open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Idelis Gurvičius

**Idelis Gurvičius** (g. 1931 m. rugpjūčio 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. Tarptautinės informatikos akademijos narys nuo 1993 m.

## Biografija
1955 m. baigė Leningrado aviacijos prietaisų institutą, 1960 m. – Maskvos energetikos institutą. 1966 m. TSRS mokslų akademijos Automatikos ir telemechanikos (techninės kibernetikos) institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo mašinų magnetinių - puslaidininkinių impulsinių elementų darbingumo ir patikimumo klausimai“, technikos mokslų kandidatas. 1990 m. TSRS prietaisų ministerijos ir mokslų akademijos valdymo problemų institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo technikos įrenginių elektromagnetinio suderinamumo užtikrinimo principai ir priemonės“, technikos mokslų daktaras.

1959–1960 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos Konstravimo biuro sektoriaus vedėjas, 1960–1992 m. skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų kvalifikacijos kėlimo institute; nuo 1989 m. docentas. Nuo 1995 m. Elektromagnetinio suderinamumo mokslinio tyrimo centro direktorius, Ignalinos AE saugos elektroninių sistemų ir įrenginių modernizavimo skyriaus mokslinis techninis vadovas. 14 išradimų autorius.

## Biografija
* Elektroninių skaičiavimo mašinų apsauga nuo išorinių trikdžių, monografija, 1975 m.

## Įvertinimas
* 1982 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Savaitgalis pragare

**Savaitgalis pragare** – 1987 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė – 1 val. 37 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius – Vytautas Žalakevičius
* Režisierius – Vytautas Žalakevičius, režisuojant dalyvavo Almantas Grikevičius, Avtandilas Kvirikašvilis
* Operatorius – Donatas Pečiūra
* Dailininkas – Vytautas Kalinauskas
* Kostiumų dailininkės – Nijolė Adomonytė, Vilija Daugirdaitė
* Kompozitorius – Juozas Širvinskas
* Garso operatorius – Romualdas Federavičius.

## Vaidina
* Vidas Petkevičius – *mokytojas*
* Vladimiras Boginas – *Denisas*
* Vytautas Paukštė – *kapitonas Meldersas*
* Ingeborga Dapkūnaitė – *Inga*
* Juozas Budraitis – *vokiečių generolas*
* Uldis Vazdiksas – *„Žmogėdra“*
* Algirdas Paulavičius – *kapitonas Eseris*
* Saulius Balandis- *Fridrichas, generolo adjutantas*
* Leonardas Zelčius – *kirpėjas*
* Gediminas Storpirštis – *prievartautojas*
* Aleksejus Kuzinas – *rusų eskadrilės vadas*
* Aleksasndras Solovjovas – *lakūnas Vasiliokas*
* taip pat Algimantas Masiulis, Edgaras Savickis, Irena Kuksėnaitė, Aurimas Babkauskas, Rimas Morkūnas, Igoris Reklaitis, Leonas Ciunis, Audrius Kairys, Ervinas Petraitis, Vytautas Petruškevičius, Vladislovas Radvilavičius, Petras Steponavičius ir kiti.

## Siužetas
Iš vokiečių koncentracijos stovyklos paskutinėmis karo dienomis pabėga du kaliniai – lietuvis mokytojas ir rusas lakūnas. Bėgliai patenka į vokiečių poilsiavietę pajūryje. Gelbėdamiesi nuo persekiojimo, jie nusimeta kalinio rūbus. Likę nuogi, bėgliai ima vaidinti vokiečius. Tai jiems nesunkiai sekasi, nes lietuvis – buvęs vokiečių kalbos mokytojas, rusas apsimeta, kad negali kalbėti. Jie sėkmingai įsilieja į vokiečių būrį. Tačiau netrukus pasirodo rusų kariai.

* 1988 m. filmas apdovanotas prizu už geriausią režisūrą XXI-ame Visasąjunginiame kino festivalyje Tbilisyje.
Jūratė Gustaitė

**Jūratė Gustaitė** (g. 1939 m. liepos 15 d. Šakiuose) – Lietuvos muzikologė, humanitarinių mokslų daktarė (menotyros kand. 1981 m.).

## Biografija
1959 m. baigė Vilniaus Juozo Tallat Kelpšos muzikos mokyklos P. Juodišiaus smuiko klasę, 1962 m. Vilniaus universitete įgijo žurnalistikos specialybę, 1971 m. beigė Lietuvos konservatorijos J. Gaudrimo muzikos istorijos klasę.

1961–1964 m. simfoninio orkestro „Vilnius“ smuikininkė. 1962–1972 m. Lietuvos Radijo ir televizijos redaktorė. Nuo 1972 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 1988 m. muzikos istorijos katedros vedėja; nuo 1988 m. docentė. Paskelbė straipsnių apie muzikos ir poezijos sąsajas, lietuvių ir rusų muzikos istorijos, muzikos švietimo klausimais.

## Šaltiniai
Antanas Gustaitis (1907)

**Antanas Gustaitis** (1907 m. kovo 12 d. Gustaičiuose, Kvietiškio valsčius, Marijampolės apskritis – 1990 m. gegužės 19 d. Bostone, JAV) – Lietuvos rašytojas, dramaturgas, radijo darbuotojas.

## Biografija
1927 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. 1928–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo lietuvių ir vokiečių filologiją, pedagogiką. Iki 1936 m. dalyvavo prof. B. Sruogos vadovautame teatro seminare, studijavo teatro meną ir dramaturgiją.

1927–1928 m. mokytojavo pradžios mokykloje. 1934–1936 m. dirbo mokytoju Aukštadvario progimnazijoje (Trakų apskritis). 1936–1939 m. vadovavo Klaipėdos, 1939–1940 m. Vilniaus radiofonui. 1940–1941 m. Vilniaus valstybinio teatro direktorius.

1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1946–1949 m. gyveno Ravensburge, Vokietijoje. Nuo 1949 m. gyveno Bostone.  2007 m. birželio 12 d. palaikai perlaidoti Petrašiūnų kapinėse.

## Kūryba
Vienas iš pirmųjų lietuvių rašytojų, kūrusių lietuvišką radijo dramaturgiją. Parašė teatro ir radijo vaidinimų (spektaklių) scenarijų. Nedidelių vaidinimų scenarijų sukūrė būdamas Vokietijoje. Teatro ir literatūros klausimais rašė leidiniuose „Meno dienos“, „Lietuvos žinios“, „Mūsų jūra“, „Vakarai“, „Keleivis“, „Kūryba“, „Ateitis“.

Išgarsėjo humoristiniais eilėraščiais ir eleginėmis satyromis. Kūryboje neoromantinės lyrikos motyvai kontrasto principu derinami su amerikinės gyvensenos realijomis; karikatūrinį portretą, žmogiškąsias ydas, dvasinę menkystę, dviveidiškumą, parodiją, ironišką aforizmą atsveria lyrinis graudulys ir intelektuali mintis.

## Bibliografija
* *Silvestras Dūdelė*, satyrinė pjesė, past. 1934 m.
* *Slogučiai*, komedija, past. 1937 m.
* *Anapus teisybės*, satyros ir humoro poezija, 1956 m.
* *Ir atskrido juodas varnas*, eilėraščiai, 1966 m.
* *Saulės šermenys*, eilėraščiai, 1973 m.
* *Ko liūdi, putinėli?*, eilėraščiai, 1982 m.
* *Pakelėje į pažadėtąją žemę*, eilėraščiai, 1987 m.
* *Pasiglostymo palaima*, eilėraščiai, 1987 m.

## Šaltiniai
Juozas Gustas

**Juozas Gustas** (1906 m. vasario 19 d. Klišiai, Jurbarko valsčius – 1958 m. kovo 14 d. Krasnojarskas) – Lietuvos kunigas. Kankinys (2000 m.).

