakampė žvaigždė.

Herbe esantis laurų vainikas simbolizuoja pergalę ir nepriklausomybę, atgautą iš Prancūzijos. Skydas, ietis ir žvaigždė – šalies suverenumą bei stiprumą; rankose esantys durklai – šios šalies kultūrą bei papročius, kaip nacionalinio solidarumo pagrindus. Dvi rankos simbolizuoja dvi pagrindines tautines grupes – afarus ir isus.
Dedalas

**Dedalas** – graikų mitologijoje, nagingiausias skulptorius ir architektas, kilęs iš Atėnų.

Manoma, kad Dedalas pirmas ėmė statyti architektūrinius statinius. Pagal Homero „Iliadą“, jis pastatė Ariadnei šokių aikštelę. Kretos karaliui Minui sukūrė Labirinto rūmus, kur buvo laikomas jo žmonos sūnus Minotauras. Labirinto koridoriai buvo labai painūs ir vingiuoti, atsiveriantys vienas į kitą. Atrodė, kad jie neturi nei pradžios, nei pabaigos.

Dedalas negalėjo išvykti iš salos vandeniu, nes Minas kontroliavo salos ir vandens kelius ir buvo griežtai įsakęs apžiūrėti visus laivus prieš jiems išplaukiant. Tad Dedalas sumanė pasidaryti sau ir sūnui Ikarui sparnus. Jis surišo plunksnas į tankų audinį, dėdamas jas nuo mažiausios iki didžiausios. Didesnes plunksnas jis surišo siūlais, o mažesnes sutepė vašku. Kai darbas buvo padarytas, Dedalas užsidėjo sparnus, pradėjo jais plasnoti ir taip pakilo į orą. Vėliau Dedalas ir sūnų Ikarą išmokė skraidyti su jo pagamintais sparnais. Dedalas įspėjo Ikarą, kad neskristų per aukštai, nes Saulė gali ištirpdyti vašką; taip pat ne per žemai, nes jūra banguoja, sparnai sušlaps ir jis nebegalės paskristi. Kai pasiruošė skrydžiui, tėvas ir sūnus išskrido.

Jie praskrido Samosą, Dilosą ir Lebintosą. Ikaras plasnojo, vis norėdamas pasiekti dangų. Pakilo per aukštai ir liepsnojanti saulė ištirpdė vašką, ir plunksnos išsibarstė. Ikaras įkrito į jūrą ir nuskendo. Dedalas verkė savo sūnaus ir savo kūrinio. Sūnaus garbei pavadino tą vietą Ikarija.

Dedalas saugiai pasiekė Siciliją. Ten pastatė šventyklą Apolonui ir joje pakabino savo sparnus, kaip dovaną dievams.
Ambrozija

**Ambrozija** graikų mitologijoje – dievų maistas, suteikiantis nemirtingumą ir amžiną jaunystę. Tapatinamas su nektaru, nors „Iliadoje dievai geria nektarą, o ambrozija yra dievų aliejus (ambrozijos aliejus), kartais įvardijama kaip dieviškų žirgų ėdalas. Minima, kad Dzeusui ambroziją atnešantys balandžiai. Tačiau kai Homeras naudoja abu žodžius – nektarą ir ambroziją, nektaras reiškia gėrimą, o ambrozija bendresnę sąvoką. Homeras mini, kad Afroditė naudoja ambrozijos aliejų kaip kvepalus, kurie „dieviškai saldūs ir saikingai aromatingi“.  

Indų mitologijoje taip pat žinomas dievų gėrimas amrita. Kai kurie šių laikų tyrinėtojai mano, kad ambrozija galėjo būti haliucinogeninis grybas – musmirė.

*Ambrozija* taip pat yra vienos iš nimfų hajadžių Atlanto ir Plejonės dukterų vardas. Ji Didonėje maitinusi Dionisą, vėliau minima kaip nimfa, dalyvaujanti Dioniso svitoje.

