open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tambakundos regionas

**Tambakundos regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies pietrytinėje dalyje, Mauritanijos, Gambijos, Malio ir Gvinėjos pasienyje. Administracinis centras – Tambakunda.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 4 departamentus:
* Bakelio departamentas
* Gudiri departamentas
* Kumpentumo departamentas
* Tambakundos departamentas

2008 m. iš Kedugu departamento sudarytas Kedugu regionas.
Tieso regionas

**Tieso regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Tiesas.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Mburo departamentas
* Tivauno departamentas
* Tieso departamentas

## Šaltiniai
Ziginšoro regionas

**Ziginšoro regionas** () – vienas iš 11 Senegalo regionų, esantis šalies pietvakarinėje dalyje, Gambijos ir Bisau Gvinėjos pasienyje. Įeina į Kazamanso sritį. Administracinis centras – Ziginšoras.

## Administracinis suskirstymas
Regionas padalintas į 3 departamentus:
* Binjonos departamentas
* Usujės departamentas
* Ziginšoro departamentas

## Šaltiniai
Kaolakas

**Kaolakas** (, ) – miestas vakarų Senegale, prie Salumo upės; regiono centras. Svarbus upių uostas, prekybos centras. Išvystyta žemės ūkio produktų prekyba ir perdirbimas (daugiausia riešutų ir druskos). Geležinkelis į Dakarą ir Malį. Stovi didelė Tidžanijos mečetė.

## Šaltiniai
Kazamansas

**Kazamansas** (, ) – teritorija pietų Senegale, Kasamanso upės slėnyje, įsiterpusi tarp Gambijos ir Bisau Gvinėjos. Sudaro Ziginšoro (Žem. Kazamanso) ir Koldos (Aukšt. Kazamanso) regionai. Pagrindinis miestas – Ziginšoras.

Būdingas lygumų kraštovaizdis su aukštumu sritimi pietryčiuose. Klimatas karštas ir drėgnas. Svarbus ryžių auginimo ir turizmo centras. Yra geri smėlio paplūdimiai vandenyno pakrantėje (ypač ties Kep Skiringu).

Kazamanse dominuoja džolų tautybės žmonės. Vietiniai separatistiniai judėjimai kovoja už teritorijos autonomiją ir nepriklausomybę, neretai vyksta susirėmimai su Senegalo armija.

Kolonijiniu laikotarpiu Kazamanse dominavo portugalai.

## Šaltiniai
Tiesas

**Tiesas** (, ) – miestas vakarų Senegale, netoli Dakaro; regiono centras. 252,3 tūkst. gyventojų (2007). Prekybos mėsa ir gyvuliais centras, svarbus apylinkių, kuriose auginami ryžiai, riešutai, maniokas, vaisiai, centras. Geležinkelio remontas. Netoliese išgaunami aliuminio fosfatai. Yra politechnikos mokykla.

## Istorija

1863 m. kaimo vietoje prancūzai pastatė tvirtovę, po 1885 m. gyvenvietė ėmė sparčiai vystytis kaip prekybos ir verslo centras.
Susinaikinimas

**Susinaikinimas** – sistemos veikimo būdas, kai ji tam tikromis aplinkybėmis sunaikina pati save. Susinaikinimas kaip numatyta ir suprojektuota galimybė būdinga kai kuriai karinei technikai, informacijos saugojimo įtaisams, tokių mechanizmų pasitaiko ir gyvojoje gamtoje.

## Susinaikinimas karinėje technikoje
Jis numatytas kai kuriuose šaudmenyse:
* Priešlėktuvinės raketos, zenitinės artilerijos sviediniai. Jie, nepataikę į taikinį ar jo neradę (nusitaikantys) ir nukritę gali pakenkti ne taikiniui, o visai kitiems objektams. Jis susisprogdina praėjus tam tikram laiko tarpui.
* Kitokios raketos – Pvz., žemė – žemė raketos, jei nenumatytai nukrypsta nuo taikinio.
* Minos. Nemažai minų turi specialius įtaisus, kurie jų neleidžia išminuoti. Tokios minos neretai turi susinaikinimo įtaisus, t. y., po numatyto laiko tarpo jos pačios susisprogdina.

## Susinaikinimo įtaisai nekarinėje technikoje
Susinaikinimo įtaisus turi:
* Informacijos saugojimo įrenginiai, kuriuose saugojama itin svarbi informacija. Bandant iš tokių įrenginių paimti informaciją jie susinaikina.
* Kai kurie konteineriai pinigams, vertybiniams popieriams, svarbiems dokumentams pervežti. Jie susinaikina apiplėšimo atveju.
* Kosminėse raketose, net jei jomis skreda kosmonautai, neretai būna susisprogdinimo sistema kuri gali būti aktyvuota jei raketa akivaizdžiai nevaldoma ir vis viena nukris. Nukritus raketai ant gyvenamų rajonų, gali žūti dar daugiau žmonių. Tokias sistemas turėjo Saturn V, Space Shuttle, taip pat dauguma nepilotuojamų raketų.

## Gyvojoje gamtoje
Paprastai gyva sistema stengiasi išlikti tačiau specifiniais atvejais pasitaiko ir susinaikinimo mechanizmų:
* Augalų atsparumas kai kuriems parazitams pagrįstas aktyviai indukuota kenkėją supančių ląstelių mirtimi. Parazitas apsupamas negyva zona kuri sustabdo jo plitimą, todėl visas augalas pažeidžiamas daug mažiau.
* Kai kurios gyvūnų anatominės struktūros išgaunamos susinaikinant daliai „nereikalingų“ ląstelių. Taip susidaro rankos pirštai (procesui dėl kokių nors priežasčių neįvykus, išlikę ląstelės suformuoja tarp pirštų plėvelę kaip vandens paukščių). Jei jau pakankamai diferencijuotos, tokios ląstelės „savaime išnyksta“ net ir persodintos į kitą gemalo vietą.
* Daugialąsčiuose gyvūnuose dalis ląstelių, jei reikia, diferencijuojasi arba į negyvus darinius (pavyzdžiui, ksilemos lieka tik ląstelės sienelė) arba taip jog neabejotinai negali dalintis toliau (eritrocitai be branduolio).
* Bendruomeniniai vabzdžiai gali turėti individui pražūtingų elgsenos ir sandaros savybių (tarkim, bitės įgėlimas) kurie naudingi bendruomenei, kuriai vabzdys priklauso.
Volofų kalba

**Volofų kalba** – Nigerio-Kongo kalbų šeimos Atlanto grupei priklausanti kalba, vartojama volofų Vakarų Afrikoje (Senegale, Mauritanijoje, Gambijoje). Kalbančiųjų skaičius siekia 11 milijonų. Volofų kalba turi daug dialektų. Kalboje nemažai skolinių iš arabų ir prancūzų kalbų.

Nuo 1975 m. volofų kalba naudoja lotyniškus rašmenis.

## Nuorodos
* 
*
Mesjė 37

**Mesjė 37** (**M37**, **NGC 2099**) – padrikasis spiečius Vežėjo žvaigždyne. Nuotolis iki jo yra 4200 šviesmečių. Regimasis ryškis – 6,2.
Mesjė 38

**Mesjė 38** (**M38**, **NGC 1912**) – padrikasis spiečius Vežėjo žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 4200 šviesmečių. Regimasis ryškis – 7,0.
Mesjė 39

**Mesjė 39** (**M39**, **NGC 7092**) – padrikasis spiečius Gulbės žvaigždyne. Spiečius nuo Žemės nutolęs apie 800 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,5.
Winnecke 4

**Winnecke 4** (dar žinoma kaip **Mesjė 40**, **WNC 4**) – dvinarė žvaigždė Didžiuosiuose Grįžulo Ratuose. Regimasis ryškis yra 8,4. Ilgainiui paaiškėjo, jog tai optinė dvinarė žvaigždė, ne fiziniais ryšiais (t. y. gravitacija) susieta sistema.

