open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mart Laar

**Martas Laras** (; g. 1960 m. balandžio 22 d. Viljandyje) – estų mokslininkas, politikas, dukart buvęs Estijos ministras pirmininkas (1992–1994 m. ir 1999–2002 m.), Gynybos ministras (2011–2012 m.).

## Biografija
1983 m. su pagyrimu baigęs Tartu universiteto Istorijos fakultetą, dirbo mokytoju Talino 24-oje vidurinėje mokykloje. 1987–1990 m. buvo Estijos TSR Kultūros ministerijos Paminklų apsaugos skyriaus vedėjas, vadovavo Estijos kultūros fondo istorikų tarybai bei Estijos istorijos išsaugojimo draugijai. Vienas Estijos liaudies fronto kūrėjų. Kelių istorijos knygų ir daugelio straipsnių autorius. 1995 m. Tartu universitete gavo magistro, o 2005 m. – daktaro laipsnį.

1990 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu. 1992–1994 m. buvo Estijos Respublikos ministras pirmininkas. Būdamas premjeru radikaliai reformavo ekonominę sistemą, diegė liberalią rinkos ekonomiką. Premjero pareigų M. Laras neteko parlamente pareiškus nepasitikėjimą dėl vadinamosios „Rublių pardavimo istorijos“ (po nacionalinės valiutos kronos įvedimo likę banknotai 2,3 mlrd rublių sumai buvo parduoti Čečėnijai).

Antrą kartą premjeru M.Laras tapo 1999 m. kovo mėn., juo buvo iki 2002 m. sausio mėn.

2006 m. tapo Gruzijos prezidento M. Saakašvilio patarėju, juo buvo iki karo Pietų Osetijoje 2008 m. 2010–2011 m. jis buvo Moldovos Respublikos vyriausybės patarėju.

1998 m. M.Laras buvo išrinktas politinės partijos „Tėvynės sąjunga“ pirmininku. 2007 tapo jungtinės Tėvynės ir Res Publica sąjungos pirmininku.

2011 paskirtas Gynybos ministru A.Ansipo vyriausybėje. Atsistatydino 2012 m. gegužės mėn. po patirto insulto.

## Papildoma informacija
* M.Laras laikomas sėkmingu ekonomikos reformatoriumi. Jo vadovaujama vyriausybė 1992–1994 m. sukūrė sąlygas sparčiam ekonomikos augimui, Estijos patekimui į ES ir NATO. Estija tuo metu vadinta „šiaurės tigru“.
* 2006 m. jis apdovanotas M.Fridmano premija ($ 0,5 mln), kuri skiriama kartą per dvejus metus už indėlį žmogaus teisių srityje.

## Šaltiniai

|-

|-
Paranormanas

**Paranormanas** () – animacinė siaubo komedija. Šio filmo premjera – 2012 m. rugpjūčio 16 d., Lietuvoje – 2012 m. rugsėjo 28 d. Filmo leidėjas – „Laika Entertainment“, platintojas – „Universal Pictures International“. Šis filmas buvo rodomas 3D formatu.

## Siužetas

Nepamirštamo animacinio filmo „Koralaina ir slaptas pasaulis“ (orig. „Coraline“, 2009) kūrėjai pristato naują projektą – animacinę nuotykių komediją „Paranormanas“.

Filmo istorija vystoma apie berniuką vardu Normanas (įgarsina akt. Kodi Smit-McPhee), keistuoliu laikomą net ir savo paties šeimoje. Išsiskiriantis iš visų kitų miestelio vaikų, daugelio nenormaliu laikomas berniukas apdovanotas nepaprastomis galiomis ir gali matyti vaiduoklius bei bendrauti su jais. Neteikdamas tam pernelyg didelės reikšmės Normanas gyvena įprastą gyvenimą, kol vieną dieną sužino, jog gimtasis miestelis yra prakeiktas piktosios raganos, o ano pasaulio blogio jėgos gali atgimti bet kurią akimirką. Būdamas išrinktuoju mažasis Normanas yra vienintele kiek apsnūdusio miestelio, o gal ir visos žmonijos viltimi kovoje su blogio jėgomis. Vienui vienas stojęs į kovą su zombiais berniukas atranda savo nepaprastų galių jėgą, tačiau ar mažasis Normanas sugebės nugalėti blogį ir raganos burtus?

## Įgarsintojai
: *Įgarsinęs aktorius – filmo veikėjas*
* Kodi Smit-McPhee – Norman Babcock
* Tucker Albrizzi – Neil
* Anna Kendrick – Courtney Babcock
* Casey Affleck – Mitch
* Christopher Mintz-Plasse – Alvin
* Leslie Mann – Sandra Babcock
* Jeff Garlin – Perry Babcock
* Elaine Stritch – Grandma
* Bernard Hill – The Judge
* Jodelle Ferland – Aggie
* Tempestt Bledsoe – Sheriff Hooper
* Alex Borstein – Mrs. Henscher
* John Goodman – Mr. Prenderghast
* Hannah Noyes – Salma
* Jack Blessing – Slob Guy / Civil War Ghost

## Nuorodos
* Oficialus filmo puslapis
* IMDb straipsnis
Kazys Misius

**Kazys Misius** (g. 1942 m. gruodžio 5 d. Paymėžyje) – Lietuvos kraštotyrininkas.

## Biografija

1961 m. baigė Kvėdarnos vidurinę mokyklą, 1967 m. – Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą. Dirbo Kultūros paveldo centre ir Vilniaus dailės akademijoje.

## Mokslinė veikla

Tyrinėja lietuviškosios spaudos draudimą, XIX a. pab. kultūrinį ir ekonominį Lietuvos gyvenimą, miestelių ir kaimų istoriją.

## Įvertinimas

* Stanislovo Rapolionio premija (2024)

## Bibliografija

* Lietuvos katalikų bažnyčios: žinynas (Kazys Misius, Romualdas Šinkūnas). Vilnius: „Pradai“. 1993. – 623 p.
* Nacizmo ir bolševizmo laikotarpis 1940–1953, ser. Šilalės kraštas, t. 3. (Kazys Misius, E. Vidmantas, Rimantas Zizas). Vilnius: „Žiburio“ leidykla, 2001. – 757 p.
* Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai: 1864–1904. (Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius). Vilnius: Diemedžio leidykla, 2004. – 670 p.
* Didysis knygnešys Jurgis Bielinis. (Kazys Misius, Benjaminas Kaluškevičius). Vilnius: Diemedžio leidykla, 2007. – 310 p.
* Elektrėnų dekanato sakralinis paveldas (sud. Kazys Misius, Svetlana Poligienė, Juozas Bardauskas). Vilnius: Paveldas, 2008. – 420 p.

## Šaltiniai
Nacionalinė Sienos pinakoteka

**Nacionalinė Sienos pinakoteka** (it. **Pinacoteca Nazionale di Siena**) – meno galerija Sienos mieste, turinti nacionalinės Italijos statusą.

Galerijoje yra reikšminga italų ir kt. šalių menininkų darbų kolekcija. Daugiausia eksponuojami Sienos dailės mokyklos vėlyvųjų viduramžių ir renesanso darbai. 

