open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Auksūdžio II kapinynas

**Auksūdžio II kapinynas**, vadinamas *Pilale* (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 12069; senas registro kodas - A432P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1570) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 0,65 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Auksūdžio kaime, Kulšės kairiajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas Auksūdžio piliakalnio teritorijoje ir į šiaurės rytus nuo jo esančioje aukštumoje, Auksūdžio kaimo vakariniame pakraštyje. Teritorijos šiaurinė dalis dirvonuoja, apaugusi spygliuočių jaunuolynu, pietinė – apaugusi vešliais medžiais ir krūmais, deformuota bulviarūsių duobių, o pietrytiniame pakraštyje išlikusi apleista žvyrduobė. Skersai kapinyno praeina lauko kelias.

1979 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A433), 1998 m. – kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.

0,3 km į vakarus yra kapinynas, vadinamas *Leišio kalneliu*, 1,5 km į šiaurės rytus – Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas, vadinamas *Kūlių pilale*.

## Tyrimai
1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) *Pilalės* vakariniame pakraštyje iškasė žvalgomąjį šurfą, kuriame aptiko sudegusių žmonių kaulų, puodų šukių ir susilydžiusio žalvario gabaliukų. Ariant kalvą buvo randama gintaro karolių, geležinių ietigalių, peilių, kirvių ir kitų radinių. Vienas įmovinis ietigalis pateko į Vytauto Didžiojo karo muziejų.

1948 m. žvalgė Lietuvos istorijos instituto archeologai.

1987 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai (vadovas Bronius Dakanis) suartos kalvos šiaurinėje dalyje aptiko 3 VII–XII a. įmovinius ietigalius ir pastebėjo daug kapų dėmių su angliukais.

1992 m. kapinyną žvalgė ir teritoriją nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro ekspedicija (vadovas Vilnius Morkūnas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras: Auksūdžio kapinynas, vad. Pilale
Siudad Valjesas

**Siudad Valjesas** () – miestas Meksikos rytuose, San Luis Potosi valstijoje, į vakarus nuo Tampiko, Rytų Siera Madrės kalnų rytinėje papėdėje. Tai antras pagal dydį valstijos miestas.

Per miestą eina San Luis Potosi-Tampiko plentas. Medvilnės, tabako, cukraus pramonė. Prekyba. Apylinkėse auginami kavamedžiai, tabakas, cukranendrės, vaismedžiai. Turizmas (apylinkėse yra vaizdingų krioklių, kalnų regyklų).

## Šaltiniai
Siudad Maderas

**Siudad Maderas** () – miestas rytų Meksikoje, Tamaulipaso valstijoje, Meksikos įlankos pakrantėje, prie Panuko upės žiočių. Kartu su Tampiko miestu sudaro aglomeraciją.

Siudad Maderas yra svarbus naftos, išgaunamos Meksikos įlankoje, perdirbimo centras (perdirbama ~9 mln. naftos per metus). Taip pat vystoma chemijos pramonė. Veikia Aukštoji politechnikos mokykla (įkurta 1954 m.), Actekų kultūros muziejus. Pajūrio kurortas.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis XIX a. pr. Oficialiai įkurtas 1930 m. ir pavadintas Meksikos prezidento Fransisko I. Madero garbei.

## Šaltiniai
Yamaha Motor Racing

**Yamaha Motor Racing** – Italijos motociklų komanda, šiuo metu lenktyniaujanti Moto GP čempionate. Ji priklauso Yamaha Motor Corporation kompanijai. Šiuo metu komanda lenktyniauja oficialiu **FIAT Yamaha** pavadinimu. Komanda buvo įkurta 1999 m. Iš pradžių komandos būstinė buvo Olandijoje, tačiau nuo 2002 m. jis perkelta į Italiją.

Pirmus metus komanda nepasiekė didelių pergalių, tačiau viskas pasikeitė su italo Valentino Rossi atėjimu į komandą 2004 m. Tą sezoną italas pelnė 9 pergales ir tapo čempionu. Per kitus 5 metus italas su šia ekipa tapo dar 3 kartus čempionu. 2009 m. sezone abu komandos lenktynininkai – ispanas Jorge Lorenzo ir italas V. Rossi – kovo dėl čempiono titulo; stipresnis buvo italas.

## Nuorodos
* yamaha-racing.com/motogp Oficiali komandos svetainė
Auksūdžio II piliakalnis

**Auksūdžio piliakalnis**, vadinamas *Pilale, Pilaite, Pilaitės kalnu, Pilaliu, Pilkalniu, Pilkalnio kalnu, Alkos kalnu* – piliakalnis Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Auksūdžio kaimo (Darbėnų seniūnija) vakarinėje dalyje, 0,71 km į šiaurės vakarus nuo kelio , Kulšės upelio kairiajame krante.

Pasiekiamas nuo kelio  Auksūdžio kaimo vakarinėje dalyje pavažiavus 600 m vakarų kryptimi link Kulšės upelio.

## Piliakalnis
Įrengtas aukštumoje. Pailgas pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, apie 98 m ilgio ir iki 79 m pločio, kiek aukštesnis ties šiaurės vakariniu galu. Aikštelė smarkiai deformuota bulviarūsių ir žvyrduobių. Šlaitai nuolaidūs, iki 2 m aukščio, statesni vakarų pusėje. Piliakalnis apaugęs medžiais, o pietrytinis jo galas nukastas.

Igno Jablonskio nuomone I tūkstantmečio I pusėje ant piliakalnio stovėjusi įtvirtinta senovės gyvenvietė, kurios gynybinio pylimo liekanų išliko aikštelės vakariniame pakraštyje. Gyvenvietę apleidus, piliakalnyje ir į šiaurę nuo jo esančioje aukštumoje veikė VII–XII a. kuršių kapinynas, vadinamas *Pilale*.

Teritorijos plotas – 0,8 ha.

0,3 km į šiaurės vakarus yra kapinynas, vadinamas *Leišio kalneliu*, 1,5 km į šiaurės rytus – senovės gynybinis įtvirtinimas, vadinamas *Kūlių pilale*.

## Tyrimai
Valstybinės archeologijos komisijos medžiagoje nurodoma, kad apie 1923 m. *Pilaitės kalną* kasinėjo Vladas Nagevičius, radęs „nedidelius pamatus“. Buvo spėjama, kad jie nuo apgriuvusio pagonių aukuro.
 
1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus darbuotojas Pranas Baleniūnas piliakalnio šiaurės vakariniame pakraštyje aptiko degintų kaulų, puodų šukių ir susilydžiusių žalvario dirbinių likučių.

1948 m. žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Pranas Kulikauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 2013 m. – Julius Kanarskas.

Vietos gyventojai kalvą vadina *Pilale*, *Pilaite*, *Pilaitės kalnu*, *Pilaliu*, *Pilkalniu*, *Pilkalnio kalnu*, rečiau – *Alkos kalnu*. Pasakojama, kad pro kalvą einantys žmonės kartais paklysdavę, kad joje naktimis dega žvakelės, kad iš Pilaitės seniau išjodavęs ir pranykdavęs karys, kuris žmonėms nieko blogo nedarydavęs. Taip pat pasakojama, kad ant kalno veikusi pagonių šventykla, kurioje buvo deginamos aukos dievams. Nuo to, esą, kilęs Auksūdžio (vietos, kurioje aukojamos aukos) pavadinimas.

