open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vytautas Putna

**Vytautas Putna** (rus. *Витовт Казимирович Путна*, 1893 m. kovo 31 d. – 1937 m. birželio 12 d.) – lietuvių kilmės Tarybų Sąjungos karinis veikėjas, komkoras (1935 m.), karinis diplomatas. Sušaudytas represijų Tarybų Sąjungoje metu.

## Biografija

Gimė 1893 m. Mackonių kaime dab. Molėtų raj., valstiečio šeimoje. Rygoje baigė komercijos ir amatų mokyklą. 1913 m. buvo suimtas už revoliucinę propagandą.

1915 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę. Kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė praporščikų mokyklą. Vėliau vadovavo batalionui, varė revoliucinę propagandą tarp 12-osios armijos kareivių.

1917 m. įstojo į RSDDP (bolševikų) partiją. 1918 m. įstojo į Raudonąją armiją. Nuo 1918 m. Vitebsko karinis komisaras.

1918 m. rugsėjo mėn. – 1919 m. gegužės mėn. 1-osios Smolensko (vėliau pervadintos į 26-ąją šaulių) divizijos komisaras, nuo 1919 m. gegužės mėn. – 228-ojo Karelijos pulko vadas, nuo 1919 m. liepos mėn. – šios divizijos 2-osios brigados vadas. Nuo 1919 m. gruodžio mėn. – divizijos viršininkas. Dalyvavo malšinant Kronštato sukilimą 1921 m. ir valstiečių sukilimus Volgos žemupyje.

Už veiklą Rusijos pilietiniame kare apdovanotas trimis Raudonosios Vėliavos ordinais – vienas 1920 m. (už nuopelnus kariaujant Rytų fronte), du – 1921 m. (vienas už nuopelnus Vakarų fronte, antras – už Kronštato sukilimo malšinimą).

1923 m. palaikė trockistų opoziciją.

1923 m. baigė Aukščiausiųjų vadų kursus Karo akademijoje. Nuo 1923 m. 2-osios Maskvos pėstininkų mokyklos viršininkas, po to dirbo Raudonosios armijos štabe, centrinėse valdybose, vadovavo korpusui.

1927–1931 m. dirbo kariniu atašė Japonijoje, Suomijoje, Vokietijoje.

1931–1934 m. korpuso vadas Primorjės kariuomenės grupėje Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.

1934–1936 m. karinis atašė Didžiojoje Britanijoje.

1936 m. atšauktas į TSRS ir 1936 m. rugpjūčio 20 d. suimtas. Tardant kankintas. Prisipažino dalyvavęs antitarybiniame trockistiniame, kariniame – fašistiniame sąmoksle. 1937 m. birželio 11 d. TSRS Aukščiausiojo Teismo Ypatingosios komisijos (*Специальное присутствие Верховного суда СССР*) nutarimu kartu su Michailu Tuchačevskiu, J. Jakiru, Jeronimu Uborevičiumi nuteistas myriop ir naktį į birželio 12 d. sušaudytas. Reabilituotas kaip nekaltas 1957 m.

## Nuorodos
* Путна Витовт Казимирович
Gaudemunda

**Gaudemunda** (dar žinoma kaip Sofija Gaudimantaitė; apie 1260–1313 m.) – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio ir Onos Mazovietės dukra. Kadangi 1279 m. ji jau buvo tinkamo amžiaus tekėti, manoma, kad ji gimė tarp 1257 m. ir 1267 m.

## Istorinė reikšmė

1279 m. Gaudemunda ištekėjo už Mazovijos kunigaikščio Boleslovo II, taip sudarydama pirmąją žinomą Lietuvos ir Mazovijos dinastinę santuoką. Ši sąjunga padėjo sustabdyti lietuvių antpuolius į Mazoviją ir sustiprino abiejų šalių ryšius. Po krikšto priėmusi Sofijos vardą, ji tapo svarbia figūra stiprinant diplomatinius santykius tarp savo tėvo Traidenio valdomos Lietuvos ir kaimyninių lenkų žemių.

Sūnus Zemovitas II (1283–1343 m.) buvo Viznos, Ravos ir Sochačevo kunigaikštis, o Traidenis I (1284 ar 1286–1341 m.) – Sochačevo ir Čersko kunigaikštis. Pastarojo palikuoniai Mazoviją valdė iki pat 1526 m., kai ši sritis buvo prijungta prie Lenkijos karalystės.

Gaudemunda mirė 1313 metais. Ji palaidota Plocko katedroje. Tai viena seniausių ir svarbiausių Lenkijos šventyklų, kurios požemyje įrengta Mazovijos kunigaikščių kripta. Gaudemunda ten ilsisi šalia savo vyro Boleslovo II ir kitų Piastų dinastijos valdovų. 

## Šaltiniai
Didžiojo kanjono nacionalinis parkas

**Didžiojo kanjono nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas JAV pietvakariuose, Arizonoje. Kadangi jis įkurtas 1919 m. tai šis parkas yra vienas seniausių šalyje. Nacionaliniame parke saugomas įspūdingas Didysis kanjonas. Kanjonas milžiniškas, jo ilgis siekia 446 kilometrus, o plotis – net 29 kilometrus. Senais laikais jame gyveno indėnų gentys, o naujakuriai apie jį sužinojo tik po pilietinio karo. Čia taip pat yra keletas mažesnių kanjonų, rėžiančių Kolorado plynaukštę. O ant Kolorado upės pastatyta Kolorado užtvanka yra senųjų Amerikos kultūrų palikimas. Didžiojo kanjono nacionalinis parkas 1979 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuotraukos

Vaizdas:GRANDCANYONCHRISTMAS.JPG|
Vaizdas:Horseshoe Bend 1 md.jpg|
vaizdas:Grand Canyon 2.jpg
vaizdas:GCRockfall.JPG|
Pui Pui nacionalinis miškas

**Pui Pui nacionalinis miškas** () – Peru saugoma teritorija Chunino departamente, Čančamajo, Chauchos, Konsepsjono ir Satipo provincijose. Plotas 60 tūkt. ha. Įkurtas 1985 m.

