open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oita Trinita

**„Oita Trinita“** () – Japonijos futbolo klubas iš Oitos. 

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1994 m. Nuo 1999 m. sezono žaidė J2 League. 2002 m. sezone tapo J2 League nugalėtojais. Nuo 2003 m. rungtyniavo stipriausiame šalies futbolo divizione – J1 League. 2009 m. sezone liko septynioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2010 m. sezono žaidė J2 League. 2012 m. sezone liko šeštoje vietoje, tačiau sėkmingai pasirodė atkrintamųjų varžybų cikle ir pateko į stipriausią divizioną. 2013 m. sezoną praleido J1 League, tačiau liko aštuonioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2014 m. sezono varžėsi J2 League. 2015 m. sezone liko dvidešimt pirmoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 2016 m. sezoną praleido J3 League, kur tapo diviziono nugalėtojais. Nuo 2017 m. sezono žaidė J2 League. 2018 m. sezone J2 lygoje buvo antri.

Nuo 2019 m. sezono rungtyniavo J1 League, tačiau ilgam joje įsitvirtinti nepavyko. 2021 m. sezone liko dvidešimt pirmoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2022 m. sezono varžėsi J2 League.

## Pasiekimai
;  J2 League:
* **Nugalėtojai (1):** 2002 m.

;  J3 League:
* **Nugalėtojai (1):** 2016 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltiniai:

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
*  Oficiali svetainė (japoniškai ir anglų k.)
* J.League svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Tokyo Verdy

**„Tokyo Verdy“** () – Japonijos futbolo klubas iš Tokijo. 

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1969 m. Tai buvo pirmasis profesionalus futbolo klubas šalyje.

Auksinis laikas klubui buvo 1983—1994 m., kai ne kartą tapo čempionais, tačiau vėliau sekė iškritimas iš aukščiausios lygos. Nuo 2006 m. sezono žaidė J2 League. 2007 m. sezone iškovojo antrąją vietą ir pateko į stipriausią divizioną. 2008 m. sezoną praleido J1 League, tačiau liko septynioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2009 m. sezono varžėsi J2 League. 2023 m. sezone liko trečioje vietoje ir dėl patekimo į pajėgiausią šalies futbolo divizioną kovojo atkrintamųjų rungtynių cikle.

Nuo 2024 m. sezono vėl rungtyniavo J1 League. Debiutantai iškovojo šeštąją vietą.

## Pasiekimai

## Sezonai: [[J.League]]
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltiniai:

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* J.League svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Rokiškio autobusų stotis

**Rokiškio autobusų stotis** stovi Rokiškyje, Panevėžio g. 1. Aptarnauja maršrutinių autobusų keleivius, kontroliuoja autobusų judėjimo laiką, teikia bagažo saugojimo paslaugas. Naujoji autobusų stotis įrengta 2015 m. Ją administruoja UAB „Rokiškio autobusų parkas“, kurio 46 autobusai aptarnauja 3 miesto, 30 priemiesčio ir 9 tolimojo susisiekimo maršrutus (2018 m. duom.).

Autobusų stotis užima 350 m² plotą. Joje yra aštuoni dengti peronai: vienas – atvykimo ir septyni – išvykimo. Stoties pastate įsikūrusios laukimo salė, bilietų pardavimo kasa, siuntų skyrius, dispečerinė, vairuotojų poilsio ir sanitarinės patalpos. Tame pačiame pastate veikia prekybos centras, šalia įrengta automobilių stovėjimo aikštelė. Stoties infrastruktūra  pritaikyta keleiviams su negalia.

## Istorija
1959 m. Rokiškyje keleivius vežė 3 autobusai KAG-3. 1960 m. atidaryta 12 naujų autobusų maršrutų, iš jų 4 tarpmiestiniai, kuriais važiavo 18 autobusų.

Viena pirmųjų stočių veikė pagrindinėje aikštėje prie Rokiškio bažnyčios. 1982 m. stotis iš centro iškelta į Panevėžio gatvę miesto pietinėje dalyje. Jos plotas sudarė 450 m², o 189 m² užėmė laukimo salė, turėjo 14 autobusų išvykimo aikštelių. Pagal tipinį projektą pastatyta autobusų stotis pastaruoju metu tapo našta 100 proc. šios bendrovės akcijų valdančiai Rokiškio rajono savivaldybei: važiuojančiųjų autobusais sumažėjo, kainavo apšildyti per didelę laukimo salę ir kt. Kadangi stotis jau atrodė prastai, reikalavo kapitalinio remonto, dar 2008 m. nuspręsta statyti naują. Projekto įgyendinimas prasidėjo 2012 m. Dalis autobusų stoties sklypo buvo perduota investuotojui, kuris mainais suprojektavo ir 2014 m. nugriovęs senąjį ėmė statyti naują pastatą. 2015 m. duris atvėrė nauja Rokiškio autobusų stotis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* UAB „Rokiškio autobusų parkas“ internetinė svetainė
* Rokiškio autobusų stotis miesto aikštėje prie bažnyčios (nuotrauka)
Konstantinavos telmologinis draustinis

**Konstantinavos telmologinis draustinis** – saugoma gamtos sritis šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Kazliškio seniūnijoje, beveik 3 km į rytus nuo Panemunio, tuoj į šiaurę nuo Konstantinavos. Užima 0,82 km² plotą.

Draustinyje saugoma degraduojanti Konstantinavos aukštapelkė, esanti dešiniojo Nemunėlio bevardžio intako (N-12) ir kairiojo Vyžuonos bevardžio intako (V-1) vandenskyrose. Saugomos čia augančios grybų, augalų rūšys, gyvūnų buveinės. Nuo 2005 m. – NATURA 2000 tinklo saugoma vietovė. Su šalia esančiu Skaistės ežeru sudaro vertingą šlapynių kompleksą.

Didesnėje Konstantinavos pelkės dalyje buvo juostomis kastos durpės. Iškastos juostos pašlapę, o jas skiriantys plotai pasausėję su durpės suslūgimo ir mineralizacijos požymiais. Pelkėje durpės baigtos kasti prieš 30-40 metų.

## Šaltiniai

* Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras
BIOK laboratorija

**BIOK laboratorija** – Lietuvos kosmetikos gamintoja.

## Veikla
Gamina >250 skirtingų veido, kūno ir plaukų priežiūros bei burnos higienos priemonių. Valdo „Margarita“, „Ecodenta“ ir „Kilig“ prekės ženklus. Ekologiškiems „Margarita“ ir „Ecodenta“ produktams „Ecocert Greenlife S.A.S.“ suteikė tarptautinį „Cosmos“ sertifikatą.

2017 m. į 26 šalis eksportuota ~30% prekių.

## Šaltiniai
Kamajų šilas

**Kamajų šilas** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 2 km į pietryčius nuo Kamajų. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai (Kamajų girininkijai). Apima 11,6 km² plotą. Be paties Kamajų šilo, į masyvą dar patenka Milniškių, Rudabalio, Nemenių miškai.

Būdingas banguotas paviršius. Dirvožemiai jauriniai šilaininiai silpnai sujaurėję smėliai, velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai. Patenka į Šetekšnos baseiną – prateka Šetekšnos intakas Uosija su savo intakais (Prašuviu, Lėškupiu, Šeduikių upeliu).

Medynai:
* pušynai: 53 %
* eglynai: 22 %
* beržynai: 21 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 32 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 10 %, brandūs 8 %.

