open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juosvavarpis pašiaušėlis

**Alopecurus pratensis* subsp. *brachystachys* Bratt & Trab
**Alopecurus ventricosus* Pers. *non* (Gouan) Huds.
**Gastridium ventricosum* (Gouan) Schinz & Thell.

**Juosvavarpis pašiaušėlis** (*Alopecurus arundinaceus*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, introdukuota ar užneštinė daugelyje ne atogrąžų regionų.

## Biologija

Augalas daugiametis, jo stiebas status, iki 50–150 cm aukščio. Turi ilgus šakniastiebius. Žiedynas pilkšvas arba juosvas, varpažvyniai viršūnėje prasiskėtę. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje, dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Laikomas geru pašariniu augalu.

Auga drėgnose pievose, pagrioviuose, šlapiuose paupiuose ir paežerėse.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje juosvavarpis pašiaušėlis nuo 1989 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 augavietė Kruojos upelio slėnyje Pakruojo rajone (2005). Ji užima apie 2 arų plotą, kuriame augalas auga atskirais ploteliais. 

## Šaltiniai
Smėlyninis eraičinas

**Smėlyninis eraičinas** (*Festuca psammophila*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos eraičinų (*Festuca*) genties augalų rūšis, endeminė Vidurio Europoje.

## Biologija

Augalas daugiametis, sudarantis nedidelius kupstus. Stiebas 20–60 cm aukščio, plikas. Lapų makštys šviesiai violetinės, žiedyno ašis nešiurkšti. Žydi birželio–liepos mėn. Dauginasi sėklomis, kurios plinta per potvynius.

Auga smėlėtuose upių šlaituose, pasitaiko pamiškėse, žemyninėse kopose, tarp pušynų. Gana gausiai auga ir vyrauja *Cladonio–Pinetum* bendrijose.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje smėlyninis eraičinas nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų sąrašus. Žinomos gausios populiacijos Pietryčių Lietuvoje – Nemuno, Merkio upių aukštuose smėlėtuose šlaituose, tačiau užimančios nedidelius plotelius (50–200 m²). Juose generatyviniai ir vegetatyviniai individai žolyne sudaro beveik ištisinę dangą. Vegetatyviniai augalai vyrauja mažesniuose ploteliuose (iki 30 m²) palei Ūlos, Straujos, Skroblaus ir Stangės upes. Smėlyninio eraičino išlikimui didelę įtaką daro žmogaus ūkinė veikla. Populiacijai grėsmę kelia vėjo ir vandens erozija, smėlynų apželdinimas mišku.

## Šaltiniai
Paprastoji bekmanija

**Paprastoji bekmanija** (*Beckmannia eruciformis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos, bekmanijų (*Beckmannia*) genties augalas. Auga Vakarų Azijoje, nuo Turkijos iki Sibiro, Kazachstane, Vidurio ir Pietryčių Europoje,

## Biologija

Augalas daugiametis, sudarantis retus kerus. Jo stiebas status, iki 30–100 cm aukščio. Turi  trumpus šakniastiebius. Žiedus apdulkina vėjas. Žydi liepą–rugpjūtį. Sėklos (grūdai) subręsta rugpjūtį–rugsėjį. Laikomas pašariniu augalu.

Auga vidutiniškai drėgnose ir drėgnose pievose, vidutiniškai derlingame dirvožemyje, esnant pH 5,8–7,6. Mėgsta gerai apšviestas buveines, bet pakenčia ir dalinį pavėsį, todėl gali būti randami ir retais medžiais apaugusiuose paupiuose.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje paprastoji bekmanija nuo 1992 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Vienintelė ir, manoma, savaiminė šios rūšies populiacija yra tik ties Merkio ir Varėnės santaka Varėnos rajone. Kitur aptinkami augalai yra užnešti atsitiktinai arba išlikę buvusių pasėlių vietose ir sulaukėję (Kauno, Panevėžio, Utenos ir Vilniaus rajonuose). 

## Šaltiniai
Laiboji vyrskydė

**Laiboji vyrskydė** (*Androsace filiformis*) – raktažolinių (*Primulaceae*) šeimos vyrskydžių (*Androsace*) genties augalų rūšis. Paplitusi Šiaurės ir Rytų Europoje, Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Centrinėje Azijoje, Mongolijoje, Japonijoje, Kinijoje, Himalajuose.

## Biologija

Augalas žolinis, vienametis, 5–15 cm aukščio. Jo lapai ovališki, išsidėstę prie stiebo pagrindo – sutelkti skrotelėje. Smulkūs balti žiedai pakibę skėtiškuose žiedynuose ilgais stipinais. Žydi liepos–gegužės mėn. Dauginasi sėklomis. Vaisius – dėžutė. Auga pelkėtose, užliejamose pievose, ežerų ir upių pakrantėse, išretėjusiuose šlapiuose miškuose ir krūmuose.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje laiboji vyrskydė nuo 1989 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Vienintelė radavietė žinoma Lukšių apylinkėse Šiaulių rajone. Populiacija įsikūrusi antropogeninėje zonoje (miško kvartalų linijoje), negausi, auga ant šlapio Švendrės miško keliuko Švendrės botaniniame draustinyje. 2001 m. draustinio teritorijoje ant kvartalinių linijų, keliukų su praardyta žolių danga priskaičiuota apie 300 augalų. Rūšies išnykimą gali lemti per didelis keliuko ištrypimas ar leidimas jam visiškai užželti. Vyrskydė taip pat reta kaimyninėje Latvijoje.

## Šaltiniai
Pelkinė šindra

**Pelkinė šindra** (*Lythrum portula, Peplis portula*) – raudoklinių (*Lythraceae*) šeimos augalų rūšis. Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrkoje, Amerikoje. 

## Biologija

*Peplis portula* L. yra rūšies *Lythrum portula* (L.) D.A.Webb sinonimas.

Pelkinė šindra – vienmetis, kartais žiemojantis augalas. Stiebai iki 20 cm ilgio, gulsti, ties bambliais įsišaknijantys. Žiedai lapų pažastyse, neryškūs, žydi birželio–rugsėjo mėnesiais. Dauginasi gausiomis smulkiomis sėklomis. Jas paprastai perneša vandens paukščiai. Pelkinės šindros auga dumblingose užliejamose, periodiškai išdžiūstančiose vietose: ežerų ar tvenkinių pakrantėse, pagrioviuose, miškų ir laukų keliukuose ir jų provėžose, dirbamų laukų lomose (*Isoeto–Nanojuncetea* klasės bendrijose).

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje pelkinė šindra nuo 1981 m. įrašyta į Saugomų augalų sąrašus. Tinkamose augavietėse papllitusi visoje Lietuvos teritorijoje, nedidelėse buveinėse. Paplitimą bei gausumą riboja augaviečių stoka ir jų laikinumas, nes neišlaiko daugiamečių augalų konkurencijos.

## Šaltiniai
Ankstyvoji smilgenė

* *Aspris praecox*

**Ankstyvoji smilgenė** (*Aira praecox*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos smilgenių (*Aira*) genties žolinių augalų rūšis. Paplitusi Pietų, Vidurio ir Vakarų Europoje, introdukuota Šiaurės Amerikoje.

## Biologija

Augalas vienmetis, 4–10 cm aukščio. Ploni siauri lapai išsidėstę arčiau stiebo pagrindo. Dauginasi sėklomis. Žydi gegužės–birželio mėn. Vegetacijos pradžioje ir žydėjimo metu augalams būdingas raudonas, o vasaros pabaigoje šviesiai rudas atspalvis. Auga neturinčiame maistinių medžiagų lengvame priesmėlyje, daugiausiai atvirose vietose, smiltpievėse su retu žolynu, ant kvartalų linijų, miškų keliukų. Vyrauja *Carici arenariae–Airetum praecocis* bendrijose.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje ankstyvoji smilgenė nuo 1981 m. įrašyta į saugomų augalų sąrašus. Per Lietuvą eina šiaurrytinė arealo riba. Aptikta tik Kuršių nerijoje ir ties Nemirseta. Žinomos 7 gausios populiacijos  su vyraujančiais generatyviniais augalais. Pavieniai augalai retai aptinkami visame pajūrio ruože. 2006 m. duomenimis, labai sumažėjo populiacijų, esančių Pajūrio regioniniame parke, gausumas. Neberandama smilgenių Palangoje, prie Birutės kalno. Čia jos pirmą kartą surastos 1928 m. Grėsmę kelia bendrijų užaugimo ir velėnėjimo procesai.