Pui-Pui nacionaliniame miške saugomas Tulumajo, Uatsiroko, Pičanakio, Ipokio upių, prasidedančių Pui-Pui kordiljeroje, baseinai. Miškai saugomi kaip gamtos prieglobstis bei apsauga nuo upių potvynių ir erozijos.

## Šaltiniai
Otiši nacionalinis parkas

**Otiši nacionalinis parkas** (, ) yra Peru centrinėje dalyje, Chunino (Satipo ir Chunino provincijos) bei Kusko (La Konvensjono provincija) departamentuose. Įkurtas 2003 m. ir apima 305,9 tūkst. ha plotą.

Otiši nacionaliniame parke saugomos aukštutinės (Rupa-Rupa) ir žemutinės (Omagva) selvos ekoregionai. Saugomi Urubambos ir Ene upių baseinai bei juose gyvenančios indėnų tautos – ašaninkai ir mačigengai. Iš būdingų gyvūnų paminėtinos koatos, kiškiaplaukės beždžionės, didžiosios skruzdėdos, akiniuotieji lokiai, akmengaidžiai, harpijos, ocelotai, ilgauodegės katės.
Palemono dinastija

**Palemono dinastija** – legendinė Lietuvos ir Žemaitijos valdovų dinastija. Pagal istorikų užrašytas XV–XVI a. legendas lietuvių protėviu yra laikomas Palemonas, kuris iš Romos plaukęs per Nemuną, apsistojęs prie Dubysos upės žiočių (dabartinio Seredžiaus miestelio) pradėjo šią dinastiją. Šios legendos atsirado lietuviams ieškant garbingų tautos šaknų, kurias būtų galima priešpriešinti lenkų tvirtinimui, jog jie sukultūrino barbarišką Lietuvos kraštą.

Tai, jog lietuviai savo šaknų pradėjo ieškoti taip toli – pačioje Romoje – nėra neįprastas dalykas tų laikų kontekste: tuo metu didelė Eurazijos valstybių dalis teigė, jog yra kilusios iš Romos imperijos ar net esančios jos tiesioginis tęsinys (Osmanų imperija, Vokietija (Šv. Romos Imperija) ir kt.).

Pasak legendos, Palemonas buvo Nerono giminaitis, pabėgęs iš Romos su 500 kilmingųjų šeimų. Jie keliavo į šiaurę per Baltijos jūrą ir pasiekė Nemuno deltą. Plaukdami aukštyn, pasiekė Dubysą, kur apsistojo. Vėliau iš jų kilo Gediminaičių dinastija. Palemono dinastijos valdovai esą valdė Lietuvą iki XIII amžiaus. Paskutinis jos narys buvo Rimgaudas, kuriam mirus baigėsi Palemono dinastija.

## Lietuvos pasidalijimas
Pasak A. Vijūko Kojelavičiaus, po kunigaikščio Palemono mirties jo sūnūs pasidalijo tuometinės Lietuvos žemes ir įkūrė sostines.

* Barkus į Nemuną įtekančios Jūros žiotyse pasistatė Jurbarko pilį ir gavo valdyti tą Žemaitijos dalį, kuri plyti nuo Jūros iki Nemuno ligi Kuršių įlankos.
* Kūno arba Kauno valstybė ribojosi su Nemunu, Dubysa ir Nevėžiu bei Nerimi. Tų žemių sostinę įkurdino pačioje Neries ir Nemuno santakoje, o miestas tapo Kaunu.
* Spera nukeliavo gerokai į rytus ir valdė žemes tarp Nevėžio, Šventosios ir Širvintos upių bei prie didžiulio ežero pastatė pilį. Toji vieta dar ir dabar vadinama Spera.

Po brolių mirties Kuno sūnus Kernius gavo iš tėvo žemes tarp Neries, Nevėžio ir Dauguvos, o kitas jo sūnus Gimbutas gavo Žemaitiją.

Pagal Lietuvos kronikos redakciją, Palemono dinastiją sudarė šie kunigaikščiai ir valdovai:

Paryškinti langeliai žymi kunigaikščius, kurių vardai atitinka istorinių asmenybių vardus.

## Kiti straipsniai
* Lietuvos valstybės susidarymas
* Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė
* Kauno miestas

## Išnašos
Rokiškio miškų urėdija

**Rokiškio miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Valstybinė įmonė įsikūrusi Sakališkio g. 2, Rokiškyje. **Rokiškio miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Rokiškio regioninis padalinys.**

Rokiškio miškų urėdija įkurta 1920 m. Tuo metu urėdijai priklausė ir žymi dalis dabartinės Kupiškio miškų urėdijos miškų. 1944 m. buvusios urėdijos ribose organizuotas Rokiškio miško pramonės ūkis. Bendras jo plotas siekė 45 000 ha. Nuo 1958 m. Rokiškio miškų ūkis buvo keletą kartų reorganizuojamas, keitėsi jo pavadinimas. 1990 m. urėdija tapo atskiru ūkiniu vienetu ir pavadinta Rokiškio miškų urėdija. Šiuo metu Rokiškio miškų urėdijos administruojami miškai yra Rokiškio rajono ir nedidelė dalis Zarasų rajono savivaldybių teritorijoje.

Rokiškio miškų urėdijos teritorija plyti šalies šiaurės rytuose. Bendras miškų urėdijos plotas − 52 068 ha. Iš jų valstybinės reikšmės miškų − 21 716 ha. Medynai mišrūs; 90 % − eglynai, pušynai ir beržynai. Sodmenys miškams atkurti ir įveisti užauginami valstybiniame Rokiškio miškų urėdijos miško medelyne, įsikūrusiame Miegonių kaime. Tai didžiausias šalyje miško medelynas, užimantis 81 ha plotą.

Rokiškio miškų urėdas − Rimantas Kapušinskas.

Rokiškio miškai turi ypatingą svarbą saugant vertingas ekosistemas ir biotopus. Saugomoms teritorijoms priskirta 6,1 % miškų. Tai:
* Sartų regioninis parkas
* Suvainiškio telmologinis draustinis
* Notigalės telmologinis draustinis
* Petriošiškio telmologinis draustinis
* Junkūnų geomorfologinis draustinis
* Kumpuolio hidrografinis draustinis 

Rokiškio miškų urėdijos miškai suskirstyti į 7 girininkijas.

