open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Cechanoveco žemės ūkio muziejus

**Cechanoveco Kšystofo Kluko vardo žemės ūkio muziejus** () – muziejus esantis Cechanoveco mieste. Tai vienas iš dviejų tokio tipo muziejų Lenkijoje, turintis apie 27,000 eksponatų. Muziejaus pavadinimas skirtas žymiam vietos entomologui ir agronomui Janui Kšyštofui Klukui atminti. Muziejus įsikūręs buvusiuose Straženskių šeimos rūmuose, kurie buvo atstatyti 1966-1969 metais. Muziejuje eksponuojami 43 skirtingos senovinės medinės architektūros objektai. Visi statiniai buvo perkelti iš aplinkinių kaimų. Taip pat eksponuojami įvairūs velykiniai kiaušiniai iš viso pasaulio, duonos kepimo įranga, įvairios žemės ūkio augalų ir gyvulių rūšys, žemės ūkio įranga bei atstatytų rūmų vidus. Muziejuje dažnai rengiami įvairūs renginiai ir šventės. Kiekvienais metais muziejuje apsilanko vidutiniškai 60,000 turistų. Taip pat muziejuje yra 35 žmonėms skirta moderni konferencijų salė.  


Vaizdas:Ciechanowiec - Nowodwory - pałac.JPG
Vaizdas:Pl Ciechanowiec Skansen kosciol2.png
Vaizdas:Prezentacja eksponatów Działu Techniki Rolniczej cz. 2.JPG
Vaizdas:Prezentacja eksponatów Działu Techniki Rolniczej.JPG


## Nuorodos

* Muziejaus tinklalapis (lenk.)
Gubijus

**Gubijus** () – miestas Italijoje, Umbrijoje, Perudžos provincijoje, ant Ingino kalno šlaito.

## Istorija
Kalvos virš miesto buvo gyvenamos nuo Bronzos amžiaus. Kaip *Ikuvium* miestas buvo svarbus umbrams. Čia rastos Iguvino lentelės, ilgiausias tekstas senovės umbrų kalba. Po romėnų užkariavimo II a. pr. m. e. miestas išlaikė svarbą, buvo vadinamas *Iguvium*. Romėnai pastatė teatrą, kuris dabar yra antras pagal dydį išlikęs romėniškas teatras.

Viduramžių pradžioje Gubijus buvo labai galingas. Į Pirmąjį kryžiaus žygį išvyko 1000 vietinių riterių, vadovaujamų grafo Girolamo Gabrielli ir pagal žodinę tradiciją jie buvo pirmiejį įžengę į Šventojo kapo baziliką užimant Jeruzalę 1099 m.

Po to sekė neramūs amžiai, kuomet Gubijus kovojo su kitais Umbrijos miestais. Per vieną iš tų karų vyskupas Ubaldas užtikrino miestui stebuklingą pergalę 1151 m. ir ilgalaikį klestėjimą. Per popiežiaus ir imperatoriaus nesutarimus Gabrielli šeima palaikė popiežių, o Cante de' Gabrielli (apie 1260–1335 m.), būdamas Florencijos podesta, ištrėmė Dantę, taip sau užsitikrindamas blogą vardą.

1350 m. Giovanni Gabrielli nuvertė savivaldą ir tapo Gubijo valdovu, bet turėjo perleisti valdžią popiežiaus atstovui kardinolui Albornoz 1354 m. Po kelerių metų Gubijo vyskupas Gabriello Gabrielli pasiskelbė miesto valdovu. Išduotas daugelio kilmingųjų, tarp kurių buvo daug jo giminaičių, vyskupas turėjo bėgti iš miesto į savo gimtą pilį Kantiane.

Nusmukus Gabrielli šeimos politiniam prestižui Gubijus atiteko Montefeltro šeimai. Majolikos gamyba Gubijuje pasiekė apogėjų XVI a. pirmoje pusėje.

1631 m. Gubijus atiteko popiežiui, nes išnyko della Rovere šeima, perėmusi Montefeltrų valdas. 1860 m. miestas atiteko Italijos karalystei.

## Miestai partneriai
*  Tanas, Prancūzija
*  Salon-de-Provence, Prancūzija
*  Vertheimas prie Maino, Vokietija
*  Džezapas, JAV
*  Sasaris, Italija
*  Palmis, Italija
*  Viterbas, Italija
*  Nola, Italija
Teramo provincija

**Teramo provincija** () – Italijos provincija Abrucų regione. Provincijos sostinė – Teramas. 2011 m. provincijoje buvo 312 311 gyventojų ir 47 savivaldybės. Į šiaurę nuo Teramo provincijos yra Askoli Pičeno provincija (Markė), pietvakariuose – Akvilos provincija, vakaruose Riečio provincija (Lacijus), pietuose Peskaros provincija, o rytuose – Adrijos jūra.

## Didžiausios savivaldybės
Jan Majenas

**Jan Majenas** () − Norvegijos sala Atlanto vandenyne, esanti tarp Grenlandijos ir Norvegijos jūrų; 600 km į šiaurę nuo Islandijos, 500 km į rytus nuo Grenlandijos ir 1000 km į vakarus nuo Norvegijos.

1614 m. salą atrado olandų keliautojas *Janas Majus*. 1929 m. sala oficialiai prijungta prie Norvegijos. Nuo 1995 m. administruojama Nordlando apskrities.

Jan Majenas yra vulkaninės kilmės, iš dalies padengtas ledynais (ledynų plotas 117 km²). Sala sudaryta iš dviejų salų: didesnės šiaurinės ir mažesnės pietinės, kurias jungia 2,5 km pločio sąsmauka. Manoma, kad salos amžius apie 700 tūkstančių metų.

Aukščiausias salos taškas yra Berenbergo ugnikalnis (2277 m). Tai pats šiauriausias veikiantis ugnikalnis visoje Žemėje. Nuo 1732 m. iki 1985 m. užfiksuoti 6 išsiveržimai.

Vidutinė salos temperatūra vasarą būna +5&nbsp;°C (didžiausia užfiksuota buvo +18&nbsp;°C). Žiemą -5&nbsp;°C (retkarčiais būna -20&nbsp;°C). Tokį klimatą lemia Golfo srovė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jan Majenas  (anglų k.)
Alfonsas Kavoliūnas

**Alfonsas Kavoliūnas** (g. 1929 m. sausio 2 d. Padvarniuose, Molėtų rajonas – mirė 2003 m. rugpjūčio mėn. Molėtuose) – Lietuvos poetas, publicistas, pedagogas, mokyklos direktorius, partinis (LKP) ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1952 metais baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, dab. Lietuvos edukologijos universiteto Lituanistikos fakultete. 

Mokytojavo Molėtuose. 1958–1960 metais Molėtų rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. Nuo 1961 iki 1981 metų Molėtų 1-osios vidurinės mokyklos direktorius. Vėliau dirbo rajono švietimo skyriuje, Molėtų 2-oje vidurinėje mokykloje direktoriaus pavaduotoju ir mokytoju. 

Savo kūrybą skelbė periodikoje, įvairiuose rinkiniuose, išleido eilėraščių knygas: „Ties auksiniais rudenio vartais“ (1995); „Kur užaugom visi“ (1999); „Vakaro tyloj“ (2002).

Alfonsas Kavoliūnas buvo Molėtų rajono literatų brolijos įkūrėjas ir ilgametis pirmininkas. Jo energijos dėka pradėtas vykdyti projektas „Kūrybinis atžalynas“, organizuojamos kūrybinės ir pažintinės kelionės, rajono literatai skatinami publikuoti savo kūrybą, dalyvauti įvairiuose konkursuose, išleisti rajono literatų almanachai „Akimirkos“.

Alfonsas Kavoliūnas buvo aktyvus Sąjūdžio dalyvis. Parašė darbą apie Sąjūdį Molėtuose (išleido Molėtų krašto muziejus).