## Biografija
Nuo 1927 m. salezietis. Nuo 1923 m. studijavo Italijos Manfredinio kolegijoje, vėliau Turino tarptautiniame teologijos institute, 1933 m. baigė Grigaliaus universitetą ir įšventintas kunigu. Nuo 1934 m. misionierius ir Dvasinės seminarijos dėstytojas Indijoje (iš pradžių Šilonge, tačiau ten kilus gaisrui ir sudegus turtui vėliau persikėlė į Bandelio miestą Vakarų Bengalijoje). 1937 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1938 m. Saldutiškio parapijos klebonas, saleziečių noviciato vadovas. Rėmė lietuvių partizanus. 1946 m. rugpjūčio 25 sovietinio saugumo suimtas, 1946 m. lapkričio 30 d. karo tribunolo nuteistas, 1948 išvežtas į Vosturalago (Sverdlovsko sritis) lagerį, 1954 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą. 1956 m. paleistas. Trumpam buvo atvykęs į Lietuvą; nuo 1956 m. Krasnojarske dirbo sielovados darbą, įkūrė lietuvių katalikų parapiją, pastatydino bažnyčią. Žuvo neaiškiomis aplinkybėmis.

## Šaltiniai
Vytautas Gušauskas

**Vytautas Gušauskas** (g. 1969 m. kovo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos savigynos imtynininkas.

## Biografija
1993 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. Mykolo Romerio universiteto Teisėsaugos fakulteto Kūno kultūros katedros lektorius.

* 8 kartus Lietuvos savigynos imtynių čempionas.
* 1993 m. pasaulio vicečempionas.
* Europos čempionato 1991 m. ir 1996 m. antros vietos, 1994 m. ir 1997 m. – trečios vietos laimėtojas.
* 1999 m. pasaulio policijos savigynos imtynių čempionato pirmos vietos
* 2000 m. Europos policijos dziudo čempionato trečios vietos laimėtojas.

## Šaltiniai
Kazys Gutauskas

**Kazys Gutauskas** (1909 m. rugsėjo 4 d. Katlėriškiai, Debeikių valsčius – 1995 m. spalio 10 d. Vilnius) – Lietuvos dainininkas (tenoras).

## Biografija
1939 m. baigė Kauno konservatoriją, mokytojas Orestas Marinis ir E. Vilingas. 1939–1941 m. Valstybės teatro, 1941–1944 m. Vilniaus operos trupės, 1944–1964 m. Lietuvos operos ir baleto teatre solistas. 1964–1988 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje.

## Vaidmenys
* Faustas, Romeo, Tebaldas – Šarlis Guno Faustas, Romeo ir Džuljeta
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen
* Liutauras – Jurgis Karnavičius. Gražina
* Šuiskis – Modestas Musorgskis. Borisas Gadunavas
* Sinodalas – Arturas Rubinšteinas Demonas
* Hercogas, Don Karlas – Džiuzepė Verdis Rigoletas, Don Karlas
* Pinkertonas – Džakomas Pučinis Madam Baterflai
* Vaškys – Antanas Račiūnas. Marytė
* Jurgelis – Balys Dvarionas. Dalia
* Danyla, Naglis – Vytautas Klova. Pilėnai, Vaiva

## Šaltiniai
Šafhauzeno kantonas

**Šafhauzeno kantonas** – kantonas šiaurės Šveicarijoje. Šafhauzenas yra pagrindinis kantono miestas ir sostinė.

## Geografija

Šafhauzeno kantonas yra labiausiai į šiaurę nutolęs Šveicarijos kantonas ir yra į šiaurę nuo Ciuricho kantono. Jis yra į vakarus nuo Bodeno ežero, o plotas yra 298&nbsp;km², iš kurio dauguma yra dirbama žemė.

Kantoną iš trijų pusių supa Vokietija. Kantonas netgi padalintas Vokietijos sričių į tris dalis. Didžiausiai daliai priklauso Šafhauzeno miestas. Mažas *Rüdlingen-Buchberg* rajonas yra į pietvakarius nuo Šafhauzeno, o trečiai daliai priklauso Ramsenas ir Štainas prie Reino. Be to Vokietijos eksklavas Biuzingenas yra prie pietinės pagrindinės kantono dalies sienos.

Kantonas yra lygumoje, virš kurios iškilęs Hoher Randen, kurio aukštis 912 m. Kalno šlaitaiu palaipniui leidžiasi į pietus, kol pasiekia Reino slėnį. Trumpi ir siauri slėniai vagoja šiuos šlaitus. Vienas iš slėnių yra Kletgau.

Reino krioklys yra didžiausi Europoje ir yra prie Šafhauzeno ir Ciuricho kantonų sienos.

## Istorija

Viduramžiais Šafhauzenas buvo miestas-valstybė ir kalė monetas nuo 1045 m. Tuo metu jis vadinosi *Villa Scafhusun*. Apie 1049 m. įkurtas benediktinų vienuolynas, padėjęs plėstis bendruomenei, kuri tapo nepriklausoma 1190 m. Iki 1218 m. Šafhauzenas buvo laisvas imperijos miestas. Bet 1330 m. Šafhauzeną užėmė Habsburgai. Miestas nusipirko laisvę 1415 m., tapo Ciuricho sąjungininku 1454 m. ir Šveicarijos dalimi 1501 m. Pirmas geležinkelis į miestą nutiestas 1857 m. JAV oro pajėgos atsitiktinai subombardavo Šafhauzeną 1944 m.
Remigijus Gustas

**Remigijus Gustas** (g. 1956 m. rugsėjo 22 d. Skaudvilėje) – Lietuvos informatikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1979–1996 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. Karlstado universiteto (Švedija) dėstytojas. Nuo 2000 m. profesorius. Stokholmo universiteto ir Švedijos Karališkojo technologijos instituto Informacinių sistemų ir programinės įrangos inžinerinės laboratorijos asocijuotasis narys.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – informacinių sistemų semantiniai ir pragmatiniai aspektai, konceptualus modeliavimas, organizacinių ir techninių procesų suderinamumas, elektroninių paslaugų procesų modeliavimas.

## Bibliografija
* *Semantic and Pragmatic Dependencies oį Information Systems* (Informacinių sistemų semantinės ir pragmatinės priklausomybės), 1997 m.

## Šaltiniai
Gustonių–Jakubonių miškai

**Gustonių-Jakubonių miškai** – miškai Panevėžio, Pasvalio ir Pakruojo rajono savivaldybių teritorijoje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Panevėžio.

## Geografija
Plotas 7600 ha, mišku apaugę 6600 ha. Valstybinės reikšmės miškų 62 %; priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Gustonių, Pakruojo miškų urėdijai, Pušaloto ir Klovainių girininkijoms. Sudaro Gustonių, Barklainių, Ažagų, Staroliškio, Eimuliškio, Aukštakiškių, Jakūbonių, Puodiškių miškai. Masyvas netaisyklingų kontūrų, ištįsęs iš šiaurės į pietus apie 18 km.

Gustonių-Jakubonių miškų šiaurinėje dalyje teka Mūšos intakas Mažupė su Meškerdžiu, šiaurės rytų – Lėvens intakas Amata su Ažagėle, pietvakarinėje – Šuojos intakai Vinkšnupis ir Smirdėlė, pietinėje – Nevėžio intakas Sudramala. Paviršius – banguota lyguma. Yra pelkių, didžiausia – Šermukšnių žemapelkė. Dauguma miškų nusausinti, upeliai sureguliuoti.

## Medynai
Augavietės derlingos ir labai derlingos, laikinai įmirkusios, įmirkusios ir žemutinio tipo pelkinės. 97 % miškų yra ūkiniai, 1 % ekosistemų apsaugos, 2 % vandenų apsauginiai. Kultūrinės kilmės medynų 9 %, beržynų 46 %, eglynų 17 %, uosynų 13 %, drebulynų 11 %, juodalksnynų 6 %, pušynų 4 %, ąžuolynų 2 %, baltalksnynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 30 %, pusamžiai medynai 29 %, bręstantys 23 %, brandūs 20 %. Medynų vidutinis amžius 47 m., bonitetas 1,4, skalsumas 0,75, tūris 175 m³/ha.