## Girininkijos

|-
| Juodupės || Juodupės seniūnija || Juodupė
|-
| Kamajų || Kamajų seniūnija || Kariūnai
|-
| Obelių || Obelių seniūnija || Obeliai
|-
| Pandėlio || Kazliškio seniūnija || Kazliškis
|-
| Rokiškio || Rokiškio miesto seniūnija || Rokiškis
|-
| Sėlynės || Rokiškio kaimiškoji seniūnija || Sėlynė
|-
| Vyžuonos || Rokiškio kaimiškoji seniūnija || Vyžuona
|}

## Literatūra
* Rokiškio miškų urėdija (sud. Irena Šalkauskienė). - V.: Viešoji įstaiga „Žaliosios girios“, 2004. - 32 p.: iliustr. - ISBN 9955-9638-7-5

## Nuorodos
* Rokiškio miškų urėdijos tinklalapis
Avakumas

**Avakumas** (; **Avakumas Petrovičius**, **protopopas Avakumas**; 1620 m. – 1682 m.) – rusų religinis veikėjas ir rašytojas.

## Biografija
Tiksli gimimo data nežinoma. Manoma, kad gimė 1620 m. ar 1621 m. Grigorovo kaime, centrinėje Žemutinio Naugardo srities dalyje. Kilęs iš žemesniųjų dvarininkų tarpo. Provincijoje tapęs šventiku, nesugyveno su vietos valdžia ir žmonėmis, nuolat su jais kivirčijosi ir buvo mušamas. Iš ten pabėgo į Maskvą, kur suartėjo su aukštesniąja dvasininkija ir caro aplinka. 1653 m., kai patriarchas Nikonas pradėjo pertvarkyti rusų maldų knygas ir bažnytines apeigas, Avakumas, sekdamas graikų pavyzdžiu, stojo griežčiausion opozicijon prieš vykdytas reformas ir tapo sentikių vadovu. Avakumo nuomone, reformos siejo stačiatikius su katalikybe. Patriarchas Nikonas su visa opozicija, ypač su Avakumu, elgėsi žiauriai, tačiau taip tik sustiprino opozicinį judėjimą. Avakumas buvo ištremtas į Tobolską, Daūriją (Užbaikalė), Mezenę, Pustozerską.

Tremtyje Avakumas toliau skelbė savo idėjas, pasisakė prieš Nikoną ir carą Aleksejų Michailovičių, kuris esą pasidavęs Nikono įtakai. Parašė pirmąjį rusų literatūroje autobiografinį kūrinį „Protopopo Avakumo gyvenimas“.

1682 m. Avakumas dėl savo tikėjimo buvo sudegintas ant laužo. 1916 m. sentikių bažnyčia paskelbė šventuoju.

## Išnašos
Gedulo ir vilties diena

**Gedulo ir vilties diena** – atmintina diena, Lietuvoje minima birželio 14 d. Dieną Lietuvoje rengiami minėjimai, maldos ir koncertai. Tradiciškai įgyvendinama atminties akcija „Ištark, išgirsk, išsaugok“, kurią inicijavo „Misija Sibiras“.

LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas 1989 m. birželio 9 d. įsaku paskelbė birželio 14 d. Gedulo ir Vilties diena.

## Istorija
1941 m. birželio 14 d. Sovietų Sąjunga pradėjo masinius gyventojų trėmimus į Sibirą. Iš viso išvežta apie 17 485 žmonių, kurių didžioji dalis vežti į tremtį, kiti – į GULAG'o stovyklas. Buvo ištremta daug to meto politikų, politinių kalinių, kitų visuomenės veikėjų, tarp kurių ir antrasis Lietuvos Respublikos prezidentas Aleksandras Stulginskis.
Iš viso į Sibirą SSRS ištrėmė apie 130 tūkst. Lietuvos gyventojų.

## Šaltiniai
Botsvanos demografija

Šiame straipsnyje yra pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Botsvana|Botsvanos]] demografiją**.

## Gyventojų amžiaus struktūra
* 0-14 metų: 34,8 %
* 15-64 metų: 61,4 %
* 65 metų ir vyresni: 3,9 % (2009 m. apsk.)

## Vidutinė gyventojų gyvenimo trukmė
* Visi gyventojai – 50,58 metų;
* vyrai – 51,55 metų
* moterys – 49,58 metų (2007 m. duomenys).

## Vidutinis gyventojų amžius
* Visų gyventojų – 36,45 metų;
* vyrų – 34,2 metų,
* moterų – 38,7 metų (2006 m. duomenys).

## Gimusių ir mirusių skaičius
1000 gyventojų per metus tenka 23,1 gimimų ir 29,5 mirčių.

## Etninės grupės
Čuana – 79 %, Kalanga – 11 %, Basarua – 3 %, Kgalagadi – 3 %, baltieji – 3 %, kitos etninės grupės – 1 %.

## Religijos
Krikščionių – 71,6 %, Badimo – 6 %, kitos – 1,4 %, budistų – 0,1 %, netikinčių – 20,6 % (2001 m. duomenys).

## Kalbos
Čuana (oficiali) – apie 78,2 %, Ikalanga – 7,9 %, Sekgalagadi – 2,8 %, anglų (oficiali) – 2,1 %, kitomis – 8,6 % (2001 m. duomenys).

## Vyresnių nei 15 m. žmonių raštingumas raštingumas
80 % (vyrų - 80,4 %, moterų - 81,8 %) (2003 m. apskaičiavimai)
Šakių miškų urėdija

**Šakių miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Šakių miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Šakių regioninis padalinys.**

Iki 1944 m. Šakių miškų urėdijos teritorijoje veikė Šakių ir Lekėčių miškų urėdijos. 1945 m. tiek Lekėčių, tiek ir Šakių miškų urėdijos buvo panaikintos. 1946 m. Šakių miškų urėdijos teritorija buvo perskirstyta. *Kidulių* ir *Plokščių* girininkijos tuo metu priklausė Jurbarko miškų urėdijai, *Jančių* girininkija − Kazlų Rūdos miškų urėdijai, *Lekėčių* girininkija − Kauno miškų urėdijai. Tokia situacija tęsėsi iki 1956 m. pabaigos. 1957 m. sausio 1 d. buvo įkurtas Šakių miškų ūkis.