1972 m. piliakalnis paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (AR485).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras: Piliakalnis, vad. Pilale
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, b. 18. – L. 188–192, 194
Siudad Viktorija

**Siudad Viktorija** () – miestas šiaurės rytų Meksikoje, Rytų Siera Madrės pašlaitėse. Tamaulipaso valstijos sostinė.

Per Siudad Viktoriją eina Panamerikos plentas bei Monterėjaus-Tampiko geležinkelis. Veikia *General Pedro José Méndez* tarptautinis oro uostas. Maisto (vaisių ir daržovių perdirbimo, mėsos, cukraus), tekstilės, medienos apdirbimo, odos pramonė. Netoliese išgaunamas auksas, sidabras, švino, vario rūdos. Turizmas. Veikia Tamapulipaso universitetas (įkurtas 1950 m.), meno muziejus.

## Istorija

Miestas įkurtas 1750 m. kaip *Villa de Santa María de Aguayo* gubernatoriaus Chosė de Eskandono. 1825 m. suteiktas miesto statusas, pavadintas prezidento Gvadalupės Viktorijos garbei.

## Šaltiniai
Koacakoalkosas

**Koacakoalkosas** () – miestas pietryčių Meksikoje, Verakruso valstijoje, Tehuantepeko sąsmaukoje, Kampečės įlankos pakrantėje, prie Koacakoalkoso upės žiočių. Su gretimais miestais (Minatitlanu, Nančitaliu, Kosoleakake ir kt.) sudaro aglomeraciją, kurioje gyvena virš 700 tūkst. gyventojų. Pro miestą eina Meksiko-Meridos plentas ir geležinkelis.

Jūrų uostas (išvežama nafta ir jos produktai, siera, kietmedžių mediena, javai, tropiniai vaisiai). Naftos chemijos, baldų, kosmetikos pramonė. Apylinkėse plyti naftos gavybos rajonai.

## Istorija

Ikikolumbiniais laikais miesto vietoje gyveno majai. 1522 m. Gonsalas Sandovalis įkūrė Vilja Espiritu Santo (*Villa del Espíritu Santo*) gyvenvietę. 1825 m. įkurtas uostas, gyvenvietė pavadinta Koacakoalkosu. 1900–1936 m. miestas vadintas **Puerto Meksiku**.

## Šaltiniai
Kordoba (Meksika)

**Kordoba** () – miestas rytų Meksikoje, Verakruso valstijoje, į pietvakarius nuo Verakruso miesto, į pietryčius nuo Orisabos ugnikalnio.

Pro miestą eina geležinkelis ir plentas, jungiantys Meksiką su Verakrusu. Mašinų gamybos, maisto (kavos, cukraus, tabako), chemijos, tekstilės (medvilnės), odos pramonė. Apylinkėse auginami kavamedžiai, cukranendrės, vaismedžiai. Turizmas. Kalnų klimato kurortas.

## Istorija

Kordoba įkurta 1618 m. Šiame mieste 1821 m. pasirašyta Kordobos sutartis tarp Agustino Iturbidės ir vicekaraliaus Chuano O’Donochu, kuri užbaigė Meksikos nepriklausomybės karą. 1973 m. Kordoba nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Kvautla

**Kvautla** (, ), pilnas pavadinimas – **Didvyriškoji ir istoriškoji Moreloso Kvautla** (*La heroica e histórica Cuautla de Morelos*) – miestas Meksikoje, Moreloso valstijoje, į pietus nuo Meksiko.

Po miestą eina Meksiko-Oachakos plentas. Maisto pramonė: cukraus, vaisių ir daržovių perdirbimas, ryžių valymas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, ryžiai. Turizmas: apylinkėse yra archeologinių gyvenviečių (Čalkacingas, Tepostlanas), *Agua Hedionda* sieringoji versmė. Veikia muziejus.

## Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš nahuatlių kalbos žodžio *Cuauhtlan*, reiškiančio „erelio lizdą“. Miesto apylinkėse vyko nuožmios Meksikos nepriklausomybės karo kovos.

## Šaltiniai
Bullfrog Productions

**Bullfrog Productions** – kompiuterinius žaidimus kūrusi britų bendrovė, įsteigta Les Edgar ir Peter Molyneux 1987 m. ir uždaryta 2004 m. Kompanija išgarsėjo 1989 m. išleidusi realaus laiko strategiją „Populous“.

## Istorija
Pradžioje bendrovė vadinosi „**Taurus Impex Ltd**“. Pavadinimas „Bullfrog“ buvo suteiktas nuo žodžio  (*bulius/jautis*) ir  (*varlė*), kadangi Edgaro duktė labai mėgo varles.

1994 m. P. Molyneux tapo „Electronic Arts“ viceprezidentu ir patarėju, kai „EA“ įsigijo reikšmingą „Bullfrog“ akcijų dalį.

1995-ųjų sausį „Bullfrog“ buvo visiškai įsigyta „Electronic Arts“, „Bullfrog“ kurtų žaidimų leidėjo.

1997 m. rugpjūčio mėn. Molyneux paliko „Bullfrog“ studiją tam, kad įsteigtų „Lionhead Studios“, tuo tarpu kiti nariai įkūrė „Mucky Foot Productions“.

2001 m. pasirodė paskutinis šios kompanijos sukurtas žaidimas – „Theme Park Inc.“.

2004 m. bendrovė „Electronic Arts“ tą, kas liko iš „Bullfrog“, prijungė prie „EA UK“ filialo.

2009 m. rugpjūčio mėn. „Electronics Arts“ svarstė idėją – kai kuriuos „Bullfrog“ žaidimus pritaikyti šiuolaikinėms sistemoms.

## Žymūs žaidimai
* *Fusion* (1988)
* *[[Populous]]* (1989)
* *Flood* (1990)
* *Powermonger* (1990)
* *Populous II* (1991)
* *Syndicate* (1993)
* *[[Magic Carpet]]* (1994)
* *[[Theme Park]]* (1994)
* *Syndicate: American Revolt* (1994)
* *Tube* (1994)
* *Hi-Octane* (1995)
* *Magic Carpet 2* (1995)
* *Genewars* (1996)
* *Syndicate Wars* (1996)
* *[[Dungeon Keeper]]* (1997)
* *[[Theme Hospital]]* (1997)
* ** (1998)
* *Theme Aquarium* (1998)
* *[[Dungeon Keeper 2]]* (1999)
* *[[Theme Park World]]* (1999)
* *Theme Park Inc* (2001)

## Šaltiniai
Kuernavaka

**Kuernavaka** (, ) – miestas centrinėje Meksikoje, Vulkaninės Kordiljeros pietiniame šlaite, apie 60 km į pietus nuo Meksiko. Moreloso valstijos sostinė.

Per miestą eina greitkelis Meksikas-Akapulkas bei Meksiko-Balsaso siaurasis geležinkelis. Maisto (malimo, tabako, cukraus, alaus), tekstilės, cemento, odos, popieriaus pramonė. Amatai (sidabro dirbinių gamyba, tradicinė tekstilė, dailė). Apylinkėse auginami kavamedžiai, cukranendrės, verčiamasi gėlininkyste, bitininkyste. Svarbus turistinis Meksikos centras bei Meksiko miesto gyventojų poilsio vieta. Veikia archeologijos, istorijos, liaudies medicinos muziejai, Moreloso autonominis universitetas, įkurtas 1953 m., keletas teatrų, kino salių.