## Tyrinėjimų istorija
Šią žvaigždžių porą atrado ir aprašė Charles Messier, 1764 m. Nors jis žvaigždes aprašė ir jų koordinates pažymėjo teisingai, beveik du amžius kiti astronomai nesugebėjo rasti ar atpažinti šio astronomijos objekto. Tik 1966 m. buvo apsižiūrėta, jog *Winnecke 4* yra kaip tik nurodytoje padėtyje. Atradimo metu žvaigždės buvo šiek tiek arčiau, 49,2" viena nuo kitos. 1966 m. šis atstumas padidėjo iki 51,7".

Nors atstumas iki artimesnės žvaigždės buvo gana greitai įvertintas kaip maždaug 510 šm, atstumo iki tolimesnės narės ilgai nesisekė nustatyti. Tik 2001, atsižvelgiant į spektrą, pavyko įvertinti, jog maždaug 1900 šm, bet tiek apytikriai, jog vis dar nebuvo aišku, ar tai nėra „tikra“ dvinarė žvaigždė. Tik 2016 metais, dar tiksliau nustačius atstumus, buvo įsitikinta, jog tai visgi tik optinė dvinarė sistema.

## Šaltiniai
Mesjė 36

**Mesjė 36** (**M36**, **NGC 1960**) – padrikasis spiečius Vežėjo žvaigždyne. Spiečius nuo Žemės nutolęs per 4100 šviesmečių. Regimasis ryškis – 6,3.
Kiūčių piliakalnis

**Kiūčių piliakalnis** – piliakalnis Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje, Kiūčių kaime, apie 0, 2 km į šiaurės rytus nuo Lėvens kairiojo kranto.

## Piliakalnis
Piliakalnio, dar vadinamo **Minakalniu**, rytiniai šlaitai statūs, 5–6 m aukščio, vakariniai – lėkšti, jo vakarinėje papėdėje tekėjo Šaltenio upelis, kuris po melioracijos išdžiuvo. Aikštelė ovali, 100x40 m dydžio. Jos šiaurinėje dalyje yra kapinyno liekanų. Didelė kalvos pietinė ir rytinė dalis suardyta XX a. 4-6 dešimtmetyje kasant žvyrą. Rasta žmonių kaulų, žalvarinė juostinė apyrankė, akmeninis kirvukas. Piliakalnis 1960 m. buvo apsodintas medžiais.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1986 m. atliko Panevėžio kraštotyros muziejus archeologai (tyrimų vadovė Alfreda Petrulienė).

Piliakalnyje ištirtas 443 m² plotas. Nustatyta, kad aikštelės vakarinį pakraštį juosė žemių pylimas. Jo pagrindo plotis 3 m, aukštis 1,10-1,25 m, išorėje buvo 2 m pločio griovys. Aikštelės vakarinėje dalyje rasta kultūrinio sluoksnio liekanų, jame aptikta keramikos lipdytos brūkšniuotu (puoštos gnaibytiniu raštu), lygiu (su eglutės ir gulsčių linijų raštu) ir grublėtu paviršiumi, žalvarinės juostinės apyrankės fragmentas ir molinio verpstuko dalis. Manoma, piliakalnis naudotas I tūkstantmečio I pusėje.

Piliakalnio ir jo aikštelės šiaurinėje dalyje ištirta 10 mirusiųjų kapų, 7 iš jų vaikų. Laidota lentiniuose karstuose, su įkapėmis arba be jų. Trijuose kapuose rasta varinių monetų – Jono Kazimiero lietuviškieji ir Švedijos šilingai, iš viso 10. Viename kape rastas žalvarinis žvangutis ir odos fragmentų. Kapai datuojami XVII a. II puse.

Radinius saugo Panevėžio kraštotyros muziejus.

## Šaltiniai

* Petrulienė A. Minakalnio legendos ir tikrovė. Iš archeologinės ekspedicijos dienoraščio. Tėvynė. 1986. Lapkr.29.

## Nuorodos
* Algirdas Girininkas. Upytės žemės priešistorė
Mesjė 41

**Mesjė 41** (**M41**, **NGC 2287**) – padrikasis spiečius, esantis Didžiojo Šuns žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 2300 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 4,5.

Mesjė 41 spiečių kažkada iki 1654 m. atrado Giovanni Batista Hodierna, tačiau jis galėjo būti žinomas dar Aristoteliui (~325 m. pr. m. e.). 1702 m. šį spiečių nepriklausomai atrado John Flamsteed, 1749 m. šį objektą dar sykį nepriklausomai atrado Guillaume Le Gentil, o 1765 m. sausio 16 d. į savo katalogą įtraukė Charles Messier.

Mesjė 41 spiečiuje esama maždaug 100 žvaigždžių, kai kurios iš jų – raudonosios arba oranžinės milžinės. Ryškiausia spiečiaus žvaigždė yra K3 spektrinės klasės, jos regimasis ryškis – 6,9 (apytikriai 700 kartų šviesesnė už Saulę), ji yra netoliese spiečiaus centro. Spiečiaus skersmuo – apie 25 ar 26 šviesmečiai. Žvelgiant iš Žemės, spiečius tolsta 34 km/s greičiu.

Vienais duomenimis, Mesjė 41 amžius siekia 190 mln. m. („Sky Catalog 2000“), kitais – 240 mln. m. (taip tvirtina G. Meynet vadovaujama tyrėjų komanda).

Svarstoma, kad Mesjė 41 gali būti susijęs su kitu padrikuoju spiečiumi Collinder 121 (juos skiria maždaug 60 šviesmečių atstumas).

Danguje Mesjė 41 matomas į pietus nuo Sirijaus, juos skiria 4 laipsnių kampinis atstumas.

## Išnašos
Klykių piliakalnis

**Klykių piliakalnis** (A925KP) – piliakalnis Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, 5&nbsp;km į šiaurės vakarus nuo Tauragnų, 1&nbsp;km į šiaurę nuo Klykių ežero ir kaimo, 630 m į šiaurės rytus nuo plento , Klykių kalno kyšulyje. 235 m virš jūros lygio.

## Klykių kalnas
Klykių kalnas – moreninė kalva Aukštaičių aukštumoje. Aukštis 237 m. Kalva susidariusi per paskutinį ledynmetį iš priemolio, gargždo, riedulių, apaugusi lapuočiais.

## Piliakalnis

Piliakalnį iš šiaurės ir rytų juosia bevardžio upelio slėnis, iš kitų pusių, nuo gretimų aukštumų, skiria daubos. Šlaitai statūs, apie 10 m aukščio. Rytinių ir šiaurinių šlaitų 5–6 m aukščio viršutinė dalis stati, žemiau - 4 m pločio terasa. Piliakalnio aikštelė netaisyklingo plano, 42 m ilgio ir 46 m pločio, jos vidurinė dalis iškilusi iki 1 m. Piliakalnio pietiniame ir vakariniame šlaituose, 2-2,5 m žemiau aikštelės krašto, yra 2 m pločio ir 0, 8 m gylio griovys, už jo apie 1,2 m aukščio, 9 m pločio pylimas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Piliakalnio pietinėje papėdėje yra senovės gyvenvietė iki 90&nbsp;cm storio kultūriniu sluoksniu.

Piliakalnis netyrinėtas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Klykių piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Džolofas

**Džolofas** (, ), dar vadinama **Volofų imperija** – Afrikos valstybė, XIII–XIX a. egzistavusi dab. Senegalo teritorijoje, sukurta volofų tautos. Jos sostinė buvo Lingerė, o valdovai tituluoti *burba*. Kadangi vėliau valstybė suskilo, taip vėliau priimta vadinti ir visą regioną, kurį apėmė ši valstybė.

## Istorija

### Susiformavimas
Džolofas susiformavo XIV a. viduryje yrant Tekrūrui, tačiau ilgą laiką buvo Malio imperijos vasalė. Legenda pasakoja, kad Džolofo valdovai atėjo į valdžią iš kitos volofų valstybės – Vaalo.