Kamajų šile gyvena briedžiai, stirnos, šernai, usūriniai šunys. Įveista maumedžių, pocūgių, retų augalų.

Šile ir greta įsikūrę kaimai: Kariūnai, Pikietai, Kuokšiai, Šilinė, Šermukšnynė, Gaveikiai.

## Šaltiniai
Japonijos futbolo varžybos 2017 m.

**[[Japonija|Japonijos]] futbolo varžybos [[2017]] m.**
*  prasidėjo 2017 m. vasario 25 d., baigėsi 2017 m. gruodžio 2 d.
* s turnyras prasidėjo 2017 m. vasarą, o finalas įvyko 2018 m. sausio 1 d.

## 2017 m. J1 lyga
* **J1 League 2017**, arba **Meiji Yasuda J1 League 2017** – aukščiausioji futbolo lyga.
* 2017 m. sezone dalyvavo 18 komandų.

### Galutinė lentelė
* Kawasaki Frontale tapo šalies čempionais.

## Imperatoriaus taurės finalo rungtynės

----

* 
------------------

## Šaltiniai

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (2017)
* Soccerway 2017 m. J1 lyga
Baltabalė

**Baltabalė** – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 9 km į rytus nuo Lazdijų, Šventežerio miestelio pietrytinėje dalyje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,3 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 151,3 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse auga miškelis, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurine pakrante eina kelias . Ežeras nenutekantis, priklauso Pečiagrindos upelio baseinui (Dusios ežero baseinas).

## Šaltiniai
Maleiša

**Maleiša** – upė šiaurės rytų Lietuvoje, Anykščių ir Rokiškio rajonuose; Jaros kairysis intakas (Šventosios baseinas). Prasideda Drobčiūnų miške, 5 km į šiaurės rytus nuo Svėdasų. Teka į šiaurės vakarus daugiausia kalvotais kraštovaizdžiais. Įteka į Jarą 21,5 km nuo jos žiočių, ties Punkiškiais.

Intakai: Maleišėlė (kairysis), Paįvodys, Ilgė (dešinieji).

Vaga daugiausia ištiesinta. Aukštupyje sudarytas nedidelis Savičiūnų tvenkinys. Didesni kaimai prie Maleišos: Savičiūnai, Maleišiai, Kurkliečiai, Taraldžiai.

## Etimologija

Upėvardis *Maleišà* siejamas su žodžiais ,  („krantas, kraštas“).

## Šaltiniai
Stefan Wierzbicki

**Stefanas Vežbickis** (; g. 1938 m. Vilniuje) – iš Lietuvos kilęs Lenkijos skulptorius.

## Biografija
Mokėsi Kauno meno mokykloje, Vilniaus dailės institute baigė vieną kursą. Vėliau pesikėlė gyventi į Lenkiją, Varšuvos menų akademijoje studijavo skulptūrą pas prof. Francišeką Strynkievičių. 1964 m. tapo diplomuotu skulptoriumi, dalyvauja parodose Lenkijoje ir užsienyje. Įkvėpimo šaltinis – muzika.

## Žymesnės parodos
* Re Enzo rūmuose Bolonijoje (1975)
* Nacionalinėje filharmonijoje Varšuvoje  (1991)
* Galerijoje Forma i Kolor Varšuvoje (1996)
* Čiurlionio muziejuje Kaune (1996)
* Nacionaliniame muziejuje Vilniuje (1999)
* Lietuvos centre Varšuvoje (2007)
* A.Mončio muziejuje Palangoje (2012)

## Įvertinimas
* LDK Gedimino ordino Riterio kryžius (2001)

## Šaltiniai
* Stefan Wierzbicki // ''Sculpture''
* Lvija Grajauskienė. ''A.Mončio muziejuje – muzikalių Stefano Viežbickio skulptūrų paroda'' // Palangos tiltas, 2012-12-10 
* Algimantas Degutis. ''Neries pakrančių trauka'' // Krantai, 2012

## Nuorodos
* Stefan Wierzbicki. ''Apie darbą ir kalbą (Knygos „Iš smiliaus išlaužta“ ištraukos)'' // Literatūra ir menas, 2007-06-15 nr. 3147
Stasys Žilys

**Stasys Žilys** (1924 m. rugsėjo 24 d. Dargaliuose, Laukuvos valsčiuje – 2021 m. gruodžio 10 d. Romoje, Italijoje) – Romos katalikų dvasininkas ir archyvaras, tapytojas ir rašytojas, vertėjas. 

## Biografija
Mokėsi Šilalės gimnazijoje, 1943–1944 m. – Telšių kunigų seminarijoje. Antrojo pasaulinio karo metu, artėjant frontui, pasitraukė į Vokietiją. Toliau tęsė mokslus Eichštato kunigų seminarijoje, vėliau studijavo teologiją Popiežiškajame Grigaliaus universitete. 1948 m. Romoje įšventintas kunigu. Persikėlė į Kanadą, kur dirbo Amos vyskupijoje kurijos sekretoriumi, vicekancleriu (1951–1957 m.). Po to grįžo į Europą, Grigaliaus universitete apgynė teologijos daktaro disertaciją. 1959 m. paskirtas Popiežiškosios Šv. Kazimiero lietuvių kolegijos Romoje  prefektu. Trisdešimt metų (1962–1992 m.) dirbo Šventojo Sosto Rytų Bažnyčių kongregacijos archyvaru. Kun. Stasiui Žiliui suteikti aukšti monsinjoro, prelato ir apaštališkojo protonotaro bažnytiniai titulai.
 
1993 m. rugsėjo 4–8 d. lydėjo popiežių Joną Paulių II kelionėje į Lietuvą. Prieš tai metus laiko mokė popiežių lietuvių kalbos.
 
Kunigas yra parašęs teologines knygas „Gyvenimo šaltiniai“ ir „Gyvoji liturgija“. Be to, jis kuria eilėraščius, keletas jų tapo giesmėmis. S. Žilys yra iliustravęs knygas, tapo paveikslus (Tapybą ir piešimą studijavo pas Romos dailės akademijos profesorių Karolį D‘Aloisio da Vasto, Romos muziejaus direktorių. Lietuvoje, Kanadoje ir Italijoje surengė personalines parodas. Daug darbų yra padovanojęs.).

## Įvertinimas
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (1998 m.) 
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius (2014 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ''Prelatas Stasys Žilys. „Niekuomet nežinojau, kur gyvensiu netrukus“ ''(Kalbino Dalia Žemaitytė). // Bernardinai, 2010-10-15 
* ''Pasveikino dvasios tėvą'' // XXI amžius, 2009 m. spalio 9 d. Nr. 71 (1763) 
* Stasys Žilys // www.menorinka.lt
Čedasų dolomito telkinys

**Čedasų dolomito telkinys** – išžvalgytas naudingųjų iškasenų telkinys Rokiškio rajone, Kunigiškių kaime, prie Čedasų, 1 km į pietvakarius nuo kelio . Telkinyje numatoma dolomitinės skaldos gavyba. 2018 m. duomenimis, būsimo karjero vietoje vykdyti kai kurie paruošiamieji darbai. 

Detaliai išžvalgyti dolomito ištekliai, kuriuos planuojama naudoti, paplitę 35,2 ha plote, sudaro 4461 tūkst. m³. Dolomito klodas gali būti kasamas nenaudojant sprogdinimo. Kasybą karjere planuojama vykdyti visus metus. Metinės kasybos apimtys numatytos apie 600 tūkst. m³ skaldos. Dolomito klodo sausinimas karjere neturės įtakoti vandens lygio Čedaso ežere, o tuo pačiu ir saugomų paukščių buveinių. Iškasus visą naudingąjį klodą, telkinio vietoje susidarytų apie 14 m gylio vandeniu užpildyta duobė.