## Bibliografija
* Per karus ir pokarius: autobiografija, Molėtų r. savivaldybės viešosios bibliotekos rankraščių archyvas.- 1997.11.30, p.5
* Molėtų Sąjūdis: 1988 10 02 Sąjūdžio mitingas Molėtuose / teksto aut. Alfonsas Kavoliūnas; nuotraukų aut. Algimantas Boratinskas; red. Viktorija Kazlienė. – Molėtai: Molėtų krašto muziejus. – Vilnius: UAB Petro ofsetas, 2008. – 25 p.: iliustr. – Tiražas 1000 egz.

## Šaltiniai
* Alfonsas Kavoliūnas. Atgimimas | Graži tu mano. Gyvoji krašto enciklopedija 
* Alfonsas Kavoliūnas
* Alfonsas Kavoliūnas
Klyksmas (paveikslas)

**Klyksmas**  () – 1893–1910 m. paveikslų ir litografijos serija, sukurta norvegų ekspresionisto Edvard Munch.

Viena tapyta versija saugoma Oslo nacionalinėje galerijoje, kita tapyta ir pastelinė versijos saugomos Munko muziejuje. Paveikslus nekartą bandyta pavogti.

2012 m. gegužės 2 d. vienas iš paveikslų neatskleistam pirkėjui parduotas už rekordinę viešam aukcionui 119 922 500 JAV dolerių sumą.

## Aprašymas
Spėjama, kad litografijoje bandyta išreikšti staigaus susijaudinimo iškreipiamus žmonių pojūčius. Visos linijos paveiksle veda į kūrinio vidurį – šaukiančią žmogaus galvą. Aplinka vaizduojama kupina išgąsčio ir susijaudinimo. Šaukiančio žmogaus veidas iškreiptas tarsi karikatūroje.
Klyksmas

**Klyksmas** yra

*Klyksmas, 1893 m. norvegų menininko Edvard Munch paveikslas.
*Klyksmas, 1996 m. Wes Craven filmas.
Kamanės

**Kamanės** (*Bombus*) – bičių (*Apidae*) šeimos vabzdžių gentis. Tai stambios, labai plaukuotos bendruomeninės bitės, su ilgu straubleliu. Kūno spalva labai įvairi. Kiekviena rūšis turi daug spalvinių formų. Paplitusios visame pasaulyje. Yra apie 500 rūšių. Lietuvoje žinoma 31 kamanių rūšis, iš jų trys įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą. Minta nektaru ir žiedadulkėmis. Rudenį dauguma vabzdžių žūva, peržiemoja tik apvaisintos patelės.

## Skridimo ypatumai
Skrisdamos kamanės mosuoja sparnais apie 200–300 kartų per sekundę dažniu. Kamanės sparneliai yra lankstūs ir mosuojant pakreipiami bei užsukami, tai leidžia sumažinti pasipriešinimo jėgą juos keliant aukštyn. Sparnelių judėjimo trajektorija yra aštuoniukės formos, nes kiekvieno mosto metu sparneliai šiek tiek apverčiami: viršutinė sparnelio dalis būna nukreipta į viršų, kai sparnelis nuleidžiamas ir nukreipiama žemyn, kai sparnelis keliamas. Centrinė nervų sistema nesugeba kontroliuoti taip greit judančių sparnų. Kamanės sparnų judesius kontroliuoja pati raumenų sistema pilvelyje nepriklausomai nuo centrinės nervų sistemos. Raumenų susitraukimą stimuliuoja jų pačių išsitiesimas t. y. raumenys dirba poroje&nbsp;– kai vienas susitraukia, kitas išsitiesia. Kamanės taip pat padidina skridimo efektą suderindamos sparnelių darbą. Jų užpakaliniai sparneliai yra mažiukai ir priglausti prie priekinių.

## Gegutkamanės

Savita kamanių grupė – gegutkamanės, dedančios kiaušinėlius į svetimus, kitų rūšių kamanių lizdus. Kiekvienos rūšies gegutkamanės savo išvaizda labai panašios į tos rūšies kamanes, kurių šeimas išnaudoja. Dėl savo panašumo jos nesukelia įtarimo kamanėms darbininkėms ir neatpažintos lizdo šeimininkų, gegutkamanių patelės, netrukdomai patenka į kitų kamanių lizdus ir ten pradeda dėti kiaušinėlius. Iš jų kiaušinėlių išsiritusias lervutes maitina ir prižiūri tikrųjų kamanių šeimos nariai.

## Lietuvos kamanės

Lietuvoje aptikta 31 kamanių rūšis. Tačiau kamanių gentyje yra labai plačiai paplitusios morfologinės rūšies variacijos, todėl išskirta daugybė porūšių ir varietetų, dėl kurių rango vyksta diskusijos. Taip pat kai kurios kamanių rūšys (pvz keturspalvė gegutkamanė *Bombus quadricolor*) nors ir Lietuvos teritorijoje neaptiktos, tačiau manoma, jog galėtų gyventi ir yra ieškotinos. Tad tikslaus kamanių rūšių skaičiaus Lietuvoje pasakyti beveik neįmanoma.

Trys kamanių rūšys yra įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
*Didžiaakė kamanė (*Bombus confusus*)
*Rytinė kamanė (*Bombus semenoviellus*)
*Stepinė kamanė (*Bombus pomorum*)

## Literatūra
*Vytautas Tamutis, Justinas Straigis, Algirdas Amšiejus. 2010. Kamanės. Kaunas: Lututė. 72 p.: iliustr.&nbsp;– ISBN 978-9955-37-102-1

## Nuorodos

* Kaip kamanės sugeba skraidyti būdamos tokios sunkios?
* Kamanės ir kamanininkystė

## Šaltiniai
Lorenzo Monaco

**Lorencas Monakas** (it. **Lorenzo Monaco**, tikr. *Piero di Giovanni*, apie 1370 – 1425 m.) – italų protorenesanso, ankstyvojo renesanso dailininkas. Propagavo vėlyvąjį gotikinį stilių.
 
## Biografija

Piero di Giovanni gimė, manoma, apie 1370 m. Sienoje. Apie jo šeimą ir jaunystės metus nežinoma beveik nieko. Manoma, kad jis mokėsi Florencijoje. 1390 m. įstojo į Florencijos *Santa Maria degli Angeli* vienuolyną ir pakeitė savo vardą į *Lorenzo*. *Monaco* išvertus reiškia „vienuolis“. Lorenco Monako kūrybai būdinga Džoto ir jo pasekėjų, kaip Taddeo Gaddi, įtaka. Taip pat, iš Sienos mokyklos jis perėmė dekoratyvumo pajautimą.

Svarbiausiu jo gyvenimo darbu laikomas altorinė tapyba „Mergelės Marijos karūnavimas“, atlikta 1414 m. jo vienuolyno bažnyčioje (dabar Uficių galerijoje). Vienuolyne Lorencas Monakas taip pat pasižymėjo kaip talentingas manuskriptų iliuminatorius. Dailininkas dirbo *San Piero Maggiore* ir *Santa Trinita* bažnyčiose Florencijoje. Pabuvojo Pizoje. 

Vėlesniame kūrybos periode Lorencui įtakos padarė natūralesnis Giberčio stilius. Kaip menininkas, Lorencas padarė įtakos Fra Andželikui, kuris tikriausiai buvo jo mokiniu. Lorencas Monakas mirė apie 1425 m. nuo nežinomos infekcijos. Palaidotas savo *Santa Maria degli Angeli* vienuolyne. Darbo „Išminčių pagarbinimas“ nebaigė, vėliau viršutinius angelus ir Gerosios naujienos temą jame nutapė Cosimo Rosselli.