Šakių miškų urėdijos valdomų miškų plotas yra 25 400 ha. Miškingumas urėdijos teritorijoje yra mažesnis nei vidutinis Lietuvoje ir siekia 25 %.
 
Šakių miškų urėdas − Sigitas Tamošaitis.

Miškai urėdijos teritorijoje išsidėstę netolygiai. Didžiausi miško masyvai koncentruoti šiaurinėje ir rytinėje urėdijos teritorijos dalyje, o pietuose išsidėstę tik nedideli miškeliai. Apie pusė visų urėdijos valdomų miškų priklauso vienam iš didžiausių šalyje Kazlų Rūdos miškų masyvui. Spygliuočių medynai užima apie 60 % visų urėdijos medynų, daugiausiai yra pušynų. Urėdijoje yra nemažai mišrių medynų, ypač beržynų ir uosynų.

Miškų urėdijoje iš saugomų teritorijų yra Novaraisčio ornitologinis draustinis.

Šakių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 9 girininkijas.

## Girininkijos

|-
| Baltkojų || Šakių seniūnija || Baltkojai
|-
| Gelgaudiškio || Plokščių seniūnija || Pajotijai
|-
| Kidulių || Kidulių seniūnija || Kiduliai
|-
| Klevinių || Lukšių seniūnija || Šiaudiniai
|-
| Lekėčių || Lekėčių seniūnija || Lekėčiai
|-
| Plokščių || Plokščių seniūnija || Buižiai
|-
| Sutkų || Kriūkų seniūnija || Patašiai
|-
| Šakių || Šakių seniūnija || Giedručiai
|-
| Šilagirio || Lekėčių seniūnija || Lekėčiai
|}

## Nuorodos
* Šakių miškų urėdijos tinklalapis
Jonas Pleškys

**Jonas Pleškys** (*Jonas Plaskus*, 1935 m. kovo 10 d. Giliogiryje, Plungės rajone – 1993 m. balandžio 14 d. Alamedoje, Kalifornijoje) – lietuvis, karo jūrininkas, buvęs TSRS Karinio jūrų laivyno laivo kapitonas, 1961 m. laivą nuplukdęs į Gotlando salą.

Gyveno ir mirė Kalifornijoje.

## Biografija

Baigė Leningrado karo akademiją, turėjo karinio jūrų laivyno povandeninių laivų šturmano diplomą. Buvo karinio jūrų laivyno pagalbinio laivo – povandeninių laivų tenderio „Smolnyj“ kapitonas.

1961 m. nuvedė savo laivą ne į Taliną, kaip buvo įsakyta, o į Gotlando salą (Švedija). TSRS Baltijos laivyno karo tribunolas už akių dėl išdavystės nuteisė jį sušaudyti. CŽV pervežė jį į Gvatemalą. Pietų ir Centrinėje Amerikoje gyveno 9 metus, po to persikėlė į JAV. Laivas grąžintas Tarybų Sąjungai. JAV dirbo programuotoju ir analitiku. Nuo 1979 m. dirbo Karakase. 1992 m. trumpai lankėsi Lietuvoje.

Manoma, kad Pleškio istorija yra vienas faktų, pagal kuriuos Tomas Klensis (*Tom Clancy*) parašė knygą „Raudonojo Spalio medžioklė“ (*The Hunt for Red October*). Šią knygą į lietuvių kalbą 2003 m. išvertė Romualdas Grigaliūnas ir išleido „Vagos“ leidykla.

J. Pleškys buvo žinomos tarybinių laikų aktorės Eugenijos Pleškytės brolis.

## Literatūra
* Boyle M. (2005) „Laisvės beieškant: žmogus iš Raudonojo Spalio“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Marijona Venslauskaitė Boyle. Jonas Pleškys – žmogus, kuris ieškojo laisvės
* Kriaučiūnas R. Kapitono Jono Pleškio kelias į laisvę
Alfred Naujocks

**Alfred Naujocks** (*Alfredas Naujokas*, dar *Alfred Helmut Naujocks*, dar žinomas kaip *Hansas Miuleris*, , *Alfredas Bonsenas*, , *Rudolfas Miobertas*, , 1911 m. rugsėjo 20 d. Kylyje – 1966 m. balandžio 4 d. Hamburge) – SS karininkas, vadovavęs Glivicių operacijai, tapusiai vienu iš Vokietijos-Lenkijos karo ir II pasaulinio karo pretekstų. Lietuvių kilmės.

## Biografija

Į SS įstojo 1931 m., SD (*Sicherheitsdienst*) narys nuo SD įkūrimo 1934 m. iki 1941 m. sausio mėn., SS kariuomenės narys nuo 1941 m. sausio mėn. iki 1942 m. vidurio.

1939 m. rugpjūčio 31 d. jis, tuo metu šturmbanfiureris (SS majoras), vadovavo Vokietijos pasienio *Gleiwitz* radijo stoties puolimui, kurį atliko lenkų uniformomis perrengti žmonės. Lenkams priskirtas užpuolimas tapo vienu pretekstų, leidusių Vokietijai pateisinti Lenkijos puolimą.

1939 m. lapkričio mėn. dalyvavo Venlo incidente, kuomet vokiečiai Nyderlandų teritorijoje paėmė į nelaisvę du Didžiosios Britanijos žvalgybos karininkus ir nušovė vieną Nyderlandų karininką, veikusius prieš Vokietiją (vadinamasis „Venlo incidentas“).

1941 m. atleistas iš SD, nes užginčijo Reinhardo Heidricho (*Reinhard Heydrich*) įsakymą. Jo karininko laipsnis buvo sumažintas, ir jis atsidūrė SS daliniuose Rytų fronte. Nuo 1942 m. (dėl sveikatos problemų) perkeltas į Vakarų Europą, kariuomenės daliniuose Belgijoje iki 1944 m. rugsėjo mėn. tarnavo kaip ekonominis administratorius. Jo veikla, spėjama, susijusi su kelių Belgijos Pasipriešinimo narių mirtimis.