Silpstant Maliui, Džolofas pamažėle įgijo įtaką regione, paversdamas vasalais kitus vietinius valstybinius junginius vakaruose, vandenyno pakrantėje. Jų buvo penki:
* Vaalo, valdomas valdovų, tituluojamų *dur*
* Kajoras, valdomas valdovų, tituluojamų *damel*
* Baolis, valdomas valdovų, tituluojamų *teny*
* Sinė, valdoma valdovų, tituluojamų *laman*
* Salumas, valdomas valdovų, tituluojamų *laman*

### Nuosilpis
XVI a. prasidėjo Džolofo silpimas. Jį lėmė pajūrio sričių ekonomikos augimas, leidęs pajūrio valstybėlėms sustiprėti. Taip pat veikė procesai, vykstantys žlugus Malio imperijai ir įsitvirtinant Songajaus imperijai. XVI a. pradžioje šiaurėje judėjo fulbiai, amžiaus viduryje atskilo Kajoras, vėliau – Vaalo ir kitos valstybėlės.

### Fulbiai
1725 m. Džalofo pietuose įsitvirtino fulbiai ir jų pirmoji džihado valstybė Futa Džalonas. 1875 m. jos valdovas pradėjo merdinčio Džolofo užkariavimus. Valstybė nustojo egzistuoti 1890 m.

## Kultūra, valdymas
Džolofo visuomenė buvo griežtai pasidalinusi į kastas. Islamas buvo nominali valstybės religija, tačiau iš tikro jis įsitvirtino tik valstybės egzistavimo saulėlydyje. Moteris šioje visuomenėje turėjo didelę reikšmę, ir dažnai galėdavo dalyvauti valstybės valdyme.

Valdovas *burba* buvo renkamas, ir rinkimuose dalyvaudavo vasalinių sričių valdovai, kurie turėjo nemažą autonomiją, tačiau bendravo su centrine valdžia gynybos ir prekybos klausimais.
Mburas

**Mburas** () – uostamiestis vakarų Senegale, 80 km į pietus nuo Dakaro, prie Atlanto vandenyno, Tieso regione. 175,5 tūkst. gyventojų (2007). Antras pagal dydį šalies uostas. Pagrindinė pramonė susijusi su titano kasyklomis, taip pat yra žuvies ir riešutų pramonė.
Diurbelis

**Diurbelis** (, ) – miestas vakarų Senegale, į rytus nuo Tieso; regiono centras. 100,3 tūkst. gyventojų (2007). Garsėja žemės riešutų pramone. Apylinkėse auginami žemės riešutai, javai, manijokai, veisiami galvijai. Yra mečetė.

## Šaltiniai
Ziginšoras

**Ziginšoras** () – miestas pietvakarių Senegale, Kazamanso srities ir Ziginšoro regiono sostinė. 159,8 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta žemės ūkio pramonė, apylinkėse auginami žemės riešutai, ryžiai, mangai, apelsinai, bananai ir kt., gaudomos krevetės. Yra katedra, oro uostas. Miestą supa mangrovinės pelkės.

## Istorija

Miestą 1645 m. įkūrė portugalai. 1992 m. čia lankėsi popiežius Jonas Paulius II.

## Šaltiniai
Kreivėnų piliakalnis

**Kreivėnų piliakalnis**, dar vadinamas **Kulmenų piliakalniu**, Pilies kalnu ir Vilkės piliakalniu – piliakalnis (A485K P) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Pagėgių seniūnijoije, apie 1 km į šiaurės rytus nuo Kulmenų kaimo branduolio, Vilkos kairiajame krante. 1,1 km į pietus nuo piliakalnio yra kapinynas (A484 P), apardytas ariant.

## Piliakalnis

Piliakalnio šlaitai statūs, 18 m aukščio. Jo aikštelė stačiakampė, 47x16 m dydžio. Aikštelę juosia pylimas, rytinėje pusėje – 7, 5 m aukščio, 27 m pločio, kitose pusėse apie 1,5 m aukščio, 14 m pločio. Už rytinio pylimo yra 2 m gylio ir 22 m pločio griovys. Piliakalnio šiaurės vakarų ir šiaurinėje dalyse pylimas ir šlaitai apardyti griovių, aikštelės rytinėje dalyje buvo įrengta šokių (gegužinių) aikštelė. Piliakalnio pietinėje papėdėje yra senovinė gyvenvietė. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu–XIII a. Kai kurie prieškario archeologai ir istorikai piliakalnį tapatino su rašytiniuose šaltiniuose minėta skalvių didiko Sarekos pilimi.

## Kapinynas
Kapinyno žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1987 m. ir 1996–1998 m. atliko Vilniaus universiteto ekspedicija, tyrimų vadovas Valdemaras Šimėnas.

Kapinyne ištirti 76 kapai, iš jų 14 nedegintų ir 61 sudegintų mirusiųjų bei 1 nedeginto žirgo. 1997 m. kapinyno teritoriją patikrinus metalo detektoriumi surinkta apie 200 radinių – dviašmenių kalavijų, kovos peilių, ietigalių, žąslų, segių, apyrankių, žalvarinių karolių ir kabučių. Ankstyvuoju laikotarpiu, V a. – VIII a. mirusieji laidoti nedeginti, aukštielninki, su įkapėmis, jų gausiau moterų kapuose. Juose rasta storagalių apyrankių, gintaro karolių, įvijinių žiedų, kibirėlio pavidalo kabučių, pagalvių. Pastarieji analogiški Vidgirių kapinyno sidabriniams dirbiniams. Kai kur vėlyvesnieji kapai įrengti ant ankstyvesniųjų kapų, pastarieji dažnai suardyti.

Greičiausiai nuo VIII a. antrosios pusės mirusiuosius imta laidoti ir sudegintus. Jų kapai buvo įrengiami dvejopai. Didelėse duobėse palaikai į duobę supilti su apeiginio laužo pelenais, greta jų rasta sulaužytų ar apdegusių įkapių, žirgo dantų. Duobutėse sudeginto mirusiojo palaikų liekanos išrinktos iš laužo ir supiltos į krūvelę, apdėtos sulaužytomis įkapėmis. Kapinynas datuojamas V–XII a., priskiriamas Nemuno žemupio skalvių etnokultūrinei grupei.

Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p.&nbsp;86-87 (Nr. 328).
* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor- und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p.&nbsp;124 (Nr. 10).
* Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1939., p.&nbsp;280.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Nijolė Miliauskaitė

**Nijolė Miliauskaitė-Bložienė** (1950 m. sausio 23 d. Keturvalakiuose, Vilkaviškio raj. – 2002 m. kovo 25 d. Druskininkuose, palaidota Vilniuje, Antakalnio kapinėse) – Lietuvos poetė, lituanistė.

## Biografija
Vyras poetas Vytautas Bložė. 1973 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete. Dirbo Lietuvos centriniame valstybės archyve, Knygų rūmuose, laikraščio „Kalba Vilnius“ redakcijoje.

## Kūryba
Jaunystėje žavėjosi Salomėja Nėrimi. Mokėsi internatinėje mokykloje, todėl kūryboje galima pastebėti apleistumo jausmą, namų ilgesį, prieglaudos motyvus. Didžiąją gyvenimo dalį praleido Druskininkuose. Artimai bendravo su Kornelijumi Plateliu, taip pat gyvenusiu Druskininkuose. Domėjosi Rytų kultūra. Nemėgo kalbėti apie savo kūrybą, buvo drovios, uždaros prigimties, todėl pirmąjį poezijos rinkinį išleido vėliausiai iš savo kartos poetų. Pagrindinė poetės kūrybos tema – tikrų namų ilgesys, savo tapatybės ieškojimas, trapus pasaulio grožis. Eilėraščiai pagrįsti skaudžia kūrėjos patirtimi. Pagrindiniai stilistiniai eilėračių bruožai – polinkis į minimalizmą, glaustumą, būdingos pasakojimo nuotrupos ar scenos.