Miškuose veisiasi kanopiniai žvėrys, juodasis gandras, gervė, erelis rėksnys. Auga į Lietuvos raudonąją knygą įrašyti augalai – baltijinė gegūnė, plačialapė klumpaitė, paprastoji tuklė ir kiti.

## Istorija
Sovietinės okupacijos metais Gustonių-Jakubonių miškuose veikė Lietuvos partizanų Algimanto apygardos Žaliosios rinktinės būriai.

## Šaltiniai
Eugenijus Algimantas Gūzas

**Eugenijus Algimantas Gūzas** (1939 m. balandžio 4 d. Bačkonyse, Žiežmarių valsčiuje – 2025 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas, grafikas.

## Biografija
1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1963–1975 m. dirbo Baldų projektavimo ir konstravimo biure Vilniuje, 1975–2000 m. projektavimo instituto „Vilniaus komprojektas“ grupės vadovas, projektų vyr. architektas, nuo 2000 m. vertėsi privačia praktika.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Kūryba
Sukūrė interjerų (restorano „Senasis rūsys“ 1978 m., kavinės „Žarija“ 1984 m.), interjerų ir baldų (knygyno „Karinė knyga“ 1983 m., kavinės „Do – re – mi“ 1984 m., „Užupio kavinės“ 1999 m.), baldų (viešbučio „Draugystė“ 1972 m., Lietuvos operos ir baleto teatro, su archit. L. M. Stapulioniene, 1977 m., Santuokų rūmų, 1975 m.; visi Vilniuje). Dar sukūrė plakatų, scenovaizdžių Panevėžio, Vilniaus, Kauno teatrų spektakliams (1973–1985 m.), Lietuvos pašto ženklų, iliustravo knygų.

Pagal jo projektus pastatyta:
* Alaus baro „Tauro ragas“ pastatas Vilniuje, su archit. A. Mačiuliu (suprojektavo interjerą ir baldus), 1970 m.
* Prekybos centras „Justė“, su kitais, 1996 m.
* Bendrovės „Litcargus“ krovinių terminalas ir administracinės patalpos tarptautiniame oro uoste, 2002 m.
* Poilsio namai „Ąžuolynas“ Juodkrantėje, 1984 m.

## Bibliografija
* Saulius Šarkinas. Architektas, sud. Leonardas Vaitys, įvado autorius Eugenijus Gūzas, Vilnius, 2007, ISBN: 9789986716587
* Vytautas Beiga, Vilija Gerulaitienė, Eugenijus Gūzas, Lietuviškų baldų dizaino kūrėjai, 1957-1990, Vilnius, 2013, ISBN: 9785420017319
* Donaldas Andziulis, Eugenijus Gūzas, Leonidas Merkinas. Gyvenimas architektūroje, Vilnius, 2018, ISBN: 9786098010435

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dizaino fondo interviu su E. A. Gūzu
Pranas Gužaitis

**Pranas Gužaitis** (1907 m. Kuršiuose, Tytuvėnų valsčius – 2001 m. spalio 2 d. Kelmėje) – Lietuvos kariuomenės karininkas (kapitonas), pasipriešinimo okupaciniams režimams veikėjas.

## Biografija
1929 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, 1932 m. – Kauno karo mokyklą. Mokėsi Briuselio aukštojoje karo akademijoje, prasidėjus Antrajam pasauliniam karui jos nebaigęs 1939 m. grįžo į Lietuvą. 1940 m. kapitonas.

Nuo 1941 m. pradžios Lietuvių Aktyvistų Fronto štabo narys. 1941 m. pavasarį su Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso batalionu, kuriam vadovavo, išsiųstas į Pabradę. Sužinojęs apie gresiantį suėmimą 1941 m. birželio 17 d. pabėgo.

Prasidėjus nacių okupacijai birželio 22 d. tapo Raseinių apskrities viršininko pavaduotoju, 1944 m. balandžio mėn. – viršininku. Gelbėjo lietuvių ūkininkus nuo nacių savivalės. 1943 m. suorganizavo nuo okupacinės valdžios nepriklausomą Vytauto Didžiojo šaulių sąjungos kuopą. 1944 m. vasario mėn. sukvietė Raseinių apskrityje gyvenančius karininkus ir paragino stoti į Vietinę rinktinę. Atsisakęs apskrities viršininko pareigų išvyko į Marijampolę, dėstė Karo mokykloje.

Prasidėjus sovietinei okupacijai nuo baudėjų slapstėsi tėviškėje. 1948 m. gegužės 23 d. suimtas. Iki 1957 m. kalintas Vorkutos, Taišeto lageriuose, vėliau su ištremtais tėvais gyveno Irkutsko srityje. 1964 m. prisiregistravo Baltarusijoje, nes į Lietuvą grįžti neleista, bet gyveno Adutiškyje, vėliau Kelmėje.

## Šaltiniai
Danielius Gužas

**Danielius Gužas** (1929 m. birželio 20 d. Sičiūnuose, Panemunio valsčiuje – 2020 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis Vytautas Gužas. 1944–1949 m. Lietuvos partizanų ryšininkas. 1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1997 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1957–1964 m. Vilniaus politechnikumo, 1969–1994 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas), 1994–1996 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1978 m. docentas.

Nuo 1990 m. Lietuvos akustikų sąjungos prezidentas, nuo 1992 m. Tarptautinio triukšmo kontrolės inžinerijos instituto (*International Institute of Noise Control Engineering*) Niujorke Triukšmo mažinimo komisijos narys. 1992–1994 m. skaitė paskaitas Vasedos universitete (Japonija).

Svarbiausia mokslinių tyrimų sritis – aplinkos ir gamybinio triukšmo mažinimo metodai ir priemonės. 3 išradimų autorius.

Prof. D. Gužas mirė 2020 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje, sulaukęs 91 m. amžiaus.

## Bibliografija
* Pagrindiniai kovos su gamybiniu triukšmu metodai, 1968 m., rusų k.
* Triukšmo mažinimo sprendiniai pramonės įmonių projektuose, 1973 m.
* Garso izoliacija mašinų gamyboje, su L. Borisovu, 1990 m., rusų k.
* Triukšmo sklidimas cilindriniais vamzdžiais ir jo mažinimo būdai, 1994 m., anglų k.

## Šaltiniai
Muila

**Muila** () – miestas pietiniame Gabone, prie Ngunio upės, netoli Žydrojo ežero. Ngunio provincijos centras. Per Muilą eina Librevilio–Čibangos kelias.

Muiloje 1946 m. gimė Centrinės Afrikos Respublikos prezidentas Fransua Bozizė.

## Šaltiniai
Aleksandras Hagentornas

**Aleksandras Hagentornas** (1872 m. birželio 21 d. Spaskas, Riazanės gubernija – 1946 m. gegužės 3 d. Kemptenas, Bavarija) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.

## Biografija
1896 m. baigė Dorpato universitetą. 1901 m. medicinos daktaras.

1904-1914 m. Kauno miesto ligoninės direktorius, kartu ir Gailestingųjų seserų bendruomenės gydytojas – konsultantas. Per Pirmąjį pasaulinį karą dirbo dvejose Kauno ligoninėse, vėliau kurį laiką vadovavo Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninei. 1919 m. grįžo dirbti į Kauną. 1921-1922 m. dėstė Aukštuosiuose kursuose. Nuo 1922 m. vertėsi privačia praktika, įkūrė nedidelę ligoninę. 1926-1939 m. Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universiteto) Chirurgijos katedros ir klinikos vedėjas; nuo 1926 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Paskelbė mokslinių veikalų apie skrandžio vėžį, galūnių lūžius.