Gavęs oberšturmfiurerio (SS vyresniojo leitenanto) laipsnį dalyvavo diversijose ir teroristinėse operacijose prieš danus (1943 m. gruodis – 1944 m. ruduo).

1944 m. spalio 19 d. pasidavė sąjungininkams, kurie jį sulaikė kaip galimą karo nusikaltėlį.

### Po karo
Liudijo Niurnbergo procese. Rašytiniuose parodymuose pareiškė, kad užpulti Vokietijos radijo stotį Gleivice įsakė Reinhardas Heydrichas ir gestapo viršininkas Heinrichas Miuleris (*Heinrich Müller*).

Po karo buvo verslininkas Hamburge. Savo memuarus pardavė žiniasklaidai kaip „žmogus, kuris pradėjo karą“ (*The Man who Started the War*).

Spėjama, kad jis padėjo Otui Skorceniui (*Otto Skorzeny*) vykdyti organizacijos ODESSA veiklą – padėti buvusiems SS karininkams išvykti į Pietų Ameriką, kad tie išvengtų persekiojimo kaip karo nusikaltėliai.

Teigiama, kad A. Naujokas mirė 1960 m. balandžio 4 d., nors kai kurie šaltiniai nurodo, kad tai įvyko 1966 ar 1968 m.

## Nuorodos

* Bellows A. (2006) The Man Who Started the War
* Nuremberg Trial Proceedings Volume 4. TWENTY-FOURTH DAY. Thursday, 20 December 1945. Morning Session  (su Naujoko parodymais Niurnbergo procese)
Mykolas Glinskis

**Mykolas Glinskis** (, , apie 1460 m. Turovas, dab. Baltarusija – 1534 m. rugsėjo 15 d. Maskva) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės valstybės veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš totorių kilmės Glinskių giminės. Tėvas Levas Glinskis, broliai Vasilijus Glinskis ir Ivanas Glinskis. Mokėsi Italijoje, kalbėjo visomis pagrindinėmis Europos kalbomis. Iš stačiatikybės perėjęs į katalikybę apie 12 m. buvo Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Maksimiliano dvariškis, tarnavo Saksonijos kurfiursto Alberto kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą tapo didžiojo kunigaikščio Aleksandro dvariškiu ir artimiausiu patarėju. 1498–1501 m. Utenos, 1501–1505 m. Merkinės, 1505–1506 m. Bielsko vietininkas, 1500–1506 m. Lietuvos dvaro maršalka. Jam priklausė Liškiava, Raigardas, Turovas ir kiti dvarai. Tapus Ponų Tarybos nariu jam patikėta pinigų kalykla ir vaško prekyba. Iš to pralobo. Vienas 1501 m. Melniko akto iniciatorių. Į Aleksandro karūnavimą Lenkijos karaliumi vyko kaip Lietuvos atstovas.

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės, kuri 1506 m. Klecko mūšyje sumušė Krymo totorius, vadas. Dėl staigaus jo iškilimo ir didelės įtakos Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui kilo Ponų Tarybos narių opozicija, vadovaujama Trakų vaivados J. Zaberezinskio. Priešininkai apkaltino jį ketinimu užgrobti LDK sostą. Nušalintas nuo pareigų ir, nesulaukdamas bylos sprendimo didžiojo kunigaikščio teisme, 1508 m. sukėlė maištą. Jį numalšinus, apsigyveno Maskvoje.

1514 m. Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomenei padėjo užimti LDK valdomą Smolenską. Negavęs jo valdyti, nesėkmingai mėgino pabėgti į LDK, vengdamas mirties bausmės grįžo į stačiatikybę. 1514–1527 m. Maskvoje kalintas. Paleistas, jo brolio Vosyliaus dukteriai Elenai Glinskajai ištekėjus už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III. Po vyro mirties 1531 m. dukterėčiai tapus regente, tapo Bojarinų tarybos nariu ir įgijo didelę galią. 1534 m. nepagrįstai apkaltintas Vasilijaus III nunuodijimu. Kalėjime numarintas badu.

## Šeima

Mykolas Glinskis buvo vedęs kunigaikštytę Eleną Ivanovną Telepnevą-Obolenską, kunigaikščio Ivano Vasoljevičiaus Obolenskio dukterį. Nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Vasilijų (m. 1565) ir nežinomo vardo dukterį tapusią kunigaikščio Fiodoro Ivanovičiaus Troekurovo žmona.

## Šaltiniai


* Сказания Курбского и Герберштейн, «Rer. Mosc. comment.». Стрыйковский II, 343 и след. до 377, варш. изд. 1846
* «Acta Tomiciana», Appendix I, 21
* Działyński, "Zbiór praw lit. II, 81

|-
Ahmed Hassan

**Ahmedas Hasanas** (g. 1975 m. gegužės 2 d.) – futbolininkas, Egipto rinktinės ir Zamalek SC klubo saugas.

## Rinktinė
1995 m. debiutavo .

Su rinktine dalyvavo 7 Afrikos Tautų taurės turnyruose ir iš jų 4 laimėjo (1998, 2006, 2008, 2010 m.). 

Tai vienas daugiausiai pasaulyje už savo rinktinę sužaidusių žaiėjų (nusileidžia tik Mohamed Al-Deayea ir Claudio Suárez).

## Laimėjimai
* Afrikos Tautų taurė (1998, 2006, 2008, 2010 m.)
* Belgijos futbolo lyga (2007 m.)
* Belgijos supertaurė (2006, 2007 m.)
* Belgijos taurė (2008 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Essam El-Hadary

**Esamas Kamalas Taufikas Al-Hadaris** (, g. 1973 m. sausio 15 d.) – futbolininkas, vartininkas, ilgametis Egipto rinktinės žaidėjas ir kapitonas.