Eilėraščiai proziški, būdinga paprastos kasdieniškos detalės, lakoniškas pasakojimas, kuriame daiktai, žmonių portretai, gamtovaizdis, erdvės detalės turėtų kviesti į negrįžtamai prarastus namus, atkuriamus tik sapnuose ir vaikystės prisiminimuose. Juose atgyja beveik pasakiška, bet konkreti, tapybiška namų erdvė. Skaudi asmeninė patirtis nedeklaruojama, kuriamos situacijos, kuriose skleidžiasi moters savivoka.

1969 m. kompozitorius Vytautas Jurgutis pagal N. Miliauskaitės žodžius sukūrė muzikinį ciklą „Mergaitė namų šešėliuose“. Poezija versta į anglų, lenkų, vokiečių ir kt. kalbas.

## Bibliografija
* Uršulės S. Portretas. Vilnius, leidykla „Vaga“, 1985 m.
* Namai, kuriuose negyvensim. Vilnius, leidykla „Vaga“, 1988 m.
* Uždraustas įeiti kambarys. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1995 m.
* Sielos labirintas, rinktinė. Vilnius, leidykla „Vaga“, 1999 m.
* Širdies labirintas, rinktinė. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2015 m.

## Įvertinimas
* 1986 m. Zigmo Gėlės literatūrinė premija už poezijos debiutą („Uršulės S. portretas“).
* 1995 m. Lietuvos rašytojų sąjungos premija už geriausią metų knygą „Uždraustas įeiti kambarys“.
* 1999 m. Jotvingių premija už geriausią metų poezijos knygą „Sielos labirintas“.
* 2000 m. Lietuvos nacionalinė premija

## Literatūra
* Moteris su lauko gėlėmis, sudarytoja Gražina Ramoškaitė-Gedienė, 2003 m. Knygoje išspausdinti atsiminimai apie N. Miliauskaitę bei į rinkinius neįėję jos eilėraščiai, laiškai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* N. Miliauskaitės poezija
Juodausių piliakalnis

**Juodausių piliakalnis** – piliakalnis Ukmergės rajono savivaldybės teritorijoje, Juodausių kaimo (Lyduokių seniūnija) ir Šventosios bei Duburėlio santakos, Šventosios kairiajame krante. 

## Piliakalnis

Dalis piliakalnio nuslinkusi į Šventąją. Iš pietvakarių ir pietryčių jį juosia Duburėlio, iš šiaurės vakarų - Šventosios slėniai, šiaurės rytuose yra aukštuma. Šlaitai statūs, apgriuvę, iki 17 m aukščio. Išlikusi -18 m ilgio ir 12–13 m pločio aikštelės rytinė dalis. Išliko įtvirtinimų žymių - aikštelės šiaurės rytų gale yra pylimas (jo aukštis nuo aikštelės 3, 6 m, iš išorės - 4, 5 m), už jo buvo negilus griovys ir antrasis pylimas, išliko 0,5 m aukščio ir 25 m ilgio pylimėlis. 

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1970 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnio šiaurės rytų papėdėje yra senovės gyvenvietės, datuojamos I tūkstantmečio pirmąja puse, liekanų, rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

 

## Nuotarukos

Vaizdas:Juodausiu piliakalnis is pietryciu puses.JPG|Juodausių piliakalnis iš pietryčių pusės
Vaizdas:Juodausiu piliakalnis is vakaru puses.JPG |Juodausių piliakalnis iš vakarų pusės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Juodausių piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Valkininkų miškų urėdija

**Valkininkų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Valkininkų miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.**

Valkininkų miškų urėdija įsteigta 1939 m. Tuo metu urėdijos miškai buvo paskirstyti 4 girininkijoms. 1945 m. miškų urėdijas pertvarkant į miškų ūkius, Valkininkų urėdija buvo panaikinta. 1958 m. iš dalies Varėnos ir Trakų miškų ūkių buvo įsteigtas Valkininkų miškų ūkis. Vėliau ūkio plotas ir ribos keitėsi nežymiai. 1992 m. urėdijai perduota virš 13 000 ha buvusių žemės ūkio įmonių miškų.

Valkininkų miškų urėdas − Arvydas Strazdas.

Urėdijos miškai yra keturių savivaldybių teritorijose: Alytaus, Šalčininkų, Trakų ir Varėnos rajonuose. Valkininkų miškų urėdijos teritorijoje esančių miškų plotas yra 48 007 ha, iš jų − 24 949 ha valstybinės reikšmės miškų. Urėdijos teritorijoje yra 30 km magistralinių kelių ir 80 km krašto kelių. Urėdijos miškus kerta Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis. Jo ilgis 17 km.

Lietuvos miškai išsidėstę šešiuose miško gamtiniuose regionuose. Valkininkų miškų urėdijos miškai priskiriami šeštam (Dzūkų ir Sūduvos aukštumos) sėkliniam rajonui (gamtiniam regionui).

Valkininkų miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:
* Rūdninkų kraštovaizdžio draustinis
* Taurupio kraštovaizdžio draustinis
* Navakonių geologinis draustinis
* Šarkučių geomorfologinis draustinis
* Žygmantiškių geomorfologinis draustinis
* Spenglos hidrografinis draustinis
* Šalčios hidrografinis draustinis
* Merkio ichtiologinis draustinis

Valkininkų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 9 girininkijas.

## Girininkijos

|-
| Eišiškių || Eišiškių seniūnija || Padvarionys
|-
| Pirčiupių || Valkininkų seniūnija || Pirčiupiai
|-
| Šalčios || Valkininkų seniūnija || Užuperkasis
|-
| Tiltų || Rūdiškių seniūnija || Tiltai
|-
| Valkininkų || Valkininkų seniūnija || Valkininkų GS
|-
| Versekos || Matuizų seniūnija || Papiškės
|-
| Vėžionių || Daugų seniūnija || Vėžionys
|-
| Žygmantiškių || Pabarės seniūnija || Žygmantiškės
|-
| Žilinų || Jakėnų seniūnija || Žilinai
|}

## Literatūra
* Valkininkų krašto miškų istorija (sud. Romualdas Mankus, Eugenija Strazdienė). – Kaunas: Adaksita, 2006. – 168 p.: iliustr. – ISBN 9955-631-15-5

## Nuorodos
* Valkininkų miškų urėdijos tinklalapis
Mesjė 44

**Mesjė 44** (**M44**, **NGC 2632**) – padrikasis spiečius, esantis Vėžio žvaigždyne. Nutolęs per 577 šviesmečius. Regimasis ryškis yra 3,7. Kitose (ne lietuvių) kalbose spiečius dar vadinamas Avilio ir Ėdžių () vardais.

Spiečiaus amžius siekia ~730 mln. metų.

## Istorija
Šis objektas matomas plika akimi, tad žinomas jau nuo priešistorinių laikų, minimas mituose. Senovės graikai ir romėnai įsivaizdavo, kad tai ėdžios, iš kurių ėda du asilai – žvaigždės *Asellus Borealis* ir *Asellus Australis*. Eratostenas mini, kad ant šių asilų į mūšį su titanais jojo dievai Dionisas ir Silenas. Titanai išsigandę asilų bliovimo ir dievai iškovoję pergalę. Už tai asilai buvę perkelti į dangų drauge su ėdžiomis (*Phatne*).

Senovės graikų astronomas Hiparchas šį objektą įtraukė į savo žvaigždžių katalogą. Spiečių jis įvardijo „Mažuoju debesimi“ arba „Debesuotąja žvaigžde“. Objektą mini ir Ptolemėjas savo „Almageste“ (tai vienas iš septynių šiame veikale paminėtų „ūkų“).

