Antalieptė

**Antalieptė** – miestelis Zarasų rajono savivaldybėje, prie kelio , Šventosios aukštupio dešiniajame krante. Antalieptės seniūnaitija. Miestelio planas radialinis. Šventosios slėnyje stovi Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia, buvęs Antalieptės basųjų karmelitų vienuolynas. Veikia kultūros rūmai, biblioteka, paštas (LT-32013), buvusi Antalieptės pagrindinė mokykla, vandens malūnas (dešiniajame Šventosios krante, pastatytas 1855 m. iš skaldytų ir apvalių lauko akmenų, raudonų plytų ir kalkių skiedinio, stačiakampis ir vienaaukštis; elektrifikuotas pastačius Antalieptės HE ir veikė iki 1966 m.). Pėsčiųjų tiltas per Šventąją (nuo 1986 m., medinis ant metalinių lynų, nuo 1999 m. istorijos ir technikos paveldo objektas). 

Į pietryčius nuo miestelio telkšo Antalieptės tvenkinys, antras pagal dydį Lietuvoje hidroelektrinės tvenkinys (susidarė pastačius Antalieptės HE), rytuose – Liedis. Apylinkėse stūkso Antalieptės akmuo su „dubeniu“ (archeologijos paminklas), saugoma Antalieptės pušis.

## Etimologija

Gyvenvietė  vardu minima maždaug nuo 1580–1620 m. Konstantinas Jablonskis 1934 m. sudarydamas leidinį „XVI amžiaus Lietuvos inventoriai“ patalpino „Užantalieptėnų ūkininkų sarašą“. Tai dokumentas, kuriame pirmą kartą paminėta Antalieptė. Pagal naujai surastus duomenis, Antalieptė pirmą kartą paminėta 1600 m. Ukmergės pavieto teismo knygose. Manoma, kad anksčiau gyvenvietė vadinta ***Lieptine***.

Dabartinis pavadinimas ***Antalieptė*** sudarytas iš lietuvių kalbos šiaurės rytų tarmėms būdingo priešdėlio *anta-* ir šaknies *liept-*. Tai leidžia manyti, kad kaimas kūrėsi prie liepto. Ši versija pakankamai įtikinama, kadangi Antalieptė yra prie Šventosios upės, paupyje, kur kažkada tikriausiai galėjęs būti lieptas. Dėl to medinis lieptas yra pavaizduotas ir Antalieptės herbe.

Liaudies etimologija byloja, kad čia gyvenęs darbštus vienuolis Antanas, kuris per upę pastatęs lieptą. Žmonėms buvę labai patogu ir jį ėmė vadinti Antano lieptu. Vėliau taip imta vadinti vienuolių sodybą, pagaliau ir vietovę.

Kita legenda pasakoja, kad kadaise čia žygiavęs kareivių būrys. Išalkę ir pavargę kariai sustoję pailsėti, o ši vieta jiems labai patikusi. Tada nurta apsistoti čia kelioms dienoms. Jie nukirtę keletą medžių ir per Šventąją pasidarę lieptą, kuriuo pereidavę į kitą krantą, kur žvejodavę. Grįžusius į būrį karius kiti klausdavę, kur jie buvę. *„Ant to liepto“* – atsakydavę paklaustieji. Taip ir kilęs gyvenvietės vardas.

## Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo XVI a. vidurio. Antalieptėje į Šventąją įteka Šavaša, prie kurios yra XVII a. pagonių šventyklos liekana – Lūžų akmuo su dubeniu. Tai vienintelė Rytų Lietuvoje išlikusi nesugriauta pagonių šventykla. Antalieptės vietovė pradedama minėti nuo 1600 m. Ukmergės pavieto teismų knygose.

1620 m. priklausė grafams Berlič-Strutinskiams (), kilusiems iš Strutynės (, ) dvaro dabartinėje Vakarų Ukrainoje, į pietryčius nuo Lvovo. Nuo 1675 m. Antalieptė turėjo miestelio teises, turgaus ir prekymečio privilegijas. Tuo metu pastatyta ir pirmoji Antalieptės bažnyčia. XVIII a. apsistojo karmelitai, pastatę vienuolyną. 1732–1760 m. Livonijos kašteliono J. M. Strutinskio lėšomis pastatyta vėlyvojo baroko Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia. Po ja erdvus trijų navų rusys, remiamas masyvių kolonų. Navose būta dvylika kriptų, kuriose buvo palaidoti fundatoriai Strutinskiai, grafai, kilmingi bajorai ir vienuoliai. 1790–1810 m. Antalieptė ir Balčių dvaras pagal palikimą priklausė bajorams Korsakams, 1810–1831 m. grafui J. Tiškevičiui.