## Rinktinė
1997 m. debiutavo .

Dalyvavo 1998, 2000, 2002, 2006, 2008, 2010, 2017 m. Afrikos Tautų taurėse, 4 kartus tapo Afrikos čempionu, taip pat dalyvavo 1999, 2009 m. Konfederacijų taurėse. 

Būdamas 44-erių metų dalyvavo 2017 m. Afrikos Tautų taurėje ir tapo vyriausiu visų laikų šio čempionato žaidėju. Kitais metais pakviestas į Egipto rinktinę, dalyvavusią pasaulio čempionate, žaidė varžybose su Saudo Arabija ir tapo vyriausiu visų laikų pasaulio futbolo čempionato žaidėju (45 m. 162 d.).

## Pasiekimai
* Afrikos Tautų taurė (1998, 2006, 2008, 2010 m.)
* FIFA pasaulio klubų čempionato bonza (2006 m.)
* CAF Čempionų lyga (2001, 2005, 2006 m.)
* Egipto lyga (1997, 1998, 1999, 2000, 2005, 2006 m.)
* CAF Supertaurė (2002, 2006, 2007 m.)
* Egipto futbolo taurė (2001, 2003, 2006, 2007 m.)
* Egipto supertaurė (2003, 2005, 2006 m.)
* CAF Geriausias Afrikos vartininkas (2006 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Levas Jašinas

**Levas Ivanovičius Jašinas** (; 1929 m. spalio 22 d. – 1990 m. kovo 20 d.) – sovietų futbolininkas, Tarybų Sąjungos rinktinės ir  vartininkas, išgarsėjęs atletiškumu ir išskirtiniais vartų saugojimo sugebėjimais, laikomas šiuolaikinio vartininkų žaidimo įkvėpėju. Tarptautinė futbolo istorijos ir statistikos federacija (IFFHS) jį išrinko geriausiu XX amžiaus vartininku.

## Statistika
* 812 rungtynės per karjerą
* 326 rungtynės FK Dinamo Moskva pagrindinėje sudėtyje
* 78 kartus gynė Tarybų Sąjungos rinktinės komandos vartus (praleido 70 įvarčių)
* 13 rungtynių Pasaulio futbolo čempionatuose (4 mačuose nepraleido įvarčių)
* 480 rungtynėse per karjerą nepraleido įvarčių

## Pasiekimai

### Vietiniai

* 1 aukso medalis TSRS ledo ritulio čempionate (1949)
* 5 aukso (1954, 1955, 1957, 1959 ir 1963), 5 sidabro (1956, 1958, 1962, 1967 ir 1970) ir 1 bronzos (1960) medaliai TSRS futbolo čempionate
* 3 kartus TSRS futbolo taurės laimėtojas (1953, 1967 ir 1970)

### Tarptautiniai

* Olimpinis čempionas (1958)
* I Europos čempionato nugalėtojas (1960)
* II Europos čempionato antros vietos prizininkas (1964)

### Kiti pasiekimai

* Geriausias Europos metų futbolininkas (1963)
* VIII Pasaulio futbolo čempionato ketvirtoji vieta (1966)
* Tris kartus geriausias TSRS vartininkas (1960,1963,1966)
* 22 sezonai vienam futbolo klube (1950–1970)
* FIFA auksinis medalis už nuopelnus futbolui (1988)
* FIFA „Geriausio amžiaus vartininko titulas“ ir vieta FIFA amžiaus komandos sudėtyje (2000)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
The Cure

**The Cure** – Jungtinės Karalystės muzikos grupė, susikūrusi 1976 m. Pagrindinis jos narys, dainų kūrėjas ir įvaizdžio formuotojas yra Robert Smith.

Pirmasis albumas "Three Imaginary Boys" ir kiti ankstyvieji singlai leido jiems įsitvirtinti post - punk, new wave ir kitų panašaus stiliaus muzikos gerbėjų širdyse. Aštuntajame dešimtmetyje grupės muzikos niūrus skambesys padėjo formuotis gotikinio roko žanrui. 

Po 1982 m. išleisto albumo "Pornography" grupės ateitis nebuvo aiški, todėl Robert Smith kitame albume pridėjo kur kas daugiau populiariosios muzikos skambesio. Didžioji sėkmė grupę aplankė dar po gero dešimtmečio, kuomet Amerikos dainų topuose karaliavo tokios The Cure dainos kaip "Just like in Heaven", "Lovesong", "Friday I'm in love". 

1990-ųjų pradžioje The Cure tapo viena iš populiariausių alternatyviojo roko grupių ir pardavė apie 27 milijonus įrašų visame pasaulyje. Iki 2009 m. grupė išleido 13 studijinių albumų ir 35 singlus.

## Nuorodos
*
Liaudies medicina

**Liaudies medicina** () – medicinos žinių sistemos, kurios per ilgą laikotarpį buvo sukauptos visuomenėje ir perduodamos iš kartos į kartą. Pradėtos kaupti jau pirmykštėje visuomenėje. Liaudies medicina susidėlioja stebint ir nagrinėjant žmogaus reakciją į tam tikrus poveikius, kaip žolelių antpilai ar akupunktūra, kurios vystėsi šimtmečiais įvairiose visuomenėse iki šiuolaikinės medicinos eros. Tradiciniai vaistai apima tokias praktikas kaip žolių medicina, *[[ajurveda|ajurvedinė]]* medicina, akupunktūra, tradicinė Kinijos medicina, Pietų Afrikos gyventojų *Muti* ir kitos panašios kilmės medicinos žinios ir praktikos iš viso pasaulio. Liaudies mediciną tiria etnomedicina, etnobotanika ir medicinos antropologija.

Pasaulio sveikatos organizacija (WHO) apibrėžia liaudies mediciną kaip „sveikatos praktikos, metodai, žinios ir tikėjimai, panaudojantys vaistus iš augalų, gyvūnų ir mineralų, dvasinę terapiją, manualines terapijas ir pratimus, naudojamus atskirai ar kartu ligoms gydyti, diagnozuoti, ligų profilaktikai ir sveikatos palaikymui“.