## Apie muziejų
Kolekcijos pradžia siejama su XVIII a. abato Giuseppe Ciaccheri surinktais darbais. 1930 m. kolekcija perėjo valstybės nuosavybėn ir 1932 m. atidaryta viešam lankymui Brigidi ir Buonsignori XIV a. statytuose rūmuose. 1977 m. prijungta Spannocchi kolekcija, kurioje buvo Šiaurės Europos ir flamandų dailininkų darbų. 1977 m., taip pat, atidaryta Sienos mokyklos skulptūrų galerija. Galerijos adresas Šv. Petro g., 29 (Via San Pietro, 29).

Didžiausią kolekcijos dalį sudaro Sienos dailės mokyklos dailininkų darbai. Tarp jų: Duccio, Guido da Siena, Simone Martini, Pietro Lorenzetti, Ambrogio Lorenzetti, Sassetta, Francesco di Giorgio, Sodoma, Domenico Beccafumi. Spanocchi kolekcijoje yra Albrecht Dürer, Albrecht Altdorfer, Lorenzo Lotto, Paris Bordone ir kt. darbų.

## Galerijos eksponatai

Image:Pinacoteca nazionale di siena, una sala sul quattrocento.JPG| Galerijos viduramžių menas 
Image:Collezione spannocchi.JPG| Spannocchi kolekcija galerijoje
Image:Duccio The-Madonna-and-Child-with-Saints-138.jpg| Duccio. „Poliptikas Nr. 28“ 
Image:Domenico Beccafumi - Fall of the Rebel Angels - WGA01545.jpg|  Domenico Beccafumi. „Sukilusių angelų nuopolis“


## Nuorodos

Oficiali svetainė  (italų k.)
Robert Kalina

**Robert Kalina** (g. 1955 m. birželio 29 d.) – austrų kilmės menininkas. Atstovaudamas Austrijos nacionaliniam bankui, 1996 m. laimėjo konkursą dėl euro banknotų dizaino. Kalina dizainas (Nr. T 382) buvo išrinktas Europos Pinigų Instituto 1996 m. gruodžio 3 d. Robert Kalina taip pat yra Azerbaidžano manatų ir 2010 m. laidos Sirijos svarų dizaineris.

## Išnašos
Andres Tarand

**Andresas Tarandas** (, g. 1940 m. sausio 11 d. Taline) – estų politikas, buvęs Estijos ministras pirmininkas (1994–1995 m.), Aplinkos ministras, bei Europos Parlamento narys (2004–2009 m.).

## Biografija
1963 m. Tartu universitete baigė klimatologijos, o 1973 m. – geografijos studijas, čia dėstė bei dirbo mokslinį darbą. 1979–1981 m. buvo šio universiteto mokslo prorektorius. 1988–1990 – Talino botanikos sodo direktorius.

1990–1992 m. buvo Estijos Aukščiausios tarybos deputatas, Estijos kongreso bei Konstitucinės asamblėjos narys.

1992–1994 m. – Estijos Aplinkos ministras. 1994–1995 – Estijos ministras pirmininkas. 1995–2004 m. – Riigikogu (Estijos parlamento), o 2004–2009 m. – Europos parlamento narys.

1996–2001 m. vadovavo Estijos socialdemokratų partijai.

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Pokhara

**Pokhara** () – miestas vidurio Nepale, 200 km į vakarus nuo Katmandu, Himalajų papėdėje, Pevos ežero pakrantėje; trečias pagal dydį šalyje. Yra oro uostas. Svarbus turistinis centras (žygiai į Anapurną ir jos apylinkes, gausu ežerų, krioklių). Maisto, lengvoji pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Veikia universitetas, karinė bazė. Pokharoje yra keletas hinduistų šventyklų, japonų budistų taikos pagoda, etnografijos, gamtos istorijos muziejai.

## Istorija

Miestas susikūrė prie prekybinio kelio tarp Indijos ir Kinijos. Išaugo XVII a., kai buvo Kaskio karalystės dalimi. 1959–1962 m. per Pokharą iš okupuoto Tibeto į pietus traukė tibetiečių pabėgėliai.


Image:Pokhara from peace stupa.jpg|Miesto panorama
Image:International Mountain Museum (2010), Pokhara, Nepal-01.jpg|Kalnų muziejus


## Šaltiniai
Šachno Abramsonas

**Šachno Giršovičius Abramsonas** (, 1861–1907 m. lapkričio 25 d.) – teisininkas, politikas, kilęs iš Lietuvos, Rusijos imperijos 2-osios Valstybės Dūmos deputatas, konstitucinės-demokratinės partijos narys. Palaidotas Kaune, senosiose Žaliakalnio žydų kapinėse, kur išlikęs antkapinio paminklo fragmentas.

## Biografija

Š. Abramsonas – Lietuvos žydas, priėmęs stačiatikybę, kad turėtų galimybę gauti išsilavinimą, nepaisydamas sėslumo cenzo. Baigė teisės studijas Rusijoje, Sankt Peterburgo imperatoriškajame universitete. Dirbo advokatu Apygardos teisme Kaune.

## Politinė karjera

1907 m. vasario 6 d. Š. Abramsonas buvo išrinktas Kauno gubernijoje į Rusijos imperijos 2-ojo šaukimo Valstybės Dūmą, posėdžiavusią 1907 m. nuo kovo 5 d. iki birželio 15 d. Dūmoje prisijungė prie konstitucinės-demokratinės frakcijos, buvo nariu keliose komisijose (dėl užklausimų tvarkos, sąžinės laisvės, prekybininkų ir amatininkų poilsio). Būdamas 7-ojo skyriaus sekretoriumi, teikė pranešimus apie Dūmos narių patikrinimus, pasisakė dėl 1907 m. šauktinių skaičiaus kariuomenėje padidinimo.

## Šaltiniai

## Literatūra

* *Государственная Дума Российской империи: 1906–1917*. Enciklopedija, Maskva 2008. p. 6.
Phevos ežeras

**Phevos ežeras** () – gėlavandenis ežeras vidurio Nepale, Pokaros slėnyje, šalia Pokaros miesto. Jis telkšo 742 m aukštyje virš jūros lygio ir užima 5,23 km² (antras pagal dydį, greta telkšo Begnaso ežeras). Ežero nuotakumas reguliuojamas ant ištekančios upės įrengus užtvanką.

Phevos ežeras yra populiarus turistinis objektas. Jo skaidriame vandenyje atsispindi aplinkiniai Anapurnos, Daulagirio, Mačapučarės kalnai. Tal Barahio saloje yra budistų šventykla. Vystoma komercinė žvejyba.
Begnaso ežeras

**Begnaso ežeras** () – ežeras vidurio Nepale, Pokaros slėnyje, 650 m aukštyje, vienas didžiausių šalyje. Ežero vandens lygis kinta priklausomai nuo kritulių kiekio ir vandens panaudojimo irigacijai. Vandens lygis reguliuojamas įrengus užtvanką iš ežero ištekančioje upėje. Pakrantės daug kur pelkėtos. Vystoma žvejyba, turizmas.
Rara

**Rara** () – didžiausias Nepalo ežeras. Telkšo šalies šiaurės vakaruose, Himalajų papėdėje, 2900 m aukštyje. Patenka į Raros nacionalinį parką. Į Rarą suteka ~30 upių, o išteka Kater Kola (Karnali baseinas).
Mart Siimann

**Martas Sijmanas** (, g. 1946 m. rugsėjo 21 d. Kilingi Nemėje) – estų politikas, sporto vadovas, buvęs Estijos Ministras pirmininkas.

## Biografija
1971 m. įgijęs filologo – psichologo specialybę Tartu universitete, čia mokėsi aspirantūroje, dirbo vadybos ir mokslinio darbo organizavimo laboratorijoje, Filosofijos fakultete.