## Duomenys apie dolomito telkinį

Pagal Lietuvos geologijos tarnybos duomenis:
* Registro nr. 1847
* Pavadinimas: Čedasai
* Registravimo data Žemės gelmių registre: 2008-01-30
* Išteklių rūšis: dolomitas
* Būklė: naudojamas
* Koordinatės: 6218494, 587678 (LKS)

## Šaltiniai
Stanislovas Brunovas

**Stanislovas Brunovas** (, , ; 1859 m. sausio 28 d. Pavermenio dvare – 1941 m. balandžio 24 d. Alenštaine). – Lietuvos baronas, visuomenės veikėjas. 

## Biografija
Gimė žinomoje, iš Kuršo vokiečių kilusioje šeimoje, kuri Šiaurės Lietuvoje nuo XVIII a. valdė Pavermenio dvarą. Jo senelis, taip pat baronas Stanislovas Brunovas, XIX a. pr. buvo Upytės pavieto bajorų  maršalka. S.Brunovas tur būt studijavo Rygos Politechnikoje, nes jo pavardė įtraukta į šios aukštosios mokyklos studentų korporacijos „Arkonia“ sąrašą. 1889 m. Varšuvoje Stanislovas Brunovas vedė Joaną Salomėją Taubę. Šeima ilgai neturėjo palikuonių, tik 1897 m. gimė vienintelė duktė Irena, bet vyriška baronų Brunovų linija nutrūko.
 
XX a. pr. jis atsidūrė Šveicarijoje, kur 1915 m. su bendraminčiais sudarė Generalinį komitetą aukoms rinkti nukentėjusiai nuo karo Lietuvai (). *Komiteto* pirmininku buvo išrinktas Bronislovas Pilsudskis, o vicepirmininkais – Stanislovas Brunovas ir Antanas Viskantas. Dauguma šios organizacijos narių skelbėsi esą „senlietuviai“ – t. y. lietuviai su senosios lenkų kultūros ir unijos ideologija. Tokios pažiūros netiko tautinio lietuvių judėjimo atstovams ir Lozanos I konferencijoje jie nutarė *Komiteto* veikloje nebedalyvauti.

Po Pirmojo pasaulinio karo S.Brunovas matyt kurį laiką dar gyveno Lietuvoje – jo pavardė skelbiama tarp Kauno universiteto lenkų studentų korporacijos „Lauda“ globėjų ir garbės narių. Prieš pat prasidedant Antrajam pasauliniam karui jis atsidūrė prie Vileikos Berastavicos (Lenkija), kur buvo įsigiję Rudavos dvarą. Pokaryje dvarvietė atsidūrė pasienio zonoje Baltarusijos TSR, gyventojai buvo iškelti, o pastatai sunyko.

## Šaltiniai
Lietuvių meno ir literatūros draugija

**Lietuvių meno ir literatūros draugija** – Vilniuje 1932–1940 m. veikusi lietuvių kultūros organizacija. Įkurta 1932 m. balandžio 12 d. Vilniaus lietuvių inteligentų iniciatyva.

Organizacijos tikslas – puoselėti lietuvių literatūrą ir meną nuo Lietuvos atplėštame Vilniaus krašte. Ji rengė vaidinimus, koncertus, paskaitas, propagavo lietuvišką dailę ir literatūrą. Draugija globojo „Vaidilos“ teatrą, išleido keletą knygų: straipsnių ir eilėraščių rinkinį „Menas ir literatūra“ (1934 m.), Onos Miciūtės poezijos rinkinį „Žiburiai pelkėse“ (1938 m.). Draugiją finansiškai remdavo JAV lietuviai, 1939 metais joje buvo apie 60 narių. 

Organizacijai visą laiką vadovavo kun. Antanas Viskantas, vicepirmininkais buvo renkami Vytautas Kairiūkštis, Vladas Narbutas, Rapolas Mackevičius. Kiti aktyvūs nariai: G.Šlapelytė, Br.Untulis, J.Kanopka, J.Cicėnas, S. Urbonas, O.Miciūtė, A.Valaitis, A.Čelnaitė. Draugijos buveinė buvo Garborių g. Nr. 14.

## Šaltiniai
* Dr. Aldona Kačerauskienė. ''Vilniaus draugijos – kultūros šviesa.'' // XXI amžius, Nr. 37 (1534) 
* A.Juškevičius, J.Maceika. *Vilnius ir jo apylinkės.*– Vilnius: Mintis, 1991; 231–232 p.
Junkūnų geomorfologinis draustinis

**Junkūnų geomorfologinis draustinis** – saugoma gamtos sritis šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, 5,5 km į pietryčius nuo Obelių. Užima 5,95 km² plotą.

Draustinis sudarytas siekiant išsaugoti dubaklonių suskaidytą raiškų moreninį masyvą Sėlių aukštumoje. Draustinyje stūkso Junkūnų I ir Junkūnų II piliakalniai, telkšo keletas ežerų – Sulpys, Kukninis, Miškinis, Kryžinis, Dėlinis, Padvarinis.

## Šaltiniai
* Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras
Vyborgo kapinės Sankt Peterburge

**Vyborgo katalikų kapinės Sankt Peterburge** () – istorinės katalikiškos kapinės Rusijoje, Sankt Peterburgo mieste. Išsidėsčiusios pakeliui iš miesto centro į Vyborgą, todėl ir vadinamos atitinkamai. Apie 40 000 kapų, tai didžiausios Romos katalikų kapinės Rusijoje.

## Istorija

Petrui I įkūrus Sankt Peterburgą, jame mirę svetimšaliai buvo laidojami specialiose *Užsieniečių kapinėse*. Vėliau buvo atidarytos liuteronų kapinės, kuriomis naudojosi ir katalikai. 1856 m. pašventintos tik pastarojo tikėjimo atstovams skirtos kapinės prie kelio į Vyborgą. Iš rytų pusės jos buvo apribotos Suomijos geležinkeliu, iš šiaurės – *Choleros aukų kapinėmis*, o iš vakarų ir pietų – miesto gatvėmis. Teritorija buvo suskirstyta į atskirus sklypus, pavadintus šventųjų vardais. Už laidojimą reikėjo mokėti mokestį, nuo jo buvo atleisti tik beturčiai ir kareiviai. Gautos lėšos buvo skiriamos kapinių bažnyčiai, prižiūrėtojams ir prieglaudai išlaikyti. Priežiūrai vadovavo vedėjas, 1875–1884 m. juo buvo kun. Viktoras Franskevičus, vėliau tapęs Vilniaus kanauninku. 

Laidotuvių poreikiams buvo pastatyta medinė koplyčia, o 1859 m. – Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia. Jos rūsiuose įrengtos kriptos, čia buvo palaidoti metropolitai A.Fialkovskis, I. Golovinskis, A.Gintautas, K.Dmochovskis ir B.Kloptovskis; vyskupai I.Stanevskis ir G.Ivaškevičius; įrengti Benois ir grafų Potockių šeimų koplyčios. Kapinėse amžinam polisiui atgulė žinomos asmenybės: Italijos karalystės himno autorius C.Čiardi, iš Lietuvos kilęs dominikonų prioras ir miesto bažnyčių dekanas Jokūbas Skilandis, architektūros profesorius Abbondio Molinari ir kt. Dauguma antkapinių paminklų – kuklūs kryžiai, bet buvo ir itin meniškų: pvz., savo valdomame Viršupio dvare prie Vilniaus mirusio ir Vyborgo kapinėse palaidoto Rusijos miškotyros mokslo pradininko profesoriaus Aleksandro Rudskio kapas. Daug buvo lietuvių darbininkų, jų šeimų narių  ir karo pabėgėlių kapų. 