## Darbų galerija



Vaizdas:Lorenzo Monaco - The Beheading of St Catherine of Alexandria - WGA13575.jpg| „Šv. Jekaterinos Aleksandrietės nukirsdinimas“ (apie 1395, Berlyno paveikslų galerija)
Vaizdas:Lorenzo Monaco - The Lamentation.jpg | „Kristaus apraudojimas“ (apie 1408, Nacionalinė Prahos galerija, Praha)
Vaizdas:Lorenzo Monaco - Incoronazione della Vergine - Google Art Project.jpg| „Mergelės Marijos karūnavimas“ (apie 1414, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:Lorenzo monaco, trittico dell'annunciazione.jpg| „Geroji naujiena“ (apie 1414, Akademijos galerija, Florencija)
Vaizdas:Lorenzo Monaco - mnac.jpg| „Madona su kūdikiu ir šventieji“ (iki 1420, Nacionalinė Katalonijos dailės galerija, Barselona)
Vaizdas:Don Lorenzo Monaco 007.jpg| „Šv. Mikalojus gelbsti laivą“ (apie 1420, Akademijos galerija, Florencija)
Vaizdas:Don Lorenzo Monaco 002.jpg| „Išminčių pagarbinimas“ (apie 1422, Uficių galerija, Florencija)
Vaizdas:Lorenzo Monaco - Marriage of the Virgin - WGA13610.jpg| „Mergelės Marijos vestuvės“ (apie 1420-24, Santa Trinita, Florencija)
Vaizdas:The Three Marys at the Tomb 1396 Monaco Lorenzo.jpg| „Trys Marijos“, iliuminacija (apie 1396, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Lorenzo Monaco - Antiphonary (Cod. Cor. 8, folio 134) - WGA13617.jpg| „Kristus įteikia Šv. Petrui raktus“, iliuminacija (apie 1398, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)



## Nuorodos

* Lorenzo Monaco WGA tinklalapyje
* [Lorenzo Monaco biografija [Giorgio Vasari] „Le Vite“ (anglų k.)]
Akvilos provincija

**Akvilos provincija** () – Italijos provincija Abrucų regione. Provincijos sostinė yra Akvila. Tai didžiausia, labiausiai kalnuota ir rečiausiai gyvenama regiono provincija. Jos plotas sudaro apie pusę Abrucų ploto. Ji ribojasi su Teramo provincija šiaurėje, Peskaros ir Kječio provincijomis rytuose, Izernijos provincija (Molizė) pietuose, Frozinonės, Romos, Riečio provincijomis vakaruose. Akvilos provincijoje yra aukščiausi Apeninų kalnai (Gran Sasso, Maiella ir Velino-Sirente), aukščiausia jų viršūnė Korno Grandė ir piečiausias Europos ledynas Kalderono ledynas. Didžiausi ežerai yra Skano ir Barėjos. Anksčiau provincijoje buvo didžiausias Ežeras Italijoje, kuris buvo nusausintas XIX a. Dabar toje vietoje klesti žemės ūkis ir pramonė.

## Didžiausios savivaldybės
Sandline International

**Sandline International** – XX a. 10-tą dešimtmetį įkurta privati karinė kompanija, kurios būstinė buvo Bahamose, atstovybės Londone ir Vašingtone. Veiklą nutraukė 2004 m. balandžio 16 d. 

Kompanija dalyvavo konfliktuose:
* 1997 m. Papua Naujojoje Gvinėjoje, kur turėjo kontraktą su premjero Juliaus Čano (*Julius Chan*) vyriausybe ir kur kilo *Sandline International* skandalas.  
* 1998 m. Siera Leonėje, kur turėjo kontraktą su pašalintu prezidentu *Ahmad Tejan Kabbah*.
* 2003 m. Liberijoje, kur pilietinio karo pabaigoje parėmė sukilėlių veiksmus išvarant tuometinį Liberijos prezidentą Čarlzą Teilorą (*Charles G. Taylor*). 
2004 m. balandžio 16 d. kompanija veiklą nutraukė. To priežastį nurodė taip: „Vyriausybinės paramos privačioms karinėms kompanijoms, siekiančioms padėti baigti ginkluotus konfliktus tokiuose kraštuose kaip Afrika, nebuvimas kartu nesant efektyvaus tarptautinių organizacijų įsikišimo yra kompanijos veiklos nutraukimo priežastis. Be tokios paramos *Sandline* gebėjimas padaryti teigiamą įtaką šalyse, kuriuose plačiai paplitę brutalumas ir genocidiškas elgesys yra visiškai sumenkęs.“ 

Kompanijos vadovas buvo buvęs britų armijos pulkininkas leitenantas Timas Spaiseris (*Tim Spicer*). Savo patirtį šioje kompanijoje T. Spaiseris aprašė knygoje „An Unorthodox Soldier“. 

Kompanija vyriausybėms ir korporacijoms teikė tokias paslaugas kaip:
* karinis apmokymas,
* įrangos ir ginklų pirkimas, 
* ribotas dalyvavimas kovos veiksmuose,
* žvalgybinės informacijos rinkimas,
* viešųjų ryšių organizavimas.
Žiniasklaida dažnai minėjo *Sandline* kaip samdinių kompaniją, tačiau kompanijos įkūrėjai tai ginčijo. Buvo gandų, kad dalis *Sandline* personalo, jei ne didžioji jo dalis dabar dirba kompanijoje *[[Aegis Defence Services]]*.

## Nuorodos

* Sandline International svetainė  (angl. kalba)
*Licensed to Kill, Hired Guns in the War on Terror by Robert Young Pelton (Crown, Sept 1, 2006)
*Tim Spicer, *An Unorthodox Soldier*, Mainstream Pub Co Ltd, 2000, ISBN 1-84018-349-7
*P. W. Singer, *Corporate Warriors, The Rise of the Privatized Military Industry*, Cornell University Press, 2003, ISBN 0-8014-8915-6
*Michael Bilton "The Private War of Tumbledown Tim", *Sunday Times Magazine*, 2 July, 2000.
Gegutkamanės

**Gegutkamanės** (*Psithyrus*) – kamanių (*Bombus*) genties vabzdžių pogentė. Kaip ir gegutė, nuo kurios kilo šios kamanių grupės pavadinimas, gegutkamanės nedaro savo lizdų, o kiaušinėlius deda kitų kamanių lizduose.

## Išvaizda

Kiekvienos rūšies gegutkamanės savo išvaizda labai panašios į tos rūšies kamanes, kurių šeimas išnaudoja. Dėl savo panašumo jos nesukelia įtarimo kamanėms darbininkėms.
Pagrindinis gegutkamanes nuo kitų kamanių skiriantis morfologinis požymis, tai galinės kojos, kurios pas gegutkamanes nepritaikytos rinkti žiedadulkėms. Jų trečiosios poros kojų blauzdų išorinė plokštuma išgaubta, vientisai apaugusi plaukeliais, o tikrųjų kamanių – lėkšta, plika, kraštuose apaugusi ilgais plaukeliais. 

## Biologija
Vystymo ciklas panašus, kaip ir tikrųjų kamanių, tik gegutkamanių patelės pavasarį pradeda skraidyti mėnesiu vėliau. Papildomai besimaitindamos nektaru, jos ieško kamanių lizdų. Dėl savo panašumo į tikrųjų kamanių rūšis, kurias parazituoja, gegutkamanių patelės neatpažintos tikrųjų kamanių šeimos narių, netrukdomai patenka į jų lizdus ir ten pradeda dėti kiaušinėlius. Padėjusios kiaušinėlius greitai nugaišta. Iš jų kiaušinėlių išsiritusias lervutes maitina ir prižiūri tikrųjų kamanių šeimos nariai. Naujos kartos gegutkamanių patelės ir patinėliai pradeda skraidyti vasaros pabaigoje. Patinėliai, apvaisinę pateles, žūva, o patelės, susiradusios tinkamą prieglobstį, užmiega žiemos miegu.