Nuo 1984 m. dirbo Estijos TSR Televizijos ir radijo komitete, 1987 m. tapo Estijos radijo direktoriumi, 1989 m. – Estijos televizijos ir radijo generaliniu direktoriumi. 1992–1995 m. buvo privataus TV kanalo RTV vadovas.

1995 m. išrinktas Riigikogu (Estijos parlamento) nariu, vadovavo Estijos koalicinei partijai. 1997–1999 m. buvo Estijos ministras pirmininkas.

Nuo 2001 m. – Estijos tautinio olimpinio komiteto prezidentas.

|-

|-

|-
Elektrėnų ledo rūmai

**Elektrėnų ledo rūmai** – dengta čiuožykla Elektrėnuose, Lietuvoje.

## Istorija

Pirmoji ledo arena Lietuvoje. Bendras plotas – 5 926,32 m², tūris – 45 498 m³, ledo plotas – 1 860 m². Vienu metu gali čiuožinėti ~200 čiuožėjų.

Statybas inicijavo elektrinės statybos ir remonto viršininko pavaduotojas, žiemos sporto entuziastas Leonas Valinevičius ir Pranas Noreika (vėliau Elektrėnų garbės pilietis).

Rangai pasamdytas Pramoninio projektavimo instituto Vilniaus filialas. Architektė – A. Jusevičienė, konstruktorius – A. Kanapeckas, interjero autorius – A. Domereckas.

Projektuojant/statant/montuojant reikėjo pakelti į 22 m. aukštį didžiules metalines arkas (340 t). Specialaus krano nebuvo, tad sugalvota ir pačių sukonstruota gervė.

2000 m. pagal LR Teritorijos administracinių vienetų reformą įsteigus Elektrėnų savivaldybę, AB „Lietuvos elektrinė“ jai perdavė visuomeninės paskirties objektus, tarp jų ir ledo rūmus.

2008 m. liepos 18 d. projektas „Ledo rūmų Elektrėnuose plėtra“ įtrauktas į Valstybės planuojamų turizmo objektų sąrašą, Elektrėnų ledo rūmai yra paskelbti nacionalinės svarbos objektu.

2012 m. baigta rūmų rekonstrukcija, kainavusi >15 mln. litų. Baigus rekonstrukciją grįžo žaisti namų komanda „SC Energija“, daugkartinė Lietuvos ledo ritulio federacijos, aukščiausiojo diviziono čempionė, dabar rungtyniaujanti Baltarusijos ledo ritulio lygoje. Rūmuose taip pat namų rungtynes žaidžia ESSM Energija Elektrėnai, Sporto Centras Elektrėnai.

Nuo 2016 m. balandžio 9 d. ledo rūmuose veikia Dariaus Kasparaičio ledo ritulio mokykla.

## Nuorodos
* Svetainė

## Šaltiniai
Horhe

**Horhe** () – trauminis pistoletas, gaminamas Rusijos Klimovsko specializuotojoje šovinių gamykloje pagal Ukrainos kompanijos „Fort“ licenciją iš Ukrainoje pagamintų detalių. Naudojamas kaip tarnybinis ginklas, civilinis savigynos ginklas ir sportinis treniruočių ginklas. Parduodamas pagal licencijas.

Pagrindinės pistoleto dalys pagamintos iš tvirto ginklų plieno, sukietintos vakuume. Kai kurie pistoletai visi ar dalinai pagaminti iš nerūdijančio plieno. Vamzdis – iš nerūdijančio plieno. Taikiklis gaminamas iš plieno ar plastiko.

Paviršius matinis, smulkiagrūdis, kad neliktų pirštų atspaudų.

*Horhe* nuleidimo mechanizmas yra viengubo/dvigubo veikimo. Turi spynos stabdį, kuris sulaiko spyną užpakalinėje padėtyje, kai iššaunamas paskutinis dėtuvės šovinys. Konstrukcijoje panaudotas laisvos spynos principas – vamzdis nesukabinamas su spyna, šovinio lizdą šūvio metu uždarą laiko iš inercijos tebestovinti spyna, kurią spaudžia grąžinimo spyruoklė.

Civilinės paskirties *Horhe* pistoletai turi vamzdžio kanale dalinę pertvarą, kuri mažina kulkos greitį ir neleidžia šaudyti kietomis, nesideformuojančiomis kulkomis.

Tarnybinių pistoletų (su raide S) vamzdžiuose kliūties nėra, jie gali naudoti padidinto galingumo šovinius su kitokio kietumo guminėmis kulkomis.

## Modifikacijos
* *Horhe-1* – variantas su lengvu polimeriniu rėmu.
* *Horhe-S* – tarnybinis variantas be kliūties vamzdyje.
* *Horhe-1S* – tarnybinis variantas be kliūties vamzdyje ir su polimeriniu rėmu.
* *Horhe-2* – su patobulintu spynos variantu.
* *Horhe-3* – su patobulintu spynos variantu ir rėmu iš tvirto plastiko su stiklaplastikio priedu.
* *Horhe-3S* – su patobulintu spynos variantu ir rėmu iš tvirto plastiko su stiklaplastikio priedu. Be kliūties vamzdyje.
Prie variantų su plastikiniu rėmu (ir kai kurių – su metaliniu) gali būti tvirtinami taktiniai šviestuvėliai ar lazeriniai taikikliai.


File:Х3-sport.jpg|Sportinė pistoleto versija
Esther Barsel

**Esther Barsel** (1924 m. spalio 17 d. Raguvoje, Panevėžio apskrityje – 2008 m. spalio 6 d. Johanesburge, Pietų Afrikos Respublikoje) – Pietų Afrikos Respublikos politikė, kovotoja prieš aparteidą ir už rasinę lygybę, ir ilgametė Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos narė.

1926 m. jos tėvas Joseph Levin išvyko iš Lietuvos į Pietų Afrikos Respubliką. 1927 m. Esther Barsel pas jį atvyko su motina Sonia Garenblumaite.

1964 m. rugpjūčio 26 d. jinai ir jos vyras Hymie Barsel buvo valdžios areštuoti kartu su advokatu Bram Fischer ir dvylika kitų Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadų. Visi apkaltinti ketinimu įsteigti proletariato diktatūrą. Esther buvo ryšininkė tarp uždraustų išlaisvinimo judėjimų ir viešai veikiančiųjų. Ją nuteisė trejus metus sunkaus darbo. Ji kalėjo Barberton kalėjime. Šalia kalėjo būsimas Pietų Afrikos Respublikos prezidentas Nelson Mandela.

Išėjus iš kalėjimo, ji maždaug dvidešimt metų buvo valdžios „suvaržyta“ (anglų kalba – *banned*). Suvaržyti žmonės turėjo nuolatos prisistatyti policijai. Jiems būdavo uždrausta lankytis įvairiose viešose vietose ir mokyklose. Su jais bendrauti galėdavo tik po vienas žmogus iš karto.

Esther Barsel buvo Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadovo Chris Hani asmeninė sekretorė nuo jo sugrįžimo iš tremties 1990 m. iki pat žūties 1993 m. balandžio 10 d.