## Šaltiniai
Lambarenė

**Lambarenė** () – miestas vakarų Gabone, prie Ogovės upės. Viduriniosios Ogovės provincijos sostinė. Upių uostas. Verčiamasi daugiausia žvejyba.

1913 m. Lambarenėje vokiečių gydytojas, Nobelio premijos laureatas Albert Schweitzer įkūrė ligoninę, kurioje rūpinamasi vietinių gyventojų sveikata, tiriama maliarija.

## Šaltiniai
Lazaris Gutmanas

**Lazaris Gutmanas** (1875 m. rugsėjo 11 d. Palanga – 1957 m. vasario 4 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas neurologas, psichiatras, medicinos daktaras.

## Biografija
1902 m. baigė Maskvos universitetą. 1910 m. medicinos daktaras.

1924–1941 m. dirbo gydytoju Kaune, kartu nuo 1933 m. dar Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1945–1953 m. Kauno medicinos instituto (1946–1950 m. Kauno universitetas) Nervų ir psichikos ligų katedros vedėjas. Nuo 1948 m. profesorius. 1924–1940 m. bendradarbiavo žurnale „Medicina“.

## Bibliografija
* Nervų ligos, 1947 m.

## Šaltiniai
Matas Vytautas Gutauskas

**Matas Vytautas Gutauskas** (g. 1937 m. liepos 30 d. Gilbietyje, Lazdijų valsčius) – Lietuvos inžinierius technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1978 m. technikos mokslų daktaras.

Nuo 1961 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1970–1972 m. Odos ir tekstilės gaminių technologijos katedros vedėjas. Nuo 1981 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – medžiagų mechaninis stabilumas, jo prognozavimas ir gerinimas. Sukūrė medžiagotyros prietaisų ir aparatų, lengvosios pramonės įrenginių, jų elementų. 103 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Siuvinių medžiagos, vadovėlis, su kitais, 1972 m., 2 leid. 1980 m.
* Siuvimo pramonės įrenginiai, vadovėlis, 1986 m.
* Techninės kūrybos pagrindai, vadovėlis, 1996 m.

## Šaltiniai
Hartungų spaustuvė

**Hartungų spaustuvė** – viena iš Karaliaučiaus spaustuvių, veikusi 1745–1934 m. Karaliaučiuje. 1805–1819 m. turėjo filialą Gumbinėje.

## Istorija
Priklausė vokiečių Hartungų šeimos dinastijai, nuo 1872 m. akcinei bendrovei „Hartungsche Zeitung laikraščio ir leidyklos spaustuvė“. Žymiausi savininkai: spaustuvės steigėjas J. H. Hartungas (1699–1756 m.), G. Lebrechtas (1747–1797 m.) ir G. F. Hartungas (1782–1849 m.) Jie turėjo karališkojo ir Karaliaučiaus universiteto spaustuvininko titulus. Juos 1850 m. Prūsijos valdžia atėmė už paramą 1848 m. revoliucijai.

Spaustuvę sudarė stereotipų ir litografijų skyriai, knygrišykla ir knygynas. Įmonėje buvo įsteigta leidykla. Hartungų spaustuvė – viena moderniausių ir pajėgiausių Mažosios Lietuvos spaustuvių. 1743 m. joje dirbo 20, 1828 m. – 23, 1840 m. – 28, 1890 m. – 135, 1920 m. – 148, 1933 m. apie 240 specialistų ir darbininkų. Hartungų spaustuvę likvidavo Vokietijos nacių valdžia.

## Leidyba
Hartungų spaustuvė leido knygas visomis Rytų Prūsijos tautų, gretimų šalių ir senovės kalbomis. XVIII a. išspausdino apie 20 knygų latvių kalba Kuršui. Rusijos valdžiai uždraudus spaudą lotynišku raidynu, išleido po keletą knygų lietuvių kalba Didžiajai Lietuvai ir latvių kalba Latgalai. Mažajai Lietuvai lietuvių kalba išleido 367 knygas bei smulkiųjų spaudinių ir 1884 m. savaitraštį „Lietuviškas polytiškas laikraštis“. Čia leistuose laikraščiuose „Amts-Blatt der Königlichen Litthauischen Regierung“ (ėjo nuo 1811 m. ir „Intelligenz-Blatt für Litthauen“ (1812–1859 m. kai kurie tekstai buvo spausdinami ir lietuvių kalba.

Hartungai prekiavo lietuviškomis knygomis Mažojoje Lietuvoje, latviškomis – Kurše ir Livonijoje, vokiškas ir lietuviškas knygas pardavinėjo tarptautinėse knygų mugėse Leipcige. Gumbinėje Hartungų spaustuvė išspausdino Prūsijos karaliaus Frydricho Vilhelmo III 1807 m. įsaką „Paliepimas dėl baudžiavos panaikinimo“.

Tarp Hartungų spaustuvės leidinių buvo svarbių lietuvių filologijos veikalų vokiečių kalba arba lygiagrečiai vokiečių kalba:
* Pilypas Ruigys. Lietuvių kalbos žodynas, 1747 m.
* Pilypas Ruigys. Lietuvių kalbos kilmės ir savybių tyrinėjimas, 1747 m.
* Pilypas Ruigys. Gramatika, 1747 m.
* Gotfrydas Ostermejeris. Gramatika, 1791 m.
* Kristijonas Donelaitis. Metai, pirmas leidimas, parengė Liudvikas Rėza, 1818 m.
* Kristijonas Donelaitis. Dainos, tautosakos rinkinys, 1852 m.
* Fridrichas Kuršaitis. Lietuvių kalbos tyrinėjimai, 2 d. 1843–1849 m.

## Šaltiniai
Čibanga

**Čibanga** () – miestas pietvakarių Gabone, prie Niangos upės. Per miestą ena Majumbos-Lastursvilio kelias. Yra ligoninė, dvi aukštosios mokyklos, paštas, katalikų bažnyčia, oro uostas. Prekyba bananais, žemės riešutais, pipirais, mėsa. Verčiamasi žemės ūkiu, amatais.

Čibangoje gyvena keli tūkstančiai pabėgėlių iš Kongo.

## Šaltiniai
Gulbiniškių raketų bazė

**Gulbiniškių balistinių raketų bazė** (*[[Karmėlava|Karmėlavos]] rytinė raketinė bazė*) – TSRS ginkluotųjų pajėgų raketų bazė, pastatyta miške netoli Gulbiniškių kaimo, apie 7 km į pietvakarius nuo Jonavos miesto, pelkėtoje regiono vietovėje. Bazė pradėta statyti apie 1959–1960 metus, joje buvo įrengta visa infrastruktūra, reikalinga aprūpinti tokios paskirties objektą.

Šiuo metu bazė yra apleista, tačiau neatmetama galimybė ateityje ją pritaikyti turizmo reikmėms.


File:Gulbiniškiai003.jpg
File:Gulbiniškiai002.jpg|Raketų R-12 saugojimo angaras
File:Gulbiniškiai001.jpg

## Nuorodos

* 
* Jurgita Činkienė apie raketinę bazę Gulbiniškiuose. „Lietuvos rytas“.
Gustas

;Gustas
* Aldona Gustas – rašytoja, dailininkė;
* Evaldas Gustas – inžinierius, politikas;
* Giedrius Gustas – krepšinio žaidėjas;
* Juozas Gustas – kunigas;
* Remigijus Gustas – informatikos inžinierius, pedagogas.

; Gustaitė
* Jūratė Gustaitė – muzikologė, humanitarinių mokslų daktarė
* Jurga Gustaitė – šokėja (sportiniai šokiai)

Pavardė populiariausia vidurio Lietuvoje (Kėdainiai, Girkalnis, Raseiniai, Kaunas, Vandžiogala) ir šiaurės Suvalkijoje (Kiduliai, Kybartai, Kriūkai). Kilusi iš krikšto vardo *Augustas* trumpinio.