## Šaltiniai
Sofija Pomeranė

**Sofija Pomeranė** (; 1498 m. Štetinas – 1568 m. gegužės 13 d. Šlezvigas) – Pomeranijos princesė, Danijos ir Norvegijos karalienė, Šlezvig-Holštein-Gotorpo hercogienė.

## Biografija
Sofija – Pomeranijos hercogo Boguslavo X Dižiojo ir Onos Jogailaitės, Lenkijos karaliaus Kazimiero Jogailaičio dukters, vyresnioji duktė.

1518 m. spalio 9 d. Šlezvige Sofija ištekėjo už našlaujančio Danijos karaliaus Frederiko I, Danijos karaliaus Kristijono I ir Dorotėjos ketvirto sūnaus. Sofijos karūnacija į Danijos karalienes įvyko 1525 m. rugpjūčio 13 d. Kopenhagoje. Sofija mirė 1568 metais ir buvo palaidota Šlezvigo sobore.

## Palikuonys
* Johanas (1521−1580), Šlezvig-Holštein-Chderslevo hercogas
* Elžbieta Danė (1524−1586), ištekėjo už Meklenbugro-Šverino hercogo Magnuso III, po to už Meklenburgo-Giustrovo hercogo Ulriko Meklenburgo
* Adolfas (1526−1586), Šlezvig-Holštein-Gotorpo hercogas, vedęs Kristiną Gesenę
* Ana (1527−1535)
* Dorotėja (1528−1575), ištekėjo už Meklenbrg-Šverino hercogo Kristupo (1537−1592)
* Frederikas (1532−1556), Gildesheimo ir Šlezvigo vyskupas

## Nuorodos
Stakų pilkapynas

**Stakų pilkapynas** – pilkapių sankaupa pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, į šiaurės vakarus nuo Poškonių, ties Stakų kaimu. Yra 200 m į pietus nuo buvusios dvarvietės, miško apsuptyje. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Pilkapyną sudaro ~50 pilkapių. Pietuose ir pietryčiuose būdingi nedideli 5–7 m skersmens, 0,3–0,6 m aukščio, glaustai išsidėstę pilkapiai, apdėti akmenų vainikais. Vakaruose ir šiaurės vakaruose pilkapiai (jų 14) stambūs: 8–12 m skersmens, iki 1,2 m aukščio, juosiami duobių ir griovių. Stakų pilkapyne rasta V–VI a. degtinių kapų ir negausių įkapių. Kitoje pilkapių grupėje rasti IX–XII a. degtiniai kapai, viename pilkapyje rastos apdegusios geležinės balnakilpės, žąslai.

Stakų pilkapynas priskiriamas lietuvių gentims. 9 jo pilkapius 1952 m. tyrinėjo Adolfo Tautavičiaus vadovaujami archeologai. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Spring Valis (Ilinojus)

**Spring Valis** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Ilinojuje, į pietvakarius nuo Čikagos.

Rasinė sudėtis (2000 m.): baltieji – 95,74 %, lotynoamerikiečiai – 6,65 %, juodaodžiai – 0,76 %, azijiečiai – 0,44 %, indėnai – 0,17 %, kitų rasių – 1,70 %, maišytieji – 1,19 %.

## Istorija
Įkurtas 1884 m., pradėjus akmens anglių gavybą. Tuo metu čia plūstelėjo atėjūnai iš įvairių šalių, tame tarpe nemažai lietuvių. 1900 m. čia jų buvo ~3000 (sudarė 40 % Spring Valio gyventojų); dauguma dirbo kasyklose. Įsikūrė šalpos draugijos. 1927 m. kasyklos užsidarė, ir dauguma lietuvių išsikėlė.

## Šv. Onos parapija
Lietuvių pirmeiviai mieste lankė lenkišką Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčią, o 1895 m. įkūrė atskirą parapiją.  1897 m. pastatyta medinė Šv. Onos bažnyčia (pavadinimą parinko daugiausiai paaukojusi Ona Wimbiskienė), bet paskutiniai statybiniai darbai buvo baigti tik 1899 m. Iškilo vienabokštis pastatas, su kertiniame akmenyje iškaltu užrašu „Lietuwiszka baz rimo ka Szw Onos. Budawota dien. 26 liep 1887 m.“ Pirmuoju klebonu buvo paskirtas kun. J.Servetka, vėliau kunigavo C.Ambrozaitis (1901–1902), P.Valaitis (1902–1911), J.Kolesinskis (1912 m.), A.Deksnys (1912–1917), S.Bistras (1917–1922), S.Waitys (1922–1923), J.K.Rupšis (1923–1939) ir kt. 

Susikūrė parapijos choras (vad. A. Mondeika, A. Stulga ir kt.), buvo atidaryta lietuviška pradinė mokykla (vėliau pertvarkyta į parapijos namus), veikė septynios religinės ir pasaulietinės draugijos (1914 m. duomenys). 1912 m. kun. A.Deksnio rūpesčiu įkurtos lietuviškos Šv.Onos katalikiškos kapinės. Vėliau atsirado ir kitos, su užrašu „Lietuvių laisvės kapinės, įsteigtos 1914 m.“ (žodis „laisvė“ reiškia „laisvę nuo bažnyčios“).

XX a. pab. Šv. Onos bažnyčia buvo uždaryta.  

## Šaltiniai
Didysis žiemsprindis

**Didysis žiemsprindis** (*Erannis defoliaria*) – sprindžių (*Geometridae*) šeimai priklausanti drugių rūšis. Paplitusi didžiojoje Europos dalyje, Rusijoje iki pat Tolimųjų Rytų, Kaukaze, Irane.

Patino kūnas 35–40 mm ilgio, sparnai gelsvi, su ryškiu tašku viduryje. Patelės besparnės, neskraido, balsvos, su juodomis dėmelėmis.

Sodų, miškų kenkėjas. Vikšrai pavasarį graužia medžių lapus (klevus, lazdynus, ąžuolus, bukus, uosius, kriaušes, drebules, guobas, vyšnias, liepas, beržus, obelis ir kt.). Suaugėliai skraido rudenį, iki pat užsningant.


Erannis defoliaria - male 02 (HS).jpg|Patinėlis
Erannis defoliaria - female 01 (HS).jpg|Patelė
Erannis defoliaria 2013-05-14 16-09-20-chenille.jpg|Vikšras
Britishentomologyvolume6Plate703.jpg|Požymiai


(MHNT) Erannis defoliaria - Jaskulin - Poland - male dorsal.jpg|♂ 
(MHNT) Erannis defoliaria - Jaskulin - Poland - male ventral.jpg|♂  △


## Šaltiniai
Drakula (reikšmės)

**Drakula** gali reikšti:
* Drakula – airių rašytojo Bram Stoker siaubo fantastinis romanas;
* Drakula – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalų gentis;
* Grafas Drakula – 1969 m. siaubo filmas.
* Drakula – 1992 m. siaubo filmas.
* Drakula (2025 filmas) – 2025 m. siaubo filmas.
Pušinis sprindžius

**Pušinis sprindžius** (*Bupalus piniaria*) – sprindžių (*Geometridae*) šeimai priklausanti drugių rūšis. Paplitusi didžiojoje Europos dalyje, Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje.

Patino kūnas 32–35 mm ilgio, sparnai geltonų, oranžinių, rudų atspalvių. Vikšras šviesiai žalias.