## Išnašos

## Nuorodos
* Legendary Heroes of Africa. Esther Barsel. 
* Nelson Mandela Foundation. "Madiba mourns the death of Esther Barsel . " *Nelson Mandela Foundation*, 8 October 2008.
* Tweedie, Dominic. "Memorial for Esther Barsel, 14h30, 19 October 2008, Women’s Jail, Constitution Hill, Jhb. " *Communist University*, 16 October 2008.
Roš ha-šana

**Roš ha-šana** () – žydų Naujųjų Metų šventė (pažodžiui „metų galva“), švenčiama kasmet. Kiekvienais metais šios šventės data skiriasi, nes žydai metus skaičiuoja nuo biblinio pasaulio sukūrimo, t. y., pagal Hebrajų kalendorių. Metų pradžia – tišrio (*tishrei*) mėnesio 1-2 dienomis (atitinka rugsėjo-spalio mėnesius).

## Papročiai

Pasak judėjų religijos, Aukščiausiasis kiekvienais metais rašo naują metų knygą. Tai laikas žydams susikaupti, pagalvoti apie nuveiktus gerus darbus, prisiminti suklydimus, atgailauti už klaidas, pasiruošti ateinantiesiems metams, prašant taikos, sutarimo, sveikatos. Išvakarėse visų, kuriuos per metus galėjo nuskriausti, prašoma atleidimo ir stengiamasi atleidimą suteikti visiems, kurie jo prašo. Ypatingas dėmesys yra skiriamas labdarai, lankomi artimųjų kapai. Visa tai yra tarsi pasiruošimas Naujiesiems Metams. Tikėjimas tuo, kad Visagalis kiekvienam linki gėrio ir sėkmės, šią dieną paverčia švente.

1-oji tišrio diena yra laikoma žmogaus sukūrimo diena. Šią pirmąją šventės dieną yra einama prie upės ar kito gamtinio vandens telkinio ir, skaitant maldą, yra iškratomos drabužių kišenės, taip simboliškai išsivaduojama iš nuodėmių, kurias nusineša vanduo. Šis ritualas vadinamas tašlichu („išmetimu“). Per Naujuosius Metus, 2-ąją tišrio dieną, sinagogoje yra pučiamas šofaras – avino ragas. Naujųjų Metų sutikimas siejamas su šventiška puota, tradiciniais žydų patiekalais.

## Datos





## Nuorodos

* Žydų naujieji metai 
* Roš ha-šana šventimas Vilniuje
Tiličas

**Tiličas** () – ežeras Nepale, vienas aukščiausiai telkšančių ežerų pasaulyje. Jis tyvuliuoja Himalajuose, Anapurnos masyvo šlaite, 4949 m aukštyje. Ežeras yra ledyninės kilmės, susidaręs karoje. Tiličas sunkiai pasiekiamas, todėl turistų lankomas nedažnai.

2000 m. Tiličo ežere nardė rusų aukštikalnių nardytojai Andrejus Andriušinas, Denisas Bakinas ir Maksimas Gresko.

## Šaltiniai
Pietų Afrikos litvakai

**Pietų Afrikos litvakai** yra Pietų Afrikos Respublikos žydai kilę iš Lietuvos žydų.

Apie 80% Pietų Afrikos žydų yra kilę iš Lietuvos. Jų protėviai emigravo daugiausiai XIX a. pabaigoje. Kiti atvyko po 1915 m. žydų trėmimo iš Lietuvos į Ukrainą. Daugiau kaip pusė Pietų Afrikos litvakų atvyko iš Panevėžio, Rietavo, Palangos, Joniškio ir Šiaulių.   Kadaise jų buvo 120 000, dabar dėl emigracijos (daugiausia į anglakalbes šalis arba repatriacijos į Izraelį, tačiau pasitaikė ir keli repatriacijos į Lietuvą atvejai) jų liko apie 75 000. 

1931-1939 m. į Pietų Afriką išvyko tik 2,085 Lietuvos žydų Pietų Afrikos valdžiai apribojus imigraciją.  

XX a. viduryje didelę įtaką Pietų Afrikos kolonijinių šalių ekonomikoms turėjo Lietuvoje gimusių Elie Susman ir Harry Susman įkurta verslo imperija. Taip pat litvakas Lippy Lipshitz yra laikomas vienu iš žymiausių šalies skulptoriumi. Santykinai daug Pietų Afrikos litvakų kovojo už rasinę lygybę ir prieš aparteidą. Aparteido metu žydai sudarė tik 2% baltųjų, bet jie sudarė daugiau kaip pusę baltųjų kovojančių prieš aparteidą.  Pasižymėjo Joe Slovo, Ronnie Kasrils, Helen Suzman, Eli Weinberg, Esther Barsel, Hymie Barsel, Yetta Barenblatt ir Latvijoje gimę Eli Weinberg, Ray Alexander Simons, Ruth First. Grant Gochin, Esther ir Hymie Barsel sūnėnas, pasakoja, "Tai buvo žmonės atvykstantys į Pietų Afriką jau patyrę stiprią neapykantą prieš juos. Ir atvykę į Pietų Afriką jie pamatė neapykantą prieš juoduosius." 

## Nuorodos

* Litvakų bendruomenė PAR: verslo kūrimas Lietuvoje – lyg grįžimas namo
* Jewish Research in South Africa
* Litvaks in South Africa
* Legendary Heroes of Africa 
* The History of the Jews in South Africa
* Claudia B. Braude. Back to Kovno

## Šaltiniai
Lavinia Fontana

**Lavinija Fontana** (it. **Lavinia Fontana**, 1552 m. rugpjūčio 24 - 1614 m. rugpjūčio 11 d.) – italų renesanso dailininkė, manieristinio stiliaus atstovė, priskiriama Bolonijos dailės mokyklai. Viena iš pačių anksčiausiai žinomų dailininkių moterų.

## Biografija
Lavinija Fontana gimė 1552 m. rugpjūčio 24 d. Bolonijoje. Ji buvo vietos vidutinio meistriškumo dailininko Prospero Fontana duktė. Pirmus mokslus išėjo tėvo dirbtuvėse. Ankstyviausias darbas (dingęs) datuojamas 1575 m. 1577 m. ji ištekėjo už tėvo dirbtuvių pasiturinčio mokinio Gian Paolo Zappi, kuris jai padėjo dailės darbuose ir valdė nemenką šeimos ūkį (Lavinija Fontana per savo gyvenimą susilaukė 11 vaikų, tik 3 pergyveno vaikystę). Maždaug 1570-ųjų pabaigoje − 1580-ųjų pradžioje Fontana tapo pripažinta dailininke Bolonijoje. Ji tapė vietos pasiturinčių ir kilmingųjų portretus. Jos religinės scenos rodo Parmos dailininkų, Antonio da Correggio ir Parmigianino, įtakas. Portretai daugiausia modeliuoti pagal Florencijos manieristinę dailės mokyklą. Tikriausiai žinomiausi jos to laikotarpio paveikslai yra „Autoportretas prie klavichordo“ (1577), „Noli me tangere“ (1581), „Šv. Pranciškus laimina Luizos Savojietės sūnų“ (1590).

Lavinijos Fontanos darbai paplito plačiau nei vienuolynų sienos ir pasiturinčių žmonių asmeniniai portretai. 1589 m. ji atliko užsakymą Madrido Eskorialo vienuolynui. Apie 1601 m. Askolio kardinolas užsakė jai religinį paveikslą − taip apie ją sužinota Romoje. 1604 m. ji buvo pakviesta popiežiaus Klemenso VIII į Romą, kur tapo popiežiaus dvaro portretiste. Dirbo popiežiui Pauliui V. Įmanoma, kad ji turėjo ryšių su Sofonisba Anguissola, Kremonos dailininke. Lavinija Fontana priklausė Romos Šv. Luko akademijai, kas rodo reikšmingą pripažinimą vietos dailininkų tarpe. Lavinija Fontana mirė 1614 m. rugpjūčio 11 d. Romoje. Palaidota Santa Maria sopra Minerva bažnyčioje. Legenda sako, kad vėlyvaisiais metais ji buvo pasitraukusi į vienuolyną. Apie 130 darbų šiuo metu jai priskiriami, apie 30 jų yra pasirašyti ir datuoti.