Nuo 1912 m. laidojimas teritorijoje buvo ribojamas, klebonas Pranciškus Strakšas nupirko sklypą *Pergolovo kapinėse* ir dauguma mirusių miesto katalikų amžino poilsio vietą rado naujoje vietoje. Po 1918 m. Vyborgo kapinėse laidoti nebeleista, revoliucijos ir karo audrų apimtą miestą palieko daug petrapiliečių. Nuo 1930 m. kapinių teritorijoje pradėta statyti *Ketaus gamykla* ir dauguma kapų buvo sunaikinti. 1931–1933 m. per kapines nutiesta *Mineralnaja* gatvė. Po Antrojo pasaulinio karo išlikę antkapiai panaudoti gatvių statyboms, 1971 m. teritorija galutinai buvo užstatyta pramoniniais pastatais. 2002 m. kapinių bažnyčia grąžinta tikintiesiems.  

## Šaltiniai
* История Выборгского римско-католического кладбища
* Материалы к истории Римско-католического прихода во имя Посещения Пресв.Девы Марии 
* О. Бронислав Чаплицкий. ''Римско-католическое Благотворительное Общество при храме св. Екатерины'' 
* В Санкт-Петербурге пытаются восстановить католический некрополь

## Nuorodos
* Kapinių bažnyčios internetinė svetainė
Juodymai

**Juodymų (Juodymo) pelkė** – aukštapelkės tipo pelkė, esanti šiaurės rytinėje Lietuvos dalyje, Rokiškio rajono savivaldybėje. Mažesnė pelkės dalis yra Latvijos pusėje, Viesytės savivaldybės pietvakariniame pakraštyje.

## Geografija

Pelkė plyti Rokiškio kaimiškojoje ir Pandėlio seniūnijose, patenka į Ribickio, Ginočių ir Kebelių kaimų teritoriją. Juodymai driekiasi Neretos ir Vyžuonos upių vandenskyroje, Vakarų aukštaičių plynaukštėje. Santykinis reljefo peraukštėjimas sudaro iki 5,3 m, absoliutiniai aukščiai kinta nuo 87,3 m iki 92,6 m. Pelkės masyvą skiria dviejų valstybių pasienyje iškirstas miškas ir iškastas melioracijos griovys. Lietuvos pusėje pelkės plotas patenka Juodymų telmologinį draustinį. Kitos artimiausios saugomos teritorijos yra Čedaso ornitologinis draustinis, esantis 2,6 km į pietryčius bei Suvainiškio telmologinis draustinis, nutolęs 5,8 km į vakarus.

Pelkės teritorija yra apaugusi aukštapelkėms būdingu skurdžiu mišku. Labiausiai paplitusios medžių rūšys yra pušys, rečiau pasitaiko beržai, eglės, drebulės. Būdingi tyrašilio, raistašilio, mėlyngirio miško tipai. Medžių amžius svyruoja plačiame intervale nuo jaunuolynų iki brandžių.

Juodymų pelkėje slūgso durpių klodai, tinkami pramoninei gavybai. Prieš pramonės plėtojimą biologiškai aktyvioje pelkėje sukilo gamtosaugininkai, todėl Aplinkos apsaugos agentūra neleido pradėti durpių gavybos verslo. Palankios sąlygos pelkėje durpėms susidaryti pradėjo formuotis viršutinio pleistoceno paskutinio apledėjimo Baltijos stadijos pabaigoje. Atsitraukus ledynui ir klimatui atšilus, prasidėjo organogeninių nuogulų klostymasis. Formavosi sapropelio nuogulos, o ežero pakrantėse pradėjo augti žemapelkiniai augalai. Ilgainiui žemapelkėje įsigalėjo kiminai, pelkė perėjo į aukštapelkės vystymosi stadiją.

## Retos ir saugomos rūšys

Juodymų pelkėje aptiktos į Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašą įtrauktos rūšys:
* paukščių rūšys: vapsvaėdis, vištvanagis, mažasis erelis rėksnys, sketsakalis, tetervinas, pilkoji gervė, žvirblinė pelėda, pilkoji meleta.
* žinduolių rūšys: baltasis kiškis, šermuonėlis, lūšis,
* drugelių rūšis – pelkinis satyras (*Oeneis jutta*).

## Šaltiniai
Juodymo durpių telkinys

** Juodymo durpių telkinys** – ištirtas naudingųjų iškasenų telkinys Juodymo pelkėje, plytinčioje Rokiškio rajono šiaurės rytuose, pasienyje su Latvija. Apima 258,71 ha teritorijos plotą. Pramoninė durpyno eksploatacija neleidžiama. 

## Telkinio žvalgymai

1935 m. telkinį pirmą kartą žvalgė tuometinė Miškų žinyba. Vėlesni žvalgybos darbai vyko 1962 m. Detaliai 1975 m. durpyną išžvalgė Inžinerinių tyrimų institutas. Pats durpių telkinys yra netaisyklingos formos. Bendras Juodymo durpių telkinio plotas, apimant ir Latvijos teritorijoje esančią dalį, pagal 1975 m. duomenis, sudarė 410,22 ha. Telkinys jau yra melioruotas, dar sovietmečiu iškasus pelkę sausinančius griovius. Melioracijos grioviai nuvesti į ištiesintos vagos Neretos upelį.

## Duomenys apie durpių telkinį

Juodymo pelkės durpyno dalyje aptinkamas beveik vien tiktai aukštapelkinis durpių klodas. Siauroje juostoje, pietrytiniame ploto pakraštyje, aptiktas žemapelkinis apie 2 ha durpių klodas. Didžiąją dalį viršutinio durpių klodo sudaro aukštapelkinės kimininės durpės. Naudingąjį sluoksnį sudaro šviesios ir rečiau gero skaidumo durpės. Naudingas durpių klodo storis pramoninio sluoksnio išplitimo ribose kinta nuo 0,7 m iki 6,7 m, vidutiniškai sudaro 3,6 m.

Telkinyje susiklosčiusios trijų kategorijų aukštapelkinės žaliavinės durpės:

* Šviesios durpės:
**  susiskaidymas – H2-H3
** rūgštingumas, pH (H2O 1:1) – 3,5‒4,5
** organinė medžiaga, % – >97
** drėgmė, % – 45–55

* Rudos durpės:
** susiskaidymas – H3-H4
** rūgštingumas, pH (H2O 1:1) – 4,2‒4,7
** organinė medžiaga, %  – >94
** drėgmė, %– 45–55

* Juodai rudos durpės:
** susiskaidymas – H4-H6
** rūgštingumas, pH (H2O 1:1)– 4,5‒5,0
** organinė medžiaga, %  – >90
** drėgmė, % - 45–55

Lietuvos geologijos tarnybos pateikiami duomenys:
* Registro nr. 787
* Pavadinimas: Juodymas
* Registravimo data Žemės gelmių registre: 1997-07-17
* Išteklių rūšis: durpės
* Būklė: nenaudojamas
* Koordinatės: 6224752, 586526 (LKS)

## Šaltiniai
Kraštų piliakalnis

**Kraštų piliakalnis** – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Juodupės seniūnijoje, Kraštų kaime, Gaidžiabalės samanynės telmologinio draustinio vakariniame pakraštyje, Kukių miške, 1 km į šiaurės rytus nuo kelio .