Galilėjus pirmasis stebėjo atskiras šio spiečiaus žvaigždes. Jis teigė, jog čia esama mažiausiai 40 nedidelių žvaigždžių. Šiuolaikiniais teleskopais matyti apie 200–350 (ne visada lengva pasakyti ar žvaigždė priklauso spiečiui). Charles Messier 1769 m. šį objektą įtraukė į savo katalogą.

## Išnašos
Bišpilio piliakalnis

**Jurbarko piliakalnis** arba **Bišpilio piliakalnis**, dar vadintas Višpiliu, Viešpiliu – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Jurbarko šiaurės vakarų pakraštyje, Imsrės kairiajame krante. 

## Piliakalnis

Piliakalnį iš šiaurės, vakarų ir pietų juosia upės slėnis ir jos pakrančių daubos, rytuose yra aukštuma. Šlaitai nuo upės yra statūs, jie siekia 17–20 m aukščio. Piliakalnio aikštelė 58x28 m dydžio, jos pietvakarinis galas smailesnis. Ji nuo aukštumos atskirta 5 m aukščio pylimu, kuris juosia aikštelės šiaurės rytų, pietryčių ir iš dalies pietinį galus.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1960 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Aikštelėje ir aukštumoje už pylimo rasta žiestos keramikos, lanko ir arbaleto strėlių antgalių, kitų radinių, datuojamų XI a.–XIV a. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus. 

## Istorija

Manoma, ant piliakalnio stovėjo medinė Kolainių pilis, XIII a. pabaigoje - XIV a. pradžioje priklausiusi Panemunių (Nemuno) gynybinei sistemai, 1291 m. sudeginta kryžiuočių.

Manoma, kad 3&nbsp;km į pietvakarius nuo Mituvos žiočių 1259 m. buvo pastatyta Georgenburgo pilis, viena seniausių kryžiuočių pilių prie Nemuno, šie po 1260 m. Durbės mūšio ją apleido, lietuviai sugriovė. Maždaug tuo pat metu ant Jurbarko piliakalnio pilį pasistatė lietuviai. 1336 m. kryžiuočiai atnaujino Georgenburgo pilį, pavadino ją Jurgenburgu. Iki XV a. pradžios vyko lietuvių kovos su kryžiuočiais. 1403 m. Vytauto kariuomenė paskutinį kartą sudegino Jurgenburgo pilį. Po Žalgirio mūšio 1410 m. gyvenvietė pradėjo plėstis. Po 1422 m. Melno taikos nustačius Lietuvos ir Vokiečių ordino sieną miestelis atiteko Lietuvai, tapo jos pasienio punktu, svarbiu prekybos centru. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jurbarko piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mesjė 43

**Mesjė 43** (**De Mairan ūkas**, **M43**, **NGC 1982**) – ūkas, esantis H II srityje. Objektas yra Oriono žvaigždyne. Atstumas iki jo yra 1600 šviesmečių, regimasis ryškis – 9,0. Ūko skersmuo siekia 7,5 šviesmečio.

Nuo Didžiojo Oriono ūko Mesjė 43 skiria tik tamsi dulkių juosta. Kad tai savarankiškas ūkas, 1731 m. pirmasis nustatė prancūzų astronomas Jean-Jacques d’Ortous de Mairan.

Ūkas supa masyvią jį nušviečiančią žvaigždę – *NU Orionis*. Mesjė 43 drauge su Didžiuoju Oriono ūku priklauso Oriono molekulinio debesies kompleksui. Į jį įeina ir keletas kitų ūkų.

Mesjė 43 ūkas matomas nedideliu teleskopu. Teigiama, kad palankiausias metas jį stebėti yra sausio mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 46

**Mesjė 46** (**M46**, **NGC 2437**) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Nuotolis iki jo yra 5400 šviesmečių. Regimasis ryškis – 6,0.

Mesjė 46 skersmuo siekia ~30 šviesmečių. Manoma, kad šiame spiečiuje iš viso yra maždaug 500 žvaigždžių, apie 150 iš jų ryškis yra 10–13. Ryškiausios spiečiaus žvaigždės priklauso A0 spektrinei klasei.

Spiečių atrado Šarlis Mesjė 1771 m. (į savo katalogą įtraukė tų pačių metų vasario 19 d.).

## Išnašos
Caras: Ugnimi ir Kalaviju

**Caras: Ugnimi ir Kalaviju** (, ) – 2000 m. realaus laiko strateginis žaidimas, išleistas Bulgarijos bendrovės Haemimont Games. Yra išleistos angliškos, rusiškos, vokiškos, ispaniškos ir kt. kalbų versijos.

Žaidime vaizduojamas viduramžių pasaulis. Galima rinktis iš trijų rasių: europiečių, arabų ir azijiečių. Kiekvienos rasės kariai ir statiniai yra skirtingi. Yra 4 resursai – maistas, mediena, akmuo ir auksas. Tikslas – sugriauti visus priešininkų statinius ir sunaikinti visus karius bei valstiečius.

Yra keletas žaidimo būdų: atsitiktinis žemėlapis (galima pasirinkti gamtovaizdžio tipą, rasę, sunkumą, kitus niuansus), standartinis žemėlapis bei misija (su keliais herojais reikia vykditi įvairias specialias misijas).
Mesjė 47

**Mesjė 47** (**M47**, **NGC 2422**) – padrikasis spiečius, esantis Laivagalio žvaigždyne. Nuotolis iki jo – 1600 šviesmečių (įvairiuose šaltiniuose pateikiami skirtingi duomenys – nuo 1560 iki 1750 šm). Regimasis ryškis – 5,2. Kaip nurodoma „The Sky Catalog 2000“, šio spiečiaus amžius siekia 78 mln. metų; nuo Žemės jis tolsta 9 km/s greičiu.

Mesjė 47 spiečiaus skersmuo siekia maždaug 12 šviesmečių, jame esama ~50 žvaigždžių. Centrinėje spiečiaus dalyje yra maždaug 16 žvaigždžių kubiniame parseke, o visame spiečiuje – 0,62 žvaigždės kubiniame parseke. Ryškiausia spiečiaus žvaigždė yra B2 spektrinės klasės ir 5,7 ryškio. Taip pat šiame spiečiuje esama dviejų K tipo oranžinių milžinių (abi ~200 kartų šviesesnės už Saulę).

## Atradimas
Šį spiečių kažkada iki 1654 m. pirmasis aptiko Giovanni Batista Hodierna (įvardijo „ūku tarp dviejų šunų“), tačiau tai paaiškėjo tik 1984 m. 1771 m. vasario 19 d. spiečių nepriklausomai atrado astronomas Charles Messier, tačiau skaičiuodamas objekto padėtį jis įvėlė klaidą, tad iki 1959 m., kai šį objektą identifikavo T. F. Morris, tai buvo vienas iš dingusių Mesjė objektų. Dar sykį šis objektas nepriklausomai buvo atrastas astronomo William Herschel 1785 m. vasario 4 d. (pažymėjo kaip H VIII.38.).

## Išnašos
Mesjė 48

**Mesjė 48** (**M48**, **NGC 2548**) – padrikasis spiečius Hidros žvaigždyne. Atstumas iki šio spiečiaus yra 1500 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,5.
Sūkurio galaktika

**Sūkurio galaktika** arba **Mesjė 51** – spiralinė galaktika Skalikų žvaigždyne, viena iš labiausiai žinomų galaktikų visame danguje. Nuotolis iki jos yra apie 37 milijonai šviesmečių. Objektas dar yra žymimas *Mesjė* NGC 5194 ir NGC 5195 numeriu. Jo regimasis ryškis – 8,0. Tai Seiferto galaktika. Mesjė 51 taip pat turi arti esantį palydovą, žymimą M51B arba NGC 5195. Sūkurio galaktika atitinkamai kartais vadinama M51A.