## Mituose
*Minima, kad Tetidė maudo Achilą ambrozijoje, palikdama tik kulną nesuteptą ir pažeidžiamą.
*Apolonas nuplauna juodą kraują nuo Sarpedono kūno ir šį ištepa ambrozija, kad jis būtų išsaugotas ir galėtų būti nugabentas į Likiją, kaip kad Sarpedonas norėjo. Analogiškai ambroziją naudoja ir Tetidė ištepdama Patroklo kūną abrozija, siekdama ji kuo ilgiau išsaugoti.
*„Odisėjoje“ minima, kad Kalipsė apklojo stalą ambrozija, kurios parūpino Hermis, bei rožių raudonumo nektaru.
*Kirkė mini Odisėjui, kad Dzeusui ambroziją atnešantys balandžiai
*Viena iš Tantalo niekšybių, kad pavogęs nektaro ir ambrozijos, kuriais vaišino savo svečius (panašiai kaip kad Promėtėjas, pavogęs ugnį).
Lernos hidra

: *Šis straipsnis apie graikų mitologijos personažą. Apie [[Plutonas (nykštukinė planeta)|Plutono]] palydovą skaitykite šį straipsnį – [[Hidra (palydovas)]].*

**Lernos hidra** – graikų mitologijos devyngalvė jūrų pabaisa, Tifono ir Echidnos palikuonė. 

Lernos hidra gyveno į pietus nuo Argo, Lernos pelkėje ir niokojo apylinkes, draskė gyvulius. Lernos hidra turėjo 9 galvas, iš kurių 8 buvo mirtingos, o vidurinė, devintoji – nemirtinga. Lernos hidrą užmušė Heraklis, vykdydamas vieną iš 12 žygdarbių. 

## Heraklio žygdarbis
Gavęs karaliaus Euristėjo paliepimą, Heraklis sėdo į karo vežimą ir išvažiavo kartu su giminaičiu Jolaju. Jie surado hidros urvą, ugnies strėlėmis privertė išlįsti laukan ir Heraklis puolė hidrą, mosuodamas kuoka. Kad ir kiek besistengė, bet jam nepavyko įveikti pabaisos, nes vos tik numušdavo vieną galvą, tuoj jos vietoje atsirasdavo dvi naujos. Hidrai padėti atropojo milžiniškas vėžlys Karkinas ir įsikibo Herakliui į koją. Sutrypęs vėžlį Heraklis paprašė sūnėno Jolajo pagalbos. Jolajas vėžlį pribaigė. Jolajas padegė mišką, Heraklis degančiais medžių rąstais pridegino hidros kaklus ir galvos nebegalėjo ataugti. Liko tik nemirtingoji galva. Heraklis ją numušė, užkasė ir ant tos vietos užritino uolą. Hidrą sukapojo ir jos tulžyje (kai kur nurodoma, kad kraujyje) suvilgė  savo strėles. Nuo to laiko kiekvienas Heraklio šūvis darė neišgydomas žaizdas. Dėl Jolajo pagalbos Euristėjas šio Heraklio žygdarbio nepripažino vienu iš dešimties sutartųjų.

## Šaltiniai
Medgręžiai

**Medgręžiai** (*Cossidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima. Drugiai stambūs ar vidutiniai, nerangūs, stori, dažnai su ilgu pilveliu. Priekiniai sparnai platūs, apvalia viršūne. Užpakaliniai sparnai maži. Sparnus suglaudžia stogeliu. Antenos trumpos, akys plikos, paprastųjų akelių nėra. Kojos trumpos. Kūno spalva pilka ar pilkai rusva; piešinys neryškus, susidedantis iš smulkių dėmelių ir brūkšnelių. 

Skraido naktį, skrisdami parpia. Vikšrai pliki, pasitaiko tik pavieniai šereliai. Turi 16 kojų. Gyvena medienoje, išgraužia plačias landas. Kenkia sodams.