2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis  įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

## Piliakalnio apibūdinimas

Piliakalnį sudaro atskiras ilgas, lenktas gūbrys, iš visų pusių supamas žemų, lygių, gana drėgnų vietų, apardytas ankstesnių arimų. Dabar visas gūbrys ir jo aplinka (papilys) apaugę jaunu mišriu mišku. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga, 55 m ilgio ir 13 m pločio, neišsiskiriančiais kraštais. Pylimai dalinai nusklidę ir sulėkštėję, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais, grioviai gerokai ar labai užslinkę ir suseklėję, beveik neišsiskiria nuo bendrų reljefo įdubimų. Šlaitai vidutinio statumo, iki 4-6 m aukščio, apardyti senesnių arimų, apaugę jaunu mišriu mišku.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 11379 m².

## Literatūra

* Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Vilnius, 2017, t. 4, p.92-93.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rokiškio rajono piliakalniai 
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Apūniškio miškai

**Apūniškio miškai** – miškų masyvas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 5 km į šiaurę nuo Rokiškio. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai (Rokiškio ir Juodupės girininkijoms). Apima 29 km² plotą. Sudaro Apūniškio ir Vingerinės miškai. Šiaurėje Beržienos slėnio atskirtas nuo Plunksnočių miškų.

Būdingas banguotas paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję priesmėliai ir velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Patenka į Nemunėlio baseiną – prateka Vingerinė su intakais: Beržiena, Skardupiu. Miškuose yra Vaidlėnų, Žiobiškio tvenkiniai.

Medynai:
* pušynai: 56 %
* beržynai: 24 %
* eglynai: 14 %
* juodalksnynai: 3 %
* baltalksnynai: 2 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 81 %, pribręstantys 3 %, brandūs 1 %.

Apūniškio miškai garsėjo vešliais pušynais, bet jie XX a. pr. buvo iškirsti. Per II pasaulinį karą miškuose veikė Žemaitės tarybinių partizanų bazė. Vėliau šioje stovyklavietėje buvo sudarytas Miliūnų landšaftinis-istorinis draustinis.

Apūniškio miškuose ir šalia jų įsikūrę kaimai: Žiobiškis, Uljanava, Steponiai, Danilauka, Buteikiai, Vengerinė, Kumburiai, Kervelkiai, Degsniai, Vaidlėnai, Apūniškis, Miliūnai. Miške įsteigtas Apūniškio miško pušies genetinis draustinis.

## Šaltiniai
Junkūnų II piliakalnis

**Junkūnų II piliakalnis** – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Obelių seniūnijoje, Junkūnų kaime, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo pirmojo Junkūnų piliakalnio, 0,2 km į vakarus nuo kelio Junkūnai-Jučiai. Patenka į Junkūnų geomorfologinio draustinio ribas.

2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis  įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

## Piliakalnio apibūdinimas

Junkūnų piliakalnį sudaro aukštumos kyšulys tarp žemumų, iš vakarų ir šiaurės vakarų supamas bevardžio upelio ir upelio dešiniojo kranto negilaus slėnio, iš šiaurės rytų ir rytų - gana seklios žemumos, o pietuose toliau tęsiasi aukštuma. Iškyšulys apardytas ankstesnių arimų, jo viršaus šiaurinėje dalyje iškasta didelė duobė, dabar iškyšulys apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga beveik šiaurės–pietų kryptimi, 47x15 m dydžio per 1 m iškilusiu viduriu pietvakarinėje dalyje. Aikštelės pietiniame krašte yra 14 m ilgio, 0,6 m aukščio ir 9 m pločio pylimas 1,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Pylimas nusklidęs ir sulėkštėjęs, apaugęs lapuočiais medžiais ir krūmais. Piliakalnio šlaitai vidutinio statumo, 7 m aukščio, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra  6786 m².

## Literatūra

* Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Vilnius, 2017, t. 4, p. 72-73.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rokiškio rajono piliakalniai
Grubų piliakalnis

**Grubų piliakalnis su papiliu ** – piliakalnis, esantis Rokiškio rajone, Rokiškio kaimiškojoje seniūnijoje, Grubų kaime, Pagrūbio miške, apie 3 km į pietvakarius nuo Čedasų miestelio ir kelio .

2018 m. gruodžio 3 d. piliakalnis su papiliu įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

## Piliakalnio apibūdinimas

Piliakalnį sudaro gūbrys, iš visų pusių supamas žemų vietų. Jis apardytas ankstesnių arimų metu, apaugęs po miško kirtimų užaugusiais krūmais, yra kelios pušys. Piliakalnio aikštelė keturkampė, pailga, 48x15 m dydžio. Aikštelės rytų-pietryčių krašte yra 13 m ilgio, 0,8 m aukščio nuo aikštelės ir 8 m pločio pylimas 1,2 m aukščio išoriniu šlaitu, nusileidžiančiu į griovį. Už šio griovio supiltas antras 0,2-0,3 m aukščio pylimas 0,5 m aukščio išoriniu šlaitu, nusileidžiančiu į antrą griovį, o nuo šio griovio 0,5 m aukščio šlaitas kyla į dabar 0,3 m aukščio ir 7 m pločio trečią pylimą 1,2 m aukščio išoriniu šlaitu, besileidžiančiu į trečią griovį.  Visi pylimai dalinai sulėkštėję ir nusklidę, apaugę krūmais. Tarp piliakalnio pylimų yra grioviai, kurie dalinai užslinkę, suseklėję, apaugę krūmais. Piliakalnio šlaitai statūs, iki 6 m aukščio.

Papilio aikštelė netaisyklinga keturkampė, pailga rytų-vakarų kryptimi, 21x11 m dydžio. Ji apardyta ankstesnių arimų metu, apaugusi po miško kirtimų užaugusiais krūmais. Papilio rytinėje dalyje, 0,7 m aukščio šlaitelio apačioje yra 4 m pločio ir 0,1 m gylio griovys, kuris gerokai užslinkęs ir suseklėjęs, apaugęs krūmai. Papilio, kaip ir piliakalnio. šlaitai statūs, 3 m aukščio, 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu (m. e.), paminklo teritorijos plotas yra 8731 m².

## Literatūra

* Lietuvos piliakalniai. Atlasas. Vilnius, 2017, t. 4, p. 59-60.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rokiškio rajono piliakalniai
Kampuolio hidrografinis draustinis

**Kampuolio hidrografinis draustinis** – saugoma teritorija šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų ir Rokiškio rajonuose, 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Suvieko, 1 km į pietryčius nuo Aleksandravėlės. Užima 4,64 km² plotą.

Draustinis sudarytas siekiant išsaugoti raiškios konfigūracijos Kumpuolio ir Ilgio ežerų kompleksą. Į draustinį patenka ir mažesni ežerėliai – Kumpuolaitis, Pirčežeris, Eglinis, Samanėlis.

## Šaltiniai
* Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras
Čedaso ornitologinis draustinis

**Čedaso ornitologinis draustinis** – ornitologinis draustinis Rokiškio rajono šiaurės rytuose, į šiaurę nuo Čedasų miestelio, į rytus nuo kelio . Draustinis įsteigtas 2005 m., apima  paukščių apsaugai svarbią teritoriją - Čedaso ežerą ir jo apyežeres, užimančias 131,621 ha plotą. Čedasas yra 42,4 ha dydžio, labai seklus, nesiekiantis vidutinio 1 m gylio, pelkėtomis pakrantėmis. Draustinis taip pat priklauso Europos Bendrijos svarbos saugomų teritorijų tinklui Natura 2000.