## Taksonomija
Seniau gegutkamanės buvo laikomos atskira gentis (*Psithyrus* s.str.), kuri kartu su tikrųjų kamanių (*Bombus* s.str.) gentim sudarė kamanių tribą (*[[Bombini]]*). Tačiau vėliau, įrodžius jų morfologinių požymių panašumą, šias gentis buvo pasiūlyta jungti į vieną gentį (*Bombus* s.lat.), o gegutkamanės laikomos kamanių (*Bombus* s.lat.) pogente. Šį pakeitimą pasiūlė P. Viljamsas 1991 m.

## Lietuvos gegutkamanės
Lietuvoje aptiktos 7 gegutkamanių rūšys:

Taip pat Lietuvos teritorijoje ieškotina dar viena gegutkamanių rūšis – keturspalvė gegutkamanė (*Bombus quadricolor*), kuri Lietuvoje dar neaptikta. Aptikta Danijoje, Suomijoje, Švedijoje, Lenkijoje. Manoma, jog ji parazituoja šilinės kamanės (*Bombus lucorum*) lizdus.
## Šaltiniai
Vytautas Tamutis, Justinas Straigis, Algirdas Amšiejus. **Kamanės**, Kaunas: „Lututė“, 2010. psl. 13. ISBN 978-9955-37-102-1
Kjetis

**Kjetis** () – miestas Italijoje, Abrucų regione, Kječio provincijos sostinė. Miestas yra 200 km į šiaurės rytus nuo Romos, prie Peskaros upės, kelis kilometrus nutolęs nuo Adrijos jūros.

## Istorija

Kaip *Theate Marrucinorum* Kjetis buvo karingųjų maručinių sostinė. Strabonas teigia, kad miestą įkūrė Arkadijos graikai kaip *Tegeate*.

Kai romėnai nugalėjo maručinius, šie tapo ištikimais Romos sąjungininkais. Romos imperijos laikais mieste gyveno apie 60 tūkst. gyventojų, bet po jos žlugimo Kjetį nusiaubė vizigotai ir herulai. Lombardų laikais čia buvo įsikūręs gastaldas. Miestą sugriovus Pepinui, jis tapo Benevento kunigaikštystės dalimi.

Kjetis atgavo savo ekonominę ir politinę svarbą, kai normanai valdė Pietų Italiją. Po kultūrinio klestėjimo XVI a. dėl Kontrreformacijos, miestą nusiaubė maras 1656 m. XVIII a. Kjetyje atsirado naujų akademijų ir mokyklų. 1806 m. prancūzai pavertė Kjetį savo tvirtove. Jis tapo Italijos karalystės dalimi 1860 m.

Per Antrą pasaulinį karą vokiečiai paskelbė Kjetį atviru miestu, tad jis nebuvo bombarduojamas. Sąjungininkai miestą išlaisvino 1944 m. birželio 9 d., praėjus dienai po to, kai naciai apleido miestą.

## Turistiniai objektai

* Gotikinė katedra, kurią atstatė vyskupas Atonė I 1069 m. Po to daug kartų ji buvo perstatyta.
* Sakro Monte dei Morti oratorija
* *San Francesco al Corso* bažnyčia, pastatyta 1239 m.
* Šv. Klaros bažnyčia
Teramas

**Teramas** () – miestas Italijoje, Abrucų regione, Teramo provincijos sostinė. Miestas yra 150 km nuo Romos tarp aukščiausių Apeninų kalnų ir Adrijos jūros. Miestas yra Tordino ir Vecolos upių santakoje.

## Istorija

Teramas apgyvendintas nuo seniausių laikų. Miesto pavadinimas yra graikiškos kilmės (*Interamnia*) ir reiškia dviejų srovių santaką. Sekstas Julijus Frontinas teigia, kad Teramas buvo pretučių, kurių žemes 290 m. pr. m. e. užėmė konsulas Manijus Kurijus Dentatas, sostinė. Romėnai miestą vadino *Interamnia Preatuttorium*.

Miestas prarado municipiją, nes padėjo Sulai Sąjungininkų kare, bet Julijus Cezaris Teramui ją grąžino. Tuo metu mieste atsirado pirtys, amfiteatras ir teatrai. Romėnų istorikai teigia, kad Teramas labiausiai klestėjo valdant imperatoriui Adrianui, kai buvo pastatytos Marso ir Apolono šventyklos.

Pirmąkart miestą sugriovė 410 m. Alariko I vadovaujami vizigotai. Po Gotų karų VI a. Teramas atiteko Bizantijai. Jis priklausė Firmanos markai.

1129 m. lombardai užima Abrucus, o Teramas tampa Rodžerio II Siciliečio nuosavybe 1140 m. Roberto di Loretilo vadovaujama normanų armija sugriovė miestą, tik Piazza Sant’Anna bokštas liko nepaliestas. Nuo to laiko miestas vadinamas *Torre Bruciata*.

Anžu dinastijos laikais miestas vėl klestėjo, nes vyskupai Rainaldo Acquaviva, Niccolò degli Arcioni (1317 m.), Stefano da Teramo (1335 m.) ir Pietro di Valle (1366 m.) pradėjo gražių pilių, rūmų ir bažnyčių statybą. Miestas gavo daug privilegijų.

XV a. dėl miesto valdymo kovojo dvi žymiausios šeimos De Valle ir Melatino. Iki šių laikų atsimenamas 13 Melatino šeimos rėmėjų viešas pakorimas akmeniniu skydu miesto centre. Pirmais šimtmečio metais nužudomas tironas Antonello de Valle, o jo graži pilis sugriaunama. Nepaisant vidinių rietenų miesto kultūrinis gyvenimas klestėjo.

Kai ispanai įsiviešpatauja visoje Pietų Italijoje, Teramas parduodamas Atrio kunigaikščiui už 40 tūkst. dukatų. Teramo gyventojai sukilo. Teigiama, kad 1521 m. lapkričio 17 d. naktį į 18 d. kunigaikščio karius išgasdino Šventosios Mergelės vizija, kai Šv. Berardas, vėliau tapęs šventuoju miesto globėju, gynė miestą.

1626 m. miestą sudrebino žemės drebėjimas, o po to 1630 m. maras iš Milano nusiaubė Teramą. 1798 m. į miestą įsiveržė prancūzai. Nors gyventojai juos išvijo, šie grįžo ir sugriovė miestą. 1806 m. kovo 15 d. Napoleonas prijungia miestą prie Prancūzijos, bet 1815 m. jis grįžo Neapolio karalystei.

1943 m. birželio 25 d. naciai užėmė miestą ir netoliese kovojo su italų partizanais. 1985 m. birželio 30 d. mieste su oficialiu vizitu lankėsi popiežius Jonas Paulius II. 1993 m. įkuriamas Teramo universitetas.

## Miestai partneriai

*  Ribeiran Pretas, Brazilija, nuo 2005 m.
*  Praha, Čekija
*  Strovolas, Kipras
*  Memingenas, Vokietija
*  Rišon Lezionas, Izraelis
*  Beranė, Juodkalnija
*  Gožuvas, Lenkija, nuo 2007 m.
Maldyvų kalba

**Maldyvų kalba** (*Divehi* = ދިވެހި) – kalba, priklausanti indoiranėnų kalbų šakos naujųjų indų kalbų pietų pogrupio salų kalboms. Ja kalba maždaug 350 000 žmonių. Tai yra oficiali kalba Maldyvuose bei pagrindinė kalba 10 000 gyventojų Minikojaus saloje, Indijoje (Lakadyvai). Maldyvų kalba yra gimininga sinhalų kalbai. Ši kalba iki pat XVIII a. naudojo savo rašto sistemą (kilęs iš granthos), vėliau ją pakeitė „Tana“ rašto sistema, kuria rašoma iš dešinės į kairę.