Lietuvoje gyvena 4 rūšys:
*Pošeimis. Plačiasparniai medgręžiai (*Cossinae*)
**Gluosninis medgręžis (*Cossus cossus*). **Pav.**
**Tuopinis medgręžis (*Lamellocossus terebra*)
*Pošeimis. Siaurasparniai medgręžiai (*Zeuzerinae*)
**Nendrinis medgręžis (*Phragmataecia castaneae*)
**Kriaušinis medgręžis (*Zeuzera pyrina*)
Sankhja

**Sankhja** (**Samkhja**) () – Indijos filosofijos mokykla, viena iš šešių astikos ir hinduizmo filosofijos mokyklų. Ji laikoma seniausia ortodoksine filosofijos sistema Indijoje ir buvo populiariausia sistema iki maždaug X a. Samkhjos mokyklos pradininku tradiciškai laikomas išminčius Kapila, tačiau tą patvirtinančių įrodymų nėra. Seniausias išlikęs Samkhjos tekstas yra *Samkhya Karika*. Jos autorius – Išvara Krišna (IV a.)

Sankhjos filosofija teigia, kad visata susideda iš dviejų amžinų esamybių: Purušos (dvasia) ir Prakritės (gamta). Tai dualistinė ateistinė filosofija, matanti visatą kaip besirutuliojantį skirtingų dvejybių mišinį (šviesus/tamsus, vyras/moteris ir t. t.). Istoriškai Samkhjos mokykla buvo gretinama su Jogos filosofijos mokykla ir laikoma jos teoriniu pagrindu. Samkhjos filosofijoje nėra vietos Išvarai (Dievui) – kadangi jo egzistavimo neįmanoma įrodyti, negalima manyti, kad jis egzistuoja. Todėl šis dualizmas labai skiriasi nuo vakarietiško dualizmo ir čia būtų laikomas kaip tam tikra monizmo forma.

## Pažinimo būdai
Pasak šios filosofijos mokyklos, egzistuoja trys *[[Pramana|pramanos]]* (būdai siekti tikrų žinių):

* *Pratiakša* (tiesioginis pažinimas pojūčių pagalba)
* *Anumana* (loginės išvados)
* *Sabda* (žodiniai liudijimai)

Taip pat, pasak jos, egzistuoja dvi pažinimo rūšys:

* *Nirvikalpa* – pažinimas be supratimo; tiesiog išoriškas suvokimas, kad objektas egzistuoja ir tiek. Pavyzdžiui, kūdikio supratimas apie aplinką.
* *Savikalpa* – pažinimas su supratimu apie objekto savybes.

## Sankhjos metafizika

Metafiziškai Sankhja paremia radikalų dualizmą tarp dvasios/sąmonės (Puruša) ir medžiagos (Prakriti). Visi fiziniai reiškiniai kyla iš besirutuliojančios Prakriti, pirminės medžiagos, iš kurios tie kūnai gimsta. Kiekviena juslinė būtybė yra Puruša, neribota, neišsenkanti energija.

Priklausomybė iškyla, kai Puruša susiklaidina savo tapatybėje ir atpažįsta save kaip fizinį kūną. Dvasia išlaisvinama tik tada, kai suprantama, kad ji yra atskira nuo fizinio kūno.

Vėliau, kai Sankhjos mokymai pradėjo maišytis su joga bei pasupatos ir bhagavatos filosofijos mokyklomis, joje atsirado ir Išvara (Dievas kūrėjas). Tokia, jau teistinė Sankhja, aprašoma Bhagavad Gitoje.

## Nuorodos ir šaltiniai
* Sankhja internetinėje filosofijos enciklopedijoje 
* Sankhjos ir graikų filosofijos palyginimas 
* The enumerative viewpoint. Saamkhya darshana.

## Išnašos
Nosinė (diakritinis ženklas)

**Nosinė** – diakritinis ženklas, mažas kabliukas, esantis lotynų abėcėlės balsių apačioje, dažniausiai dešinėje pusėje. Nosines naudoja šios kalbos:
* Lietuvių kalba (raidėse *ą, ę, į* ir *ų*)
* Lenkų kalba (raidėse *ą* ir *ę*)
* Navachų kalba (raidėse *ą*, *ę*, *į* ir *ǫ*)
* *Chiricahua* kalba (raidėse *ą*, ?..)
* *Tutchone* kalba
* Vakarų apačių kalba

Nosinės raidės taip pat naudojamos transliteruojant senąją slavų bažnytinę kalbą, joje vartojamos dvi nosinės balsės – *ę* ir *ǫ*.