## Tikslinės saugomos rūšys
 
Draustinyje siekiama apsaugoti plovinių vištelių (*Porzana parva*) ir juodųjų žuvėdrų (*Chlidonias niger*), taip pat kitų retų paukščių rūšis. Ornitologiniame draustinyje draudžiama lankytis nuo balandžio 1 d. iki rugpjūčio 1 d. Viena svarbiausių paukščių apsaugos problemų išlieka jų trikdymas. Ežere žvejyba draudžiamu laiku prilygsta brakonieriavimui. Draustinis yra viena didžiausių šalyje juodosios žuvėdros perimviečių: čia aptinkama nuo 20 iki 50 juodosios žuvėdros porų. Tačiau jos ypač jautrios trikdymui perėjimo laikotarpiu, todėl pastebimas labai žemas šių paukščių veisimosi sėkmingumas, mažai užauga jauniklių.

## Kitos rūšys

Draustinyje saugoma ir daugiau retų, nykstančių paukščių bei žuvų rūšių. Čia peri retas vandens paukštis - didysis baublys (vos dvi ar trys poros), mėlyngurklių pastebėta viena ar dvi poros. Be šių paukščių, Čedase gausu Europos Sąjungoje saugomų griežlių, nendrinių lingių, paprastųjų medšarkių, upinių žuvėdrų. Pastarosios įtrauktos į Raudonąją knygą. Taip pat šį statusą turi ir kiti, itin reti paukščiai - švygždos, saugomos pagal ES paukščių buveinių apsaugos direktyvą. Čedase peri ežerinės nendrinukės, nendrinės startos, didžiosios antys, ilgasnapės vištelės, paežerės krūmuose, miškeliuose ir pievose - miškinis kalviukas, smilginis, baltabruvis ir giesmininkas strazdai, devynbalsės, pečialindos, volungės, kikiliai, dirviniai vieversiai, kiauliukės, pieviniai kalviukai, retos geltonosios kielės, pilkosios varnos, krankliai, šarkos. Čedaso vandenyse veisiasi nykstanti žuvis - vijūnas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras 
* Čedaso draustinis
Sartų ežero apžvalgos bokštas

**Sartų ežero apžvalgos bokštas**, dar vadinamas *Baršėnų apžvalgos bokštu* – turistinis objektas Rokiškio rajone, Kriaunų seniūnijoje, Baršėnų kaime, prie Sartų ežero šiaurinės atšakos, 1,5 km į pietvakarius nuo kelio . Apžvalgos bokštas yra metalinis, 36 m aukščio, su apžvalgos aikštele 33 m aukštyje, nuo kurios atsiveria vaizdinga Sartų ežero panorama.

Bokštas pastatytas 2006 m. privačiomis lėšomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštų sąrašas
* Sartų bokšto nuotraukos (''miestai.net'')
* Sartai iš apžvalgos bokšto
Kingsajz

**Kingsajz** – 1987 m. Lenkijoje sukurta fantastinė komedija. Filmo premjera įvyko 1988 m.

## Turinys
 
Olgerdas – solidaus žurnalo reporteris, tačiau iš tiesų jis pabėgėlis iš liliputų šalies, kuri įsikūrusi nenaudojamo archyvo lentynose. Liliputų šalies vadovai patys dažnai lankosi didžiajame pasaulyje, tačiau preparatas „Kingsajz“, paverčiantis juos įprasto dydžio žmonėmis, prieinamas tik išrinktiesiems. Olgerdas buvo vienas iš jų, tačiau didžiajame pasaulyje pabėgo ir dabar slapstosi, o išlikti dideliu jam padeda reguliariai geriama vienos rūšies kola.

Kitas pabėgęs liliputas, chemikas Adasas, sukuria „Kingsajz“ mėginį, tačiau yra pagrobiamas ir grąžinamas į liliputų šalį. Olgerdas kartu su dar dviem pabėgusiais liliputais nusprendžia vėl susimažinti, grįžti atgal, išlaisvinti Adasą ir padaryti preparatą prieinamą visiems...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jacek Chmielnik – Olgerdas
* Jerzy Stuhr – viršininkas Piktasis
* Katarzyna Figura – Ana
* Grzegorz Heromiński – Adasas 
* Jan Machulski
* Leonard Pietraszak
* Beata Tiškevič
Palmira Damijonaitienė

**Palmira Damijonaitienė** (g. 1933 m. gruodžio 25 d. Kaireliuose, Rokiškio apskrityje) – Lietuvos tautodailininkė, tautinių juostų audėja.

## Biografija

Pirmąją juostą ji išaudė 1956 m. būdama 23-ejų metų, pamokyta vienuolės. Gabi mergina greitai perprato tradicinį amatą, todėl jau po trejų metų buvo priimta dirbti į Vilniaus „Dailės“ kombinatą profesionalia audėja. Dar po ketverių metų ištekėjo. Nuo 1959-ųjų gyveno Vilniuje.

Norėdama atkurti senąsias juostų audimo tradicijas, važinėjo po Aukštaitijos, Dzūkijos, Suvalkijos, Vilniaus krašto kaimus. Ji tyrinėjo sodybose bei muziejuose aptiktus rankdarbius, jų raštus, domėjosi senaisiais audiniais, susipažino su archeologinių radinių duomenimis. Taip pat kūrė ir savo audimo technikas, be tradicinių, pradėjo austi ir plačias juostas, kurios tapo interjero puošybos detalėmis. Audėjos kūryba tapo išskirtinė originalių ornamentų gausa.

Pirmoji P. Damijonaitienės juostų paroda įvyko 1968 metais Vilniuje. 1974 m. pastatytuose naujuose Dailės parodų rūmuose (dabar Šiuolaikinio meno centras) jos juostos buvo demonstruojamos kartu su profesionalių dailininkų ekspozicijomis. Audėja surengė daugybę parodų Lietuvoje, be to savo juostomis reprezentavo lietuvių liaudies meną užsienyje: Indijoje, Vengrijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Šveicarijoje, JAV, Kanadoje. Po paskutinės parodos Los Anžele jai buvo suteiktas šio miesto garbės pilietės vardas, juostų liko San Francisko pasauliniame audimo muziejuje. JAV jos juostos eksponuotos šešis kartus. 

P. Damijonaitienės juostomis buvo apjuosti Lietuvos pirmi asmenys, pasaulio galingieji ir kitos garsenybės – Ričardas Niksonas, Ronaldas Reiganas, Džordžas Bušas, Jonas Paulius II, Indira Gandi, Michailas Gorbačiovas, Dalai Lama ir kt.  

2000 ir 2003 m. personalinės parodos buvo surengtos Rokiškio krašto muziejuje. Po jų autorė per 200 juostų padovanojo Rokiškiui, dalis jų nuolat eksponuojamos renovuotame dvaro kumetyne.

2004 m. audėjai suteiktas Rokiškio krašto garbės pilietės vardas.

## Literatūra

* Palmira Damijonaitienė: juostų audėjos darbų albumas, sud. Vytautas Tumėnas. 2011. - 152 p. 
* *Palmira Damijonaitienė – Lietuviškų juostų diplomatė*, V. Rimkus, V. Tumėnas (tekstų autoriai), Palmira Damijonaitienė, J. Rudzinskas (sud.). Vilnius: Viešoji įstaiga Tautodailininkų sąjungos fondas, 2011, p. 6-19.