Miškų kenkėjas. Vikšrai maitinasi spygliuočių, ypač pušų (paprastosios, juodosios) spygliais. Suaugėliai skraido nuo gegužės iki vidurvasario.


Bupalus.piniaria.7489.jpg|Patinėlis
Bupalus.piniaria.7513.jpg|Patelė
Bupalus piniaria on Picea abies.jpg|Vikšras
Bupalus piniaria-01 (xndr).jpg|Patelė


## Šaltiniai
Mažasis žiemsprindis

**Mažasis žiemsprindis** (*Operophtera brumata*) – sprindžių (*Geometridae*) šeimai priklausanti drugių rūšis. Plačiai paplitusi Europoje, Artimuosiuose Rytuose, įsiveisusi Šiaurės Amerikoje.

Patino kūnas 25–28 mm ilgio, sparnai šviesiai pilki. Patelių sparnai sutrumpėję, jos neskraido.

Sodų, miškų kenkėjas. Vikšrai pavasarį graužia medžių lapus (klevus, lazdynus, ąžuolus, bukus, uosius, kriaušes, drebules, egles, vyšnias, gluosnius, šermukšnius, obelis ir kt.). Suaugėliai skraido rudenį, iki pat užsningant.


Operophtera brumata f.jpg|Patelė
Operophtera brumata - Burgenland 2.jpg|Vikšras
Operophtera brumata ugglan.jpg|Požymiai


## Šaltiniai
Agrastinis margasprindis

**Agrastinis margasprindis** (*Abraxas grossulariata*) – sprindžių (*Geometridae*) šeimai priklausanti drugių rūšis. Paplitusi didžiojoje Europos dalyje, Rusijoje, Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje.

Patino kūnas 18–25 mm ilgio, sparnai balti, su juodomis dėmelėmis ir gelsva juostele. Patelė panašių spalvų, smulkesnė. Vikšras pilkšvas, su juodomis dėmelėmis ir rausva juosta.

Sodų kenkėjas. Vikšrai maitinasi agrastų, serbentų, ievų lapais.


Abraxas grossulariata 1.jpg|Patinėlis
Moths of the British Isles Series2 Fig06.jpg|Požymiai
Caterpillar Abraxas grossulariata 02.jpg|Vikšras


## Šaltiniai
Jadvyga Jogailaitė

**Jadvyga Jogailaitė** (; 1513 m. kovo 15 d. Poznanė – 1573 m. vasario 7 d. Altrupinas, dabar Noirupino rajonas) – Lenkijos princesė iš Jogailaičių dinastijos, ištekėjusi – Brandenburgo kurfiursto žmona.

## Biografija

Jadvyga gimė Lenkijos karaliaus Zigmanto Senojo ir jo žmonos Barboros, Vengrijos galingo magnato Stefano (Ištvano) Zapolyos dukters, šeimoje. 1535 metų rugsėjo 1 d. mergaitė Krokuvoje ištekėjo už Brandenburgo kurfiursto Joachimo II. 1541 metais ji lydėjo savo vyrą į Rėgensburgą, pas Šventosios Romos imperijos Reichstago atstovus. Po to, kada Joachimas perėjo į liuteronybę, Jadvyga (Vokietijoje Chedvig (*Hedwig*)) toliau išpažino katalikybę. Jos sutuoktinis – primygtinai reikalaujant karaliaus dvariškiams – nevertė Jadvygos keisti tikybos.

Po Joachimo mirties, 1572 metais Jadvyga iki savo dienų galo gyveno vienatvėje Rupino pilyje, Altrupino miestelyje.

## Šeima
Jadvygos ir Joachimo santuokoje gimė:

* Elžbieta Magdalina (*Elisabeth Magdalene von Brandenburg*, * 1537; † 1595), Brandenburgo markgrafė, ištekėjo už hercogo Pransiškaus-Oto Braunšveig-Liuneburgo (* 1530; † 1559)
* Zigmantas (*Sigismund von Brandenburg*, * 1538; † 1566), Brandenburgo princas, Magdeburgo arkivyskupas, Chalberštadto vyskupas
* Chedvig (*Hedwig von Brandenburg*, * 1540; † 1602), Brandenburgo princesė, ištekėjo už hercogo Julijaus Braunšveig-Volfenbiutelio
* Sofija (*Sophie von Brandenburg*, * 1541; † 1564), Brandenburgo princesė, ištekėjo už Vilhelmo fon Rozenbergo 

## Bibliografija
* Duczmal M., *Izabela Jagiellonka. Królowa Węgier*, Warszawa 2000, ISBN 83-87893-74-9, s. 33-34, 56-57, 159, 166, 172.
* Duczmal M., *Jagiellonowie. Leksykon biograficzny*, Poznań – Kraków 1996, ISBN 83-08-02577-3, s. 293-303.
* Ekes J., *Jadwiga Jagiellonka, ur. 1513, zm. 1573*, (w:) Encyklopedia historii Polski. Dzieje polityczne, t. 1, Warszawa 1994, ISBN 83-902522-1-X, s. 256.
* Grzybowski S., *Dzieje Polski i Litwy (1506-1648)*, Kraków 2000, ISBN 83-85719-48-2, s. 32, 67, 154.
* Rudzki E., *Polskie królowe*, t. 1, Warszawa 1990, s. 184, 187, 201, 210-211.
* Wdowiszewski Z., *Genealogia Jagiellonów i Domu Wazów w Polsce*, Kraków 2005, ISBN 83-918497-2-4, s. 137-140.

## Nuorodos

|-
Kvapioji ūmėdė

**Kvapioji ūmėdė** (*Russula grata*, sin. *Russula laurocerasi*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis, paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje.

## Biologija

Auga vasarą ir rudenį lapuočių, rečiau spygliuočių (su gausiu žolių ardu) miškuose. Mėgsta kalkingą priemolio dirvožemį. Šiltesniuose kraštuose auga po bukais, ąžuolais.

Kepurėlė 6–10 cm skersmens, jauna gaubta, pusiau apvali, vėliau plokštėjanti. Grybo kotas 8–10 cm ilgio ir 1–3 cm storio. 

Plinta ir dauginasi sporomis ir vegetatyvine grybiena. Fruktifikuoja rugpjūčio–spalio mėnesiais. 

Vaisiakūnis baltas ir nekeičia savo spalvos paveikus mechaniškai. Nuo kitų ūmėdžių, ypač nuo dvokiančiosios ūmėdės, skiriasi mažesniais vaisiakūniais, siauresniais lakšteliais, migdolų kvapu, švelnesnio, kartais visai nekartaus skonio trama ir chemine reakcija.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje kvapioji ūmėdė nuo 1992 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Labai retas grybas, auga pavieniui. Žinomos 2 populiacijos. Ūmėdė 1990 m. rasta Norkaičių botaniniame draustinyje (Šilutės rajone), 2010 m. – Kauno marių regioniniame parke. Grybui grėsmę kelia dirvožemio rūgštėjimas dėl oro taršos, azotinė dirvožemio tarša.

## Šaltiniai
Kislusis piengrybis

**Kislusis piengrybis** (, , ) – piengrybių (*Lactarius*) genties grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Šiaurės Amerikoje. Šiaurinėje arealo dalyje pasiekia tundros zoną, kur auga po beržu keružiu.

## Biologija

Auga vasarą ir rudenį drėgnuose eglynuose, mišriuose su egle miškuose. Kepurėlė geltonos spalvos, 6-14 cm skersmens, jauna gaubta, pusiau apvali, vėliau plokštesnė, su gauruotais nuleistais kraštais, slidi drėgnu oru. Grybo kotas 5–10 cm ilgio ir 1,5–3 cm storio, nusėtas duobutėmis. Vaisiakūnis nusidažo melsva spalva perpjovus ar perlaužus. Nuodingas.

Plinta ir dauginasi sporomis ir vegetatyvine grybiena. Fruktifikuoja rugpjūčio–spalio mėnesiais. 

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje kislusis piengrybis nuo 1992 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Labai retas grybas, auga pavieniui. Žinoma 10 augaviečių.