## Istorija
Galaktiką 1773 m. atrado Charles Messier, bet tik kaip „ūką be žvaigždžių“. Jos arti esantis palydovas atrastas 1781 m. Pierre Méchain. Tai pirmoji galaktika, kuriai 1845 m. Lord Rosse nustatė spiralinę struktūrą, tam nupiešęs labai atidų ir tikslų piešinį. Spiralinę galaktikos struktūrą daugiausia lemia jos artumas palydovui M51B.

## Stebėjimai
Mėgėjišku teleskopu šią galaktiką stebėti nesunku, nors ji jautri šviesos užteršimui ir blogai matyti nepakankamai tamsiame danguje.

## Šaltiniai
Mesjė 52

**Mesjė 52** (**M52**, **NGC 7654**) – padrikasis spiečius Kasiopėjos žvaigždyne. Nutolęs per 5000 šviesmečių. Regimasis ryškis – 7,3. Matomas iš Žemės su žiūronais. Kaip nurodoma „The Sky Catalogue 2000.0“,  spiečiaus amžius – apie 35 milijonai metų.

Ake Wallenquist 1959 m. 9' spindulio regione aptiko 193 šiam spiečiui, tikėtina, priklausančias žvaigždes.

Spiečių atrado Šarlis Mesjė, į savo katalogą objektą įtraukė 1774 m. rugsėjo 7 d.

## Šaltiniai
Mesjė 53

**Mesjė 53** (**M53**, **NGC 5024**) – kamuolinis spiečius, esantis Berenikės Garbanų žvaigždyne. Nuotolis iki šio spiečiaus yra 59 700 šviesmečių. Regimasis ryškis – 8,3.

Šis spiečius yra daugmaž sferinės formos, artėjant link centro, jo tankis didėja. Nuo galaktikos centro Mesjė 53 nutolęs ~60 000 šviesmečių ir yra vienas tolimiausių spiečių. Jo skersmuo siekia apie 220 šviesmečių.

Mesjė 53 kamuolinį spiečių 1775 m. vasario 3 d. atrado vokiečių astronomas Johann Elert Bode. Praėjus dvejiems metams, 1777 m. vasario 26 d. šį spiečių nepriklausomai atrado Charles Messier ir įtraukė į savo katalogą.

Kamuoliniai spiečiai yra žymiai senesni ir didesni nei padrikieji spiečiai, tad įprastu atveju juose turėtų būti daugiau senų, raudonų žvaigždžių ir mažiau jaunų, mėlynų žvaigždžių. Visgi Mesjė 53 spiečiuje astronomai aptiko neįprastai daug mėlynųjų atsilikėlių. Įprastai visos žvaigždės kamuoliniame spiečiuje turėtų susiformuoti apytikriai panašiu metu, tad turėtų būti maždaug tokio pat amžiaus. „Mėlynosios atsilikėlės“ atrodo ryškesnės ir jaunesnės, nei turėtų būti.

Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra gegužės mėnesį. Mesjė 53 matomas nedideliu teleskopu, o pro didesnius galima pamatyti ir atskiras žvaigždes.

## Išnašos
Pravažumas

**Pravažumas** – ratinės ir/ar vikšrinės mašinos geba važiuoti įvairiais keliais ir be jų, įveikti tam tikras kliūtis.

Pravažumas svarbus:
* važinėjant kaimo vietovėje, kur gali būti prasti ar žiemą nevalomi keliai
* žemės ūkyje, miškų ūkyje, kur tenka važinėti be kelių laukais, dirvomis, miško proskynomis ir pan.
* aktyviai ilsintis – medžioklėje, žvejyboje, užsiimant turizmu
* karinei technikai, kuriai tenka važiuoti tiek bekele, tiek sprogimų ir panašiais būdais sugadintais keliais.
* gelbėjimo technikai, priešgaisriniams automobiliams, kuriems gali tekti važiuoti be kelių, klampiomis pievomis ir kt.

Itin pravažūs automobiliai vadinami *[[visureigis|visureigiais]]*.

## Kliūtys

### Nelygus kelias
Važinėjimas nelygiu keliu mažina jo naudojimo trukmę. Jei variklio galingumas menkas, o ratų skersmuo mažas, sukibimas prastas, automobilis gali įstrigti.

Kontrapriemonės:
* Padidinto pravažumo automobiliai turi gerokai tvirtesnius kėbulą, važiuoklę, efektyvesnę pakabą.
* Didelis sukimo momentas. Visi varantieji ratai, blokuojamas diferencialas.
* Didelė kelio prošvaisa
* Minkštos lingės, didelė pakabos eiga

### Taškiniai kliuviniai
Tai nedidelės, bet aukštos kliūtys – akmenys, kelmai, kupstai. Važiuojant jie turi praeiti po automobilio dugnu.

Kontrapriemonės:
* Didelė kelio prošvaisa
* Variklis iš apačios turi būti gerai apsaugotas tvirto dugno

### Nuolydžiai

Važiuojant įkalne gali užgesti variklis. Jei padangų sukibimas prastas, automobilis gali nuslysti. Važiuojant skersai šlaito automobilis gali apsiversti. Pereinant iš įkalnės ar nuokalnės į lygią atkarpą automobilis gali atsiremti dugnu (pirmuoju atveju) ar įsiremti priekiu (antruoju atveju) ir įstrigti.

Kontrapriemonės:
* Didelis sukimo momentas, žemos pavaros
* Didelė kelio prošvaisa. Aukštas išilginio pravažumo kampas. Dideli nosies ir galo apatiniai kampai.
* Padangos, skirtos važinėti gruntu
* Plati vežė

### Klampus (purus) gruntas
Klampiame ar puriame grunte automobilis gali įklimpti.

Kontrapriemonės:
* Sumažintas slėgis į gruntą
* Visi varantieji ratai
* Blokuojamas diferencialas
* Gervė išsitraukimui

### Brąstos

Važiuojant giliomis balomis, apsemtomis provėžomis, brastomis vanduo gali patekti į automobilio vidų, užlieti variklį.

Kontrapriemonės:
* Užsandarintos apatinė variklio dalis ir durelės.
* Variklio oro ėmimo angos įtaisomos kuo aukščiau.

### Grioviai ir slenksčiai
Šio kliūtys svarbios daugiausia karinėms mašinoms. Dviašė ratinė mašina pervažiuoja griovį, kurio plotis mažesnis už rato skersmenį. Daugiaašės ir vikšrinės mašinos gali pervažiuoti griovį, kurio plotis lygus trečdaliui ar pusei bazės,

Slenksčiai (vertikalios sienelės). Automobilis viena varoma ašimi gali įveikti sienelę, kurios aukštis lygus 2/3 rato spindulio, o automobilis abiem varomomis ašimis – vieno rato spindulio aukščio sienelę.

Ir nelabai aukštos tokios kliūtys gana efektyviai sustabdo net tankus. Tokias kliūtis paprastai įveikia naudojant parankines priemones – fašinas, buldozeriniu peiliu sustumiamą gruntą, sprogmenis.
Mesjė 54

**Mesjė 54** (**M54**, **NGC 6715**) – kamuolinis spiečius Šaulio žvaigždyne. Nuotolis iki šio spiečiaus yra 87 400 šviesmečių. Regimasis ryškis – 8,4.

Mesjė 54 spiečių 1778 m. liepos 24 d. atrado Charles Messier. Tai pirmasis už Paukščių Tako galaktikos ribų aptiktas kamuolinis spiečius. Jis priklauso Šaulio nykštukinei elipsinei galaktikai (Paukščių Tako palydovei).

Mesjė 54 spiečius matomas pro žiūronus (atrodo kaip nedidelė šviesi dėmė), o pro didesnius teleskopus matomos ir paskiros žvaigždės. Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra rugpjūčio mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 55

**Mesjė 55** (**M55**, **NGC 6809**) – kamuolinis spiečius Šaulio žvaigždyne. Iki šio spiečiaus yra 17 300 šviesmečių, regimasis ryškis – 6,3.

Mesjė 55 spiečiaus skersmuo siekia ~100 šviesmečių.