Afrikoje, Azijoje ir Lotynų Amerikoje liaudies mediciną naudoja kai kuriems pirminės sveikatos priežiūros uždaviniams spręsti. Pavyzdžiui, Afrikoje, iki 80 % gyventojų naudoja tradicinę mediciną pirmaeilei sveikatos priežiūrai. PSO taip pat pažymi, kad jos populiarumas didėja ir industrinėse šalyse. Pavyzdžiui, Jungtinėse Valstijose 158 milijonai suaugusiųjų naudoja papildančią mediciną (sritis, kuri apima ir tradicinę mediciną, bet yra platesnė). PSO taip pat pažymi, kad „netinkamas tradicinių vaistų ar praktikų naudojimas gali turėti neigiamų ar pavojingų padarinių“ ir kad „yra būtini tolimesni tyrimai, kad būtų nustatytas efektyvumas ir saugumas“ kelių praktikų ir vaistinių augalų, naudojamų liaudies medicinoje.

Lietuvoje 1992 m. leistas liaudies medicinos žurnalas „Būkime sveiki“.
Vidurinės Azijos aviganis

**Vidurinės Azijos aviganis**, **alabajas** - viena seniausių šunų veislių pasaulyje, kilusi iš senovės Tibeto mastifų. 

Tai labai nepriklausomi, išdidūs ir stabilios psichikos šunys. Net ir pačiomis sudėtingiausiomis sąlygomis jie veikia savo galva, sprendimus priima patys ir sunkiai duodasi kontroliuojami žmogaus, kai mano, kad jo paties sprendimas yra teisingesnis.

Dėl svarbos vietos kultūroje, UNESCO alabajų veisimo tradiciją Turkmėnijoje 2025 m. įtraukė į Nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą. Ji tapo pirmąja į šį sąrašą įtraukta šunų veisimo tradicija.

## Istorija
Vidurinės Azijos aviganis - sena veislė, išvesta Vidurinės Azijos avių augintojų. Ilgus amžius nepriklausomi ir nuošalūs Vidurinės Azijos aviganiai saugojo klajojančius piemenis ir jų bandas Rusijos Uralo kalnuose ir labiau į rytus esančiose Sibiro žemėse bei visose Vidurinės Azijos respublikose – Turkmėnistane, Uzbekistane, Tadžikistane ir Kazachstane. Panašūs šunys galėjo atlydėti mongolus, kai jie veržėsi į Rytų ir Vidurio Europą, ir tapti Europos sargiųjų aviganių protėviais. Vidurinės azijos aviganiai yra giminingi stambesniems ir dabar labiau paplitusiems Kaukazo aviganiams.

## Išvaizda
Tai aukšti ir stambūs, grubaus sudėjimo šunys. Patinų aukštis ties ketera - ne mažiau kaip 70 cm, patelių - ne mažiau kaip 65 cm. Vidurinės Azijos aviganių kaulai masyvūs, raumenys stiprūs, todėl tai yra labai ištvermingi šunys. Oda stora, pakankamai elastinga. 

Kailis būna dviejų tipų – ilgaplaukis arba trumpaplaukis. Plaukai tiesūs, šiurkštūs ir tankūs. Vidurinės Azijos aviganiai būna balti, juodi, pilki, palši, rausvi, tigriniai margi ir dėmėti. Galva masyvi, kaukolės dalyje plati, skruostikauliai stiprūs. Kakta plokščia, perėjimas į snukį vos pastebimas. Galva, žiūrint iš priekio ir iš viršaus, lygiašonio trikampio formos, o iš profilio – buka su stora kabančia viršutine lūpa. Akys toli viena nuo kitos, tamsios, apvalios, tiesios. Dantys balti, stambūs, sukandimas žirklinis. Kaklas trumpas, raumeningas, žemas. Ketera aukšta, ryški (ypač patinų). 

Krūtinė plati, gili, su apvaliais šonkauliais. Nugara stipri, tiesi, plati. Juosmuo trumpas, platus, truputį iškilus. Strėnos plačios, raumeningos, beveik horizontalios. Uodegos pagrindas aukštai, strėnų zonoje, pjautuvo formos. Nuleista uodega siekia kulno sąnarius. Uodega trumpinama. Priekinės kojos, žiūrint iš priekio, tiesios ir lygiagrečios. Jos truputį ilgesnės negu pusė šuns aukščio ties ketera. Plaštakos trumpos, tvirtos, plačios, vertikalios. Užpakalinės kojos lygiagrečios, truputį ištiesinti kelio ir kulno sąnariai. Blauzdos trumpos. Letenos stambios, ovalios, sugniaužtos.

## Charakteris
Vidurinės Azijos aviganiai yra labai ramūs, aukšto intelekto, stabilios psichinės būklės, nepiktybiniai šunys. Jų nervų sistema labai stipri ir gerai išvystyta. 
Šie aviganiai yra labai užsispyrę bei savarankiški, todėl paklūsta tik stipriam šeimininkui. Vidurinės Azijos aviganis nuolat bando savo šeimininko charakterį bei ieško silpnų jo vietų, kurių radęs visada jomis pasinaudos.

## Taip pat skaitykite
*Šunų veislių sąrašas

## Šaltiniai ir nuorodos
*AZIJOS/ ALABAI Kennel
Kupiškėnų studija

**„Kupiškėnų studija“** – regioninė Kupiškio televizija.
„Kupiškėnų studija“ savo programas transliuoja šeštadieniais nuo 6.30 iki 08.00 val., sekmadieniais nuo 6.30 iki 8.00 val., ir antradieniais vakare, kai baigiasi LRT televizijos programa. 

„Kupiškėnų studijos“ programa matoma Kupiškio, Biržų, Anykščių, Pasvalio, Ukmergės, Rokiškio, Panevėžio, Molėtų rajonuose. Kanalas nerodomas.

„Kupiškėnų studijos“ programą rengia VšĮ „Kupiškio televizijos ir informacijos centras“. Tai ne pelno siekianti organizacija, perorganizuota iš Kupiškio kultūros centro padalinio, įkurto 1996 m. lapkričio 20 d.