## Šaltiniai
Reinholdas Heidenšteinas

**Reinholdas Heidenšteinas** (, 1553 m. Karaliaučius – 1620 m. gruodžio 24 d. Sulenčinas, Pamario vaivadija, palaidotas Olivoje) – vokiečių kilmės Lenkijos istorikas, teisininkas.

## Biografija
Nuo 1566 m. studijavo Karaliaučius universitete, nuo 1571 m. Vitenbergo universitete, nuo 1577 m. teisę Padujos universitete. Vėliau keliavo po Italiją ir Prancūziją. 1582-1612 m. Abiejų Tautų respublikos valdovų Stepono Batoro ir Zigmanto Vazos sekretorius, Lenkijos kanclerio J. Zamoiskio bendradarbis. 1599 m. patobulino Prūsijos teisyną „Pataisyta Prūsijos kilmingųjų žemės teisė“ (*Jus terrestre nobilitatis Prussiae correctum*).

## Svarbiausi veikalai
* Lenkijos istorija nuo Žygimanto Augusto mirties 1572 m. (*Rerum Polonicarum ab excessu Sigismundi Augusti*), 1572 m.; įvykiai iki 1602 m.
* Panegirika Steponui Batorui ir jo karo žygiams per 1558-1583 m. Livonijos karą
* Šešios komentarų knygos apie karą su Maskva (*Sex libri commentariorum de bello Moscovitica*) Krokuva, 1585 m., 4 leid. 1600 m.
* Jono Zamoiskio gyvenimas (*Vita Johannis Zamoyscii*), 1861 m.

## Šaltiniai
Makoku

**Makokas** () – miestas šiaurės rytų Gabone, prie Ivindo upės, netoli Ivindo nacionalinio parko. Ogovės-Ivindo provincijos centras. Per miestą eina Viatės-Mekambo kelias. Geležies rūdos gavyba.

## Šaltiniai
Egiptas (Molėtai)

**Egiptas** – kaimas Molėtų rajono savivaldybės pietryčiuose, 6,5 km į pietryčius nuo Inturkės. Kaimas įsikūręs apie 1 km į rytus nuo kelio . Į pietus ir rytus nuo Egipto driekiasi miškelis, o šiauriau prasideda upelis, įtekantis į Išnarų ežerą.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kulamutu

**Kulamutu** () – miestas pietrytiniame Gabone, prie Lolo ir Buengidžio upių (Ogovės baseinas) santakos. Ogovės-Lolo provincijos centras. Per miestą eina Majumbos–Lastursvilio kelias, yra oro uostas. Netoliese yra Mbugu krioklys. Kulamutu mieste yra kino teatras, muziejus.

## Sportas
* Bouenguidi Sport – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

## Šaltiniai
Caspar Hennenberger

**Kasparas Henenbergeris** (, , 1529 m. Erlichas, Frankonija – 1600 m. vasario 29 d. Karaliaučius) – Prūsijos istorikas, geografas ir kartografas, kunigas, bet nebuvo ordinuotas, nes neprisidėjo prie tuo metu Prūsijoje įsigalėjusių A. Osianderio pasekėjų.

## Biografija
Teologas, 1554 m. baigė Karaliaučiaus universitetą. Nuo 1554 m. Dumnavos (į šiaurės rytus nuo Ylavos, Mažoji Lietuva) diakonas. Kunigavo ir gretimoje Jurgenavos (vok. Georgenau) parapijoje bei Miulhauzeno bažnyčioje. Gerai išmokęs lietuvių kalbą pamokslus vietos lietuviams sakė jų gimtąja kalba. Atsidėjęs mokslui apleido parapijų reikalus, atleistas. Nuo 1590 m. kunigaudamas Karaliaučiaus Lyvenikės (vok. Löbenicht) parapijoje pamokslus sakė lietuviškai ir lenkiškai.

## Mokslinė veikla
Sudarė Prūsijos žemėlapių (Henenbergerio žemėlapiai). Istorinės geografijos veikaluose „Prūsijos krašto trumpas ir tikroviškas aprašymas“ (*Kurze und wahrhaftige Beschreibung des Landes zu Preussen*) 1584 m. ir „Prūsijos didžiųjų krašto lentų, arba žemėlapių, paaiškinimai“ (*Erklärung der preußischen größeren Landtafeln oder Mappen*) 1595 m. yra unikalių duomenų iš Mažosios Lietuvos praeities, baltų etnografijos bei mitologijos: autentiškų žinių apie lietuvių (daugiausia Ragainės, Įsruties apskritis, kurioje gyveną beveik vieni lietuviai) pastatus, maistą, drabužius, poledinę žūklę, didžiąsias šeimas, Jonines ir kitas šventes, laidojimo papročius, pagoniškojo tikėjimo liekanas. Jis daug patikimos medžiagos surinko iš vietos gyventojų, t. p. naudojosi dvasininkų pateiktomis žiniomis, kronikomis. Remdamasis 80 m. prūso šnekta 1555 m. sudarė prūsų kalbos tarmių Žodynėlį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Henenbergerio žemėlapis
Henenbergerio žemėlapiai

**Henenbergerio žemėlapiai** – Prūsijos, Mažosios Lietuvos ir dalies Lietuvos žemėlapiai, kuriuos 1569–1595 m. sudarė kunigas, istorikas, geografas ir kartografas Kasparas Henenbergeris.

## Žemėlapiai

Braižyti padėjo sūnus Hansas. Medžiagą jiems rinko Prūsijos kunigaikščio lėšomis nuo 1569 m. keliaudamas po Prūsą ir Mažają Lietuvą. Ankstesni žemėlapiai sudaryti, anot K. Henenbergerio, daugiau pasityčiojimui, negu krašto garbei. 1576 m. sudarė veikalo „Prūsija yra prūsų kraštas“ (*Prussiae das ist Landes zu Preussen*) žemėlapį „Didžioji Prūsų krašto lenta, arba žemėlapis“ (*Preussische groesse Landtaffel oder Mappen*). Šis Prūsijos žemėlapis, kurį vėliau autorius vadino Didžiuoju Prūsijos žemėlapiu – pirmas stambaus mastelio (1:370 000 to krašto kartografijos darbas. 1584 m. veikalo priede yra žemėlapis – Prūsijos kraštas, suskirstytas pagal senuosius vietovardžius, vandens telkinius, upes, jūras.

Naujos redakcijos 1595 m. žemėlapis pavadintas „Tiksliu Prūsijos žemėlapiu“ (*Prussia accurate descripta*). Jame pažymėta apie 1000 upių ir upelių, daugybė ežerų, svarbiausios pelkės, didžiausios girios, daugiau kaip 1000 gyvenviečių. Iš Prūsijos 11 žemių nurodytos 8, užrašai lotynų kalba. Išvardyti Prūsijos kaimynai, tarp jų Žemaitija, Sūduva, Lietuva (Didžioji Lietuva). Detaliai pavaizduota Klaipėdos sritis ir baltų žemės Mėguva, Pilsotas, Karšuvos vakarinė ir Skalvos šiaurinė dalis. Iš kitų to meto Europos kartografų darbų Henenbergerio žemėlapiai išsiskyrė tikslumu, išsamumu. Pagal juos parengti Prūsijos žemėlapiai buvo populiarūs iki XVII a. vidurio. Originalių Henenbergerio žemėlapių 3 egz. saugomi Prūsijos kultūros paveldo valstybinėje bibliotekoje Berlyne, l egz. – Greifsvaldo universiteto Geografijos institute.

1645 m. K. Henenbergerio žemėlapių pagrindu Janas Blau išleido atnaujintą Prūsijos žemėlapį.