Spiečių atrado Nicolas Louis de Lacaille 1752 m. birželio 16 d. Pietų Afrikoje. Šarlis Mesjė šį objektą aptiko ir į savo katalogą įtraukė 1778 m. liepos 24 d.

## Išnašos
Mesjė 49

**Mesjė 49** (**M49**, **NGC 4472**) – elipsinė galaktika, esanti Mergelės žvaigždyne. Galaktika nuo Žemės nutolusi apie 60 milijonų šviesmečių. Regimasis ryškis yra 9,4.

Mesjė 49 galaktiką 1771 m. atrado Charles Messier. Tai pirmasis atrastas Mergelės galaktikų spiečiui priklausantis objektas. Be to, tai pirmoji aptikta Vietinei galaktikų grupei nepriklausanti elipsinė galaktika. Paprastai elipsinėse galaktikose žvaigždės yra gerokai senesnės, nei spiralinėse galaktikose. M49 pasižymi kamuolinių žvaigždžių spiečių gausa – jų yra beveik 6000.

Galaktikos centre esama Rentgeno spindulių šaltinio, o tai rodo, kad čia glūdi supermasyvi juodoji bedugnė. Paskaičiuota, kad ši juodoji bedugnė yra apytikriai 565 milijonus kartų masyvesnė už Saulę.

M49 galaktika matoma pro žiūronus. Teigiama, kad palankiausias metas ją stebėti yra gegužės mėnesį.

## Išnašos
Mesjė 50

**Mesjė 50** (**M50**, **NGC 2323**) – padrikasis spiečius Vienaragio žvaigždyne. Iki šio spiečiaus yra 3200 šviesmečių. Regimasis ryškis – 5,9.

Manoma, kad šį spiečių pirmasis atrado italų astronomas ir matematikas Giovanni Domenico Cassini (kažkada iki 1711 m.). Charles Messier šį spiečių nepriklausomai atrado 1772 m. balandžio 5 d. naktį ir įtraukė savo katalogą.

## Išnašos
Branduolio dalijimasis

**Branduolių dalijimasis** – branduolinė reakcija, kuriai vykstant atomo branduolys pasidalija į 2 (rečiau 3 ar 4) lengvesnių cheminių elementų branduolius – dalijimosi skeveldras. Išspinduliuojami laisvieji neutronai ir kitos dalelės (fotonai kaip gama spinduliuotė ir kt.) bei išsiskiria energija (egzoterminė reakcija).

Branduolių dalijimasis naudojamas branduolinės energijos gamybai, branduoliniuose ginkluose. Kadangi branduolių dalijimuisi būdinga grandininė branduolinė reakcija - išspinduliuotos dalelės (neutronai) gali inicijuoti tolimesnius branduolių dalijimusis - branduoliniuose reaktoriuose šios reakcijos kontroliuojamos naudojant neutronų sugėrimo mechanizmus.

## Šaltiniai
Kritinė masė

**Kritinė masė** – medžiagos ar pan. kiekybė, kuriai nežymiai pasikeitus, kardinaliai keičiasi tos medžiagos savybės ar pan. Dažniausiai naudojamos reikšmės:
* Kritinė masė branduolinėje fizikoje – įvairių sąlygų rinkinys, pakankamas, kad prasidėtų grandininė branduolinė reakcija;
* Kritinė masė – dviračių eismo renginys;
* Kritinė masė (sprogmenys) – tam tikras sprogmenų kiekis, kuriam esant, sprogmenų degimas pereina į detonaciją.
Mesjė 56

**Mesjė 56** (arba **NGC 6779**) – kamuolinis spiečius, esantis Lyros žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 33 000 šviesmečių, objekto regimasis ryškis – 8,3. Skersmuo siekia apie 85 šviesmečius.

Šį kamuolinį spiečių 1779 m. sausio 23 d. atrado Charles Messier (apibūdino kaip „ūką be žvaigždžių“). Paskiras žvaigždes pirmasis įžiūrėjo William Herschel maždaug 1784 m.

Mesjė 56 spiečiuje ganėtinai nedaug elementų, sunkesnių už vandenilį ir helį. Tai rodo, kad šio spiečiaus žvaigždės susiformavo ankstyvame Visatos raidos etape, kai daugelis elementų didesniais kiekiais dar nebuvo susidarę. Didžiuma tokia chemine sudėtimi pasižyminčių spiečių yra Paukščių Tako galaktikos halo plokštumoje. Iš to sprendžiama, kad jie galėjo būti perimti iš palydovinės galaktikos.

Mesjė 56 spiečius matomas pro nedidelį teleskopą. Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti šį spiečių yra rugpjūčio mėnesį.

## Išnašos
Žiedo ūkas

**Žiedo ūkas** (dar žymimas **Mesjė 57**, **M57**, **NGC 6720**) – planetiškasis ūkas Lyros žvaigždyne. Nutolęs per 2300 šviesmečių. Regimasis ryškis yra 9.

Šį ūką atrado prancūzų astronomas Charles Messier 1779 m. ieškodamas kometų. Jis šį objektą savo kataloge pažymėjo 57 numeriu. Kartu su kolega iš Vokietijos William Herschel spėjo, kad šis ūkas susidarė iš silpstančių žvaigždžių.

1800 m. vokiečių astronomas Friedrich von Hahn paskelbė, kad prieš kelis metus atradęs blėstančią centrinę žvaigždę ūko viduryje. Tuo pačiu jis pripažino, kad dabar ūkas keičiasi ir jis centrinės žvaigždės neberanda.

Pirmą kartą šį ūką nufotografavo vengrų astronomas Eugene von Gothard 1886 m.

Žiedo ūkas matomas į pietus nuo ryškios Vegos žvaigždės, dėl to jis nesunkiai atrandamas astronomams mėgėjams. Geriausiai ūkas matomas bent 20 cm diafragmos teleskopu.

## Šaltiniai
Nitrifikacija

**Nitrifikacija** – biologinis procesas, kurio metu amoniakas oksiduojamas iki nitritų, o pastarieji oksiduojami iki nitratų. Nitrifikacijos procesas yra svarbi azoto biogeocheminio ciklo dirvožemyje dalis. Atrastas rusų mikrobiologo Sergėjaus Vinogradskio (1856–1953).

Amoniaką iki nitritų oksiduoti gali dvi grupės organizmų: amoniaką oksiduojančios bakterijos bei archėjos. Dirvožemyje amoniaką oksiduoja tiek bakterijos, tiek archėjos, tuo tarpu vandenynuose šiame procese dominuoja archėjos. Daugiausiai tiriamos dirvožemio bakterijos priklauso *[[Nitrosomonas]]* ir *[[Nitrosococcus]]* gentims.

Tolesnį nitritų oksidavimą iki nitratų dažniausiai atlieka *[[Nitrobacter]]* genties bakterijos.

Reakcijos:
# NH3 + O2 → NO2− + 3H+ + 2e−
# NO2− + H2O → NO3− + 2H+ + 2e−

Abiejuose etapuose (reakcijose) gaminama energija, naudojama ATP sintezei. Nitrifikuojantys organizmai vadinami chemoautotrofais, ir anglį augimui ima iš anglies dvideginio.

Nitrifikacijos procesas naudojamas šalinant azotą iš vandens nuotekų (po nitrifikacijos taikoma denitrifikacija).

Kartu su amonifikacija, nitrifikacija sudaro mineralizacijos procesą (organinės medžiagos suskaidomos iki neorganinių).

Kai dirvožemyje yra pakankamai oro, kapiliarinė drėgmė yra 60-70 proc., o pH 6,2-8,2, tai nitrifikacija vyksta intensyviai.

## Šaltiniai
Kiūčiai

**Kiūčiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Bernatonių, kairiajame Lėvens krante. Stūkso Kiūčių piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Arensburgo kultūra

**Arensburgo kultūra** – paleolitinė vėlyvojo driaso – ankstyvojo preborealio laikotarpių (11 000 – 9 000 m. pr. m. e.) šiaurės elnių medžiotojų archeologinė kultūra. Pavadinta pagal Arensburgo miestą (Šiaurės Vokietija).