## Paveldas

Miesto įžymybė – XII-XIV a. actekų Teopansolko piramidė su 2 kapaviečių liekanomis.

Miestas taip pat turtingas kolonijine architektūra:
* 1529 m. pastatytas Šv. Pranciškaus vienuolynas su katedra (pradėta statyti 1533 m., su XVI a. plateresko stiliaus portalu, freskomis),
* Ernano Korteso rūmai, pastatyti 1533 m., išdailinti Diego Riveros freskomis (dabar čia veikia valstijos vyriausybė),
* XVI–XVIII a. bažnyčios ir koplyčios,
* ispanų – maurų stiliaus sodai (1699–1778 m.),
* XVIII a. akviadukas, kolonijinių laikų tiltai.

Iš moderniosios architektūros išskirtini XX a. daugiaaukščiai viešbučiai.


Image:Cuernavaca Teopanzolco.JPG|Teopansolko piramidė
Image:FacadeCatCV2.JPG|Marijos ėmimo į Dangų katedra
Image:ChapitelCV1.JPG|Kalvarijos koplyčia


## Istorija

Pirmieji regiono gyventojai, kaip manoma, buvo tlahuikai. Nuo XII a. čia įsikūrė actekai. Jie įkūrė miestą, pastatė šventyklų kompleksą, tvirtovę. Paskutiniu miesto valdovu buvo Icohuacinas. Ispanai, vadovaujami Gonsalo de Sandovalio, Meksikos užkariavimo metu užėmė Kuernavaką (tada vadintą Kuauhnahuaku). Vėliau čia pastatytas pirmasis cukraus fabrikas, o 1526 m. pradėti statyti rūmai, kuriuose įsikūrė Ernanas Kortesas. 1529 m. į Kuernvaką atvyko pranciškonai ir įkūrė vienuolyną. Kolonijiniais laikais miestas buvo Oašakos slėnio markizato centras.

## Šaltiniai
Andrius Sakaitis

**Andrius Sakaitis** (lenk. *Andrzej Sakowicz*, m. 1465 m.) – vienas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų, Dubingių ir Medilo seniūnas, Smolensko ir Polocko vietininkas, Trakų vaivada. Tėvoninės valdos – Nemenčinė, Hruzdovas, Medilas.

## Biografija
Horodlės unijos signataro, Dubingių seniūno Stanislovo Sako vienas iš 7 sūnų.

Pirmą kartą paminėtas 1432 m. Švitrigailos ir Kryžiuočių ordino paliaubų akte. Kovų dėl LDK sosto metu iš pradžių buvęs Švitrigailos šalininku, po Ašmenos mūšio perėjo Žygimanto Kęstutaičio pusėn.

1434 m. mūšyje prie Kopačo (Ašmenos pavietas) tik per stebuklą likęs gyvas ir už tai dėkodamas Dievui, Andrius Sakaitis tais pat metais dotavo Vilniaus katedros šv. Stepono ir šv. Lauryno altorių, o vėliau pastatė dvejus maldos namus: 1443 m. bažnyčią ir 1448 m. cerkvę savo tėvonijoje Hruzdove (Ašmenos pavietas).
1434–1435 m. m. Andrius Sakaitis ėjo Dubingių seniūno pareigas.

1440 m. Žygimantas Kęstutaitis atšaukė Smolensko vietininką Joną Goštautą, o jo vieton paskyrė Andrių Sakaitį.

Kai 1440 m. kovą kunigaikščio Jono Čartoriskio vadovaujami sąmokslininkai Trakuose nužudė Žygimantą Kęstutaitį, Lietuvos didikai (Jonas Goštautas, Jurgis Alšėniškis, Žemaitijos seniūnas Kęsgaila, Andrius Sakaitis ir kt.), skubiai susirinkę Alšėnuose, nutarė Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą pasiūlyti Lenkijos karaliaus Vladislovo Jogailaičio jaunesniajam broliui Kazimierui, tuo metu teturėjusiam 13 metų. Reali valdžia LDK perėjo Ponų tarybai, kurios nariu buvo ir Andrius Sakaitis.

Tais pačiais 1440 m. Smolenske kilo maištas, po susirėmimų Andrius Sakaitis pasitraukė iš miesto, o miestiečiai savo kunigaikščiu išsirinko Algirdo anūką Jurgį Lengvenaitį. Ponų taryba siuntė kariuomenę maištui numalšinti, tačiau tai pavyko tik antruoju žygiu, gruodžio mėnesį. Jurgis Lengvenaitis ir smolenskiečiai buvo įveikti, o Andrius Sakaitis vėl tapo Smolensko vietininku.

1445 m., jau po paskyrimo Polocko vietininku (1444–1458 m. m.), buvo vienu iš lietuvių kariuomenės vadų kovose prieš Maskvą, kuri su totorių pagalba tuo metu bandė užimti LDK priklausiusią Viazmą.

1454 m. Andrius Sakaitis pastatė bažnyčią Senajame Medile, nuo 1479 m. atitekusiame Radviloms, Andriaus anūkei Elžbietai ištekėjus už Vilniaus vaivados Mikalojaus Radvilos.

Nuo 1459 m. Andrius Sakaitis – Trakų vaivada. Mirė 1465 m.

Turėjo dukrą ir 3 sūnus, kurių žymiausias – Bagdonas Andriejaitis, valdovo ir didysis maršalka, Brėslaujos seniūnas, Polocko vietininkas, Trakų vaivada.

## Šaltiniai

* Rimvydas Petrauskas, Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a., Vilnius, Aidai, 2003
* Ewa Kelma, Ród Sakowiczów i jego majętności w XV i pierwszej połowie XVI wieku, Lituano-slavica posnaniensia, t. 3, Poznan, 1989

|-
Kuikatekos urvynas

**Kuikatekos urvynas** () arba **Čevė urvas** (*cueva Chevé*) – karstinių urvų sistema pietų Meksikoje, Oachakos valstijoje, Pietų Siera Madrės kalnuose. Tai vienas giliausių pasaulio urvynų. Jo gylis 1484 m, ilgis daugiau kaip 9300 m. Susidaręs klintinėse uolienose, turi 5 angas. Urvu teka požeminė upė.

Kuikatekos urvyną ištyrė JAV speleologai (pradėtas tirti 1986 m.).

## Šaltiniai
Bandžarų kalba

**Bandžarų kalba** – austonezinių kalbų šeimos, malajų-polineziečių grupės kalba. Vartojama bandžarų tautos žmonių, gyvenančių daugiausia Indonezijoje, Pietų Kalimantane, tačiau ši kalba gan populiari visoje Borneo saloje ir kitur, kur gyvena gausesnės bandžarų bendruomenės (pvz., Sumatroje).

Išskiriamos dvi tarmės:
* Aukštupio (*Banjar Hulu*)
* Žemupio (*Banjar Kuala*)

Aukštupio tarmė pasižymi mažesniu balsių skaičiumi, negu žemupio, bei turi savybę pridėti garsą h žodžio pradžioje prieš balsį.