Maldyvų kalba kai kurių kalbininkų vadinta sinhalų kalbos tarme – manyta, kad maldyvų kalba apie X a. ar anksčiau atsiskyrė nuo sinhalų kalbos. XX a. pabaigoje paplito nuomonė, kad abi kalbos dar V a. prieš m. e. atskirai susidarė iš maharaštri prakrito. Kalbai vystantis ji buvo paveikta daugelio kitų kalbų: prancūzų, anglų, persų, urdų ir ypač arabų.

Nuo kitų naujųjų indų kalbų maldyvų, kaip ir sinhalų, kalba skiriasi tuo, kad neturi aspiratų ir nosinių balsių, išlikęs tik balsės a umliautas (sinhalų kalba jo neturi). Daugiausia nuo kitų indoeuropiečių kalbų skiriasi maldyvų kalbos morfologija ir sintaksė. Apibrėžtumo ir neapibrėžtumo kategorija būdinga ir vienaskaitai, ir daugiskaitai. Yra emfatinis linksnis.

Rašytinių Maldyvų kalbos šaltinių yra išlikę nuo XIII–XIV a., nors seniausias įrašas ant koralo akmens datuojamas VI–VIII a. Skiriamos šiaurės ir pietų tarmių grupės (jų atstovams sunku susikalbėti). Bendrinės kalbos pagrindas – viena šiaurės tarmių. Maldyvų kalba kuriama literatūra, šios kalbos mokoma mokyklose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kruna

**Kruna** – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 233 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Prasideda Pabiržio kaimo rytinėje dalyje. Į upę įteka vienintelis intakas – Krunelė (dešinysis). Kerta geležinkelį Vilnius–Kaunas, magistralę .

Pastačius Kauno HE, Krunos upelio įtekėjimo į marias vietoje susidarė įlanka. Šioje vietoje Kauno marių regioninio parko teritorijoje pastatytas tiltas per Kruną.

Prie Krunos įsikūrusios gyvenvietės – Karčiupis, Neveronys.

Upėvardis kildinamas iš *krunoti* („kruknoti, pamažu kriūkti“), *krunėti* („kosėti, krenkšti“), *kruna* („kas nuolat kosti“).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Nemuno intakai
* Krunos upė Gamtos katalogo portale
Glitertindas

**Glitertindas** () – antras pagal aukštį Norvegijos kalnas po Galhiopigeno. 2465 m aukščio kalnas yra išsidėstęs Jutunheimeno kalnyne, priklausančiame Skandinavijos kalnams. Glitertindą dengia storas ledynas, be kurio kalno aukštis būtu 2452 m.

Anksčiau kalną dengęs ledynas buvo storesnis ir Glitertindas buvo laikomas pačiu aukščiausiu Norvegijos kalnu, tačiau ledynas ėmė tirpti, kalno aukštis sumažėjo ir aukščiausiu kalnu tapo Galhiopigenas. Užkopti į kalną nėra labai sudėtinga, todėl kopimas į jį yra gana populiarus. Pirmą kartą Glitertindo viršukalnė buvo pasiekta 1841 m.
Jolanta Palidauskaitė

**Jolanta Palidauskaitė**(g.1964 m. rugsėjo 29 d. Ukmergėje - 2011 m. rugsėjo 10 d.) – Lietuvos sociologė, politologė, socialinių mokslų daktarė, profesorė. 

## Biografija
1982 m. baigė Ukmergės 5-ą vidurinę mokyklą. 1987 m. baigė Vilniaus universiteto istorijos fakultetą ir įgijo istorijos dėstytojo kvalifikaciją. 1987 – 1996 m.  dirbo Kauno technologijos universitete. 1996 m. KTU apgynė daktaro disertaciją Lietuvos politinės kultūros raida valstybingumo atkūrimo ir įtvirtinimo laikotarpiu (mokslo kryptis- sociologija). 1997 m. suteiktas docento pedagoginis  vardas. Nuo 1997 m. dirbo Socialinių mokslų Viešojo administravimo katedroje. 2004–2006 m. dirbo Šiaulių universiteto Viešojo administravimo katedros docente. 2002-2003 m. dirbo docente Tarptautinėje vadybos mokykloje (ISM), Kaune.

## Mokslinė veikla
Paskelbė 43 publikacijas: iš jų: 2 knygos (vadovėlis ir metodinė priemonė); 7 knygų skyriai; 12 konferencijų pranešimų, 23 straipsniai moksliniuose leidiniuose apie politinę kultūrą, etiką viešajame administravime ir su korupcija susijusiais klausimais; 4 straipsniai atiduoti spaudai. Iš jų 9 straipsniai Lietuvos mokslo tarybos patvirtinto sąrašo tarptautinėse duomenų bazėse referuojamuose leidiniuose. 
Mokslinių tyrimų sritys: viešojo administravimo ir valstybės tarnybos etika; korupcija ir antikorupcija; personalo vadyba viešojo administravimo organizacijose; pilietinė visuomenė; Lietuvos polinė kultūra. 

## Bibliografija
*J.Palidauskaitė. Exploring public service motivation in Lithuania. Socialiniai mokslai 2008. Nr.32 (61). p.17-30.
*J.Palidauskaitė. Conflict of interest prevention in three Baltic states. Ekonomika ir vadyba: aktualijos ir perspektyvos. Šiauliai: Šiaulių universitetas. 2008, Nr.1. p. 127-1.
*J.Palidauskaitė. Karjeros valstybės tarnautojų socialinės garantijos Lietuvoje. Viešasis administravimas. 2009. Nr. 1, p.52-62.
*J.Palidauskaitė. Etikos svarba valstybės tarnyboje. Įvadas į viešąjį valdymą. (Red. A.Raipa). Kaunas: Technologija, 2009. p.203-217.
*J.Palidauskaitė. Valstybės tarnautojų socialinės garantijos Europos Sąjungos šalyse: lyginamasis aspektas. Viešoji politika ir administravimas. 2009. Nr.29. p.71-81.
*Valstybės tarnautojų neetiško elgesio motyvų paieškos. Vadyba. 2009, Vol. 14, No. 2, p. 135-143.
*Palidauskaitė, Jolanta, Pevkur, Aive and Reinholde, Iveta A comparative approach towards civil service ethics in Estonia, Latvia and Lithuania. Journal of Baltic studies. 2010. vol.41, no.1, p. 45-72.
*Etika valstybės tarnyboje. (Mokslinė monografija). Kaunas: technologija. 2010.
*Lietuvos viešojo sektoriaus etikos kodeksai ir jų tobulinimo galimybės. Viešoji politika ir administravimas. 2010, Nr.31. p. 21-34.
*Interesų konflikto reguliavimo praktika Lietuvoje: balansuojant ant privataus ir viešo intereso ribos. Politologija. 2010, Nr.1, p. 3-39.
*Retrospektyvus žvilgsnis į etikos problemas Lietuvos valstybės tarnyboje: naujos problemos, jų turinys ar raiškos formos? Politologija. 2011, Nr.4, p. 39-73.

## Šaltiniai
* 
http://www.vak.ktu.lt/images/stories/Jolanta_Palidauskaite_CV.pdf
Vaikėsas

**Vaikėsas** arba **Vaikesas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 7 km į pietus nuo Daugailių. Nusidriekęs iš vakarų į rytus 1,3 km, plotis – iki 0,45 km. Altitudė 194,5 m. Giliausia vieta yra 4 m gylio. Pietinis krantas žemas, pelkėtas (Ežero raistas), o šiaurinis aukštas. Yra 2 miškingos salos (0,52 ha ir 0,01 ha), kurių bendras plotas 0,53 ha. Ežero dugnas padengtas sapropelingu moliu. Iš pietų ir rytų prieina Ruzgiškių miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, šiaurvakarinėje pakrantėje auga miškelis. Rytuose iš Vaikeso išteka Ligaja (į Sylio ežerą, Šventosios upės baseinas).