Po 1831 m. sukilimo carinės valdžios įsakymu bažnyčia buvo uždaryta, jos turtas išvežiotas į 13 aplinkinių bažnyčių, vienuoliai iš Antalieptės iškraustyti, Fundatoriaus Juozapo Strutinskio portretas buvo nuvežtas į jo tėvoniją ir perduotas Utenos bažnyčiai, ten per 1879 m. gegužės 31 d. gaisrą sudegė. 1846–1850 m. pagal architekto T. Tišeckio projektą bažnyčia perdirbta į stačiatikių cerkvę, ji įgijo dabartinį vaizdą. Bažnyčios kriptoje palaidoti bažnyčios fundatoriai. Bažnyčios šventė – gegužės 3 diena. XIX a. pabaigoje Antalieptė – Zarasų apskrities miestelis, valsčiaus centras.

Antalieptėje gimė Vyčio kryžiaus ordininkas, Lietuvos kariuomenės majoras Petras Šeštakauskas. XIX a. pabaigoje vienuolynas atiteko stačiatikiams, po I pasaulinio karo – katalikams. XX a. tarpukariu vienuolyne įkurdinta mergaičių žemės ūkio mokykla, tarpmokyklinis gamybinio mokymo kombinatas. 1924 m. vandens malūne įrengta elektros stotis, kurios energija naudojosi keli miesto gyventojai. 1920–1962 m. buvo vaikų namai (iškelti į Antazavę), 1958–1976 m. žemės ūkio technikumas.

1941 m. įkurta biblioteka. Miestelyje nelikus žydų bendruomenės, 1942 m. nugriauta Antalieptės sinagoga.

Pokario metais apylinkėse veikė Vytauto apygardos, Lokio partizanų rinktinės partizanai. Sovietmečiu buvo Padusčio kolūkio centrinė gyvenvietė. 1958 m. gegužės 15 d. Antalieptei suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas, panaikintas 1976 m. rugsėjo 29 d. 

1959 m. užtvenkus Antalieptės marias, pastatyta Antalieptės hidroelektrinė. Pro miestelį pravestas aplinkkelis su gelžbetoniniu Antalieptės tiltu. Buvusio medinio kelių tilto vietoje netoli bažnyčios 1986 m. pakabintas pėsčiųjų tiltas.

2000 m. patvirtintas Antalieptės herbas, miestelis turi ir savo vėliavą.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kalmanas Šuras (1917–2003), Sovietų Sąjungos didvyris
* Petras Šeštakauskas (1897–1980) Lietuvos kariuomenės majoras, Vyties kryžiaus ordininkas (1927)
* Vladas Skardinskas (1882–1954), inžinierius, I Lietuvos seimo 1922–1923 m. narys
* Algimantas Puipa (g. 1951), kino režisierius
* Egidijus Bukelskis (g. 1957), zoologas ichtiologas
* Petras Vaškas (1939–2017), fizikos ir matematikos mokslų daktaras

## Šaltiniai

## Literatūra

* 
* Antalieptė / Vincas Kibirkštis. – Utena: Utenos Indra, 2000. – 54 p.: iliustr. – ISBN 9986-711-24-X
* Antalieptės hidroelektrinė, 1940–2000 / Antanas Tautvydas. – Kaunas: LHD, 2001. – 59 p.: iliustr.
* Žuvusiems ties Antaliepte atminti / Vytautas Indrašius, Ildefonsas Maldauskas. – Zarasai, 2003. – 10 p.: iliustr. – ISBN 9986-940-23-0
* Antalieptės kraštas: vietovių istorinės apybraižos. – Vilnius: Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjunga, 2008–2010. – ISBN 978-9986-940-45-6
** D. 1 (A-M) / Vytautas Indrašius. – 2008. – 466 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-940-44-9
** D. 2 (N-V) / Vytautas Indrašius. – 2009. – 518 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-940-48-7
** D. 3. Miestelio ir vietovių istorinės apybraižos. – 2010. – 669 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-940-51-7
* Antalieptės miestelio ir apylinkių atgaivinimo ir tolesnio vystymosi studija: Antalieptės gaivinimo ir vystymo vizija: Antalieptės miestelio ir apylinkių atgaivinimo ir stiprinimo programa 2010–1015 metams / Vilnius: Baltijos kopija, 2010. – 190 p.: iliustr. – ISBN 978-609-417-013-3


## Nuorodos
* Antalieptės bendruomenė
* Antalieptė 
* Istorija ir dabartis
* VšĮ Inovatorių slėnis