## Nuorodos
*
Pietų Kalimantanas

**Pietų Kalimantanas** () – Indonezijos provincija, esanti Borneo salos pietuose. Administracinis centras – Bandžarmasinas.

## Geografija

Provincija ribojasi šiaurėje su Centriniu Kalimantanu, šiaurės rytuose su Rytų Kalimantanu. Pietinę pusę skalauja Makasaro sąsiauris ir Javos jūra. Didžiąją teritorijos dalį užima pelkėta, miškinga lyguma. Centrinėje dalyje iškilę Meratuso kalnai, kuriuose yra aukščiausia provincijos vieta – Besaro kalnas (1892 m). Klimatas karštas, drėgnas (metinis kritulių kiekis 2000-3700 mm). Svarbiausia upė – Baritas.

## Ekonomika

Išgaunama nafta, akmens anglys, gamtinės dujos, auksas. Kertama mediena. Auginamos prieskoninės, maistinės kultūros. Turizmas.

## Gyventojai
* Tautos: bandžarai (76 %), javiečiai (13 %), bugiai (12 %);
* Religijos: islamas (89 %), krikščionybė (1,2 %), budizmas (0,42 %), hinduizmas (0,11 %);
* Kalbos: indoneziečių, bandžarų.

## Administracinis skirstymas

Rytų Kalimantanas padalintas į 11 regencijų ir 2 miestus. Skliaustuose pateikti administraciniai centrai.

* Balangano regencija (Paringinas)
* Bandžaro regencija (Martapura)
* Žemutinio Barito regencija (Marabahanas)
* Pietų Aukštupio regencija (Kandanganas)
* Vidurio Aukštupio regencija (Barabajus)
* Šiaurės Aukštupio regencija (Amuntajus)
* Kota Baru regencija (Kotabaru)
* Tabalongo regencija (Tandžungas)
* Tanah Bumbu regencija (Batulicinas)
* Tanah Lauto regencija (Pleiharis)
* Tapino regencija (Rantau)
* Bandžarmasinas
* Bandžarbaru

## Šaltiniai
Čiurna

**Čiurna** – žmogaus pėdos dalis, kuri įeina į pėdos griaučius. Žmogaus čiurną sudaro septyni kaulai (*ossa tarsi, s. ossa tarsalia*) – šokikaulis (*talus*), kulnakaulis (*calcaneus*), laivakaulis (*os naviculare*), vidinis pleištukas (*os cuneiforme mediale*), vidurinis pleištukas (*os cuneiforme intermedium*), šoninis pleištukas (*os cuneiforme laterale*) ir kubakaulis (*os cuboideum*). Čiurnos kaulai sudaro didžiąją dalį pėdos griaučių. Jie kartu su padikauliais atremia kūno svorį.

## Išnašos
Čontaliai

**Čontaliai** (sav. *Yokot’anob*) – Mezoamerikos tauta, gyvenanti pietų Meksikoje, Tabasko valstijoje. Priskiriami majams, nors patys save kildina iš olmekų. Kalba majų kalbų šeimai priklausančia čontalių kalba.

## Kultūra

Tikėjimas sinkretinis – apima katalikybės ir majų religijos elementus. Išlikęs ikikrikščioniškas folkloras, tikėjimas gamtos dvasiomis, raganomis, žiniuoniais. Tradiciškai užsiima lydimine ir drėkinamąja žemdirbyste, žvejyba, medžiokle, amatais (pynimas, puodininkystė). Augina galvijus, avis, naminius paukščius.

## Istorija

Čontalių žemės XV–V a. pr. m. e. buvo olmekų kultūros lopšys. Vėliau teritoriją užėmė majai. IV a. jų civilizacija pasiekė klestėjimo viršūnę, tuo pačiu suklestėjo ir čontalių kultūra. Iki ispanų užkariavimo XVI a. jie turėjo 2 didelius valstybinius junginius – Pontočaną ir Akalan-Tiščelį. 1518 m. čontalių žemes pasiekė Chuanas de Grichalva, kuris buvo svetingai priimtas, o po metų – Ernanas Kortesas. Čontaliai priėmė ispanų valdžią, 1614 m. pastatyta Nakachukos bažnyčia, tapusi kultūriniu tautos centru.

## Šaltiniai
Bandžarai

**Bandžarai** (sav. *Urang Banjar*) – Pietryčių Azijos tauta. Gyvena Indonezijoje, daugiausia Borneo salos pietinėje dalyje (Pietų Kalimantane). Už Borneo ribų gausiausiai gyvena Šiaurės Sumatroje ir Riau. Kalba malajų-polineziečių kalbų šeimos bandžarų kalba.

## Kultūra

Tikinčiųjų dauguma – musulmonai sunitai. Verčiasi žemdirbyste (augina ryžius, kaučiukmedžius, vaismedžius), žvejyba (krabai, krevetės), gyvulininkyste (buivolai, antys, vištos). Didelė dalis dirba miškų kirtimo ir medienos apdirbimo įmonėse, aukso ir deimantų kasyklose. Tradiciniai amatai: medžio drožyba, pynimas, valčių gaminimas.

## Istorija

Bandžarų tauta susidarė susimaišius vietiniams dajakams bei atvykėliams malajams ir javiečiams. 1526 m. bandžarai sukūrė sultonatą su sostine Bandžarmasine. Jį XIX a. užkariavo olandai. Nuo 1949 m. bandžarų gyvenama teritorija priklauso Indonezijai.

## Šaltiniai
Vainiūniškis

**Vainiūniškis** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Alizavos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaiponiškė

**Vaiponiškė** – kaimas Kalvarijos savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Sangrūdos, 2 km nuo sienos su Lenkija, prie Vaiponės upės. Rytiniu pakraščiu teka Mergutrakė.

## Etimologija

Pavadinimas atsiradęs iš upės vardo *Vaipõnė*.

## Istorija
Kaimas šaltiniuose minimas nuo 1559 m.

XIX a. pradžioje priklausė Kalvarijos parapijai, XIX a. pabaigoje – Punsko parapijai.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaira

**Vaira** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Baltosios Vokės.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vairiškiai

**Vairiškiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Šimonių. 

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antanas Starkus-Montė (1919–1949), partizanas, Algimanto apygardos vadas

## Šaltiniai
Vaisbūniškiai

**Vaisbūniškiai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Bartninkų, netoli Gražupio upelio. Praeina Pašeimenių–Bartninkų vieškelis.

## Etimologija

Kaimo vardas susijęs su žodžiu *vaisbūnas* – „pirklys“. Pastarąjį žodį istorikas Adolfas Šapoka kildino nuo Visbio miesto, esančio Gotlando saloje. Dar minimas kaip *Veizbūniškiai*.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaisgėliškis

**Vaisgėliškiu** vadinami viensėdžiai Ukmergės rajone:

* Lyduokių seniūnijoje,
* Pivonijos seniūnijoje.
Vainoriai (Panevėžys)

**Vainoriai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietvakarius nuo Jotainių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vainotiškė

**Vainotiškė** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 9 km nuo Veiviržėnų, 8 km nuo Judrėnų, 7 km nuo Švėkšnos. Ribojasi su Šalpėnų, Jonikaičių, Kidulių, Bareikų, Pakapių kaimais. Vakariniame pakraštyje yra Bareikų miškas, rytiniu pakraščiu teka upė Judrė. Pro kaimą eina kelias iš Švėkšnos į Šalpėnus (4238). Priklauso Šalpėnų seniūnaitijai.

Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąraše, sudarytame 1993 metais įrašyta, kad Vainotiškės senosiose kapinėse buvo valstybės saugomos vertybės: tai koplytėlė prie medžio su Marijos Maloningosios skulptūra (kodas 9397), koplytstulpis su Šv. Antano, Kristaus, nešančio kryžių, Marijos skulptūromis (kodas 14805), koplytėlė prie ąžuolo su Rūpintojėlio skulptūra (kodas 14806), koplytėlė prie ąžuolo su Šv. Juozapo skulptūra (kodas 14807), koplytėlė prie ąžuolo su Šv. Roko skulptūra (kodas 14808) ir koplytėlė prie ąžuolo su Šv. Antano skulptūra (kodas 14809). Jos neišliko, buvo išgrobstytos.

## Istorija

XIX a. vykstant pobaudžiavinėms žemės reformoms iš dvaro priklausomybės ištrūko vis daugiau kaimų. Iš buvusių didesnių bajorkaimių susiformavo nauji kaimai. Taip buvo suformuotas ir Vainotiškės kaimas. 1846 m. bažnyčios sudarytame sąraše minimos 4 šeimos su 38 gyventojais: iš jų 25 – šeimos nariai, 8 – samdiniai ir 5 – kampininkai. 1923 m. kaime buvo 7 ūkiai, kuriuose buvo 45 gyventojai. 2001 m. gyveno 37 gyventojai. 2011 m. surašymo duomenimis – 27 gyventojai: 15 vyrų ir 12 moterų.

Iki 1950 m. kaimas priklausė Švėkšnos valsčiui, vėliau – Šalpėnų, Judrėnų, Veiviržėnų apylinkėm. Nuo 1995 metų priklauso performuotai Veiviržėnų seniūnijai.

## Gyventojai

## Literatūra
* Kazys Rėbžda. Šalpėnai. Kaunas: UAB Lisaura, 2015.

## Šaltiniai
Vaisiutiškis

**Vaisiutiškis** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Skiemonių. 

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* 1923 m. spalio 8 d. Vasiutiškyje 1923 m. spalio 8 d. gimė hidrotechnikos inžinierius, technikos mokslų kandidatas Kazys Dabužinskas.

## Šaltiniai
Vaišėtai

**Vaišėtai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pabarės, prie kelio  ir Kubankos upelio. Šalia kaimo auga Vaišėtų-Trėbuškių miškas.

## Istorija

XIX a. pab. šlėktų *[[okolica]]* Lydos apskrityje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišlaukis

**Vaišlaukis** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Pašilėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišnoriai (Joniškis)

**Vaišnoriai** – viensėdis Joniškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Rudiškių.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vaišnoriuose 1932 m. rugsėjo 27 d. gimė žurnalistas, publicistas, visuomenės veikėjas Domas Šniukas.

## Šaltiniai
Vaišupis

**Vaišupis** – viensėdis Alytaus rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Vaisodžių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišutkiemis

**Vaišutkiemis** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Milkūnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišvydava (Rokai)

**Vaišvydava** – buvęs kaimas Kauno rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Rokų. Prijungtas prie Kauno kaip Vaišvydava.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaiškūnai (Širvintos)

**Vaiškūnai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Žemųjų Viesų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišvydžiai

**Vaišvydžiai** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 6 km nuo Klovainių, prie Ežerėlės upės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišvilai (Šakiai)

**Vaišvilai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Kudirkos Naumiesčio, 1 km į pietus nuo kelio . 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišvilčiai II

**Vaišvilčiai II** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Upytės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišviliškiai

**Vaišviliškiais** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone:
** Anykščių seniūnijoje,
** Skiemonių seniūnijoje;
* Kelmės rajone:
** Kražių seniūnijoje:
*** Vaišviliškiai I,
*** Vaišviliškiai II,
** Liolių seniūnijoje.
Vaišviliškiai (Anykščiai)

**Vaišviliškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kavarsko ir 10 km į pietvakarius nuo Anykščių, Susienos kairiajame krante (kitapus – Pasusienys ir Zaviesiškis). Praeina kelias .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišviliškiai (Kelmė)

**Vaišviliškiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Liolių, prie Šlaunies upelio (Kražantės intakas). Iš pietų supa Senliolių miškas. Keliai į Liolius, Rikantus, Kuzokus. Ties kryžkele yra koplytėlė medyje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitai

**Vaitai** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Pilviškių, tarp Pilvės upelio ir kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitakarčmis

**Vaitakarčmis** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Valkininkų, 2 km nuo Naujųjų Valkininkų. Kaimas yra miškų apsuptyje, Spenglos dešiniajame krante, šalia Vilniaus–Gardino geležinkelio. Šalia eina kelias .

## Etimologija
Pagal šaltinių liudijimus atstatytina gretutinė lytis **Vaitava*. Pavadinimas padarytas iš žodžių *vaĩtas* („baudžiauninkų prižiūrėtojas; valsčiaus viršaitis; vaitijos viršininkas“) ir *karčmà* („užeiga, karčema“).

## Istorija

XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, buvo apylinkės centras.

## Gyventojai

; Žymūs žmonės
* Kaime vasarodavo vaikų poetas Martynas Vainilaitis. Išlikusi jo muziejinė sodyba.


Vaitakarčmis, 3.JPG|Įvažiavimas į kaimą
Vaitakarčmis, tiltas.JPG|Geležinkelio tiltas per Spenglą ir kelią į Vaitakarčmį
Spengla Vaitakarčmyje.JPG|Spengla Vaitakarčmyje


## Šaltiniai
Vaitiekupiai

**Vaitiekupiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Girėnų, 1 km į šiaurę nuo kelio . 

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Valentinas Dėdinas (1904–1990), istorikas, memuaristas 
* Vincentas Jurgilas (1861–1939), kunigas, draudžiamos spaudos platintojas
* Kazimieras Viktoras Banaitis (1896–1963), kompozitorius, pedagogas, dirigentas
* Saliamonas Banaitis (1866–1933), spaustuvininkas, leidėjas, signataras

## Šaltiniai
Vaišviliškiai (Skiemonys)

**Vaišviliškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 13 km nuo Anykščių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaišviliškiai I

**Vaišviliškiai I** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kražių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitiešiūnai

**Vaitiešiūnai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Jašiūnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitiškės

**Vaitiškės** – kaimas Birštono savivaldybėje, 6 km nuo Birštono Vienkiemio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitiškiai

**Vaitiškiais** vadinami kaimai:

* Marijampolės savivaldybėje;
* Raseinių rajone;
* Šakių rajone.
Vaitiškiai (Marijampolė)

**Vaitiškiai** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Padovinio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkaičiai (Juknaičiai)

**Vaitkaičiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 8 km į pietryčius nuo Juknaičių, prie geležinkelio Klaipėda–Tilžė ir Kavolių miško.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkaičiai (Žemaičių Naumiestis)

**Vaitkaičiai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km nuo Žemaičių Naumiesčio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkiai

**Vaitkiai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Šateikių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkiškės

**Vaitkiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 9 km nuo Medininkų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkūnai (Kaišiadorys)

**Vaitkūnai** – kaimas Kaišiadorių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Varkalių. Yra kapinės, pažymėtas kryžius sankryžoje. Netoliese telkšo ežeras Švenčius, yra didelė pelkė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkaičiai (Kelmė)

**Vaitkaičiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km į šiaurės rytus nuo Tytuvėnų, 7 km į vakarus nuo Šiaulėnų, šalia Šušvės aukštupio. Praeina kelias . Piečiau prasideda Tytuvėnų tyrelis. Šalia rastos Vaitkaičių pilkapyno liekanos (Kapmilžiai).