## Darbų galerija

Image:Self-portrait at the Clavichord with a Servant by Lavinia Fontana.jpg | „Autoportretas prie klavichordo“ (1577, Šv. Luko akademija, Roma)
Image:L Fontana Gesù appare Maddalena.jpg | „Noli me tangere“ (arba „Kristaus pasirodymas prieš Šv. Magdaleną“, 1581, Uficių galerija, Florencija)
Image:L Fontana Ritratto ragazza.png | „Mergaitės portretas“ (apie 1580-83, privati kolekcija)
Image:Gerolamo Mercuriale.jpeg | „Gerolamo Mercuriale portretas“ (apie 1588, Volterso meno muziejus, Baltimorė)
Image:St Francis of Paola Blessing the Son of Louisa of Savoy.png | „Šv. Pranciškus laimina Luizos Savojietės sūnų“ (1590, Nacionalinė Bolonijos pinakoteka)
Image:Lavinia Fontana - Isabella Ruini as Venus.JPG| „Izabelė Ruini kaip Venera“ (1592, Vaizduojamojo meno muziejus, Ruanas)
Image:Lavinia Fontana - Family Portrait - WGA7980.jpg| „Šeimos portretas“ (apie 1600, Breros pinakoteka, Milanas)
Image:LFontana.jpg| „Minerva rengiasi“ (1613, Borgezės galerija, Roma)


## Nuorodos

* Lavinija Fontana WGA tinklalapyje
* Lavinijos Fontanos biografija Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Apie kūryba AP News
Panemunės žydų kapinės

**(Aukštosios) Panemunės žydų kapinės** – senosios nebeveikiančios kapinės Panemunėje, Kaune. Jų vieta – priešais Vaidoto g. 213, skvere tarp šios gatvės ir Nemuno upės. 1993 m. rugpjūčio 23 d. įtrauktos į Kultūros vertybių registrą pagal Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, unikalus objekto kodas – .

## Būklė

Kultūros paveldo registre kapinės datuojamos XVII a. Prižiūrėtame plote yra išlikęs vienas antkapinis paminklas ir pastatytas granito paminklas su viršuje iškalta Dovydo žvaigžde ir įrašu lietuvių bei hebrajų ir jidiš rašmenimis: „*Senosios žydų kapinės. Tebūna šventas mirusiųjų atminimas*“.

## Istorija

Tarpukariu pagrindinėje Vaidoto gatvėje veikė apie 30 įvairaus profilio prekybos ir buitinio aptarnavimo įstaigų, daugumoje jų dirbo tuose pat namuose gyvenantys žmonės. Daugiausia tai buvo žydų kilmės prekeiviai. A. Panemunės žydų bendruomenė lankydavosi 2 medinėse sinagogose. Čia buvo ir didelės, prižiūrėtos žydų kapinės. 1936 m. šių kapinių valdybos pirmininku buvo išrinktas Leiba Neimarkas. 1941 m. naciai atėmė žydų turtą, suėmė šeimas, o vėliau pradėjo naikinti. A. Panemunės gyventojai žydai buvo varomi sušaudyti į gretimą IV fortą. Pačioje Panemunėje šaudymų nebuvo. Po karo čia neišliko sinagogų, sunyko kapinės.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kauno žydų istorija ir paveldas/Kapinės 
* Kauno žydų kapinės ''miestai.net'' portale
Einsatzgruppen

**Einsatzgruppen** ( 'saugumo policijos ir SD veiklos grupės', vns. *Einsatzgruppe*), *operatyvinės grupės* – SS sukarinti būriai, suburti tam tikroms užduotims, įskaitant išžudymą.  Antrojo pasaulinio karo meto žudė  žydus, bet taip pat  čigonus,  Lenkijos šviesuolius,  Sovietų sąjungos  komunistus ir kitus. Tai pirmi nacių daliniai, kryptingai vykdę žydų išžudymą. Iš viso išžudė daugiau kaip 1 mln. žmonių.

*Einsatzgruppen* subūrimui vadovavo  Heinricho Himlerio padėjėjas  Reinhardas Heydrichas. Jisai subūrė pirmąjį *Einsatzkommando*, kuris 1938 m. kovo mėn. aneksuotoje Austrijoje užimdavo administracinius pastatus, išsaugodavo jų dokumentus ir apklausinėdavo vyresnius civilinės administracijos pareigūnus. Panašų vaidmenį *Einsatzgruppen* suvaidino nacių okupuotoje Čekijoje. *Einsaztgruppen* išformuodavo jiems atlikus savo užduotį.

1939 m. rugsėjo 27 d. įsteigta Vyriausioji reicho saugumo valdyba ir jos vadas Reinhardas Heydrichas vadovavo SD,  Gestapui, daugybei policijos organų, ir taip pat *Einsatzgruppen*. Nacių Vokietijai užpuolus ir okupavus Lenkiją, *Einsatzgruppen* surinko 60 000 Lenkijos šviesuolių pagal *Sonderfahndungsbuch Polen* sąrašą ir juos išžudė.

Vokietijai 1940 m. gegužės mėn. užpuolus ir okupavus Nyderlandus, Belgiją ir Prancūziją, naujai suburti *Einsatzgruppen* sekė Vokietijos kariuomenei iš paskos, bet nežudė žmonių, o išsaugodavo administracinius pastatus ir dokumentus, kaip kad Austrijoje ir Čekijoje.

1941 m. birželio mėn. Vokietija užpuolė ir okupavo Sovietų Sąjungą. Naujai suburti *Einsatzgruppen* žudė komunistų komisarus, partizanus, o ypač žydus.
* Einsatzgruppe A lydėjo Vokietijos Šiaurės armijų grupę ir veikė Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Rusijoje.
* Einsatzgruppe B lydėjo Vokietijos Centro armijų grupę ir veikė Baltarusijoje, Vilniaus krašte ir Rusijoje.
* Einsatzgruppe C lydėjo Vokietijos Pietų armijų grupę ir veikė Ukrainoje.
* Einsatzgruppe D lydėjo Vokietijos 11-tą armiją ir veikė Transilvanijoje, Cernauti, Kišiniove ir Kryme.

## Nuorodos
* Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)
Stočeko valsčius

**Stočeko valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Stočekas. Ribojasi su Koritnicos, Kosuv Lackų, Livo, Lochuvo, Medznos ir Sadovnės valsčiais.

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837-1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 144,31 km², iš kurių:
* ariama žemė: 57 %
* miškai: 38 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 11,84 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Blotkai, Bžuzka, Drgičas, Gajuvka Vschodnia, Gajuvka Zachodnia, Graboviecas, Gruščinas, Grigruvas, Huta Gruščinas, Kalatai, Kalenčinas, Kazimežuvas, Kozolupai, Maidanas, Marianuvas, Mednikas, Mrozova Vola, Nove Lipkai, Polkovas, Stare Lipkai, Stočekas, Topuras, Velična, Zgžebichai, Žulinas.