## Šaltiniai
Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla

**Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla** – dieninė, savarankiška mokymosi įstaiga, kurios sritis - muzika. Mokykloje dėstoma lietuvių kalba. Adresas – Ignalina, Atgimimo g. 30, įstaigos kodas – 190243661. 

Mokyklos mokiniai ugdo ansambliškumo pojūčio gebėjimus kamerinės sudėties – kanklių, klasikinės gitaros, fleitų, smuikininkų, fortepijono, akordeono instrumentiniuose ir vokaliniuose ansambliuose. Mokykloje veikia mokomieji meniniai kolektyvai – pučiamųjų instrumentų orkestras, liaudiškos muzikos kapela „Nendrelė“, styginių ansamblis, akordeonininkų orkestras.

## Istorija

Muzikos mokykla įkurta 1964 m. Į fortepijono ir akordeono skyrius buvo priimti 58 mokiniai. 1969 m. pradėjo veiklą pučiamųjų instrumentų skyrius, kuriame buvo mokoma groti klarnetu, trimitu, saksofonu. 1978 m. pučiamųjų skyriuje keliems mokslo metams suskambėjo birbynė (atnaujinta pučiamųjų skyriaus birbynės klasė 2010 m.). Nuo 2008 m. pučiamųjų skyriuje veikia fleitos klasė. 1979 m. įsteigtas styginių skyrius (smuiko klasė), kurį 1982 m. papildė gitaros, 1994 m. – kanklių klasė. Teorinio skyriaus chorinio dainavimo klasė įsteigta 1993 m. Į dabartinį pastatą mokykla persikėlė 1992 ir 1993 m.

Nuo 1985 m. veikia Ignalinos muzikos mokyklos Didžiasalio skyrius.

2013 m. vasario 14 d. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos sprendimu, mokyklai suteiktas Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokyklos vardas.

2015 m. rugsėjo 1 d. mokyklos penkiuose skyriuose mokėsi 175 mokiniai, dirbo 19 pedagoginių darbuotojų.

## Direktoriai

* 1964–1968 m. Leonas Vainila
* 1968–1988 m. Leonas Gylys
* 1988–2006 m. Benediktas Jasiulionis
* Nuo 2006 m. Birutė Paukštienė

## Nuorodos

* Mokyklos svetainė
* Ignalinos Miko Petrausko muzikos mokykla
Juosvoji guotė

**Juosvoji guotė** (*Hygrophorus atramentosus*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis, auganti Europoje. Retai aptinkama. 

## Biologija

Auga vasarą ir rudenį spygliuočių (dažniausiai eglynuose), mišriuose miškuose su kalkingais dirvožemiais. Nuo kitų guočių, ypač juosvarudės guotės, skiriasi augavietėmis – pastaroji auga pušynuose.

Kepurėlė pilka, su metalo atspalviu, 3,5-8 cm skersmens, netaisyklingos formos, iškiliai plokščia, įgaubtu paviršiumi. Grybo kotas 4-6 cm x 8-20 mm. Aplink spinduliškai išsidėstę nuaugtiniai lakšteliai būna balti ar pilkšvi. Švelnaus kvapo. Sporos 7-8,5 × 4,5-5,5 µm. Grybas nevalgomas.

## Populiacija Lietuvoje

2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje žinomos 7 populiacijos. Grybui kelia grėsmę miškų kirtimas, retinimas, o tai keičia medynų struktūrą, dirvožemio savybes.

## Šaltiniai
Georg le Coutre

**Georg le Coutre** (1921 m. rugsėjo 13 d. Klaipėdoje – 2009 m. sausio 8 d. Bonoje) – karininkas, leitenantas, parašiutininkas, apdovanotas Geležiniu Riterio kryžiumi.

## Biografija

Gimė 1921 m. rugsėjo 13 d. Klaipėdoje. II pasauliniame kare dalyvavo Kretos mūšyje 1941 m. gegužę, įvairiuose mūšiuose Italijoje ir Normandijoje bei Bulgės mūšyje 1945 m. sausį. Už nuopelnus kare apdovanotas įvairiais Trečiojo Reicho apdovanojimais. Nuo 1956 m. iki 1978 m. tarnavo Vakarų Vokietijos kariuomenėje. Mirė 2009 m. sausio 8 d. Bonoje.

## Nuorodos

* Biografija (ang.) 

## Literatūra

* Fellgiebel, Walther-Peer (2000). Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939–1945 – Die Inhaber der höchsten Auszeichnung des Zweiten Weltkrieges aller Wehrmachtteile [The Bearers of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939–1945 – The Owners of the Highest Award of the Second World War of all Wehrmacht Branches] (in German). Friedberg, Germany: Podzun-Pallas. ISBN 978-3-7909-0284-6.
* Kurowski, Franz (1995). Knights of the Wehrmacht Knight's Cross Holders of the Fallschirmjäger. Atglen, PA: Schiffer Military. ISBN 978-0-88740-749-9.
* Patzwall, Klaus D.; Scherzer, Veit (2001). Das Deutsche Kreuz 1941 – 1945 Geschichte und Inhaber Band II [The German Cross 1941 – 1945 History and Recipients Volume 2] (in German). Norderstedt, Germany: Verlag Klaus D. Patzwall. ISBN 978-3-931533-45-8.
* Scherzer, Veit (2007). Die Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives [The Knight's Cross Bearers 1939–1945 The Holders of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939 by Army, Air Force, Navy, Waffen-SS, Volkssturm and Allied Forces with Germany According to the Documents of the Federal Archives] (in German). Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. ISBN 978-3-938845-17-2.
* Thomas, Franz; Wegmann, Günter (1986). Die Ritterkreuzträger der Deutschen Wehrmacht 1939–1945 Teil II: Fallschirmjäger [The Knight's Cross Bearers of the German Wehrmacht 1939–1945 Part II: Paratroopers] (in German). Osnabrück, Germany: Biblio-Verlag. ISBN 978-3-7648-1461-8.
Kurapkinis storplutis

**Kurapkinis storplutis** (*Xylobolus frustulatus*) – plutpintinių šeimai priklausanti grybų rūšis. Paplitusi Šiaurės pusrutulyje nuo vidutinių platumų iki atogrąžų visoje Europoje, žinoma Azijoje, Šiaurės Amerikoje ir Australijoje.

## Biologija

Saprotrofas, parazitinis grybas, sukeliantis medienos puvinį. Ant yrančios medienos susiformuoja dėmės dėl grybo hifų susitelkimo. Vaisiakūniai daugiamečiai, išsiplėtę ir priaugę prie substrato. Minta ligninu, celiulioze. Seni vaisiakūniai užima didelius plotus. Jie šviesiai rudos, rusvai rožinės spalvos, suskaidyti į mažus gabaliukus, primena suskeldėjusią išdžiūvusią žemę. Išauga ant senų ąžuolo kamienų bežievės medienos, taip pat ant žalių medžių kamienų esančių apmirusių bežievių dalių.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje kurapkinis storplutis nuo 2003 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Pastebėtas 32 augavietėse. Gausesnės yra Punios šile (Alytaus raj.), Padauguvos miške (Kauno raj.), Dusetų girioje (Rokiškio raj.), Dūkštų miške (Vilniaus raj.), Verkių apylinkėse (Vilniuje).

## Šaltiniai
Karpotoji kempė

**Karpotoji kempė** (*Trametes gibbosa*) – priklauso kempininių (*Polyporaceae*) šeimos kempių (*Trametes*) genties grybų rūšiai. Randama Europoje (arealas sutampa su buko paplitimu), Azijoje, Japonijoje.

## Biologija

Saprotrofas, sukeliantis medienos puvinį. Parazituoja kamščiapintės apdegėlės (*Bjerkandera adusta)*) grybieną. Vaisiakūniai vienmečiai, išauga rudenį. Vystosi lapuočių miškuose ant nuvirtusių stambių medžių ir kelmų, Europoje dažniausiai ant bukų.