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Vaitkaitis]]*.

## Istorija
Vaitkaičiai minimi nuo 1595 metų. XIX a. pab. pateko į Raseinių apskrities Šiluvos valsčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitiškiai (Šakiai)

**Vaitiškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į rytus nuo Kudirkos Naumiesčio, prie kelio .

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vaitiškiuose gimė dainininkė (lyrinis sopranas), poetė Juozė Krištolaitytė-Daugėlienė (1917–2010).

## Šaltiniai
Vaitkūnai (Vilnius)

**Vaitkūnai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 3,5 km į rytus nuo Visalaukės I. Vaitkūnai apsupti raistų ir miškų, šalimais praeina vieškelis .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkuškė

:: *Apie kaimą Ignalinos rajone žr. [[Vaitkuškė (Ignalina)]]*.

**Vaitkuškė** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 12 km nuo Zibalų.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Vaitutiškiai

**Vaitutiškiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Anykščių, prie kelio . Šiauriau kaimo teka kairysis Šventosios intakas Šaltupys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaiva (Prienai)

**Vaiva** – kaimas Prienų rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Mackių, Žiūronių kaimo pakraštyje, prie kelio . Pro kaimą teka Peršėkė. Pakelėje įrengtas memorialas žuvusiems apylinkių partizanams (Dainavos apygarda).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaivadiškiai (Vilnius)

**Vaivadiškiai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Skirlėnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaiveriškiai

**Vaiveriškiai** – viensėdis Anykščių rajono savivaldybėje, 10 km į šiaurės rytus nuo Kurklių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkūnai (Pasvalys)

**Vaitkūnai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurę nuo Pušaloto. Buvusi Vaitkūnų geležinkelio stotelė – paveldo objektas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaitkūnai (Rokiškis)

**Vaitkūnai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 1 km nuo Salų.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Iš čia kilęs žurnalistas, Dusetų, Zarasų ir Molėtų rajoninių laikraščių darbuotojas Antanas Matiukas (1935–1992), pasirašinėjęs *Mato Salagirio* slapyvardžiu. Daugelio straipsnių periodikoje ir knygų; „Didvyrių pėdomis“ (1961), „Po Zarasų kraštą“ (1967) ir „Ištvermė“ (1986) autorius, Palaidotas Vilniuje.

## Šaltiniai
Vaizbūniškės

**Vaizbūniškės** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į pietus nuo Ubiškių, prie kelio Ubiškės–Čižiūnai.

## Etimologija

Kaimo vardas susijęs su žodžiu *vaisbūnas* – „pirklys“. Pastarąjį žodį istorikas Adolfas Šapoka kildino nuo Visbio miesto, esančio Gotlando saloje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaižgai

:: *Apie greta buvusį viensėdį Pakalniškių seniūnijoje žr. [[Vaižgai (Pakalniškiai)]]*.

**Vaižgai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 10 km į pietryčius nuo Šeduvos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vajasiškis (Utena)

**Vajasiškis** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km į pietryčius nuo Daugailių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vajukiškė

**Vajukiškė** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Reškutėnų. 

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vakagaliai

**Vakagaliai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 12 km nuo Ramygalos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vakarai (Radviliškis)

**Vakarai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pociūnėlių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vakariškės

**Vakariškės** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Rūdninkų, dešiniajame Merkio krante.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valaičiai

:: *Apie kaimą Prienų rajone žr. [[Valaičiai (Prienai)]]*.

**Valaičiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kiaunorių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vajėšiai

**Vajėšiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 14 km nuo Anykščių, prie Elmės upės.

## Istorija

Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Liūto partizanų rinktinės partizanai. Netoli Vajėčių 1950 m. kovo 15/16 dd. [pagal kitus davinius: 1950 m. birželio 15 d.] žuvo partizanas Vytautas Magyla s. Juozo – Vairas, Sakalas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valaitiškė

**Valaitiškė** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 6 km nuo Purviniškės, prie Pilvės upės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valaitiškis

**Valaitiškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Panemunėlio kaimo. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakavičiai

**Valakavičiai** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės vakarus nuo Pabarės, 2 km nuo Tetėnų, prie Pabaldės upelio. Stūkso Valakavičių piliakalnis.

## Istorija

Jau pats Valakavičių kaimo pavadinimas rodo, jog jis įsikūręs XVI a. Valakų reformos metu. Tad didelėse Kiaulėkų kapinėse palaidoti abiejų kaimų gyventojų daugelio kartų protėviai. Dar senesnius laikus mena tarp kaimų stūksantys du piliakalniai. Jie yra šaltiniuotose ir drėgnose pievose, iš kurių išteka Purvės (dar vadinamos Boržūne ir Brasta) ir Pabaldės upeliai, bėgantys į Šalčią.

Medžiais apaugęs piliakalnis prie Kiaulėkų yra mažesnis, tik vieną kartą žvalgytas. Todėl aptiktas kultūrinis sluoksnis neleidžia tiksliau nustatyti jo naudojimo laikotarpio. Geriau ištirtas yra arčiau Valakavičių kaimo esantis piliakalnis.

Dar neseniai netoli piliakalnių buvo daug pilkapių, kurių dalis pateko į Varėnos rajoną. Tai buvo karių, sudegintų prieš laidojimą, kapai. Išlikusius pilkapius dar spėta įtraukti į archeologijos paminklų sąrašą, bet Valakavičių pilkapiai buvo sunaikinti melioracijos darbų metu.

XIX a. pab. – šlėktų *[[okolica]]* Lydos apskrityje, Eišiškių valsčiuje, Pabarės apylinkėje. Pateko į Rodūnios dvaro valdas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakėlė

**Valakėlė** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Čiobiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakėliai (Varėna)

**Valakėliai** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Nedzingės, prie keliuko Pilvingiai–Ilgai, netoli rytinio Ilgio galo.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas padarytas iš žodžio *[[valakas|valãkas]]* („toks žemės matavimo vienetas“).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakiniai

**Valakiniai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km nuo Kurklių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakiškės

**Valakiškės** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 9 km nuo Balceriškių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valančiūnai (Lazdijai)

**Valančiūnai** – kaimas Lazdijų rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Viktarino, Kapčiamiesčio girioje, prie Vidugašlio ežero. Praeina keliukas Paliepis–Mikalina.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Valančiūnas|Valančiū́nas]]*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Seinų apskrities Leipalingio valsčių ir parapiją, buvo Leipalingio dvaro valda. ~1880 turėjo 654 margus žemės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valasoniškės

**Valasoniškės** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Sužionių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valakėliai (Pakruojis)

**Valakėliai** – viensėdis Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Pakruojo, Pakruojo miške, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valatkaičiai (Radviliškis)

**Valatkaičiai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Grinkiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valatkiškės

**Valatkiškės** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Poškonių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valčiuva

**Valčiuva** – buvęs kaimas Marijampolės savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Sasnavos.

## Istorija

Sasnavos apylinkės Valčiuvos kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Valdeikiai (Pasvalys)

**Valdeikiai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Joniškėlio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Čitipa

**Čitipa** () – miestas Malavio šiaurėje, Čitipos rajono administracinis centras. Gyvenvietėje įsikūrusi šalia Tanzanijos ir Zambijos sienų. Miestas žinomas dėl stūksančio Hilo forto.