## Šaltiniai
NKL 2012–2013 m. sezonas

**[[NKL]] 2012–2013 metų sezonas** – 8-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 18 klubų. Lygoje triumfavo „Mažeikiai“.

## Reguliarusis sezonas

## Atkrintamosios varžybos

### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Finalo ketvertas

## Nuorodos
Tarptautinis režimas

**Tarptautinis režimas** – principai, normos, taisyklės ir sprendimų priėmimo procedūros, įtakojančios tam tikroje tarptautinių santykių srityje priimamus grupinius sprendimus. Skirtingai nei dvišaliai ar daugiašaliai susitarimai, režimai trunka ilgesnį laiką, kinta lėčiau, yra bendresnio pobūdžio. Principai ir normos yra vertinami kaip svarbesni ir pastovesni režimo komponentai, nei taisyklės ar procedūros. Keičiantis pirmiesiems, paprastai senąjį režimą keičia naujas arba vyksta jo skilimas.

Tarptautiniai režimai egzistuoja įvairiose srityse, kuriose kyla tarpvalstybinis nesutarimas ir prireikia bendradarbiavimo: ekonomikoje (pavyzdžiui, laisvos prekybos režimas), gynyboje, transporte (tarptautinės civilinės aviacijos režimas), aplinkos apsaugoje (klimato kaitos režimas), teritoriniuose klausimuose (Antarkties, tarptautinių vandenų režimas) ir kitur. Jie skiriasi savo detalumu, geografine apimtimi, naryste. Režimai gali tapti formaliais, t. y. jų pagrindu priimamos konkrečios narius įpareigojančios sutartys, įkuriamos institucijos. Tuo tarpu neformalūs režimai egzistuoja tik kaip vyraujančios normos ir nėra institucionalizuoti. To pavyzdžiu gali būti XIX–XX a. pradžioje tarptautiniuose santykiuose vyravęs kolonializmas ir su juo susijusios vertybės.

Stephen D. Krasner įvardina tris pagrindines priežastis, dėl kurių įkuriami tarptautiniai režimai:

* *Racionaliai apskaičiuotas naudos siekimas.* Režimo buvimas leidžia efektyviau įgyvendinti savanaudiškus kiekvieno dalyvio tikslus, suteikia konkretesnius, nei mažiau formalūs susitarimai ar atvira konfrontacija, derybų, apsikeitimo informacija rėmus, sumažina norimo rezultato pasiekimo kaštus.

* *Politinė galia.* Režimai matomi kaip priemonė sukurti palankią aplinką tam tikrų grupinių arba vienos valstybės siekiamų politinių tikslų įgyvendinimui.

* *Normos ir principai.* Režimas kyla iš jo dalyviams bendrų normų, principų, vertybių.

Anot politologo Oran R. Young, režimai susiformuoja spontaniškai (iš panašių įvairių šalių lūkesčių sąjungos be išankstinio detalaus planavimo), yra išsiderami (susitariama dėl režimo elementų) arba primetami (juos padiktuoja stipresnė išorinė jėga).

Kiekviena tarptautinių santykių teorija režimus vertina skirtingai. Pavyzdžiui, realizmas didžiausią dėmesį teikia valstybių galios vaidmeniui kuriant ir palaikant režimus, o liberalizmas juos vertina kaip priemonę valstybėms išvengti konfliktų, lengviau derėtis ir efektyviau bendradarbiauti.

## Šaltiniai
Aukso blokas

**Aukso blokas** – septynių Europos valstybių grupė, Didžiosios ekonominės krizės metu išlaikiusi susietas savo valiutas su aukso standartu.

## Istorija
Didžiosios ekonominės krizės metu, 1931 m. kilus panikai Londono biržoje, Jungtinė Karalystė pasitraukė iš aukso standarto sistemos, о svaras sterlingų buvo „atrištas“. Tais pat metais iš aukso standarto pasitraukė Japonija, Skandinavijos valstybės, o 1933 m. ir JAV bei dar kelios dešimtys valstybių. Siekdamos išlaikyti savo valiutų paritetą aukso standarto atžvilgiu, ir, tuo pačiu, palaikyti savitarpio prekybą, Londone surengtoje tarptautinėje ekonominėje konferencijoje Prancūzija, Šveicarija, Nyderlandai, Belgija, Liuksemburgas, Italija ir Lenkija įsipareigojo viena kitai išlaikyti valiutos kursą. Tačiau Aukso bloko narės nepajėgė išlaikyti aukšto eksporto lygio, o kapitalas iš šių valstybių ėmė tekėti į JAV. 1935 m. Belgija ir Liuksemburgas devalvavo savąsias valiutas, o 1936 m. tai padarė ir Prancūzija bei Italija. Aukso blokas nustojo egzistuoti.

## Šaltiniai
Popigajaus krateris

**Popigajaus krateris** () – didelis (ketvirtas pagal dydį Žemėje) smūginis krateris Sibire. Prieš 35,7 ± 0,2 mln. metų (vėlyvasis eocenas) smarkus bolido smūgis sudarė 100 km skersmens kraterį. Krateris yra už 1½ valandos skrydžio nuo Chatangos. UNESCO jį paskelbė geoparku – ypatingu geologiniu paveldu.

## Nuorodos
Montserrat Caballé

**Montserrat Caballé** (visas vardas **Maria de Montserrat Viviana Conceptio Caballé i Folc**) (1933 m. balandžio 12 d. Barselonoje – 2018 m. spalio 6 d. Barselonoje) – Ispanijos operos solistė, sopranas. Per visą karjerą M. Caballe atliko vaidmenis žymiausiuose operos pastatymuose, tarp kurių išskiriami tokie kūrėjai kaip Džoakinas Rosinis, Vincenzo Bellini, Gaetano Donizetti ir Džiuzepė Verdis.

Caballe gimė 1933 m. Barselonoje. 1954 m. ji aukso medaliu baigė muzikos konservatoriją.

## Darbas su F. Mercury
Solistė atliko begalę įsimintinų pasirodymų operos scenoje. Retas atvejis sopranės karjeroje buvo 1988 m. darbas su popdainininku, grupės Queen lyderiu Freddie Mercury. Jie kartu įrašė albumą Barcelona. Idėja įrašyti šį albumą Freddie kilo po to, kai Barselona buvo paskirta tapti olimpinių žaidynių rengėja. Montserrat Caballé buvo pasirinkta kaip gyvenanti šiame mieste. Pagrindinė albumo daina „Barcelona“ buvo atliekama per oficialų olimpinių žaidynių atidarymą. Tai buvo paskutinis paties Freddie įrašytas albumas prieš jo mirtį 1991 m. lapkričio 24 d.

Lietuvoje dainavo 1997 m. Vilniuje su dukra Montserrat Marti ir 2010 m. Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatre Vilniuje banko „Nordea Bank Lietuva“ labdaros koncerte.

1999 m. dainą „Barcelona“ Caballe atliko gyvai prieš tų metų UEFA Čempionų lygos finalines rungtynes Camp Nou stadione.

## Šeima
Caballe 1964 m. ištekėjo už Bernabé Martí. Jų dukra Montserrat Martí Caballé taip pat yra operos sopranas.
A operatyvinė grupė

**A operatyvinė grupė** () – nacistinės Vokietijos saugumo policijos operatyvinė grupė, išžudžiusi daugiau kaip 250 000 žydų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Ji suburta 1941 m. birželio mėn. ir išformuota 1944 m. spalio mėn.