Kepurėlė primena pusapvalę lėkštelę, 10–20 x 5–15 cm, 1–4 cm storio. Jos prisitvirtinimo vietoje akivaizdus iškilimas. Paviršius banguotas, rievėtas. Gali būti aksominiu ar pliku paviršiumi, rusvos, gelsvos, dažnai žalsvos (nuo augančių dumblių apnašų) spalvos, su nuplonėjusiu šviesiu kraštu. Trama kieta ir stangri, baltos ar kreminės spalvos.

## Populiacija Lietuvoje

1992 m. karpotoji kempė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Kempė siejama su Lietuvoje arealo riboje esančiu skroblu. Žinomos 4 populiacijos: Šunskų ir Gižų miškuose (Marjampolės sav.), Plokščių apylinkėse (Šakių raj.) ir Vidzgirio miške (Alytaus raj.). Nuo 1968 m. grybas daugiau nebuvo rastas. Grybui kelia grėsmę negyvos medienos šalinimas, skroblų ir kitų lapuočių medžių kirtimas.

## Šaltiniai
Šakotoji ratainytė

**Šakotoji ratainytė** (*Cladium mariscus*) – priklauso viksvuolinių augalų šeimai. Šakotoji ratainytė – ta žolinis augalas, siekiantis iki 2-2,5 m ilgio.

Paplitęs beveik visoje Europoje išskyrus jos rytinę dalį bei Australijoje. Šakotoji ratainytė yra gana reta, buveinių pokyčiams jautri rūšis. Verkių regioniniame parke teritorijos dalyje aptikta viena populiacija. Be to šis augalas buvo rastas Neries regioniniame parke, Aukštaitijos pelkėse, Gražutės regioniniame parke bei Žemaitijos nacionaliniame parke .

Šakotoji ratainytė tai šiltesnio klimato, buvusio Lietuvoje prieš 5 tūkst. metų, reliktas.

**Žiedai**

Žiedai sudaryti iš varpų. Varpos ilgis 3-4 mm, po 2 gėles.

**Vaisiai**

Vaisiai yra kiaušinio formos, 3 mm ilgio.

## Galerija

Cladium mariscus Sturm19.jpg|Požymiai
File:ZPK Cladium mariscus siedlisko 04.07.10 p.jpg
File:ZPK Cladium mariscus wiecha 04.07.10 p.jpg
File:ZPK Cladium mariscus łodyga dolna część 04.07.10 p.jpg|Stiebas ir lapai
File:ZPK Cladium mariscus kwiatostan 04.07.10 p.jpg|Žiedynas


## Šaltiniai
Hadriano poniabudė

**Hadriano poniabudė** (*Phallus hadriani*) – poniabudžių (*Phallus*) genties grybas, paplitęs Europoje (daugiau pietinėje dalyje), Šiaurės Amerikoje, Azijoje.

Grybo vardo dalis *Hadriano* priskiriama olandų botanikui Hadrianus Junius (1512–1575), parašiusiam pamfletą apie šiuos grybus (*„Phalli, ex fungorum genere, in Hollandiae“*).

## Biologija

Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vasarą ir rudenį. Vystosi kopose, sausame smėlyje, tarp žolių, atvirose vietose. Nuo plačiai paplitusios paprastosios poniabudės skiriasi augaviete, nes pastaroji auga lapuočių ir mišriuose miškuose, taip pat skiriasi rausvos spalvos kiaušinio stadijos jaunu vaisiakūniu.

Hadriano poniabudės jauni vaisiakūniai rutuliški arba kiaušiniški, 3–5 cm aukščio, 1,5–3 cm skersmens. Pradžioje būna balsvi, rožiniai arba rausvi violetiniai, auga po žeme, su baltomis grybienos gijomis. Vėliau išorinis apvalkalėlis plyšta skiautėmis arba dantytai, atsiranda cilindro formos išauga. Viršutinė jos dalis kūgiška, varpelio formos, tamsiai žalia, gleivėta, salsvo kvapo. Ant raukšlėtos kepurėlės viršaus išskiriamos gleivėtos sporos, savo specifiniu kvapu pritraukiančios vabzdžius, kurie jas išplatina. Suaugę individai siekia 8–20 cm. Kotas akytas, tuščiaviduris, baltas. Pasižymi nemaloniu kvapu.

Jaunos poniabudės gali būti valgomos.

## Populiacija Lietuvoje

Viena iš dviejų Lietuvoje augančių rūšių. Antra yra paprastoji poniabudė. 1992 m. Hadriano poniabudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 radavietė prie Palangos, kopose.

## Šaltiniai
Werner Buxa

**Verner Buksa** (1916 m. spalio 16 d. Klaipėdoje – 1998 m. gegužės 20 d. Elbron-Diurne) – karininkas, hauptmanas, apdovanotas Geležiniu Riterio kryžiumi, rašytojas.

## Biografija

Gimė 1916 m. spalio 16 d. Klaipėdoje. Dalyvavo Įsiveržimo į Lenkiją operacijoje, Mūšyje dėl Prancūzijos, Barbarosos operacijoje, Leningrado blokadoje, Narvos mūšyje, Mūšyje dėl Rygos ir karą baigė Kuržemės apsuptyje. Po karo 1960-1970 m. tarnavo Vakarų Vokietijos kariuomenėje Bundesvere. Išėjęs į pensiją rašė knygas apie karą. Mirė 1998 m. gegužės 20 d. Elbron-Diurne.

## Darbai

* *Weg und Schicksal der 11. Infanterie-Division.*, 1952 [Neuauflage 2004, ISBN 3-89555-183-X, ISBN 978-3-89555-183-3].
* *Die deutsche Infanterie 1939–1945. (su Erich von Manstein ir Harry Hoppe), Bad Nauheim (Podzun-Verlag) 1967.
* *Knobelbecher und Stahlhelm. Infanterie erzählt.* 1971.
* *Wir Ostpreußen zuhaus. Das war das Leben zwischen Memel und Weichsel.* su Hans-Ulrich Stamm, 1972 [Neuauflage 1983, ISBN 3-7909-0004-4].
* *Der Kampf am Wolchow und um Leningrad 1941–1944.* Dorheim (Podzun-Verlag) um 1975.
* *Bilder aus Ostpreußen.'' Augsburg (Weltbild-Verlag) 1990 ISBN 978-3-89350-098-7 [Neuauflage 2000, ISBN 3-89555-303-4].

## Nuorodos

* Biografija (ang.)

## Literatūra

* Fellgiebel, Walther-Peer (2000). Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939–1945 – Die Inhaber der höchsten Auszeichnung des Zweiten Weltkrieges aller Wehrmachtteile [The Bearers of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939–1945 – The Owners of the Highest Award of the Second World War of all Wehrmacht Branches] (in German). Friedberg, Germany: Podzun-Pallas. ISBN 978-3-7909-0284-6.
* Patzwall, Klaus D.; Scherzer, Veit (2001). Das Deutsche Kreuz 1941 – 1945 Geschichte und Inhaber Band II [The German Cross 1941 – 1945 History and Recipients Volume 2] (in German). Norderstedt, Germany: Verlag Klaus D. Patzwall. ISBN 978-3-931533-45-8.
* Scherzer, Veit (2007). Die Ritterkreuzträger 1939–1945 Die Inhaber des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939 von Heer, Luftwaffe, Kriegsmarine, Waffen-SS, Volkssturm sowie mit Deutschland verbündeter Streitkräfte nach den Unterlagen des Bundesarchives [The Knight's Cross Bearers 1939–1945 The Holders of the Knight's Cross of the Iron Cross 1939 by Army, Air Force, Navy, Waffen-SS, Volkssturm and Allied Forces with Germany According to the Documents of the Federal Archives] (in German). Jena, Germany: Scherzers Miltaer-Verlag. ISBN 978-3-938845-17-2.
Kristina fon Holštein-Gotorp

**Kristina fon Holštein-Gotorp** (; 1573 m. balandžio 12 ar 13 d., Kilis – 1625 m. gruodžio 8 d., Gripsholmo pilis) – Holštein-Gotorpo princesė, Švedijos karaliaus Karolio IX antroji žmona, Švedijos karalienė 1604–1611 metais.