Nosinės gali būti beveik bet kokio dydžio priklausomai nuo raidės matmenų. Kartais jos būna labai panašios į sediles ar kablelius ir dėl šios priežasties painiojamos.

Dažniausiai nosinės raidės skirtos nosiniams garsams žymėti, pavyzdžiui, lenkų *ę* tariama panašiai į *en*. Lietuvių kalboje nosinė tartis buvo atsiradusi blėstant priebalsiui *n*, ši tartis išnyko po XVI–XVII a., tačiau nosinės raidės žymi ją seniau ten buvus (plg. *inkilas – įkėlti, miškan – mišką, kenčia – kęsti, skundžia – skųsti*). Dabar nosinės žymi tik ilgą raidės tarimą, žr. „Kompensacinis pailgėjimas“. Tariant *ų* girdisi toks pats garsas kaip ir ištarus *ū*, jų skirtumas reiškiasi tiktai rašyboje. Taip pat yra ir su *į* ir *y*.

## Ženklo kilmė
Ženklas kilo iš viduramžių lotyniškos **æ** raidės paprastesnio užrašymo kaip **ę**. Vėliau lenkų kalboje ženklas buvo pritaikytas nosiniam balsiui žymėti. Iš lenkų kalbos toks nosinio garso žymėjimas buvo perimtas į lietuvių raštiją, buvo susikurtos lietuviškos raidės su nosiniu ženklu *į*, *ų* (lenkų rašyboje jų nėra).

Senuosiuose lietuviškuose raštuose nosiniai balsiai žymimi keletu būdų, vienas iš jų yra ne kabliukas po raidė, o vadinamoji „skersinė šakelė“.

## Pavyzdžiai
Eilėraščių ištraukos, kuriose vartojamos nosinės raidės:

**Pavyzdys [[lietuvių kalba]]:**
: *Lydėdami gęstančią žarą vėlai*
: *Pakilo į dangų margi sakalai.*
:: Vincas Mykolaitis-Putinas, *[[Margi sakalai]]*

**Pavyzdys [[lenkų kalba]]:**
: *Wół go pyta: „Panie chrząszczu,
: *Po co pan tak brzęczy w gąszczu?”
:: Jan Brzechwa, *[[Chrząszcz]]*

## Naudojimas kompiuteryje

Balsių su nosinėmis HTML ir Unikodo kodai bei įvedimas neperjungiant klaviatūros (prispaudus *Alt* mygtuką parašyti nurodytą kodą):

## Išnašos
Aranjakos

**Aranjakos** ( – „tyrų [tekstai]“) – senovės Indijos ezoteriniai traktatai, vedų kanono (šruti) dalis. Sukurtos apie VIII a. pr. m. e. ir skirtos miškuose gyvenantiems asketams, o ne skaityti per apeigas. Aranjakos nagrinėjamos ortopraksijos (teisingo apeigų atlikimo), kosmologinės temos. Šie tekstai buvo skirti nuo šeimos į retai gyvenamas vietas (tyrus) atsitraukusiems dvasinės žinijos siekėjams (vanaprasthinams).

Aranjakose yra mažiau išorinio ritualizmo, todėl juose stipresnis vidinis ritualas, pasižymintis pagarbumu ir dorybingais apmąstymais.

Išskiriamos šios aranjakos, skirtos atskiroms samhitoms:
* Rigvedai:
** Aitarėja aranjaka
** Kaušitaki aranjaka
* Jadžurvedai:
** Taitiryja aranjaka
** Maitrajanyja aranjaka
** Katha aranjaka
** Brihadaranjaka
* Samavedai:
** Talavakara aranjaka
** Aranjaka samhita

Atharvavedai skirtų aranjakų nėra išlikę, bet Gopatha brahmana dažnai laikoma aranjaka.