## Nuorodos

* Iš juostų nuaustas gyvenimas
* Rokiškio krašto garbės piliečiai
* Palmira Damijonaitienė laiminga, atradusi save
* Seime – tautodailininkės Palmiros Damijonaitienės tautinių juostų paroda
Salų koplyčia

**Salų dvaro sodybos komplekso koplyčia** – koplyčia, stovinti Rokiškio rajono savivaldybėje, Kamajų seniūnijoje, Salų miestelyje, Salų bažnyčios šventoriuje. Koplyčia pastatyta prie šventoriaus mūrinės tvoros, beveik bažnyčios priekyje, ties jos šiaurės rytiniu kampu. Koplyčia priklauso Salų dvaro sodybos kompleksui, ji yra regioninis architektūros paminklas, 1976 m. įrašytas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). Šiuo metu koplyčia naudojama kaip ūkinis pastatas laikyti įvairiems daiktams.

## Istorija

Nedidelę koplyčią Salų bažnyčios šventoriuje 1781 m. pastatė grafas Ignotas Morikonis ir pavadino Jėzaus Kristaus vardu. Dviejų altorių koplyčia buvo dengta šiaudiniu stogu, lubos įrengtos iš lentų, grindys sudėtos iš degtų plytų. 1888 m. kunigų Jono Rugilevičiaus bei Kušleikos rūpesčiu ir grafienės Marijos Tyzenhauzaitės-Pšezdzieckos lėšomis buvo pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ją su projektavo austrų architektas Georgas Verneris iš Tirolio. Šalia naujosios šventovės liko stovėti koplyčia. 

Senųjų Salų gyventojų koplyčia buvo vadinama „lavonine“, nes čia buvo šarvojami mirusieji. Apie 2000 m. ant koplyčios užvirtęs medis smarkiai sudaužė jos stogą. Kunigas Jonas Skyrelis nutarė nenugriauti kaimo istoriją menančio statinio ir stogą suremontavo.

## Architektūra

Koplyčios statinys tradicinės architektūros, iš medinių rąstų, jo tūris - kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto, su trisiene apside. Stogas dvišlaitis, virš apsidės - trišlaitis. Stogo viršūnę vainikuoja geležinis kryžius su ornamentais. Koplyčia yra vienos patalpos su įėjimu iš vakarų pusės. Sienų fasadus paįvairina stačiakampės langų angos su segmentinės formos viršutine dalimi. Sienos ir viršutinis skydas apkalti vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais. Pamatas su akmens mūro cokoliu vakarinėje ir šiaurinėje dalyse. Įrengtos stačiakampės dvivėrės durys. Jos medinės, dvisluoksnės, su vienpusiu lentelių apkalimu, rombo ornamentu ir kalvio darbo vinimis. Viduje išlikę perimetru tapytos sienų juostos fragmentai. Yra medinės lentų grindys.


Koplyčia Salose.JPG|Koplyčia šventoriaus kampe
Bažnyčia ir koplyčia. Salos.JPG|Atnaujinta bažnyčia ir koplyčia
Salos, kryžius ant koplyčios.JPG|Stogo kryžius


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Salų Šv. Kryžiaus parapija 
* Salų koplyčios nuotrauka, 1961 m.
Kalneliškių koplyčia

**Kalneliškių kapinių koplyčia**, dar vadinama *Kankinių koplyčia* – naujai pastatyta koplyčia, esanti Kalneliškiuose, Rokiškio kaimiškosios seniūnijos teritorijoje, naujosiose Rokiškio miesto kapinėse, apie 2 km į šiaurę nuo miesto. Kapinės užima 7,7 ha plotą. 

## Istorija

1988 m. prasidėjus tautiniam atgimimui, rokiškėnai tremtiniai sumanė pastatyti atminimo paminklą iš simbolinių akmenų su kryžiumi Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčios šventoriuje. Sumanymui pritarė ir tuometinis Rokiškio parapijos dekanas Juozas Janulis, bet dėl vietos stokos jis panoro šventoriuje palikti tik medinį kryžių. Pasipiktinę tremtiniai nepritarė sumanymui akmenų kompoziciją perkelti į kitą vietą, nes buvo įsitikinę, kad savo sunkiu gyvenimu užsitarnavo vietą prie bažnyčios. Siekiant numalšinti tremtinių nerimą Kalneliškių kapinėse nutarta statyti koplyčią, o Vytauto gatvės parke – paminklą tremtinių kančioms atminti.

Koplyčios statyba daugiausiai rūpinosi klebonas J. Janulis. Projektą parengė architektė Danguolė Dagienė, statinio konstruktorius Algis Jankus. Koplyčia papuošta tautodailininko (buvusio Rokiškio mero) Eugenijaus Majausko medžio drožiniais: maldos stalas, kryžius, žvakidės. 1992 m. lapkričio 8 d. pastatytą koplyčią pašventino Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.

## Koplyčios naudojimas

Koplyčia priklauso Rokiškio Šv. apaštalo evangelisto Mato parapijai, šv. Mišios aukojamos tik per Vėlines.

2012 m. Rokiškio valdžia nutarė nestatyti paviljono keleiviams, laukiantiems autobuso prie miesto kapinių. Ieškantiems užuovėjos buvo pasiūlyta pasinaudoti Kalneliškių kapinėse esančių maldos namų užuovėja. Rokiškio miesto seniūnijos sprendimas atrakinti kapinių koplyčios duris sukėlė rokiškėnų pasipiktinimo bangą. Tokį žingsnį jie pavadino maldos namų išniekinimu. Valdžios atstovai argumentavo, kad paviljonui įrengti neturėjo lėšų, todėl kreipėsi į Rokiškio dekaną Vilnį Viktorą Cukurą. Jis leido keleiviams prisiglausti koplyčioje. Anksčiau tik per Vėlines būdavo atrakinamos jos durys.

2018 m. rudenį pranešta apie planus šalia Rokiškio Kalneliškių kapinių pastatyti naujus laidojimo namus.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rokiškio (Kalneliškių) kapinės (*wikimapia.org*)
Bliūdelis (Lazdijų r., Kučiūnų sen.)

**Bliūdelis** – ežerėlis Lietuvoje, Lazdijų rajone, 9,5 km į pietvakarius nuo Veisiejų, 0,25 km į šiaurę nuo Seliovinio ežero, Šulnelių miške. Ežerėlis beveik apvalus, jo skersmuo tesiekia 16 m. Altitudė 119,3 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Baltosios Ančios intako Niedos baseinui.

## Šaltiniai
Bliūdelis (Lazdijų r., Veisiejų sen.)

**Bliūdelis** – ežerėlis Lietuvoje, Lazdijų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Veisiejų, 0,2 km į rytus nuo Šlavanto ežero, Rūdos miške. Ilgis iš vakarų į rytus – 45 m, plotis – iki 26 m. Altitudė 125 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Šalia įsikūrusi Kalvelių kaimo šiaurinė dalis. Ežerėlis nenutekantis, priklauso Ančios ežero intako Šlavantėlės baseinui.

## Šaltiniai
Stanislovas Rimkus

**Stanislovas Pijus Rimkus** (1912 m. sausio 15 d. Pašlynio vienkiemyje (prie Kvėdarnos) – 1942 m. gegužės 20 d. Sol Ilecke (Čkalovo sritis, Rusija)) – Lietuvos katalikų kunigas, visuomenininkas.