## Biografija

Kristina – hercogo Adolfo I Holštein-Gotorpo ir jo žmonos Kristinos Hesen duktė. Kristina turėjo ištekėti už karaliaus Žygimanto III, bet tas sulaužė savo pažadus. Kristina, kuri niekada nesugebėjo išgyventi įžeidimo, tapo antrąja žmona busimo Švedijos karaliaus Karolio IX. Santuoka įvyko 1592 m. rugpjūčio 22 d. Niučiopingo pilyje. Ji buvo 23 metais jaunesnė už karalių. Karolis IX ir Kristina buvo karūnuoti 1607 metų kovo 15 d. Upsalos katedroje.

Kristina labai ekonomiškai vykdė namų ūkį ir buvo valdinga bendraudama su vaikais. Ji sėkmingai užkirto kelią savo sūnaus Gustavo II Adolfo meilės ryšiams su Eba Braga ir pasikėlimą į Rusijos sostą savo jaunesnįjį sūnų Karolį Pilypą.

Po vyro mirties ir savo mylimo sūnaus Karolio netekties Kristina pasitraukė iš viešojo gyvenimo.

## Palikuonys

* Kristina Vaza (1593–1594)
* Gustavas II Adolfas (1594–1632), Švedijos karalius
* Marija Elžbieta Vaza (1596–1618), Estergiotlando hercogė
* Karolis Pilypas (1601–1622), Siodermanlando hercogas

## Nuorodos

* Nordisk familjebok
* Biografija

|-
Jonas Jurgis

**Jonas Jurgis** (; 1525 m. rugsėjo 11 d., Kelnas – 1598 m. sausio 8 d., Kelnas) – Brandenburgo kurfiurstas, Hohencolernų dinastijos atstovas.

Po tėvo kurfiursto Joachimo II Hektoro ir dėdės Johano Kiustrinsko mirties (abu mirė 1571 metais) sujungė į savo rankas visas Brandenburgo žemes.

## Šeima
Jonas su žmonomis iš trijų santuokų buvo susilaukęs 23 vaikų; su paveldimu princu Joachimu Frydrichu prasidėjo ginčas, kada jis vaikų nuo paskutinės santuokos interesais norėjo padalinti Brandenburgo valdas prieštaraujant Hohencolernų šeimos teisei ().

Pirmoji žmona – Sofija fon Lignic (nuo 1545 iki 1546). Jų sūnus:
* Joachimas III Frydrichas (1546–1608), Brandenburgo kurfiurstas

Antroji žmona – Sabina Brandenburg-Ansbach (nuo 1548 iki 1575). Jų vaikai:
* Georgas Albrechtas (1555–1557)
* Erdmutas (1562–1623)
* Ona Marija (1567–1618)
* Sofija (1568–1622)
* dar du sūnūs ir penkios dukterys mirė kūdikystėje.

Trečioji žmona – Elžbieta Angaltė (nuo 1577 iki 1598). Jų vaikai:
* Kristijonas (1581–1655), Branenburg-Baireito markgrafas
* Magdalena (1582–1616), ištekėjo už Heseno-Darmštadto landgrafo Liudviko V
* Ernstas (1583–1625), Brandenburg-Ansbacho markgrafas
* Agnesa (1584–1629)
* Frydrichas (1588–1611), Brandenburgo markgrafas
* Elžbieta Sofija (1589–1629)
* Dorotėja Sibilė (1590–1625)
* Jurgis Albrechtas (1591–1615), Brandenburgo markgrafas
* Zigmantas (1592–1640)
* Jonas (1597–1627)
* Jonas Jurgis (1598–1637)

## Nuorodos

## Galerija

Vaizdas:Sophia of Legnica.jpg|Jono Jurgio pirmoji žmona Sofija fon Lignic
Vaizdas:Brandenburg Court miniaturist (Royal Collection) - Sabina, Electress of Brandenburg.jpg|Jono Jurgio antroji žmona Sabina Brandenburg-Ansbachė
Vaizdas:ElisabethAnhaltBrandenburg.JPG|Jono Jurgio trečioji žmona Elžbieta Anshaltė


|-
Komplikuota mergina

**Komplikuota mergina** () – 1969 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurtas trileris, už vaidmenį kuriame (taip pat ir juostoje „Metti una sera a cena“) aktorė Florinda Bolkan buvo apdovanota David di Donatello prizu.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Catherine Spaak – Klaudija
* Jean Sorel – Alberto
* Florinda Bolkan – Greta
* Gigi Proietti – Pietro
* Maria Cuadra – Marina
* Gabriella Boccardo – Viola 

## Turinys

Kartą Albertas, pakėlęs telefono ragelį, išgirdo dviejų moterų aistringą pokalbį ir įsigeidė žūtbūt su viena jų susipažinti. Klaudija, jauna menininkė, priima jo merginimą, tačiau pati diktuoja sąlygas. Judviejų bendravimas paremtas įvairiais žaidimais, dažnai net pavojingais, vis labiau įtraukia ir užvaldo Albertą. Susipažinęs su Klaudijos drauge Greta, su kuria ji nori nutraukti santykius, jis nusprendžia, kad „pamalonins“ savo meilužę, jei įvykdys žmogžudystę, net neįtardamas, kad toks iš tiesų ir buvo Klaudijos planas...
Palaikykite savo šerifą!

**Palaikykite savo šerifą!** () – 1969 m. sukurtas filmas, vesternas – parodija.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* James Garner – Džeisonas Makkalohas
* Joan Hackett – Prudė Perkins
* Walter Brennan – Pa Denbis
* Harry Morgan – Olis Perkinsas
* Jack Elam – Džeikas
* Bruce Dern – Džo Denbis

## Turinys

Nuotykių ieškotojas Džeisonas, svajojantis nukeliauti į Australiją, atsiduria nedideliame aukso karštinės krečiamame miestelyje. Pribloškęs merą ir kitus savo taiklumu, jis paskiriamas šerifu ir nors naujame kalėjime nėra durų ir grotų, jis entuziastingai imasi darbo, vieną po kito įveikdamas vietinio žemvaldžio jį nužudyti siunčiamus šaulius...

## Apdovanojimai
* Laurel apdovanojimas – komedijos aktorius (J. Garner) (2 vieta)
* Laurel apdovanojimas – komedija (4 vieta)
* National Board of Review – filmų Top10
* Writers Guild of America – geriausias komedijos scenarijus (W. Bowers) (nominacija)
Caustic Love

**Caustic Love** – trečiasis studijinis škotų dainininko Paolo Nutini albumas, išleistas 2014 m. balandžio 14 d. Tai buvo pirmasis atlikėjo albumas, išleistas praėjus penkeriems metams nuo ankstesniojo „Sunny Side Up“. Albumas susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų, kurie albumą net vadino „geriausiu Jungtinės Karalystės R&B albumu nuo 1970-ųjų blue-eyed soul suklestėjimo“. Per pirmąją savaitę vien Jungtinėje Karalystėje buvo parduota 109 000 kopijų ir jis debiutavo pirmoje albumų reitingo vietoje. 2014 m. gruodžio 8 d. albumas buvo įtrauktas į geriausių 2014-ujų iTunes parduotuvės albumų sąrašą.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Spragės

**Spragės** (*Alticini*) – lapgraužių (*Chrysomelidae*) šeimai priklausantys vabzdžiai. Tai nedideli (1–5 mm), apvalaini vabalai, kurių rūšių žinoma virš 5000.

Spragės juodos arba tamsiai mėlynos, blizgios, dažnai antsparniuose driekiasi geltonos juostos. Užpakalinės kojos šokamosios, todėl spragės „spragsi“, t. y., gali staiga šoktelėti. Lervos gyvena žemėje, augalų audiniuose, o suaugėliai – ant augalų lapų. Daugelis spragių yra sodų, daržų, pasėlių kenkėjai.