Prie ežero įsikūrę Našloniškių, Ruzgiškių ir Kubilių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Ežero pavadinimas sietinas su  – „greitas, skubus; stiprus, smarkus“.

Neįtvirtinta gyvenvietė yra Vaikeso ežero saloje. Ji užima visą 90x32 m dydžio salą, pailgą RV kryptimi, kiek iškilusiais kraštais. 1973 m. Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vad. J. Markelevičius) ištyrė 10 m² plotą gyvenvietės P dalyje, rado 60 cm storio kultūrinį sluoksnį su lipdyta lygiu paviršiumi ir grublėta keramika, geležies šlaku. Neįtvirtinta gyvenvietė datuojama I t-mečiu. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

## Šaltiniai
Vadokšnas

**Vadokšnas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje, Labanoro regioniniame parke. Ežeras termokarstinės kilmės, ovalo formos, 0,94 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 0,7 km pločio. Altitudė 153,8 m. Gylis siekia 6 m. Krantai lėkšti, pietvakarinis ir šiaurinis žemi bei pelkėti (Vadokšno pelkė), bet veikiami abrazijos. Pakrantės apaugusios mišku – ežerą supa Poviliškio ir Pliešiškių miškai. Atabradas siauras, sudarytas iš smėlio, šiaurėje ir rytuose – padengtas durpingu smėliu. Dugną dengia sapropelis, rytuose – karbonatingas dumblas. Pakrantės fragmentiškai apžėlusios vandens augmenija. Pietuose iš Vadokšno išteka Vadokšnėlis (į Dumblelį, Žeimenos baseinas).

Šiaurinėje ežero pakrantėje yra Pavadokšnės kaimas.

Ežerėvardis *Vadõkšnas* kildinamas nuo žodžių *vadė* („sausvagė“), *vada* („dirvonas, erčia girioje“).

## Šaltiniai
Der Funk

**Der Funk** () – komunistinis leidinys, išėjęs 1922 m. rugsėjo 14 d. Kaune jidiš kalba.

## Istorija

Rašė apie rinkimus į Pirmąjį Seimą, ragino balsuoti už kuopininkus. Oficialusis redaktorius Zelmanas Minkovas, faktiškai redagavo Borisas Oršanskis.

## Šaltiniai
Funken

**Funken** () – komunistinis leidinys, išėjęs 1921 m. spalio 31 d. Vilniuje jidiš kalba. Leidėjas Nochemas Strunskis.

## Šaltiniai
Vadakstis (gyvenvietė)

**Vadakstis** () – gyvenvietė pietvakarių Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, Vadaksties upės dešiniajame krante, šalia Lietuvos sienos (į šiaurę nuo Kivylių). Vadaksties valsčiaus centras. Keliai į Ežerę, Aucę, Vytinius, Jaunaucę. Į šiaurę nuo gyvenvietės yra Vadaksties geležinkelio stotis prie Mažeikių–Rygos geležinkelio.

## Lietuviai

Lietuviai Vadakstyje ėmė kurtis nuo XVIII a., o daugiausia jų apsigyveno 1945–1980 m. Čia 1979 m. jų gyveno 306.

## Šaltiniai
Vainiūnų ežeras

**Vainiūnų ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į pietus nuo Labanoro, Labanoro girios (Baranavos miško) apsuptyje, Labanoro regioniniame parke. Ežeras ovalios formos, 0,59 km ilgio (iš šiaurės į pietus), 0,4 km pločio. Altitudė 146,6 m. Telkšo tarp Mažąjo Siaurio (pietuose) ir Didžiąjo Siaurio (šiaurėje) ežerų. Šiaurinis ir pietvakarinis krantai aukšti, pietinis ir rytinis žemi, pietrytinis vietomis pelkėtas. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.

Netoli Vainiūnų ežero į vakarus yra Pasiaurės kaimas.

## Šaltiniai
Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės

**Mazovijos Vysokio Senosios žydų kapinės** () - žydų kapinės egzistavusios Mazovijos Vysokio mieste, *ul. Białostocki* gatvėje. Nėra tiksliai žinoma kada buvo įkurtos kapinės. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Nėra išlikę jokių antkapių. Kapinės aptvertos, plotas 1,7 ha. 

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 70.   
 
## Nuorodos
* Aprašymas apie kapines (lenk.)
Mazovijos Vysokio Naujosios žydų kapinės

**Mazovijos Vysokio Naujosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. pirmoje pusėje, tarp 1830-1838 m., Mazovijos Vysokio mieste, *ul. Żwirki ir Wigury* gatvių kampe. Kapinių plotas 0,6 ha, ribojasi su šalia esančiomis katalikų kapinėmis. Prieš II pasaulinį karą 55 % miesto gyventojš buvo žydai. Po karo kapinėse išliko 60 paminklų. Seniausias paminklas pastatytas 1860 metais. 2006 m. kapinės buvo sutvarkytos ir pastatytas paminklas per karą nužudytiems miesto žydams.


Vaizdas:Wysmaz judaica fc01.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc02.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc03.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc04.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc05.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc06.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc08.jpg
Vaizdas:Wysmaz judaica fc12.jpg


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 70.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.) ;
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Ruch Wysokie Mazowieckie

**Mazovijos Vysokio „Ruch“**, () – Lenkijos futbolo klubas iš Mazovijos Vysokio miesto. 

## Istorija
Įkurtas 1955 metais. 

; pavadinimų kaita
* 1967-1992 m. *Międzyzakładowy Klub Sportowy Ruch*. 
* 1964-1967 m. *LKS (Ludowy Klub Sportowy) Ruch*, 
* 1992-1996 m. *Klub Sportowy Ruch*, 
* 1996-2010 m. *KS Mlekovita-Ruch*, *KS Mlekovita*, *KS Freskovita*. 

2005/2006 m. ir 2006/2007 m. sezonuose laimėjo Palenkės vaivadijos regioninę taurę.

2011/2012 metų sezone žaidė IV Lenkijos futbolo lygoje, Palenkės divizione.

* Šaltiniai: RSSSF duomenų bazė.

## Apranga
;Sportinės aprangos pokyčiai:
* 2021–2022 m. sezone žaidė Adidas firmos aprangomis.
### Namų apranga
* Namuose žaidžia mėlyna apranga. 

### Išvykų apranga
* Išvykose žaidžia oranžinės spalvos marškinėliais, juodais šortais, ir juodomis arba oranžinėmis kojinėmis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
Mazovijos Vysokio Senoji sinagoga

**Mazovijos Vysokio Senoji sinagoga** () - sinagoga stovėjusi Mazovijos Vysokio mieste buvusioje *ul. Zarzecznej (Krzywej)* gatvėje, dabartinėje *ul. Żwirki ir Wigury* gatvėje.

## Istorija

Sinagoga buvo pastatyta 1722 metais. Medinė sinagoga buvo kvadrato formos. Dėl prastos pastato būklės sinagoga buvo nugriauta 1871 metais. 

## Literatūra

* W. Jemielity, Ośrodki religijne i ludność wyznania mojżeszowego we wschodnim rejonie Królestwa Polskiego, Łomża 2003.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
Mazovijos Vysokio sinagoga

**Mazovijos Vysokio sinagoga** () - sinagoga stovėjusi Mazovijos Vysokio mieste buvusioje *ul. Zarzecznej (Krzywej)* gatvėje, dabartinėje *ul. Żwirki ir Wigury* gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta ant stačiakampio plano formos.

## Istorija

Mūrinė sinagoga buvo pastatyta 1879 metais, vietoje anksčiau šioje vietoje stovėjusios Mazovijos Vysokio Senosios sinagogos. Per II pasaulinį karą, 1939 m. rugsėjo 10 d. sinagoga sudegė ir sugriuvo kaip ir likę 80 % miesto pastatų.