A operatyvinė grupė buvo didžiausia iš keturių operatyvinių grupių A, B, C ir D, sukurtų Vokietijos karui su Sovietų Sąjunga. Ją sudarė 990 žmonių. Jos vadu paskirtas SS brigadefiureris Walteris Stahleckeris. Jai priklausė 2-asis bei 3-asis operatyviniai būriai (*Einsatzkommandos*) ir 1a ir 1b ypatingieji būriai (*Sonderkommandos*).

1941 m. birželio 22 d. nacistinė Vokietija užpuolė Sovietų Sąjunga. A operatyvinė grupė A lydėjo Vokietijos Šiaurės armijų grupę, žengiančią per Lietuvą, Latviją ir Estiją link Leningrado.

Birželio 23 d. parengties padėtyje A operatyvinė grupė buvo perkelta iš Prečo į Dancigą. Jos štabas įsikūrė Gumbinėje.

Birželio 25 d. Walteris Stahleckeris pasiekė Kauną kartu su priešakiniais Vokietijos kariuomenės daliniais.

Liepos 2 d. A grupės štabas buvo Šiauliuose. Ten veikė 2-asis operatyvinis būrys. 3-asis operatyvinis būrys Kaune perėme Lietuvos saugumo policijos pareigas. B operatyvinės grupės 9-asis operatyvinis būrys veikė Vilniuje.

Rugpjūčio 9 d. 3-asis operatyvinis būrys Vilniaus kraštą perėmė iš B operatyvinės grupės 9-ojo operatyvinio būrio.

Spalio 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Šiaulių kraštą perėmė iš 2-ojo operatyvinio būrio.

1941 m. žiemą Walteris Stahleckeris pranešė Berlynui jog A operatyvinė grupė buvo išžudžiusi 249 420 žydų.

Walteriui Stahleckeriui žuvus kovose su sovietiniais partizanais, nuo 1942 m. kovo 24 d. A operatyvinei grupei vadovavo SS brigadefiureris ir policijos generolas majoras Heinzas Jostas.

## Nuorodos
* Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)
* Einsatzgruppen A. Mass Murder in Lithuania.
* Comprehensive Report up to 15 October 1941 by Franz Walter Stahlecker

## Šaltiniai
ZB vz. 30

**ZB vz. 30** (), *ZB-30* – patobulintas žinomo 7,92 mm kalibro čekoslovakiško kulkosvaidžio ZB-26 variantas. ZB-30 konstrukcija panašesnis į vėlesnį ZGB-33, kuris buvo gamintas kaip Bren lengvasis kulkosvaidis.

Okupavus Čekoslovakiją Vermachtas priėmė ZB-30 į ginkluotę kaip *MG30(t)* ir naudojo kaip lengvąjį kulkosvaidį (kaip ir MG34). Kulkosvaidis ir toliau buvo gaminamas, bet jau Vermachtui.
Antrojo pasaulinio karo pradžioje ZB-30 dažnai naudojo SS kariuomenės daliniai, pradžioje turėję ribotą priėjimą prie standartinės Vermachto ginkluotės tiekimo sistemos.

## Konstrukcija
Vienas didžiausių skirtumų, lyginant su ZB-26 – dujų reguliatorius.

* Automatika pagrįsta dalies parako dujų nukreipimu iš vamzdžio kanalo. Tam priekinėje dalyje po vamzdžių yra dujų nukreipimo vamzdelis su reguliatoriumi.
* Vamzdis užrakinamas vertikaliai perkreipiant spyną, tam spynoje ir spynos rėme yra nuožulnūs paviršiai.
* Skeliamasis mechanizmas turi skiltuvą, įmontuotą spynoje.
* Paleidžiamasis mechanizmas leidžia šaudyti tiek pavieniais šūviais, tiek serijomis. Šaudymo režimą perjungia svirtelinis perjungiklis, esantis kairėje pusėje. Perjungiklkis veikia ir kaip saugiklis, kadangi turi 3 padėtis:
** I – pavieniai šūviai,
** 30 – automatinė ugnis,
** 0 – įjungtas saugiklis.
* Vamzdis aušinamas oru, aušinimui pagerinti vamzdžio išorinis paviršius briaunotas. Įkaitusį vamzdį galima greitai pakeisti, tam vamzdis turi rankeną, kuri naudojama ir kulkosvaidžiui pernešti.
* Šaudymui atramai naudojamos kojelės arba lengvas stovas, pasinaudojant kuriuo galima šaudyti ir į lėktuvus. Tam naudojamas zenitinis taikiklis, kurio užpakalinis vizyras prijungiamas kairėje uokso pusėje.
* Kulkosvaidžio standartinis taikiklis skirtas šaudyti iki 1600 m nuotolio. Taikiklį sudaro kryptukas priekyje ir būgnelis su padalomis (kas 100 m) užpakalinėje dalyje.
* Naudojamos 20 ar 30 šovinių dėžutinės dėtuvės.

## Nuorodos
3/A operatyvinis būrys

**3/A operatyvinis būrys** () – nacistinės Vokietijos saugumo policijos A operatyvinės grupės 3-asis operatyvinis būrys, išžudęs didesnę dalį Lietuvos žydų. Jis ir jo vadovas buvo atsakingi už saugumo policijos funkcijas Lietuvoje. 3-asis operatyvinis būrys suburtas 1941 m. birželio mėn. ir išformuotas 1944 m. spalio mėn.

SS štandartenfiureris Karlas Jägeris vadovavo 3-ajam operatyviniui būriui nuo 1941 m. birželio mėn. iki 1943 m. rugpjūčio 1 d. SS oberfiureris *[[Wilhelm Fuchs]]* vadovavo būriui nuo 1943 m. rugsėjo 15 d. iki 1944 m. gegužės 27 d., o SS šturmbanfiureris *[[Hans-Joachim Böhme]]* vadovavo nuo 1944 m. gegužės 11 d. iki 1944 m. liepos mėn.

1941 m. liepos 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Kaune perėmė saugumo policijos funkcijas Lietuvoje. Jo du padaliniai veikė Marijampolėje ir Raseiniuose. Būryje tarnavo 141 žmogus (8 raštininkai, 1 radistas, 34 motociklininkai, po 10 saugumo policijos ir kriminalinės policijos darbuotojų, 29 gestapo pareigūnai, 15 viešosios policijos tarnautojų, 1 moteris, kurios pareigos nenurodytos, ir 32 rezervinės policijos tarnautojai). Saugumo ir kriminalinės policijos pareigūnai buvo karininkai, o kiti – eiliniai.

Karlo Jägerio įsakymu liepos 4 d. Tautinio darbo apsaugos batalionas Kauno tvirtovės VII forte sušaudė 463 žydus ir liepos 6 d. sušaudė 2 514 žydų.

SS oberšturmfiureris *[[Joachim Hamann]]* vadovavo Skrajojančiam būriui, kuriam priklausė nuo 8 iki 10 „patikimų vyrų“ iš 3-ojo operatyvinio būrio ir taip pat kelios dešimtys lietuvių iš Tautos Darbo Apsaugos bataliono 3-osios kuopos. Jie išžudė Lietuvos provincijos žydus, pradedant Marijampole liepos mėn. 7 d. Kiti 3-ojo operatyvinio būrio daliniai žudė žydus Daugpilyje, Vilniuje ir Minske.