## Rūšys

Lietuvoje gyvena ~80 spragių rūšių. Žinomesnės:
* krieninė spragė (*Phyllotreta armoraciae*)
* juodoji spragė (*Phyllotreta atra*)
* lenktajuostė spragė (*Phyllotreta undulata*)
* šviesiakojė spragė (*Phyllotreta nemorum*)
* mėlynoji spragė (*Phyllotreta nigripes*)
* javinė juostinė spragė (*Phyllotreta vittula*)
* javinė stiebinė spragė (*Chaetocnema hortensis*)
* mėlynoji linspragė (*Aphthona euphorbiae*)
* juodoji linspragė (*Longitarsus parvulus*)
* runkelinė spragė (*Chaetocnema concinna*)
* bulvinė spragė (*Psylliodes affinis*)
* ąžuolinė spragė (*Altica quercetorum*)
* kopūstinė spragė (*Phyllotreta striolata*)

Dar žr. Sąrašas:Lietuvos_lapgraužiai#Pošeimis_Alticinae.

## Šaltiniai
Patrick Nagel

**Patrick Nagel** (1945 m. lapkričio 25 d. Deitone, Ohajuje, JAV – 1984 m. vasario 4 d. Santa Monikoje, JAV) – amerikiečių menininkas, iliustratorius. Labiausiai žinomas dėl savo art deco stiliaus iliustracijų, kurios yra paremtos paprastumu bei moters grožiu.

## Biografija
Nagel 1945 m. gimė Deitone, Ohajo valstijoje, tačiau užaugo ir didžiąją savo gyvenimo dalį praleido Los Andžele. Tarnavo JAV kariuomenėje Vietname, parašiutininkų dalinyje. Grįžęs baigė studijas universitete ir įgavo menų išsilavinimą.

1971 m. dirbo amerikiečių transliuotojui „ABC“ grafikos dizaineriu, kur kūrė įvairioms reklamoms bei žinių laidoms. Tais pačiais metais pradėjo dirbti ir kitoms garsioms kompanijoms bei žurnalams, kaip „IBM“, „MGM“„, Rolling Stone“, „Universal Studios“ ir kt. 1976 m. pradėjo kurti tuometiniam „Playboy“ žurnalui, kur jo darbai ir jis pats įgavo didžiulį populiarumą.

## Kūrybos stilius

Nagel buvo įkvėptas japonų graviūrinių paveikslėlių, kur ypač pabrėžiamos tamsios linijos bei kontūrai ant paprasto fono. Visa tai jis pritaikė savo art deco stiliaus piešiniams. Dažniausiai jis pradėdavo nuo modelio nuotraukos ir po to piešdamas iliustraciją vis šalindavo įvairias detales, kol galiausiai likdavo visiškas minimalizmas.

Didžiausią dalį kūrinių sudarė moters portretas – akcentuojamos akys, plaukai, burna, figūra. Iliustracijos ypač išgarsėjo populiariojoje kultūroje ir įgavo „Nagel moters“ vardą. Piešinius dar labiau išgarsinti padėjo sukurtas grupės „Duran Duran“ albumo „Rio“ viršelis.

Iliustracijoms pozavo įvairūs „Playboy“ merginų modeliai, kaip Cathy St. George, Tracy Vaccaro, Shannon Tweed ir kt.

## Mirtis
1984 m. vasario 4 d. Nagel dalyvavo trumpame labdaringame televizijos renginyje, po kurio jis buvo rastas negyvas savo automobilyje dėl širdies smūgio.

## Nuorodos
* Oficialus Patrick Nagel puslapis

## Šaltiniai
Bugulma

**Bugulma** (, ) – miestas Rusijoje, pietryčių Tatarstane, 333 km nuo Kazanės, prie Zajaus upės ir jos intako Bugulminkos, Bulgulmos–Belebėjaus aukštumoje. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Uljanovsko–Ufos linijos, plentai į Čistopolį, Orenburgą, Oralą, Leninogorską. Veikia oro uostas.

Svarbus naftos perdirbimo pramonės centras. Taip pat mašinų gamybos ir metalo apdirbimo pramonė (naftos gavybos ir perdirbimo įrangos, elektros variklių), maisto, statybinių medžiagų, porceliano, siuvimo pramonė. Veikia 4 cerkvės, mečetė, teatras, krašto muziejus, Jaroslavo Gašeko muziejus, yra daug tarybinių paminklų.

Tautinė sudėtis: rusai – 63 %, totoriai – 29,1 %, mordviai – 2,6 %, čiuvašai – 2,3 %, ukrainiečiai – 1,3 %.

## Istorija
Bugulma įkurta 1736 m. rusų, pastatyta tvirtovė. Gyvenvietė buvo Pugačiovo sukilimo sūkuryje. 1781 m. suteiktas miesto statusas. Buvo svarbus prekybinis taškas keliuose tarp Kazanės, Orenburgo ir Ufos. 1911 m. miestą pasiekė geležinkelis. 1948 m. pradėta vystyti naftos pramonė.

## Miestų partnerystė
* Aidinas, Turkija

## Šaltiniai
Bugulmos–Belebėjaus aukštuma

**Bugulmos–Belebėjaus aukštuma** (, ) – aukštuma Rytų Europos lygumos pietryčiuose, Rusijoje, Tatarstano, Baškortostano, Samaros ir Orenburgo sričių plotuose. Sudaro kairiųjų Volgos, Belajos ir Kamos vandenskyrą. Aukštis iki 418 m. Sudaryta iš atskirų skliautgūbrių, suskaidyta upių, gausūs eroziniai kraštovaizdžiai. Yra karstinių urvų, bedugnių.

Būdingos miškastepės ir stepės (daugiausia išdirbtos). Yra naftos telkinių (Volgos–Uralo naftingasis baseinas).

## Šaltiniai
Buguruslanas

**Buguruslanas** () – miestas Rusijoje, Orenburgo srities šiaurės vakaruose, prie Didžiojo Kinelio upės, 150 km į šiaurės rytus nuo Samaros. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Samaros–Orenburgo linijos. Plentai į Samarą, Bugulmą, Oralą, Abduliną. Mašinų gamybos, maisto, lengvoji pramonė. Aplink išgaunama nafta ir gamtinės dujos.

Yra teatras, krašto muziejus, Sergejaus Akasovo muziejus, XIX–XX a. pr. visuomeniniai statiniai.

## Istorija

Buguruslanas įkurtas 1748 m. Miesto statusas suteiktas 1781 m. Buguruslanas XIX a. buvo svarbus prekybinis taškas, veikė moterų vienuolynas.

## Šaltiniai
Buda Kašaliova

**Bùda Kašaliovà**  (; arba ***Buda Košeliovas***, ) – miestas pietryčių Gudijoje, Gomelio srityje, 48 km į šiaurės vakarus nuo Gomelio. Rajono centras. Geležinkelio stotis prie Gomelio–Žlobino linijos. Maisto (duonos, sūrio) pramonė. Veikia agrotechnikos kolegija.

## Istorija

Budos gyvenvietė žinoma nuo 1824 m., ji kūrėsi prie Kašaliovos kaimo, todėl pavadinta *Kašaliova*. XIX a. čia buvo geležinkelio stotis, kaimas priklausė Rahačovo apskrities Kašaliovos valsčiui. 1938 m. gavo Miesto tipo gyvenvietės statusą, 1971 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Žalsvoji gijabudė

**Žalsvoji gijabudė** (*Entoloma incanum*) – gijabudinių (*Entolomataceae*) šeimos grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Azijoje, Amerikoje.

## Biologija

Humuso saprotrofas. Grybas nuodingas. Auga nedidelėmis grupėmis žolėtose pakelėse, nesukultūrintose pievose, ganyklose, dirvonuose, parkuose. Šiltesniuose kraštuose kartais randamas plačialapių lapuočių retmiškiuose. Tinka kalkingas dirvožemis.