## Literatūra
* Caspar Stein, Das Alte Königsberg. Eine ausführliche Beschreibung der drei Städte Königsberg… anno 1644, Hamburg, Verein für Familienforschung in Ost- und Westpreussen, 1998, ISBN 3-931577-14-7 (reprint Königsberg 1911)
* Deutsche Staatenbildung und deutsche Kultur im Preussenlande, Königsberg Pr., 1931

## Šaltiniai
Lopė nacionalinis parkas

**Lopė nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas centriniame Gabone (Ogovės-Ivindo ir Ogovės-Lolo provincijos), Ogovės baseine, į rytus nuo Lambarenės. Nacionalinį parką dengia daugiausia pusiaujo džiunglės, o šiaurėje yra išlikusių neliestų savanų plotų. Parke esančiame Mikongo kaimelyje yra įkurtas turistinis centras bei zoologinių tyrimų stotis. Parke esančiuose urvuose, kalvų šlaituose randama neolito ir geležies amžiaus dirbinių bei petroglifų (raižinių ant sienų). Teritorijoje aptikta ~1500 augalų rūšių, čia yra retų gyvūnų buveinės.

Dėl savo gamtinės ir archeologinės reikšmės Lopė nacionalinis parkas 2007 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Murteno ežeras

**Murteno ežeras** (, ) – ežeras vakarinėje Šveicarijoje, Fribūro ir Vo kantonuose. Telkšo Juros kalnuose, 429 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis 8,2 km, plotis iki 2,8 km. Įteka Brojaus (*Broye*) upė, išteka Brojaus kanalas, jungiantis Murteno ežerą su Nešatelio ežeru. Yra sala. Prie ežero įsikūręs Murteno miestas.
Vincas Herberskis

**Vincas Anupras Herberskis** (, 1784 m. sausio 1 d. Baltarusija – 1826 m. lapkričio 29 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras.

## Biografija
1804-1806 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo agronomiją, fiziką, chemiją, namų ūkį, 1806 m. – mediciną Vilniaus universitete. 1812 m. medicinos daktaras.

1823-1826 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, vadovavo Terapijos klinikai. Nuo 1823 m. profesorius. Tobulinosi Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Prancūzijoje. R. Laeneco klinikoje Paryžiuje išmoko naudotis stetoskopu ir pirmasis jį pradėjo naudoti Lietuvoje. Vienoje išmoko gydyti akių ligas ir atlikti akių operacijas. Parašė straipsnių medicinos klausimais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Zempacho ežeras

**Zempacho ežeras** () – ežeras centrinėje Šveicarijoje, Liucernos kantone, į šiaurės vakarus nuo Liucernos. Telkšo 503,8 m aukštyje virš jūros lygio. Giliausia vieta siekia 87 m. Yra nedidelė salelė. Į Zempacho ežerą suteka keletas upelių, o šiauriniame gale išteka Arės intakas Zuhrė.

Prie Zempacho ežero įsikūrę miesteliai – Zurzis (*Sursee*) ir Zempachas (*Sempach*).
Halvilio ežeras

**Halvilio ežeras** () – ežeras šiaurės Šveicarijoje, Argau kantone, į pietrytčius nuo Arau. Telkšo 449 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 8,4 km, plotis iki 1,5 km. Giliausia vieta siekia 48 m. Prateka Abacho upė (Arės intakas).

Prie Halvilio ežero esantys miesteliai: Bainvilis prie Zi, Maisteršvandenas, Zengenas.
Kampidanas

**Kampidanas** (*Campidano*) - siaura žema lyguma Sardinijos (Italija) pietvakarių dalyje, maždaug 100 km pločio, besidriekianti tarp Kaljario ir Oristano. Lyguma yra apie 32 km pločio ir apie 110 km ilgio - nuo Oristano įlankos (*Golfo di Oristano*) į salos centrą. Kampidanas atskiria nedidelio ploto pietvakarines aukštumas *Iglesiente* nuo didesnių Rytinių aukštumų, kurios apima visą rytinę salos dalį.

Lyguma yra žemdirbystės zona, kadangi užtvenkus didžiąsias Sardinijos upes pakanka vandens irigacijai. Tipiški lygumoje auginami augalai yra kviečiai ir kiti javai, artišokas, alyvmedžiai, migdolai, vynuogės, daržovės ir vaisiai. Iki 1946 m. regionas buvo maliarinė pelkė, bet sausinimo darbai ir pakitusi žemėnauda pavojingą kraštą pavertė apgyvendintu ir derlingu.

Pagrindiniai miestai yra provincijos sostinė Oristanas (*Oristano*) ir Teralba (*Terralba*).


Image:Sardinia topo.png|Įstriža žemuma pietinėje dalyje - Kampidanas
Image:Campidano 800.jpg|Rytinė Kampidano dalis palydovinėje nuotraukoje
Pizos arkivyskupija

**Pizos arkivyskupija** () – metropolinė katalikų arkivyskupija Italijoje, kurios centras – Pizos mieste. Vyskupija įsteigta IV a., o 1092 m. balandžio 21 d. popiežiaus Urbono II valia tapo arkivyskupija.

Arkivyskupijos katedra (*Duomo*) yra *Piazza dei Miracoli* aikštėje. Dabartinis arkivyskupijos plotas yra 847 km², jos teritorijoje gyvena 305 270 katalikų.

Nuo 1986 m. Pizos arkivyskupas yra *Alessandro Plotti*.

Nuo XI a. pabaigos iki XIII a. pradžios Pizos arkivyskupija buvo keturių Sardinijos judikatų sinjoras.
Lietuvos herbologų draugija

**Lietuvos herbologų draugija** – Lietuvos piktžolių ir augalų apsaugos nuo piktžolių tyrinėtojų mokslinė organizacija, įkurta 1993 m. Kaune.

## Veikla
Draugija padeda savo nariams keistis moksline informacija, koordinuoja jų tyrimus, organizuoja mokslines konferencijas, ekspedicijas, propaguoja herbologijos mokslo laimėjimus, palaiko ryšius su Europos herbologų draugija. Draugijos veiklai vadovauja valdyba. Turi 60 narių.

## Pirmininkai
* Steponas Raudonius – 1993–1996 m.
* Nijolė Špokienė – 1996–2000 m.
* Antanas Stancevičius – 2000–2007 m.
* Aušra Marcinkevičienė – nuo 2007 m.

## Šaltiniai
Heringo ir Haberlando spaustuvė

**Heringo ir Haberlando spaustuvė** – viena iš Karaliaučiaus spaustuvių, veikusi 1798–1808 m. Karaliaučiuje.

## Veikla
Įsteigė buvę Hartungų spaustuvės darbuotojai kompanionai G. L. Heringas ir G. K. Haberlandas, kuris 1803 m. pasitraukė. Įmonė nuo 1803 m. vadinosi Heringo spaustuve. Daugiausia leidinių išspausdino lietuvių (7 knygos) ir lenkų kalbomis. Lietuvių kalba išspausdino: K. G. Milkaus išverstus J. G. Heimo pamokslus 1800 m. ir jo redaguotą giesmyną bei maldaknygę, abu 1806 m., pirmuosius vadovėlius: Ugnies knygelės  (1801 m. 2 leidimas 1802 m.; apie ugniagesybą) ir D. G. Setegasto „Naudingos bičių knygelės“, 1801 m. Dėl giesmyno Heringo ir Haberlando spaustuvė bylinėjosi su Hartungų spaustuve, patyrė didelių nuostolių. Po Heringo mirties 1808 m. spaustuvės įrenginius įsigijo G. F. Hartungas ir H. Degenas.

## Šaltiniai
Herenvaldės piliakalnis

**Herenvaldės piliakalnis** – prūsų piliakalnis Sembos pusiasalyje, Naujųjų Kuršių, (, nuo 1946 m.  – Pionerskis, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis) miestelio pakraštyje, į vakarus nuo buvusio Herenvaldės dvaro, Lašišupio dešiniajame krante. 