## Šaltiniai
Brūkšnelis (diakritinis ženklas)

**Brūkšnelis** – diakritinis ženklas (*¯*) dedamas virš balsio siekiant parodyti jos specialų tarimą ar kirčiavimą. Daugeliu atvejų, pvz., latvių kalboje ir japonų, kinų (*pinyin*), arabų ir persų kalbų transkripcijoje lotyniškais rašmenimis naudojama parodyti balsio ilgumą. Priešingas jam yra lankelis (*˘*), naudojamas patrumpinti balsio ilgumą.

## Naudojimas kompiuteryje

Balsių su brūkšneliais HTML ir Unicode kodai bei įvedimas neperjungiant klaviatūros (prispaudus *Alt* mygtuką surinkti nurodytą kodą; veikia Windows operacinėse sistemose, esant lietuviškai lokalei):
Upanišados

**Upanišados** () – Indų šventųjų raštų šriuti, kurie aptaria meditaciją ir filosofiją, dalis. Kai kurios hinduizmo mokyklos laiko Upanišadas religiniais pamokymais. Upanišados priskiriamos apreiškimo kūrinių klasei, jos pratęsia Vedas ir aiškina jų ezoterines (slaptąsias) prasmes. Upanišados skiriasi nuo Vedų tuo, kad perkelia dėmesio centrą nuo išorinių reiškinių pusės prie vidinės.

Upanišados parašytos 600–300 m. pr. m. e. Seniausios iš jų parašytos ikibudistiniu laikotarpiu, o paskutinės XV–XIX a.

Upanišados yra Vedų komentarai, jų tariama pabaiga ir esmė, dar žinoma, kaip Vedanta (Vedų pabaiga). Terminas *Upanišad* kildinamas iš sanskrito kalbos žodžio *upa* (šalia), *ni* (prie), *ṣad* (sėdėti) – sedėti prie/šalia t. y. sėdėti prie mokytojo (guru) kojų gavus iš jo patarimus. Mokytojai ir mokiniai pasirodo daugumoje Indijos filosofijos šaltinių.

## Upanišados ir filosofija
Daugelis mokslininkų laiko Upanišadas filosofiniais kūriniais. P. Deison „Upanišadų filosofijos“ autorius lygina Upanišadų mokymą su Platono pasaulėžiūra. Be to, Upanišadose nuspėjama I. Kanto doktrina. Kiti filosofai mato „indiškosios filosofijos vainiką“. Tokį teiginį lyg ir patvirtintų Upanišadų pagrindinių sąvokų racionalizavimas. Tačiau Upanišados kenčia nuo besistemiškumo. Joms trūksta argumentavimo ir įrodymo. Upanišadų stilius aforistinis ir dogmatiškas, sandara sudėtinga. Ritualizavimo Upanišadose žymiai mažiau negu Brahmanuose ir jis čia yra labiau vidinis, nei išorinis. Kontempletyvi pagarba yra iškeliama aukščiau tradicinių apeigų. Pakankamai didelis Upanišadų religinis – mitologinis kompleksas.

## Upanišados ir mitologija
Upanišadų mitologija – tai religinė mitologija, nes ji susilieja su ritualu. Visa, kas vyksta pasaulyje, net pats gyvenimas yra nesibaigiantis aukojimas, kvėpavimas – apeiga. Kadangi Upanišadų laikais žmogaus aukojimai jau buvo atgyvenę, tai pasaulio sūkurimas jose pateikiamas kaip žirgo aukojimo alegorija. Žirgas tapatinamas su Visata, o jo kūno dalys – su gamtos reiškiniais: *„Jo galva – tai ryto aušra, o akis – saulė“*.

Upanišadose vyrauja nuostata į vidinį ritualą. Pabrėžiama, jog nepakanka vien apeigų atlikimo. Atsiranda tendencija į monoteizmą. Tūkstančiai dievų suvedami į 33, o vėliau į vieną Brahmaną, kuris tampa vis labiau atsietas. Iškyla Upanišadų filosofinis pagrindas.

## Pagrindinės upanišados
* Rigvedinės: Aitarėja;
* Jadžurvedinės: Brihadaranjaka, Yša, Taitiryja, Katha, Švetašvatara;
* Samavedinės: Čandogja, Kena;
* Atharvavedinės: Mundaka, Mandukja, Prašna.