Nuo kitų gijabudžių skiriasi žaliu ar geltonai žaliu kotu, dažnai nemaloniu kvapu. Gali būti supainiojama su panašios išvaizdos žalsvąja guotene (*Hygrocybe psitacina*), kurios vaisiakūniai žalsvi, taip pat auga pievose, bet neturi specifinio kvapo.

Kepurėlė 1–4 cm skersmens, pradžioje pusiau rutuliška, vėliau išgaubta, plokštėjanti, dažnai su įduba centre, šviesiai žalsva, gelsva. Trama šviesiai žalia, oksidacijos metu tampa melsvai žalia. Himenoforas lakštelinis. Lakšteliai pradžioje žalsvi, vėliau šviesiai rožiniai. Kotas 2–8 cm ilgio, 0,1–0,4 cm storio. Sporų maišelis rožinės spalvos, sporos 9–14 × 7–10 µm, kampuotos.

## Populiacija Lietuvoje

2005 m. žalsvoji gijabudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Žinomos 8 radavietės.

## Šaltiniai
Kamštinis skylenis

**Kamštinis skylenis** (*Inonotus dryadeus*) – šiurkšteninių (*Hymenochaetaceae*) šeimos grybas. Paplitęs Šiaurės Afrikoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje. Europoje daugiausia sutinkamas pietinėje ir centrinėje dalyje.

## Biologija

Vienmetis parazitinis saprotrofinis grybas, sukeliantis baltąjį gyvų medžių šaknų ir šaknies kaklelio puvinį. Vaisiakūniai  išauga vasarą ir rudenį, gali kelis kartus peržiemoti, ilgainiui pajuosdami ir suaižėdami. Jie stambūs, pasitaiko iki 40 cm pločio, 15 cm storio, jauni viršutiniame paviršiuje išskiria gelsvos spalvos lašelius. Trama pluoštinė, minkšta, geltonos-rudos spalvos, skleidžia nemalonų kvapą. Sporos baltos, lygios ir gaubliškas, jų dydis 6,5-8 × 7-8 μm. 

Skyleniai išauga pavieniui ar grupėmis ant senų stambių ąžuolų kamienų, prie žemės, kartais ant šaknų. Dažniausiai pasitaiko ant derlinguose dirvožemiuose ir atvirose vietose augančių ąžuolų, kartais ir ant klevų, guobų ir kaštonų.

## Populiacija Lietuvoje

1992 m. kamštinis skylenis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. 

Žinomos 2 radavietės: Verkių apylinkėse (Vilniuje) rastas 1980 m. Platelių ežero Pilies saloje (Plungės rajone) rastas 1 vaisiakūnis buvo menkai išsivystęs. 

## Šaltiniai
D'Nash

**„D’Nash“** (iki 2007 m. – **NASH**) buvo ispanų muzikos grupė, 2007 metais „Eurovizijos“ dainų konkurse atstovavusi Ispanijai.

## Nariai
* Basty – Esteban Piñero Camacho (g. 1981 m. vasario 28 d. Kadise, Andalūzija)
* Mikel – Michael Hennet Sotomayor (g. 1983 m. sausio 20 d. Puerto de la Kruse, Kanarai)
* Javi – Francisco Javier Álvarez Colinet (g. 1983 m. balandžio 30 d. Sevilijoje, Andalūzija)
* Ony – Antonio Martos Ortiz (g. 1981 m. vasario 19 d. Valensijoje)

## Biografija
2006 m. vasarį grupė išleido pirmąjį singlą „Capaz de Todo“. Albumas analogišku pavadinimu buvo išleistas 2006 m. kovo mėnesį. 2006 m. birželio mėnesį išleido antrąjį singlą „¿Dónde Estás?“. Tų pačių metų lapkritį albumas buvo pakartotinai išleistas su dviem papildomomis dainomis „Qué Sabes del Amor“ ir „Más Allá de las Estrellas“.

2007 m. vasario 24 d. „D’Nash“ laimėjo Ispanijos televizijos projektą *Misión Eurovisión 2007*, skirtame išrinkti Ispanijos atstovą 2007 m. „Eurovizijoje“. Šiame konkurse grupė su daina „I Love You Mi Vida“ () užėmė 20 vietą.

2007 m. lapkritį grupė išleido naują singlą „Amanda“, o jau gruodžio mėnesį išleistas antrasis grupės albumas „Todo Va a Cambiar“. Ispanijoje buvo parduota per 35 000 kopijų, o muzikos įrašų tope *[[Productores de Música de España]]* albumas užėmė 39 vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 2006: *Capaz de todo*
* 2007: *Todo va a cambiar*
* 2011: *Garabatos*

### Singlai
* 2006: *Capaz de todo*
* 2006: *¿Dónde Estás?*
* 2007: *I Love You Mi Vida*
* 2007: *Amanda*
* 2011: *En el Medio de la Calle*

## Nuorodos
* Oficiali grupės svetainė – dnash.es 

|-
Aitriakvapis piengrybis

**Aitriakvapis piengrybis** (*Lactarius acerrimus*) – ūmėdinių šeimos piengrybių genties nevalgomas grybas. Randamas visoje Europoje.

## Biologija

Simbiotrofas. Auga vasarą ir rudenį lapuočių miškuose, dažniausiai ąžuolynuose. Šiltesniuose kraštuose randamas plačialapių lapuočių miškuose. Tinka kalkingas ir neutralus dirvožemis.

Kepurėlė 2–10 cm skersmens, pradžioje lygi, vėliau įgaubta, kiek banguojančiais kraštais. Jos paviršius drėgnu oru slidus. Įvairių ochros atspalvių, tamsesnė centre, su išreikštais koncentriniais žiedais. Lakšteliai palyginti reti, ploni, nuaugtiniai, tos pačios spalvos kaip ir kepurėlė. Kotas iki 10 cm aukščio, 1,5 cm skersmens, tuščiaviduris, plikas, lygus, šviesesnis už kepurėlę. Trama tanki, balta, aitri. Sporų maišelis ochrinis, sporos 10-14×9-13 µm.

## Populiacija Lietuvoje

1992 m. aitriakvapis piengrybis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Žinomos 4 populiacijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Fotogalerija
Šakotoji skylėtbudė

**Šakotoji skylėtbudė** (*Polyporus umbellatus*) – kempininių (*Polyporaceae*) šeimos skylėtbudžių (*Polyporus*) genties valgomų grybų rūšis. Plačiai paplitusi rūšis, bet reta visame šiauriniame pusrutulyje.

## Biologija

Šakotoji skylėtbudė – parazitinis grybas, sukeliantis baltąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai vienmečiai, trumpaamžiai, išauga vasarą ir rudenį. Jie būna dideli, iki 50 cm skersmens, sudaryti iš daugybės šakotų, gerai išsivysčiusių baltų kotų (kartais siekiančių šimtus vienetų). Kiekvieno jų gale yra nedidelės skėtiškos kepurėlės –  1–4 cm dydžio, kiek įdubusios, šviesiai rudos. Trama pražioje būna balta ir minkšta, vėliau sukietėja. Vaisiakūniai dirvožemyje suformuoja grybo gyvybingumą užtikrinančius skleročius – kietos grybienos rutuliškus gniužulus. 

Panaši į šią skylėtbudę yra kuokštinė grifolė (*Grifola frondosa*), tik ji skiriasi atsišakojančiomis nuo bendro koto plokščiomis kepurėlėmis.

Šakotajai skylėtbudei tinka ąžuolo kaimynystė, įsikuria ir ant jų šaknų, kartais sutinkama ir šalia kitų medžių – juodalksnių, beržų.

## Populiacija Lietuvoje

1992 m. šakotoji skylėtbudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Lietuvoje randama šiaurinėje ir centrinėje dalyse. Žinoma 14 radaviečių. Gausiau aptinkama Žagarės, Didmiškio, Daunoravos miškuose (Joniškio rajone).

## Šaltiniai