Vaizdas:Wysokie Mazowieckie - dawna synagoga (Bejt Midrasz).jpg
Vaizdas:Wysokie Mazowieckie - murowana synagoga.jpg

## Literatūra

* W. Jemielity, Ośrodki religijne i ludność wyznania mojżeszowego we wschodnim rejonie Królestwa Polskiego, Łomża 2003.
Kolos įlanka

**Kolos įlanka** () – siaura Barenco jūros įlanka, įsiterpianti į šiaurės vakarinę Kolos pusiasalio pakrantę. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 57 km, plotis iki 7 km, gylis ties žiotimis 200–300 m. Vakarinis krantas status, skardingas, rytinis gan lėkštas. Pietinėje dalyje įteka Kolos ir Tulomos upės. Žiemą užšąla tik pakrantės. Potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis 4 m.

Prie įlankos įsikūrę Murmansko, Severomorsko ir Poliarno miestai. 2005 m. per įlanką nutiestas tiltas.

## Šaltiniai
Poliarnas

**Poliarnas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje, 33 km į šiaurės rytus nuo Murmansko, prie Kolos įlankos ir Barenco jūros santakos; įeina į Aleksandrovsko uždarąją teritoriją. Yra šiaurės laivyno karinė jūrų bazė. Veikia krašto muziejus.

## Istorija

1896 m. čia įkurtas ***Aleksandrovsko*** (*Александровск*) uostas, o 1899 m. naujai susikūrusiai gyvenvietei suteiktas miesto statusas. Iš Kolos čia perkeltas apskrities centras. XX a. pr. pastatyta cerkvė, mokykla, įvesta elektra. 1926 m. iš miesto tapo kaimu, 1931 m. pervadinta į ***Poliarnojė*** (*Полярное*). 1939 m. vėl grąžintas miesto statusas, karo metais buvo pagrindine karinio laivyno baze, vėliau pagrindiniu laivyno centru tapo Severomorskas. 1998 m. Poliarnui suteiktas karinės šlovės miesto statusas.
Aleksandrijos biblioteka

**Aleksandrijos biblioteka** – buvusi biblioteka Egipte.

III a. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo Egiptą. Nilo deltoje įkūrė miestą – Aleksandriją. Viena didžiausių šio miesto įžymybių buvo biblioteka, įkurta karaliaus rūmuose Bruchijuje (didžioji) ir Serapio šventykloje (mažoji). Erdviose didžiosios bibliotekos salėse stovėjo įžymių rašytojų bei mokslininkų statulos. 

Ištisus šimtmečius Aleksandrijos bibliotekoje buvo kaupiami turtai. Joje buvo apie 700 000 rankraštinių knygų ir tekstų, tarp jų – didžiųjų graikų dramaturgų Eschilo, Sofoklio, Euripido, Aristofano, filosofų Platono, Aristotelio veikalų. Joje lankėsi žymiausi rašytojai bei mokslininkai, nes tokio didžiulio masto biblioteka buvo pasaulio kultūros centras.

Iš didžiulės antikinio pasaulio bibliotekos neišliko nė vieno originalaus papirusų ar pergamento ritinio, net rankraščio skiautės. Tačiau nemažai bibliotekos išplatintų tekstų kopijų išliko iki šių dienų.

Milžinišką, gerai tvarkomą biblioteką ištiko tragiškas likimas. Yra kelios versijos apie Aleksandrijos bibliotekos žūtį. Viena jų teigia, kad didžiąją biblioteką 47 m. pr. m. e. sudegino Julijaus Cezario kariai. Pagal kitą versiją biblioteka su muziejumi buvo sudegusi 273 m., po to vėl atstatyta. Mažąją biblioteką 391 m. sunaikino fanatikai krikščionys. Galutinai sunykusi VII a., kai Egiptą užkariavo musulmonai arabai. Žinomi musulmonų kalifo Umaro žodžiai apie šią biblioteką: „Jeigu knygose pasakyta ne tai, kas parašyta korane, jas reikia sunaikinti, o jei pasakyta tas pats, tai jos nereikalingos“.

2002 m. jos vietoje iškilo nauja biblioteka.

## Išnašos
Severomorskas

**Severomorskas** () – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje, 25 km į šiaurės rytus nuo Murmansko, Kolos įlankos pakrantėje; uždaras administracinis teritorinis darinys. Svarbus, žiemą neužšąlantis, karinio laivyno uostas. Geležinkeliu ir automagistrale sujungtas su Murmansku. Laivų statybos ir remonto, maisto (mėsos, pieno, duonos), statybų pramonė. Yra miesto ir laivyno muziejus, gausu paminklų įvairiems karo didvyriams.

## Istorija

1896 m. čia įkurtas nedidelis žvejų kaimas ***Vaenga*** (*Ваенга*). 1926 m. įsikūrė miškų ruošos darbininkų gyvenvietė. 1933 m. ūkinė veikla uždrausta, pradėtas statyti karinio laivyno uostas. Po karo statybos Vaengoje tęstos, persikėlė šiaurės laivyno administracija. 1951 m. suteiktas miesto statusas ir Severomorsko pavadinimas. Nuo 1996 m. tapo uždaruoju miestu (dėl stambios karinio jūrų laivyno bazės).

## Galerija


Image:Вид на улицы Сгибнева и Сафонова в Североморске.jpg|Miesto vaizdas
Image:Стоянка кораблей. Североморск.jpg|Laivyno bazė
Image:Severomorsk R-13 monument.jpg|Raketa–paminklas
Krotonės provincija

**Krotonės provincija** () – Italijos provincija Kalabrijoje. Provincijos sostinė – Krotonė. Provinciją įkurta 1996 m. atskėlus dalį Katandzaro provincijos.

## Didžiausios savivaldybės
Provincijos savivaldybės, turinčios daugiau nei 5 tūkst. gyventojų:
Kalabrijos Redžo provincija

**Kalabrijos Redžo provincija** () – Italijos provincija Kalabrijoje. Provincijos sostinė – Kalabrijos Redžas.

## Ekonomika
Regioną garsina Bergamo apelsinai. Nors jie auginami daugiausiai Jonijos jūros pakrantėje, laikomi viso regiono simboliu. Šie apelsinai auginami ir kitose šalyse (Argentina, Brazilija), bet aukščiausios kokybės apelsinai yra iš Kalabrijos Redžo provincijos dėl čia dirvoje randamo argilito, klinčių, aliuvio. Panašios kokybės yra tik Antalijoje, Turkijoje, užauginami Bergamo apelsinai.

## Didžiausi miestai
Berenbergas

**Berenbergas** () − ugnikalnis Atlanto vandenyne, Jan Majeno saloje, priklausančioje Norvegijai.

Berenbergas yra toliausiai į šiaurę nutolęs veikiantis ugnikalnis visoje Žemėje. Berenbergas išsidėstęs šiaurrytinėje Jan Majeno salos dalyje. Tai yra stratovulkanas padengtas ledynais. Ugnikalnio aukštis 2277 m, o kraterio plotis apie 1 km.

Ugnikalnis ilgą laiką buvo laikomas užgesusiu, tačiau 1970 m. išsiveržė. Paskutinis Berenbergo išsiveržimas įvyko 1985 m.

Išvertus iš norvegų kalbos Berenbergas reiškia *Lokio kalnas*.

## Nuorodos
* Berenbergas (anglų k.)
Karalienės Matildos Žemė

**Karalienės Matildos Žemė** () – teritorija Antarktidoje, prie Lazarevo jūros. Įsiterpusi tarp Britų Antarktidos ir Australijos Antarktidos teritorijų.

Jos plotas apie 2 700 000 km². Į šios žemės plotus pretendavo Norvegija (nuo 1938 m.) ir Vokietija (nuo 1939 m.). Dabartiniu metu Karalienės Matildos Žemė patenka į teritoriją, kurioje galioja Antarkties sutartis, draudžianti reikšti pretenzijas į sutarčiai priklausančias teritorijas bei užsiiminėti bet kokia veikla, išskyrus mokslinius tyrimus.