Yra išlikusi Jägerio parašyta būrio veiklos ataskaita. Nuo 1941 liepos mėn. 2 d. iki gruodžio mėn. 1 d. 3-asis operatyvinis būrys išžudė 136 421 žydų (46 403 vyrų, 55 556 moterų, 34 464 vaikų), taip pat 1 064 komunistus, 653 protiškai neįgalius ir 134 kitus. Jis užbaigė, „Šiandien galiu patvirtinti, kad mūsų tikslas, Lietuvai išspręsti žydų problemą, 3-ojo operatyvinio būrio išspręstas. Lietuvoje nebėra žydų, išskyrus žydus darbininkus ir jų šeimas. … Tebedirbantys žydai ir žydės yra labai reikalingi ir numatyčiau, kad po žiemos ši darbo jėga bus dar labiau reikalinga. Mano nuomone, žydų vyrų sterilizacijos programa turėtų būti iš karto pradėta užkirsti kelią dauginimuisi. Jeigu nepaisant sterilizacijos žydė taptų nėščia, ji bus likviduojama.“

Po karo, 3/A operatyvinio būrio dalyviai August Hering ir Martin Weiss nuteisti ir įkalinti iki gyvos galvos. Karlas Jägeris buvo surastas tik 1959 metais.  Jis nusižudė Hohenaspergo kalėjime belaukdamas teismo.

## Nuorodos

* Holokausto Lietuvoje buhalterija: Karlo Jägerio „Suvestinės žinios apie operatyvinio būrio 3 teritorijoje iki 1941 m. gruodžio 1 d. įvykdytas egzekucijas“
* Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)

## Šaltiniai
Suchožebrų valsčius

**Suchožebrų valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Suchožebrai. Ribojasi su Belanų, Mokobodų, Mordų, Paprotnios ir Sedlcų valsčiais.

## Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki V-VI a. dabartinio valsčiaus teritorijoje gyveno jotvingių gentis. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose.

Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Austrijos karalystės Vakarų Galicijos Sedlcų cirkului. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Sedlcų departamentui. Nuo 1816 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Palenkės vaivadijai, 1837–1844 m. Palenkės gubernijai, nuo 1844 m. iki 1866 m. Liublino gubernijai, nuo 1867 m. iki 1914 m. Sedlcų gubernijai.

Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Varšuvos generalgubernijai. 1919–1939 m. priklausė II Lenkijos Respublikos Varšuvos vaivadijai. 1939–1945 m. priklausė Trečiojo reicho Generalgubernijai. 1945–1975 m. priklausė Varšuvos vaivadijai. 1975–1999 m. priklausė Sedlcų vaivadijai.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 100,71 km², iš kurių:
* ariama žemė: 80 %
* miškai: 13 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 6,28 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Borki Sedleckiai, Bžozuvas, Kopcie, Kovnaciska, Krinica, Kžešlinas, Kžešlinekas, Nakorai, Podnešnas, Pžigodai, Sosna Kickai, Sosna Korabiai, Sosna Kozulkai, Sosna Trojankai, Stani Dužė, Stani Malė, Suchožebrai, Vola Suchožebrska.

## Šaltiniai
Skužeco valsčius (Sedlcės)

:: *Apie anksčiau egzistavusį valsčių Palenkės vaivadijoje žr. [[Skužeco valsčius]]*.
**Skužeco valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Skužecas. Ribojasi su Domanicės, Kotuno, Sedlcų, Višnevo ir Vodinių valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 118,91 km², iš kurių:
* ariama žemė: 80 %
* miškai: 15 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 7,42 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Boroškuvas, Černejevas, Dombruvka Nivka, Dombruvka Lugas, Dombruvka Stanai, Dombruvka Vilazai, Dobžanuvas, Drupia, Golombekas, Grala Dombrovizna, Kludziai, Novakai, Ozoruvas, Skaržinas, Skužecas, Stara Dombruvka, Teodoruvas, Tžcinecas, Vulka Kobila, Žebrakas, Želkuvas.

## Šaltiniai
Vodinių valsčius

**Vodinių valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Vodiniai. Ribojasi su Borovių, Domanicės, Latovičo, Mrozų, Skužeco, Stoček Lukovskų ir Kotuno valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 115,66 km², iš kurių:
* ariama žemė: 68 %
* miškai: 27 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 5 %
Valsčius sudaro 7,21 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Borkai, Brodkai, Budai, Čajkuvas, Helenuvas, Jedlina, Kačorai, Kamenecas, Kochanai, Kolodzionžas, Lomnica, Mlinkai, Olešnica, Ruda Volinska, Rudnik Dužai, Rudnik Malai, Seročinas, Sočki, Šostekas, Tokai, Vodiniai, Vola Serocka, Vola Vodinska, Žebračka.

## Šaltiniai
Domanicės valsčius

**Domanicės valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Domanicė. Ribojasi su Lukuvo, Skužeco, Stoček Lukovskų, Višnevo ir Vodinių valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 46,87 km², iš kurių:
* ariama žemė: 77 %
* miškai: 16 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 2,92 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Čachai, Domanicė, Domanice Kolonija, Emilianuvka, Kopciai, Olšic Folvarkas, Olšic Šlacheckai, Olšic Vlošcianskai, Penkai, Podzdrujas, Pživori Dužė, Pživori Malė, Šmiari Kolonija, Zaželazna.

## Šaltiniai
Višnevo valsčius

**Višnevo valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Višnevas. Ribojasi su Domanicės, Lukuvo, Sedlcių, Skužeco ir Zbučino valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 125,87 km², iš kurių:
* ariama žemė: 72 %
* miškai: 21 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 7,85 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Borki Kosiorkai, Borki Paduchai, Borki Soldai, Ciosnai, Dačbogai, Gostchožas, Helenuvas, Kačorai, Lipniakas, Lupinai, Mošcibrodai, Mošcibrodi Kolonija, Mročkai, Mircha, Nove Okninai, Oknini Podzdrujas, Plutai, Radomišlas, Šmiarai, Stare Okninai, Stok Višnevskai, Tvorkai, Višnevas, Višnev Kolonija, Vulka Višnevska, Vulka Volinecka, Zablociai.

## Šaltiniai
Zbučino valsčius

**Zbučino valsčius** () – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Zbučinas. Ribojasi su Lukuvo, Palenkės Mendzyžeco, Mordų, Olšankos, Sedlcų, Tžebešuvo ir Višnevo valsčiais.

## Paviršiaus struktūra

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 210,75 km², iš kurių:
* ariama žemė: 79 %
* miškai: 14 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 7 %
Valsčius sudaro 13,15 % apskrities teritorijos.

## Gyventojai

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2006 metais surinktus duomenis:

## Administracinis suskirstymas

Borki Kosai, Borki Virkai, Bzuvas, Choja, Chromna, Celemencas, Čurilai, Dzevulė, Grochuvka, Grodziskas, Izdebki Blažejė, Izdebki Košmidrai, Izdebki Kosnai, Izdebki Vonsai, Janušuvka, Jasionka, Karčė, Kžesk Krulova Niva, Kžesk Majontekas, Kvasai, Lenčnovola, Lipinai, Lucinuvas, Lugi Velkiai, Lugi Rentkai, Macejovicė, Modževas, Olendai, Pogonuvas, Ruvcė, Žonževas, Smolanka, Sobičė, Stari Kžeskas, Šverčė, Tarčė, Tchuževas, Tchužev Plevkai, Tenčkai, Vesulka, Vulka Kamena, Zavadai, Zbučinas, Zdanai.

## Šaltiniai