## Nuorodos
* Upanišados
* *Upanišados*, vertimas iš sanskrito, įvadinis straipsnis ir paaiškinimai Audriaus Beinoriaus, Vilnius: Vaga, 2007, pp.1-248. ISBN 5-415-01931-6. (Antras pataisytas leidimas 2013 m., pp. 1-344. ISBN 978-5-415-02338-7)
Didysis Magelano Debesis

**Didysis Magelano Debesis** – netaisyklinga galaktika, viena artimiausių Paukščių Tako Galaktikai, matoma pietiniame danguje – ant Aukso Žuvies ir Stalkalnio žvaigždynų ribos.

Atstumas – 160 000 šm, skersmuo – 30 000 šm, masė – 1010 Saulės masių. Paukščių Tako Galaktika (kurioje yra Saulė), Didysis Magelano Debesis, Mažasis Magelano Debesis, Andromedos ūkas, Trikampio Galaktika yra didžiausi Vietinės galaktikų grupės nariai.

1987 m. Didžiajame Magelano Debesyje buvo užfiksuota supernova.

Didžiajame Magelano Debesyje yra **[[Tarantulo ūkas]]** (NGC 2070).

Pirmą kartą paminėjo 964 *Abd Al-Rahman Al Sufi*, bet pavadintas po Magelano kelionės (jis aprašė abu Magelano debesis).
Krabo ūkas

**Krabo ūkas** (M1, NGC 1952) – dujinis emisinis (pluoštinis) ūkas Tauro žvaigždyne, netoli *ζ Tau*, supernovos sprogimo liekana. 

## Pagrindinės charakteristikos
Atstumas iki ūko yra apie 6000 šm. Ūko matmenys – 10 x 7 šm. Regimasis ryškis 8m,4 danguje sudaro 6 x4 ' plotą. Lyginant įvairu laiku darytas nuotraukas, nustatyta, jog medžiaga plečiasi apie 1800 km/s greičiu, kuris vis didėja. Pagal tai apskaičiuota, jog ūkas turėjo atsirasti prieš maždaug 900 metų. Tada ir atkreiptas dėmesys, jog maždaug tuo laiku kinai ir arabai aprašė supernovą.

Ūko spinduliavimo spektro linijos yra dvigubos, nes nuo mūsų tolstančios ir į mus artėjančios pusių raudonasis poslinkis nukreiptas priešingomis kryptimis.

Ūko centre yra maždaug 28-30 km skersmens Krabo pulsaras, *NP 0532* (neutroninė žvaigždė), kurio pulsavimo periodas 0,0331 s. Tai yra II tipo supernovos branduolys, stiprus Rentgeno spindulių šaltinis (aprašytas kaip *3C 144* arba *Taurus A*).

## Stebėjimai
Geromis sąlygomis šis ūkas įžiūrimas plika akimi, bet struktūra bent kiek matoma tik pro bent 4 colių teleskopą.

## Istorija
Ūkas susidarė, sprogus supernovai (1054 m. kinų ir arabų astronomai užfiksavo, kad žvaigždė buvo matoma dienos metu 23 dienas). Sprogimo metu supernovos regimasis ryškis išaugo iki maksimalios vertės, buvusios tarp -7 ir -4,5, todėl ji buvo matoma plika akimi maždaug dar dvejus metus po jos pirmųjų stebėjimų. Krabo ūkas tapo pirmuoju astronominiu objektu, susijusiu su supernovos sprogimu.

Ūką atrado 1731 m. Džonas Bėjus. Nepriklausomai nuo jo 1758 m. ūką atrado Šarlis Mesjė, kuris įtraukė objektą pirmu numeriu į savo katalogą, nors iš pradžių jis objektą palaikė Halio kometa, kurios grįžimo to stebėjimo metu buvo laukiama. Pavadinimą suteikė Lordas Rosas 1844 m. (raudonuose spinduliuose, 653 nm, ūko forma primena krabą).