## Žymūs gyventojai
* James Mbowe Nyondo (g. 1968), filantropas, advokatas, kandidatas į prezidentus.

## Demografija

## Išnašos
Ekvendenis

**Ekvendenis** () – miestas šiaurinėje Malavio dalyje, Mzimba provincijoje. Gyvenvietė nutolus 20 km nuo šalies sostinės Mzuzu.

Mieste yra vienas iš didžiausių ŽIV/AIDS paplitimas šalyje, nes Ekvandenis yra mėgstama poilsio vieta sunkvežimių vairuotojams, keliaujantiems tarp Malavio ir jo šiaurinių kaimynų Tanzanijos, Kenijos ir  kitų.

## Istorija
Ekvendenį įkūrė škotų misionieriai. Mieste yra viena seniausių šalyje bažnyčių, priskiriama škotų reformatų atkarpai.

## Ekonomika
Miestas apsuptas tabaką auginančiomis fermomis. Paplitęs smulkusis verslas.

## Demografija
Dominuojanti kalba mieste yra tumbuka, bet paplitusios ir kitos kalbos, dėl didelio atvykėlių skaičiaus iš kitų Malavio gyvenviečių. 

## Švietimas
Mieste įkurti keli koledžai: slaugos, teologijos, komercijos. Veikia techninio paruošimo mokykla.
Gvatemalos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Gvatemala|Gvatemalos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 13 276 517 (2010 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**
**0-14 m.:* 39,4 %
**15-64 m.:* 56,8 %
**65 m. ir vyresni:* 3,8 % (2010 m. apsk.)
 
**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
**bendras:* 19,7 m.
**vyrų:* 19,1 m.
**moterų:* 20,4 m. (2010 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,066 % (2010 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 27,98 gimimų/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,11 mirčių/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,21 migrantų/1000 gyv. (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 49 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 3,4 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:
**Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
**Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
**15-64 metų:* 0,94 vyro vienai moteriai
**65 metų ir vyresniems:* 0,86 vyro vienai moteriai
**Visai populiacijai:* 0,97 vyro vienai moteriai (2010 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 27,84 mirusiųjų/1000 gimimų (2010 apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
**bendra:* 70,29 m.
**vyrų:* 68,49 m.
**moterų:* 72,19 m. (2010 apsk.) 

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
**bendras:* 69,1 %
**vyrų:* 75,4 %
**moterų:* 63,3 % (2002 m.)

## Šaltiniai
*CŽV pasaulio faktų knyga: Gvatemala (angliškai) 

## Taip pat skaitykite
*Sąrašas:Gvatemalos miestai
Juozapas Balzukevičius

**Juozapas Balzukevičius** (1866 m. kovo 19 d. Vilniuje  – 1915 m. vasario 11 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkas, tapytojas, pedagogas.

## Biografija

Juozapas Balzukevičius gimė 1866 m. kovo 19 d. Vilniuje, Šnipiškėse, skulptoriaus Vincento Balzukevičiaus ir Elenos Užpulevičiūtės šeimoje. Viso šeimoje buvo vienuolika vaikų, trys iš jų žymūs menininkai: Boleslovas Balzukevičius  – taip pat skulptorius, sesuo Liucija Balzukevičiūtė  – tapytoja. Juozapas buvo vyriausiasis Balzukevičių vaikas.

Juozapas pradėjo tapyti besimokydamas Vilniaus piešimo mokykloje, vadovaujamoje Ivano Trutnevo. Baigęs piešimo mokyklą, Balzukevičius 1887–1893 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, mokėsi Bogdano Vilevalde klasėje. Baigęs akademiją, dirbo dailės mokytoju Čerepovcų gimnazijoje, Novgorodo gubernijoje.

1897 m. grįžo į Vilnių. Kadangi nebuvo rusų tautybės, Lietuvoje tarnybą galėjo gauti tik privačiose mokymo įstaigose. Nemokamose techninio piešimo ir braižybos klasėse jis dėstė piešimą. Juozapas Balzukevičius dirbo Juozapo Montvilos įsteigtoje mokykloje. Jis buvo vienas iš aktyviausių Lietuvių dailės draugijos narių, buvo  vienas draugijos ir dailės būrelio steigėjų.J. Balzukevičius dalyvavo Vilniaus dailės draugijos surengtose parodose (1910, 1912, 1914 m.). Turėjo dailės studiją Pilies g. 3, Vilniuje, kurią vėliau perėmė sesuo Liucija Balzukevičiūtė. 

Juozapas Balzukevičius šeimos nesukūrė. Mirė 1915 m. vasario 11 d. Vilniuje eidamas 48 metus nuo tuberkuliozės. Buvo palaidotas senosiose Rasų kapinėse. Jo antkapinį paminklą iškalė brolis Boleslovas Balzukevičius.

## Kūryba
Juozapas Balzukevičius buvo įvairiapusis tapytojas. Nutapė buitinių paveikslų, peizažų, nemažai Vilniaus bažnyčių interjerų, atnaujino Vilniaus Kalvarijų freskas, Kryžiaus kelio (Kalvarijų) stočių paveikslus, restauruodavo paveikslus ir skulptūras.  Nutapė reprezentacinį Dominikonų ordino įkūrėjo šv. Dominyko (1170–1221) atvaizdą.

Juozapas Balzukevičius 1898 m. naujai atstatytai Senųjų Trakų bažnyčiai atnaujino altorių paveikslus. Tais pačiais metais Vilniuje Vilniaus Šv. Rapolo bažnyčioje pertapė Simono Čechavičiaus paveikslus. 1905 m. Vilniaus Pranciškonų bažnyčios koplyčioje restauravo Švč. Mergelės Marijos skulptūrą.

## Kūrinių galerija


Vaizdas:BalzukiewiczKaplica.jpg|Įėjimas į Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčią
Vaizdas:Józef Bałzukiewicz 1912 Subačiaus Street by the Missionaries Church in Vilnius.jpg|Prie Vilniaus Misionierių bažnyčios
Vaizdas:Józef Bałzukiewicz Gates of Dawn Street in Vilnius.jpg|Aušros Vartų gatvė Vilniuje
Vaizdas:Vilnia, Konskaja, Karmelicki. Вільня, Конская, Кармэліцкі (J. Bałzukievič, 1877).jpg|Buvusi Vilniaus Šv. Juozapo sužadėtinio bažnyčia



## Nuorodos
Kalikselvenas

**Kalikselvenas** (, ) – upė šiaurės Švedijoje, Norlande. Prasideda Skandinavijos kalnuose, Kebnekaisės kalno papėdėje, į pietvakarius nuo Kirunos. Teka į pietryčius, aukštupyje prateka keletą ežerų. Vaga slenkstėta, yra krioklių (didžiausias – Jokfalas). Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką netoli Kalikso miestelio.