## Piliakalnis
Įrengtas aukštumos iškyšulyje. Šlaitai 13–15 m aukščio. Piliakalnio aikštelė trikampė, 36 x 31 m dydžio, jos pietinis galas 0,7 m žemesnis už šiaurinį. Aikštelę iš pietų pusės nuo laukų skiria pasagos pavidalo 3 m aukščio pylimas. Piliakalnio šlaitai sutvirtinti akmenimis. Herenvaldės piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

## Šaltiniai
BK Vilnius

**BK Vilnius** – beisbolo klubas Vilniuje, įkurtas 2001 m. (vadinosi „Sporto Vilkai“). 2004 m. klubas priimtas į Lietuvos beisbolo asociaciją (LBA).

2014 m. laimėjo Baltijos šalių Interlygos sezoną.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Zihlo ežeras

**Zihlo ežeras** () – tvenkinys Šveicarijoje, Švico kantone, Zihlo upės slėnyje, į rytus nuo Ainzidelno. Sudarytas 1932–1937 m. pastačius hidroelektrinės užtvanką ant Zihlo upės. Užtvankos ilgis 124 m, aukštis 33 m. Tvenkinio ilgis 8,5 km, plotis iki 2,5 km. Giliausia vieta siekia 17 m. Tvenkinį kerta du tiltai.

Pakrančių gyvenvietės: Grosas, Vilercelis, Birchlis, Eutalis.
Trispalvis burnotis

**Trispalvis burnotis** (*Amaranthus tricolor*) - burnotinių šeimos daržovinis, dekoratyvinis, vaistinis augalas.
Finik

**Finik** (rus. *Финик*) – vėlyva agrastų veislė. Iš krūmo vidutiniškai priskinama po 3-4 kg tamsiai raudonos spalvos uogų. Uogos stambios ir skanios. Neatsparūs grybinėms ligoms. 

'Finik' veislės agrastai silpnai įsišaknija, todėl dauginami gulsčiomis atlankomis. Jauni metūgiai pavasarį gulsčiai prilenkiami ir prisegami mediniais kuoliukais prie žemės. Iš pumpurų augantys jauni ūgliai vegetacijos metu apkaupiami puria drėgna žeme. Rudenį įsišaknijusi atlanka iškasama ir sukarpoma tarp įsišaknijusių šakelių. Kadangi sodinukai dar nėra pakankamai išaugę juos sodiname į purią dirvą ir auginame iki rudens. Rudenį kai sodmuo bus išauginęs kelias 30 cm ilgio šakeles ir gerai išvystytas 20 cm ilgio šaknis krūmelius galime sodinti į uogyną.
Kamos žemupio tvenkinys

**Kamos žemupio tvenkinys** (, ) – tvenkinys Rusijoje, Tatarstano ir Udmurtijos respublikos, Kamos upės slėnyje. Susidarė 1978–1979 m. hidroelektrinės užtvanka (ilgis 2,97 km, aukštis 30 m, galia 1246 MW) patvenkus Kamos upę ties Naberežnyje Čelnais. Tvenkinio ilgis 185 km, plotis iki 15 km. Metinė vandens lygio amplitudė – 3 m. Vanduo naudojamas drėkinimui. Laivyba.

Prie tvenkinio esantys miestai: Kambarka, Menzelinskas, Mendelejevskas, Naberežnyje Čelnai.

## Šaltiniai
2000 m. vasaros olimpinės žaidynės

**2000 m. vasaros olimpinės žaidynės**, oficialiai **XXVII olimpinės žaidynės** – tarptautinės sporto varžybos, vykusios Sidnėjuje, 2000 m. rugsėjo 15 d. – spalio 1 d. Pagrindinis žaidynių stadionas – Australijos stadionas. Tai buvo antrasis kartas, kai olimpinės žaidynės surengtos pietų pusrutulyje ir antrasis Australijoje po 1956 m. vasaros olimpinių žaidynių.

Šiose olimpinėse žaidynėse buvo pasiekti 2 pasaulio rekordai komandinėse treko dviračių lenktynėse ir vienas individualiose moterų treko lenktynėse.

Žaidynių talismanais buvo išrinkti trys gyvūnai – Olis (miškinis tulžys), Sidas (ančiasnapis) ir Milė (trumpasnapė echidna). Šie talismanai simbolizavo orą, žemę ir vandenį.

## Teisės rengti žaidynes suteikimas

Sidnėjus olimpinių žaidynių organizatoriumi buvo paskelbtas 1993 m. rinkimuose. Šis miestas 4 etapų rinkimuose nugalėjo Mančesterį, Pekiną, Berlyną ir Stambulą. Vėliau Pekinui buvo suteikta teisė rengti 2008 m. vasaros olimpines žaidynes.

} || style="text-align:center;"|**32** || style="text-align:center;"|**37**|| style="text-align:center;"|**40** || style="text-align:center;"|43
|-
|Mančesteris ||  || style="text-align:center;"|11 || style="text-align:center;"|13 || style="text-align:center;"|11 || style="text-align:center;"|—
|-
|Berlynas ||  || style="text-align:center;"|9 || style="text-align:center;"|9 || style="text-align:center;"|— || style="text-align:center;"|—
|-
|Stambulas ||  || style="text-align:center;"|7 || style="text-align:center;"|—|| style="text-align:center;"|— || style="text-align:center;"|—
|}

## Šalys dalyvės

Iš viso šiose žaidynėse dalyvavo 199 šalys. Taip pat keturi sportininkai iš Rytų Timoro dalyvavo kaip individualūs atletai. Šiose žaidynėse debiutavo Eritrėjos, Mikronezijos Federacinių Valstijų ir Palau sportininkai.

Šiose žaidynėse buvo uždrausta dalyvauti Afganistano komandai dėl šalyje vykusių įvairių represijų prieš moteris.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  (šeimininkė)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Lietuvos iškovoti medaliai

## Sporto šakos
Žaidynėse buvo surengtos 300 rungčių 28-iose sporto šakose.

## Medalių lentelė
Iš viso nors vieną medalį laimėjo 80 šalių atstovai, 119 valstybių liko be medalių. JAV laimėjo daugiausiai medalių (91), iš kurių 36 buvo aukso. Kamerūnas, Kolumbija, Latvija, Mozambikas ir Slovėnija pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje laimėjo aukso medalį. Tuo tarpu Vietnamas, Barbadosas, Makedonija, Kuveitas, Kirgizija ir Saudo Arabija laimėjo pirmą olimpinį medalį savo istorijoje. Lietuva medalių lentelėje liko 33-ia su 2 aukso ir 3 bronzos medaliais.

## Šaltiniai
Konstantinas Herubavičius

**Konstantinas Herubavičius** (1796 m. Šiaulių apskr. – m. po 1839 m. Paryžius ?) – 1831 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas, papulkininkis.

## Biografija
Baigęs Vilniaus universitetą tarnavo Varšuvos kunigaikštystės kariuomenėje, dirbo Vilniaus vyriausiojo teismo asesoriumi. 1831 m. kartu su P. Šemeta organizavo sukilimą Šiaulių apskrityje, tapo jo vadais, sudarė laikinąją apskrities vyriausybę, į kurią įėjo iš vietos dvarininkai, maršalka Kaneckis, Adolfas Pšeciševskis ir kt. 1831 m. kovo 29 d. jų vadovaujami sukilėliai užėmė Šiaulius, balandžio 8 d. padėjo Raseinių apskrities sukilėliams išvyti Rusijos imperijos kariuomenės dalinį iš Raseinių, dalyvavo sukilėliams puolant Palangą. Prisijungęs prie A. Gelgaudo sukilėlių karinio junginio birželio 16 d. dalyvavo mūšyje ties Šiauliais ir Meškuičiais, buvo sužeistas. Liepos 13 d. su savo sukilėliais, įsiliejo į D. A. Chlapovskio junginį, pasitraukė į Prūsiją. Emigravo į Prancūziją. Gyveno Paryžiuje, dalyvavo emigrantų politinėje veikloje.