William Herschel ir Lordas Rosas šiame ūke bandė įžiūrėti atskiras žvaigždes, bet, skirtingai nuo daugelio kitų Mesjė objektų, šįkart tai nepavyko. Visgi šie astronomai liko įsitikinę, jog žvaigždes pamatyti tereikia geresnio teleskopo, ir savo stebėjimuose rašė, jog šios „beveik matomos“.

1918 m. Krabo ūkas buvo klaidingai klasifikuotas kaip planetinis ūkas, tai paneigta 1933 m., bet klaida kartais pasitaiko ir daug naujesnėje literatūroje.

1948 m. Krabo ūke aptiktas stiprus rentgeno spindulių šaltinis. 1968 m. Arecibo teleskopas aptiko ūko centre esantį pulsarą.

## Išnašos

## Nuorodos

* Daugiau apie Krabo ūką
Paleozoologija

**Paleozoologija** – zoologijos šaka, tirianti iškastinius gyvūnus, jų mirties sąlygas, veiklos pėdsakus, paleopopuliacijas ir paleoekosistemas. Vienas svarbiausių paleontologijos skyrių.

Skirstoma į **[[bestuburiai|bestuburių]] paleozoologiją** ir **stuburinių paleozoologiją**.

Naudojasi cheminės analizės, cheminio preparavimo, mikroskopijos metodais.
Fokusas

**Fokusas** turi keletą reikšmių:

* Židinys (optika) - taškas, kuriame susikerta lygiagrečiai per lęšį (ar atsipindėję nuo veidrodžio) einantys šviesos spinduliai ar jų tęsiniai.

* Iliuzionistų triukas.
Ugniukai

**Ugniukai** (*Pyralidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima. Drugiai smulkūs ir vidutiniai, dažnai su ryškiaspalviu ir margu piešiniu, šilko blizgesio. Kūnas plonas, neplaukuotas, kojos ilgos ir plonos, su ilgais spygliais. Straublelis dažniausiai normalus. Antenos siūliškos ar kiek šukiškos. Priekiniai sparnai ilgi, siauri, su aiškiais kampais. Užpakaliniai sparnai trumpi, platūs, jų išorinis pakraštys išlinkęs. Vikšras turi 16 kojų, padengtas plaukuotomis karpelėmis, gyvena splastydamasis.

Lietuvoje yra apie 200 rūšių, kai kurios kenkia kultūriniams augalams, miškams, žaloja maisto produktus sandėliuose, gadina medžiagas.

## Lietuvos ugniukai

Image:Aphomia sociella 9626.jpg|Kamaninis ugniukas (*Aphomia sociella*) 
Image:Algedonia.terrealis.7150.jpg|Rykšteninis plačiasparnis ugniukas (*Algedonia terrealis*)
Image:Catoptria.falsella.7379.jpg|Margasis samaninukas (*Catoptria falsella*)
Image:Conobathra tumidana01.jpg|Ąžuolinis ugniukas (*Conobathra tumidana*)
Image:Dioryctria abietella01.jpg|Kankorėžinis siaurasparnis ugniukas (*Dioryctria abietella*)
Image:Dioryctria splendidella01.jpg|Didysis pušinis siaurasparnis ugniukas (*Dioryctria splendidella*)
Image:Ephestia kuehniella.jpg|*Ephestia kuehniella*
Image:Hypsopygia.costalis.7184.jpg|Šieninis ugniukas (*Hypsopygia costalis*)
Image:Oncocera semirubella01.jpg|Liucerninis siaurasparnis ugniukas (*Oncocera semirubella*)
Image:Orthopygia.glaucinalis.7371.jpg|Lizdinis ugniukas (*Orthopygia glaucinalis*)
Image:Phlyctaenia coronata01.jpg|Šeivamedinė flyktenija (*Phlyctaenia coronata*)
Image:Mating plodia big.jpg|Pietinis ugniukas (*Plodia interpunctella*)
Image:Pyralis.farinalis.7378.jpg|Miltinis ugniukas (*Pyralis farinalis*)
Image:Synaphe punctalis01.jpg|Neporinis ugniukas (*Synaphe punctalis*)
Image:Trachycera advenella01.jpg|Gudobelinis siaurasparnis ugniukas (*Trachycera advenella*)