Karalienės Matildos Žemėje įsikūrusios kelios tarptautinės mokslinės stotys.

Egzistuoja nepatvirtinti faktai, kad II Pasaulinio karo metu vokiečiai Karalienės Matildos Žemėje buvo pradėję statyti požemines bazes, kurias pavadino Naująja Švabija. Po karo vykusios įvairių šalių ekspedicijos nei patvirtino, nei paneigė šių gandų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Norvegijos poliarinis institutas (anglų k.)
Mohammed Waheed Hassan

**Mohamedas Vahidas Hasanas** (; g. 1953 m. sausio 3 d.) – dabartinis Maldyvų prezidentas, savo pareigas einantis nuo 2012 m. vasario 7 d. Prieš tapdamas prezidentu, ėjo viceprezidento pareigas ir buvo laikomas pirmuoju demokratiškai išrinktu viceprezidentu.

## Biografija
Mohamedas Vahidas gimė 1953 m. sausio 3 d. Malė mieste, Maldyvuose. Jis buvo vyriausias vaikas 10-ies vaikų šeimoje. 1980 m. Vahidas tuometinio prezidento Maumumo Abdul Gajuno buvo paskirtas į konstitucijos asamblėją, sušauktą siekiant pakeisti šalies konstituciją. Supratęs, jog negalės įvykdyti jokių didesnių reformų, jis išvyko į JAV, kur studijavo Stanfordo universitete. Baigęs studijas universitete, Wahidas grįžo į Maldyvus, kur 1989 m. gavo vietą parlamente.

1992 m. Wahidas su šeima vėl paliko Maldyvus ir įsidarbino UNICEF. Jis dirbo Tanzanijoje, Bangladeše, vėliau Niujorke, JAV. 2001 m. jis buvo paskirtas į Katmandu, Nepale, kur vadovavo įvairiems ten vykdomiems projektams.

Po karjeros UNICEF, Wahidas grįžo į Maldyvus ir 2008 m. buvo išrinktas viceprezidentu, o 2012 m., atsistatydinus prezidentui Mohamedui Našidui, užėmė prezidento postą.

## Nuorodos
* Oficiali Mohamedo Vahido Hasano svetainė  (anglų k.)

|-
Jungtinių Tautų samdinių konvencija

**Jungtinių Tautų samdinių konvencija** (), *Tarptautinė konvencija prieš samdinių verbavimą, naudojimą, finansavimą ir apmokymą* () – Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos 72-oje sesijoje 1989 m. gruodžio 4 d. rezoliucija 44/34 priimta konvencija prieš samdinių naudojimą. Įsigaliojo 2001 m. spalio 20 d.

## Samdinių apibrėžtis
Konvencijos 1 straipsnis taip apibrėžia, kas yra samdinys:

1. Samdinys yra bet kuris asmuo, kuris:
:(a)  Yra specialiai užverbuotas toje šalyje ar užsienyje, kad dalyvautų ginkluotame konflikte; 
:(b)  Yra motyvuotas dalyvauti konflikte daugiausia siekdamas gauti asmeninių pajamų ir kuriam viena iš konflikto pusių ar jos šalininkai faktiškai yra pažadėję materialinį atlyginimą, žymiai viršijantį atlyginimus, mokamus ar žadamus panašaus rango kombatantams, atliekantiems panašias funkcijas ir esantiems tos konflikto pusės ginkluotųjų pajėgų nariais;
:(c)  Nėra vienos iš konflikto pusių tautybės ar nuolatinis gyventojas teritorijos, kurią kontroliuoja viena iš konflikto pusių;
:(d)  Nėra vienos iš konflikto pusių ginkluotųjų pajėgų narys; 
:(e)  Nėra pasiųstas valstybės, kuri nėra viena iš konflikto pusių, ginkluotųjų pajėgų oficialiai atlikti šių pajėgų nario pareigų. 

2.  Taip pat samdinys yra bet kuris asmuo, kuris bet kurioje kitokioje situacijoje:
:(a)  Yra specialiai užverbuotas toje šalyje ar užsienyje, kad dalyvautų suderintame prievartos akte, kuriuo planuojama:
::(i)  Nuversti vyriausybę ar kitaip griauti valstybės konstitucinę tvarką; 
::(ii)  Ardyti valstybės teritorinį vientisumą; 
:(b)  Yra motyvuotas dalyvauti įvykiuose daugiausia siekdamas gauti žymias asmenines pajamas ir yra įkvėptas pažado materialiai atlyginti arba jau sumokėto atlyginimo;
:(c)  Nei turi tautybės tos valstybės, prieš kurį veikla nukreipta, nei yra šios valstybės nuolatinis gyventojas;
:(d)  Nebuvo valstybės oficialiai pasiųstas vykdyti pareigų; 
:(e)  Nėra valstybės, kurios teritorijoje numatyta veikla, ginkluotųjų pajėgų narys.

## Sutarties dalyviai
Lentelėje surašytos valstybės, kurios pasirašė, ratifikavo konvenciją ar prisijungė prie jos.. 

## Nuorodos
Gabija (almanachas)

**Gabija** – lietuvių literatūros almanachas, išėjęs 1907 m. Krokuvoje.

## Istorija
Skirtas Antano Baranausko atminimui. Išspausdinta Jono Basanavičiaus, Adomo Jakšto straipsnių apie A. Baranauską, taip pat Sofijos Čiurlionienės-Kymantaitės, Motiejaus Gustaičio, Jovaro, Mykolo Biržiškos, Vaclovo Biržiškos, Kazio Puidos, Juozapo Albino Herbačiausko ir kitų kūrinių. Redaktorius Juozapas Albinas Herbačiauskas.

## Šaltiniai
Hanna Suchocka

**Hana Suchocka** (, g. 1946 m. balandžio 3 d. Pleševe) – lenkų politikė, teisininkė, 1992–1993 m. buvusi Lenkijos ministrė pirmininkė (pirmoji moteris šiame poste Lenkijos istorijoje).

## Biografija

1968 m. baigė teisės studijas Poznanės Adomo Mickevičiaus universitete, vėliau čia dėstė. Teisės mokslų daktarė (1975 m.), profesorė.

Nuo 1969 m. buvo Demokratinės partijos (LJDP koalicinės partijos) narė, pagal šios organizacijos sąrašą 1980 m. išrinkta į LLR Seimą. Bendradarbiavo su „Solidarumo“ organizacija. Buvo vienintelė Seimo narė, balsavusi prieš karinės padėties įvedimą, už ką 1981 m. buvo pašalinta iš DP.

1991–2001 m. tris kadencijas buvo Lenkijos Seimo narė. 1992 m. liepos mėn. – 1993 m. spalio mėn. vadovavo iš septynių partijų sudarytai koalicinei vyriausybei. 1997–2000 m. buvo Teisingumo ministrė ir Generalinė prokurorė J.Buzeko suformuotoje vyriausybėje.

2001–2013 m. – Lenkijos ambasadorė prie Šventojo Sosto ir Maltos ordino.

## Šaltiniai
Hardangerio fjordas

**Hardangerio fjordas** () – 179 km ilgio fjordas, esantis Hordalando apygardoje, pietvakarių Norvegijoje. Tai yra antras ilgiausias fjordas Norvegijoje bei trečias pasaulyje, po Sognės fjordo (205 km) ir Skorsbio užutėkio (350 km).

Hardangerio fjordas susiformavo paskutinio ledynmečio metu, prieš maždaug 10000 metų. Dėl palankių sąlygų, šis fjordas yra palankus Žuvų auginimui. Per metus jame užauginama apie 40000 tonų lašišų bei vaivorykštinių upėtakių.