## Arealas ir chronologija

Susiformavo vėlyvojo ledynmečio pabaigoje šiaurės Europoje iš Bromės kultūros. Kultūra buvo paplitusi šiaurinės Vidurio Europos lygumose, kuriose tuo metu vyravo tundra. Pagrindinis kultūros arealas buvo dab. Danijoje ir šiaurės Vokietijoje, tačiau Arensburgo kultūrai būdingų radinių aptinkama Prancūzijoje, D. Britanijoje, Belgijoje, Olandijoje, Vidurio ir Šiaurės Vokietijoje, P. Skandinavijoje, visoje Lenkijos teritorijoje, Karaliaučiaus srityje, Lietuvoje, Pietų Latvijoje bei dar toliau į Rytus iki Dniepro baseino ir Volgos aukštupio.

Lietuvoje Arensburgo kultūros nešėjai buvo vieni pirmųjų gyventojų, kėlęsi traukiantis ledynams. Žinomiausios gyvenvietės yra Margių Salos, Glyno pelkės 6, Vilniaus 1, Ežeryno stovyklavietės 8, 15 aikštelės, Rėkučių 1 ir kt.

Rytiniame areale kultūrą išstūmė mezolitinė Svidrų kultūra, centriniame areale – Maglemozės kultūra.

## Bruožai
Būdinga elnių medžiotojų bendruomenėms. Tipiška Arensburgo kultūros medžiaga – iš Štelmooro gyvenvietės prie Noimiunsterio. Randama titnaginių įkotinių antgalių su įstrižai retušuota viena kraštine ar viršūne, galinių gremžtukų, vidurinių ir kampinių rėžtukų, netaisyklingos formos skaldytinių. Aptinkama trapecijų bei ašmenėlių su statmenai retušuota kraštine. Gyventojai, klajodami upių slėniais, vertėsi medžiokle ir žvejyba, rinko augalinį maistą; naudojo medines ietis, kaulinius žeberklus. Būstai – apvalios palapinės.

## Šaltiniai

## Literatūra
# A. Rust, Die alt – und mittelsteinzeitlichen Funde von Stellmoor (Neumünster 1943).
# A. Saville/T. B. Ballin T.B., An Ahrensburgian – type tanged point from Sheilddaig, Wester Ross, Scotland and its implications. Oxford Journal Archaeology 22/2, 2003
Kazamansas (upė)

**Kazamansas** () – upė pietų Senegale, Kazamanso srityje. Prasideda Futa Džalono aukštumose ir teka į vakarus. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro estuariją. 

130 km žemupio ruožas laivuojamas. Prie upės įsikūrę Koldos ir Zignšoro miestai.
Žeba

**Žeba** () – upė Vakarų Afrikoje. Prasideda pačioje Gvinėjos šiaurėje, Futa Džalono kalnuose. Teka į pietvakarius, pradžioje per Senegalą, vėliau – per Bisau Gvinėją. Vaga labai vingiuota. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro bendrą estuariją su savo intaku Korubalu.

Didžiausi intakai: Kolufė, Korubalas. Jaučiami stiprūs jūros potvyniai. Laivuojama iki Bafatos. Prie Žebos įsikūrę miestai: Bafata, Bambadinka, Šimė, Bisau (prie estuarijos).
Vijay Mallya

**Vijay Mallya** (*[[Konkani]] k. vîjãï måällîà / ವಿಜಯ ಮಲ*್ಯ, g. 1955 m. gruodžio 18 d.) – Indijos verslininkas ir Parlamento narys, išrinktas 2000 m.

2007 m. Mallya buvo išrinktas 664-tu turtingiausiu pasaulio žmogumi ir 42-tu Indijoje. Jo turtai skaičiuojami 1,5 milijardų JAV dolerių.

Indas turi įsigijęs vieną iš ilgiausių pasaulyje (95 metrai) jachtų, pavadintą *Indian Empress*. Taip pat 2005 m. įsteigė oro kompaniją Kingfisher Airlines.

## Ryšiai su sportu
Mallya yra nusipirkęs Force India Formulės 1 komandą (anksčiau vadinosi Spyker). Mallya ir Mol šeima iš Olandijos nusipirko komandą už 88 milijonų eurų.

Verslininkas taip pat rodė didelį susidomėjimą, kad Indijoje vyktų Formulės 1 etapas. Tai davė vaisių ir Delis jau nuo 2011 metų priima lenktynininkus Budos trasoje, kurios dizaineris buvo Hermann’as Tilke.

Mallye taip pat turi kelias Indijos kriketo ir futbolo komandas.
Raketa (laivas)

**Raketa** – keleivinių upių laivų su povandeniniais sparnais serija (340, 340Э, 340МЕ projektai).

„Raketas“ pradėjo gaminti 1957 m. ir gamino iki XX a. 8-ojo dešimtmečio pradžios. Pirmasis serijos laivas „Raketa-1“ buvo pastatytas gamykloje „Krasnoe Sormovo“ (Žemutinis Naugardas, Rusija) ir į pirmą reisą išplaukė 1957 m. rugpjūčio 25 d. Nuo Žemutinio Naugardo iki Kazanės (420 km) su 30 keleivių nuplaukė per 7 valandas.

„Raketos“ buvo labai populiarios, jų pavadinimas buvo tapęs bendriniu tokio tipo laivų pavadinimu.

## Naudotojai
Raketas naudojo:
* Kinija
* Rusija
* Ukraina
* Vengrija (1962–1985)
* Lenkija (dar naudojo 2005 m.)
* Slovakija
* Lietuva
* Austrija
* Vokietija
* D. Britanija (Temzėje)
* Rumunija (5 laivai)
* Jugoslavija (Dunojuje)

## Nuorodos
* Kaip krovininė laivyba Nemune virto turistine (rašoma ir apie „Raketas“)
Preston North End FC

**Preston North End FC** – Anglijos futbolo klubas iš Prestono. 

## Istorija

Laimėjo pirmąjį .

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Notts County FC

**Notts County FC** (dar žinomas kaip **Notts** ar **County** arba The Magpies) – Anglijos futbolo klubas iš Notingamo. 

## Istorija

Seniausias iš dar profesionalių futbolo klubų, įkurtas dar 1862 m. Namų rungtynes žaidžia Meadow Lane stadione.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* oficiali klubo svetainė
Salumas

**Salumas** () – upė centriniame Senegale, Sino-Salumo srityje. Prasideda aukštuomose šalies centrinėje dalyje ir teka į vakarus. Įteka į Atlanto vandenyną, drauge su Sino upe sudaro deltą. Aukštupys didžiąją metų dalį sausas. Vagoje gausu meandrų, o žemupys apaugęs mangrovių sąžalynais. Prie Salumo įsikūręs Kaolako miestas. Salumo deltoje yra Salumo deltos nacionalinis parkas.
Bristol City FC

**Bristolio „City“** – Anglijos futbolo klubas iš Bristolio, įkurtas performavus miesto mėgėjų komandą.

## Istorija

## Pasiekimai

* Velso taurės laimėtojas (1934 m.)

## Sezonai

|}

## Lietuviai
* Andrius Velička, puolėjas 2009–2010

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Litvinai (Raseiniai)

**Litvinai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, 3 km į rytus nuo Žaiginio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Wanderers FC

**Wanderers FC** – buvęs mėgėjiškas Anglijos futbolo klubas, gyvavęs 1859–1883 m. Batersyje (Londone, į pietvakarius nuo miesto centro). Laimėjo pirmąjį  turnyrą.

## Istorija

## Pasiekimai

## Nuorodos
*
Blackpool FC

**Blakpulo FC** – Anglijos futbolo klubas iš Blakpulo. 

## Istorija

Komanda stipriausia buvo XX a. viduryje.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* http://www.blackpoolfc.co.uk