## Šaltiniai
Jokūbas Hladovickis

**Jokūbas Hladovickis** (, , 1646 m. liepos 26 d. Gardino apskritis – 1704 m. gegužės 30 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos pedagogas, Vilniaus universiteto rektorius.

## Biografija
1664 m. jėzuitas, baigęs mokslus įšventintas kunigu. 1678-1680 m. Braunsbergo (dab. Branievas) ir Kražių kolegijose dėstė retoriką, 1681-1682 m. Nesvyžiaus, 1682-1683 m. Gardino kolegijų prefektas, 1683-1684 m. Pultusko kolegijos moralinės teologijos profesorius. 1684-1689 m. Šv. Petro bazilikos Vatikane nuodėmklausys. 1690-1693 m. Nesvyžiaus kolegijos, 1693-1698 – Vilniaus jėzuitų noviciato rektorius. 1698-1701 m. – Lietuvos jėzuitų provincijolas, rūpinosi nuo karo nukentėjusių kolegijų statybomis, jose steigė vaistines. 1701-1704 m. Vilniaus universiteto rektorius. 1702 m. Vilnių užėmusių švedų kalintas.

## Šaltiniai
Gaidys (simbolis)

**Gaidys** (simbolis) – senovinis simbolis, reiškiantis aušros, prabudimo, budrumo, šaukimo atgimti ir šaukimo kovai šauklį.

## Gališkasis gaidys

Gaidys nuo Galijos laikų yra Prancūzijos simbolis, nors dabartinė Prancūzija neturi oficialaus Prancūzijos herbo.

Ryšys tarp Galijos ir gaidžio kaip simbolio aiškinamas tuo, kad Senovės Romoje gaidys () buvo laikomas kovingumo, peštukiškumo simboliu. Tuo tarpu  reiškė 'galus' - keltų genčių grupę, kuri ilgai priešinosi romėnų užkariavimams. Taip atsirado asociacija tarp paukščio gaidžio ir keltų galų, kuris vėliau virto ryšiu tarp gaidžio simbolio ir prancūzų.

Prancūzijos Didžiosios revoliucijos laikais gaidys buvo tapęs Prancūzijos respublikos simboliu, jį imta vaizduoti ant karinių vėliavų. Imperatoriumi tapęs Napoleonas gaidį kaip karinę emblemą pakeitė ereliu, kuris yra tipiškas imperijos simbolis. Vėliau gaidys į oficialią Prancūzijos valstybės simboliką nebepateko, bet liko neoficialiu Prancūzijos simboliu. Gaidys kaip Prancūzijos simbolis naudojamas politinėse karikatūrose.

Gaidys taip pat yra Valonijos simbolis.

## Gaidžiai kitų šalių herbuose
Kenijos herbe pavaizduotas gaidys yra nacionalinio atgimimo ir budrumo simbolis. Jis pavaizduotas su pakelta koja, laikančia kirvį, tai rodo, kad jis pasiruošęs kovai. Tai siejama su praeities kovomis už Kenijos išsivadavimą iš kolonijinės priklausomybės ir egzistuojančiais nesutarimais dėl pasienio teritorijų.

## Neheraldinė simbolika

Benino karalystės folklore, buityje ir dvaro gyvenime gaidys buvo tiek aukojamas gyvūnas, tiek simbolis, reiškęs nugalėtoją, kiemo lyderį, šnipą. Gaidžio dalys būdavo naudojamos magiškose priemonėse nuo nuodų. Žodžiu gaidys vadindavo Benino karaliaus vyriausią žmoną, kuri prižiūrėdavo kitas moteris. Patarlėse ir ritualuose minimi gaidžiai kaip dominavimo simbolis. Spėjama, kad gaidžių figūros puošdavo šventyklas, pašvęstas karalienėms motinoms ar toms karalienėms motinoms, kurios anksčiau buvo vyriausios karaliaus žmonos.

## Neheraldiniai gaidžiai simboliai (galerija)

File:Rooster Weather Vane.jpg|Vėjarodis su gaidžiu.
File:Rooster head of a 12 pounder.jpg|Patranka su gaidžio „biustu“.
File:Attica, Indiana rooster.png|Gaidys kaip restorano simbolis. *Attica* (Indiana, JAV).


## Gaidžiai herbuose (galerija)

File:Kur.png|Lenkiškas herbas *Kur*
File:Blason ville fr Aussillon (Tarn).svg|*Aussillon* komunos Tarno departamente (Prancūzija)herbas
File:Héraldique Province BE Brabant Wallon.svg|Valonų Brabanto provincijos (Belgija) herbas
File:Drapeau ville be Charleroi.svg|Šarlerua miesto (Valonija, Belgija) vėliava
File:Tomilino coat of arms.png|Tomilino miesto tipo gyvenvietės (Rusija) herbas su auksinio gaidžio galva.
File:Hanekind vapen.svg|Hanekindo šimtinės *Östergötland* provincijoje (Švedija) herbas
File:HMS Hanö vapen.svg|Švedijos karinio laivyno laivo *Hanö* herbas
File:Blason de la ville de Bricon (52).svg|*Bricon* komunos Aukštutinės Marnos departamente (Prancūzija) herbas


## Nuorodos
* Похлебкин В.В. Словарь международной символики и эмблематики. М., 1994.
Mano mažytė žmona

**Mano mažytė žmona** – 1984 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas vaidybinis filmas.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Raimundas Banionis;
* Scenarijaus autorius – Rimantas Šavelis;
* Kompozitorius – Faustas Latėnas, panaudoti Moriso Ravelio „Bolero“ fragmentai;
* Operatorius statytojas – Algimantas Mikutėnas;
* Montažo režisierius – Vanda Survilienė;
* Dailininkas statytojas – Galius Kličius;
 

## Vaidina
* Saulius Balandis – Linas;
* Ingeborga Dapkūnaitė – Auksė;
* Eleonora Koriznaitė – Rūta;
* Juozas Marcinkevičius – Vytas;
* Linas Paugis – Tomas;
* Vytautas Paukštė – Pranas Norvilas, Rūtos tėvas;
* Arūnas Sakalauskas – Staselis;
* Arnis Līcītis – Jonis;
* Eleonora Matulaitė – Salomėja, Rūtos motina;
* Dalia Melenaitė – Lino motina;
* Antanas Barčas – Leopoldas Tamonis, Lino tėvas;
* Galina Dauguvietytė – ponia Ramanauskienė;
* Regina Zdanavičiūtė – profesorienė;
* Gražina Balandytė, Vaclovas Blėdis, Virginija Kelmelytė, Raimundas Banionis. ;

## Siužetas
Filmas apie jaunus žmones: apie meilę, svajones, jaunatvišką maištą. Rūta susipažįsta su Linu ir, norėdama nuslėpti, kad yra kilusi iš vargingai besiverčiančios, išgertuvių nevengiančios šeimos, prisistato jam kaip profesoriaus duktė. Netrukus atsitiktinė pažintis perauga į rimtus santykius, kurie klostosi kompanijos linksmybių fone. Visi atsirandantys keblumai išsprendžiami be vargo – sąmojingai ir greitai.

## Apdovanojimai
* 1986 m. – prizas režisieriui už debiutą Sąjunginiame kino festivalyje Minske;
* 1985 m. – prizas už geriausią moters vaidmenį Eleonorai Koriznaitei Tbilisio jaunųjų kinematografininkų tarptautiniame kino festivalyje.

## Duomenys apie filmą
* Žanras – melodrama;
* Trukmė – 85 min. ;
* Ilgumas – 2300 m
* Procesas – 35 mm
* Spalvotas
* Originali kalba – lietuvių.

## Nuorodos
* Filmas