Didžiausi intakai: Tverenas, Engersenas, Terendė (pastaroji upė yra bifurkacija nuo Tornės upės).

Kalikselvenas yra viena iš nedaugelio šiaurės Švedijos upių, kurioje nėra įrengta užtvankų ir elektrinių.
Jusnanas

**Jusnanas** () – upė vidurio Švedijoje. Prasideda Skandinavijos kalnuose, Herjedaleno lėne. Teka į pietryčius per Helsinglando lėną. Vaga slenkstėta, ežeringa. Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką į pietryčius nuo Sederhamno miesto.

Didžiausias intakas – Voksnanas (dešinysis).

Jusnano vagoje įrengta 18 hidroelektrinių. Jos drauge pagamina 4,5 TWh energijos (2001 m.). Didesnės gyvenvietės prie upės: Hedė, Svegas, Ferila, Jusdalis, Bolnesas, Jusnė.
Šelefteelvenas

**Šelefteelvenas** () − upė šiaurinėje Švedijoje, Norlande. Prasideda Skandinavijos kalnuose, Norboteno lėne. Aukštupyje prateka kelis didelius ežerus − Hurnavaną, Udjaurę ir Storavaną. Toliau teka į pietryčius plynaukšte. Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką į rytus nuo Šelefteo miesto.

Didžiausi intakai: Malenas, Petikenas, Finforsenas, Bjurenas, Klintforsenas.

Ant upės įrengta hidroelektrinių kaskada.
Nilmar

**Nilmaras Honoratas da Silva** ( (arba tiesiog **Nilmar**); g. 1984 metų liepos 14 dieną, Bandeirantese) – brazilų futbolininkas, žaidęs Villarreal klube.

## Karjera

## Rinktinė

Nacionalinėje ekipoje debiutavo 2003 m. liepos mėn. prieš Meksiką.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Lešnas

**Lèšnas**  (, ) – miestas-apskritis Lenkijos vakarinėje dalyje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietus nuo Poznanės. 63 600 gyventojų (2007 m.). Per Lešną eina geležinkelis ir plentas Poznanė–Vroclavas, geležinkelis Glogovas–Krotošynas. 

## Istorija

Pirmą kartą Lešnas minimas 1393 m. Miesto teisės nuo 1547 m. Iki 1738 m. priklausė didikams Leščinskiams. XVI a. susidarė gausi žydų bendruomenė, iki XIX a. vidurio Lenkijoje viena svarbiausių. Nuo XVI a. vidurio Lešnas buvo čekų brolių pagrindinis centras; veikė gimnazija, kurioje dėstė Janas Amosas Komenskis, biblioteka, dvi spaustuvės. 1633 m. susikūrė evangelikų liuteronų bendruomenė. XVI a. – XVII a. pirmoje pusėje vienas didesnių Didžiosios Lenkijos prekybos ir amatų centrų. 

Per karą su Švedija Lešno gyventojai 1655 m. atvėrė vartus švedams, už tai miestą sudegino Lenkijos kariuomenė. 1707 m. per Šiaurės karą Lešnas sudegintas Saksonijos kariuomenės. 1793–1918 m. priklausė Prūsijai (nuo 1871 m. Vokietija). Nuo XIX a. plėtota apdirbamoji pramonė. Per Antrąjį pasaulinį karą Lešnas 1939–1945 m. prijungtas prie Vokietijos; veikė kalėjimas, 1941 m. –1943 m. – priverstinio darbo stovykla. 1975–1998 m. Lešnas buvo vaivadijos, 1886–1975 m. ir nuo 1999 m. – apskrities centras.

## Architektūra
* Šv. Jono bažnyčia, pastatyta 1654 m., bokštas 1668 m., 1716 m. perstatyta baroko stiliumi, su vėlyvojo baroko Gruščynskių koplyčia (1711 m., architektas P. Feraris) ir mokykla (17 m. – XVIII a.).
* Barokinė Šv. Kryžiaus bažnyčia, pradėta 1685 m., nuo 1707 m. statyta pagal architektas P. Ferario projektą, bokštas pastatytas 1782 m.)
* Barokinė Šv. Mikalojaus bažnyčia, pastatyta 1696 m., architektai Janas ir Ježis Catenaciai, baigta 1709 m., architektas P. Feraris.
* Neobarokinė presbiterija, pastatyta 1908 m.)
* Gyvenamieji namai, XVII a. – XIX a.
* Barokiniai Sulkovskių rūmai, 1760 m.
* Klasicistinė rotušė, 1789 m., vėliau perstatyta. 

## Ekonomika

Išplėtota mašinų, metalo gaminių (spynų, statybinių apkaustų, baldų furnitūros, svarstyklių ir kt.) gamyba, elektrotechnikos, maisto, siuvimo, statybinių medžiagų, chemijos (plastiko gaminių), baldų pramonė; fermentų fabrikas. 

## Kultūra, švietimas

Yra specialioji (profesinė) aukštoji mokykla, užsienio kalbų mokytojų kolegija, rinkodaros ir administravimo aukštoji mokykla. Krašto muziejus su judaikos skyriumi. Lešnas – aviacijos ir motociklų sporto centras; yra sportinis aerodromas, daug kitų sporto objektų; vyksta tarptautiniai sporto renginiai. Zoologijos sodas. Dailieji amatai.

## Šaltiniai
Leuktrų mūšis

**Leuktrų mūšis** – 371 m. pr. m. e. liepos 6 d. vykęs Spartos ir Tėbų kariuomenių mūšis Bojotijoje (Vidurio Graikija), prie Leuktrų miesto, apie 11 km nuo Tėbų. 

## Mūšis
Spartiečiai (vadas Kleombrotas) turėjo 10 000 hoplitų ir 1000 raitelių, tebiečiai (vadas Epaminondas) –6000 hoplitų ir 1500 raitelių. Epaminondas, sutelkęs smogiamąją grupę fronto kairiajame sparne (falanga iš 50 gretų bei rezervų) ir atitinkamai susilpninęs dešinįjį sparną bei centrą (falanga iš 8 gretų), pirmą kartą karinėje praktikoje panaudojo naują kautynių rikiuotę, vadinamąjį įkypąjį pleištą (didesnis jėgų sutelkimas svarbiausioje kautynių vietoje). 

Netolygiai išsidėsčiusi Tėbų kariuomenė sustiprintu kairiuoju sparnu smogė pagrindinį smūgį rinktinėms spartiečių jėgoms, sutelktoms dešiniajame sparne (Spartos ir jos sąjungininkų kariuomenė buvo išsidėsčiusi tolygiai – po 12 gretų per visą frontą), ir pasiekė pergalę. Kleombrotas žuvo. 

## Reikšmė
Po Leuktrų mūšio Sparta prarado hegemoniją Graikijoje, jos vadovaujama Peloponeso sąjunga suiro. Graikijoje trumpam įsivyravo Tėbai. Leuktrų mūšis įėjo į karybos istoriją kaip klasikinis netolygaus ginkluotųjų pajėgų paskirstymo fronte pavyzdys. 

## Šaltiniai