## Biografija
Augo penkių vaikų šeimoje. Jam būnant septynerių, mirė tėvas. Stanislovas lankė Kvėdarnos pradinę mokyklą, Rietavo progimnaziją ir Švėkšnos gimnaziją. Besimokydamas įstojo į skautų organizaciją, kartu su broliu Antanu leido laikraštėlį moksleiviams „Saulutės spinduliai“. Savo tėviškėje įsteigė „Pavasario“ organizaciją.

1929–1936 m. mokėsi Telšių kunigų seminarijoje. Po baigimo paskirtas Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios vikaru. 1938 m. įsteigė „Kražių skerdynių“ muziejų. Po metų pradėjo leisti laikraštį „Kražių aidai“, bendradarbiavo kitoje katalikiškoje spaudoje. Parapijoje aktyviai dirbo su pavasarininkais ir šauliais, rengdavo susibūrimus. Jis taip pat įsteigė pavasarininkų biblioteką, atidarė „Liaudies universitetą“. 

1940 m. rugpjūčio 6 d. suimtas sovietinių organų. Apkaltinus antivalstybine agitacija, St.Rimkus patalpintas Raseinių kalėjime. Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui išvežtas į Sol Ilecko kalėjimą tuometinėje Čkalovo srityje, Rusijoje. Nuteistas 10 m. kalėti ir 5 m. tremties. Su nuosprendžiu nesutiko, rašė kasacinius protestus. 1942 m. gegužės 10 d. pakartotinai įvykęs teismas nusprendė kaliniui paskirti mirties bausmę. Po dešimties dienų ji buvo įvykdyta.

## Beatifikacijos byla

2022 m. gegužės 21 d. Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje Šiaulių vyskupas Eugenijus Bartulis paskelbė buvusio Kražių parapijos vikaro kunigo Stanislovo Pijaus Rimkaus (1912-1942) beatifikacijos (paskelbimo Palaimintuoju) proceso pradžią.

## Įvertinimas
* Pripažintas Laisvės kovų dalyviu.
* Vyčio Kryžiaus ordinas. Komandoro didysis kryžius (po mirties, 2006 m.).

## Atminimo įamžinimas
* Laukuvoje buvo įsteigtas kun. Stanislovo Rimkaus muziejus. Juo iki mirties rūpinosi kunigo sesuo Kristina Rimkutė.

## Šaltiniai

* Aukštieji idealai, vilkų įstatymų pasmerkti: Kankinys Kun. S. Rimkus (1940 m. rugpjūčio 6 dienos auka) / Petronis P.; Sudarė Paulius Petronis. Vilnius, 2000 ISBN 5-430-01238-6, antras leidimas 
* Lietuvos vaikų šventumo garsas (sventumogarsas.lt) Kun. Stanislovas Rimkus
2018 m. pasaulio trumpo baseino plaukimo čempionatas

**2018 m. Pasaulio trumpo baseino plaukimo čempionatas** – keturioliktasis pasaulio šalių geriausių plaukikų trumpame baseine (25 m) čempionatas, vykęs Hangdžou, Kinijoje. 

## Medalių lentelė

## Rezultatai
### Vyrai

### Moterys

### Mišrios rungtys

## Lietuvos komanda

ČR – čempionato rekordas, ER - Europos rekordas, NR – nacionalinis rekordas, AR – asmeninis rekordas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Rezultatai
Lietuvių karių suvažiavimas Rovne

**Lietuvių karių suvažiavimas Rovne** – Pirmojo pasaulinio karo metu Rumunų ir Pietų–Vakarų frontuose kovojusių Rusijos kariuomenės lietuvių karių suvažiavimas, 1917 m. įvykęs Rovno mieste (dab. Ukraina).

## Istorija
Suvažiavimas buvo sušauktas 1917 m. gruodžio 2–4 d. Jį organizavo *Rusijos lietuvių karininkų sąjungos* narys Voldemaras Vytautas Čarneckis ir *Lietuvių karių komiteto* pirmininkas Pranas Briedulis. Atvyko tik 22 atstovai, nemažai dalinių vadų kvietimus į renginį nuo karių iš Lietuvos nuslėpė. Suvažiavimo pirmininku išrinktas inžinerijos karo valdininkas V.V.Čarneckis. 

Svarstyti klausimai:
* dabartinis momentas ir Lietuvos politinė padėtis, 
* lietuvių kariuomenės kūrimas ir Atskirojo bataliono papildymas, 
* iš kariuomenės paleidžiamų lietuvių kareivių likimas, 
* grįžimas į Lietuvą.

Priimtos rezoliucijos: 

# „Dabartinis momentas ir Lietuvos politikos ateitis“
# „Lietuvių kariuomenės klausimas“
# „Organizacijos klausimas“
# „Armijos demobilizacija“
# „Grįžimas Lietuvon“.

Suvažiavime nagrinėti ne tik tuo metu lietuvių kariškiams aktualūs paleidimo iš dalinių bei grįžimo į Tėvynę klausimai, bet ir politinė situacija. Nutarime įrašytas siekis paskelbti Lietuvą nepriklausoma valstybe etnografinėse ribose (Kauno gubernija, didžioji dalis Suvalkų gubernijos, Vilniaus gubernija su Vilniumi, Gardino ir Kuršo gubernijos, dalis Mažosios Lietuvos).

Buvo išrinktas *Atskiros armijos lietuvių karininkų vykdomasis komitetas*, kuriam 1918 m. sausio 12 d. Rovne leista formuoti atskirą karinį dalinį tautiniu pagrindu – Lietuvių karių batalioną su vadu V.V.Čarneckiu priešakyje. 1918 m. pavasarį Batalione jau tarnavo apie 800 kareivių bei 20 karininkų. Didžioji dauguma jų dar tų pačių metų vasarą grįžo į Tėvynę.

## Šaltiniai
* Dr. Audronė Veilentienė. ''Valdemaras Vytautas Čarneckis: kelias į Steigiamąjį seimą ir diplomatinio darbo pradžia''
Jingle Bells

**Jingle Bells** (iš angl. „žvanga žvangučiai“) – viena populiariausių kalėdinių dainų, sukurta amerikiečių kompozitoriaus ir muzikos mokytojo James Lord Pierpont. Nėra tiksliai žinoma, kada ir kodėl buvo sukurta ši daina. Pirmą kartą ji buvo publikuota 1857 m. kaip „One horse open sleigh“, tačiau parašyta galėjo būti keleri metai prieš tai. Vėlesni leidimai dainą pristatydavo kaip „Jingle bells“. Manoma, kad kompozitorius buvo įkvėptas jo gimtajame Medfordo mieste (Masačusetso valstija) vykdavusių lenktynių rogėmis.

Dainoje perteikiama džiaugsminga atmosfera, kuomet jaunimas važinėjasi arklių tempiamose rogėse, dainuoja dainas, linksmai leidžia laiką kartu. Kūrinys laikui bėgant išpopuliarėjo ir tapo siejamas su Kalėdomis, nepaisant to, kad ši šventė dainos tekste visai neminima.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* [Originali dainos versija](http://memory.loc.gov/cgi-bin/ampage?collId=sm1820&fileName=sm2/sm1857/620000/620520/mussm620520.db&recNum=0&itemLink=r?ammem/mussm:@filreq(@field(NUMBER+@band(sm1857+620520))+@field(COLLID+sm1820))&linkText=0), The Library of Congress