## Laidos

„Kupiškėnų studija“ daugiau dėmesio stengiasi skirti etninės kultūros puoselėjimui, gerosios patirties sklaidai, švietimui, jaunimo užimtumui skatinti, meno populiarinimui ir pan.
Taip pat dėmesys kreipiamas į aktualijas, įvykių rajone apžvalgą.
 
„Kupiškėnų studija“ transliuoja tris originalias kūrybines laidas – šeštadienį rodomos apžvalginės – informacinės laidos Kupiškiui „Savaitė“ (informaciniai reportažai apie įvykius, aktualijas) ir „Pažintys“ (laidos apie kultūrą, meną ir mokslą), o sekmadienį – informacinio pobūdžio laida „Bendruomenių valanda“, skirta Biržų, Anykščių ir Pasvalio rajonų gyventojams.

„Kupiškėnų studija“ dalyvauja įvairiuose konkursuose. 2002 m. dalyvavo Lietuvos radijo ir televizijos komisijos paskelbtame geriausios kultūros laidos konkurse, kuris skirtas skatinti kultūros vertybių puoselėjimą, populiarinimą bei kultūros laidų kūrimą.

## Darbuotojai

* Savininkas ir direktorius – Povilas Vireliūnas. Taip pat dirba TV operatoriumi ir montuotoju. Tai ilgametis darbuotojas, dirbantis nuo pat „Kupiškėnų studijos“ įkūrimo.
* „Savaitės“ ir „Pažinčių“ redaktorė – Miglė Savukaitė, dar atlieka ir korespondentės, diktorės, vadybininkės pareigas. Korespondente dirba nuo 2002 m., redaktorės pareigas užima nuo 2004 m.
* Montuotoja – Asta Petrulytė, dar atlieka ir diktorės pareigas. Dirba nuo 2003 m.
* Operatorė – Jurga Sykaitė, dar eina ir „Bendruomenių valandos“ laidos redaktorės pareigas. Dirba nuo 2004 m.
Martynas Goštautas

**Martynas Goštautas** (, apie 1430 m., Vilnius – po 1483 m. liepos 3 d., Vilnius) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, 1477–1479/1480 m. Lietuvos didysis maršalka, 1480–1483 m. Trakų vaivada.

## Biografija

Didikas, kilęs iš Goštautų giminės. Tėvas Jonas Goštautas, motina Darata Zadora, broliai Vaitiekus Goštautas, Jurgis Goštautas, seserys Marija Goštautaitė, Aleksandra Goštautaitė. Buvo du kartus vedęs, abu kartus – kunigaikščio Alšėniškio dukterį; iš pirmosios santuokos gimė sūnus Albertas Goštautas, duktė Elžbieta Goštautaitė (ištekėjo už Jono Radvilos II).

Dalyvavo 1461 m. Gardino seime. 1464–1470 m. Naugarduko vietininkas, 1471–1475 m. pirmasis Kijevo vaivada (oficialiai − nuo 1470 m.). Juo paskirtas po svainio, paskutinio Kijevo dalinio kunigaikščio Simono Olelkaičio mirties. Goštauto kaip kataliko ir nekunigaikščio nenorėjo pripažinti stačiatikiai kijeviečiai, kurie Kijevo vaivada reikalavo skirti Mykolą Olelkaitį ar kitą kunigaikštiškos kilmės stačiatikį, tačiau Goštautas užėmė miestą jėga. 1474 m. jis kariavo su Kijevo vaivadiją puolusiais Krymo totoriais. 1477–1480 m. Lietuvos didysis maršalka, 1480–1483 m. Trakų vaivada. Padėjo Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje įsikurti bernardinų ordino vienuoliams: 1479 m. kartu su seserimi tretininke Aleksandra įkūrė bernardinų vienuolyną Tikocine, po 1480 m. pastatydino pirmąją bernardinų Šv. Mikalojaus bažnyčią Trakuose. Jo lėšomis taip pat įrengta Goštautų koplyčią Vilniaus katedroje.

## Nuorodos
## Šaltiniai

|-
Viktoras Onopko

**Viktoras Onopko** (g. 1969 m. spalio 14 d.) – ukrainiečių kilmės rusų futbolininkas, Rusijos rinktinės gynėjas.

Per 12  žaistų metų, tapo daugiausiai rungtynių už rinktinę sužaidusiu žaidėju.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Eduardas Strelcovas

**Eduardas Strelcovas** (; g. 1937 m. liepos 21 d. – m. 1990 m. liepos 22 d.) – buvęs futbolininkas, Tarybų Sąjungos rinktinės ir  klubo puolėjas. 

## Faktai

1958 metais E. Strelcovas atsisakė pereiti į  ar , todėl buvo išmestas iš rinktinės, vėliau tais pačiais metais buvo apkaltintas prievartavimu ir 7 metus praleido darbo stovykloje.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Plimutas

**Plimutas** – miestas esantis pietvakarių Anglijoje, Plimo ir Tamaros upių žiotyse. Plimuto įlankoje ir yra vienas didžiausių uostų Europoje.

Miestas garsus savo jūrine praeitimi, o II pasaulinio karo metu čia buvo Karališkų jūrų pajėgų laivyno bazė, viena svarbiausių Jungtinėje Karalystėje ir vokiečių oro pajėgų pirminių taikiniu. Po 1941 m. intensyvaus bombardavimo miestas buvo atstatytas. Čia yra vis dar didžiausia karinių jūrų laivyno bazė vakarų Europoje. Svarbiausios lankytinos vietos mieste yra Karališkoji tvirtovė (*Royal Citadel*), *Devonport Royal Dockyard* (Karališkų jūrų pajėgų laivų statykla) ir Barbakanas, nuo kurio 1620 m. piligrimai iškeliaudavo į Naujajį pasaulį. Plimuto universitetas turi 30 tūkst. studentų (ketvirtasis pagal dydį Jungtinėje Karalystėje). 1877 m. įkurtas Plimuto koledžas.

## Sportas
* Plymouth Argyle FC (futbolas)
Stanislovas Goštautas

**Stanislovas Goštautas** (, 1507 m. Vilnius – 1542 m. gruodžio 18 d. Geranainys) – Lietuvos didikas iš Goštautų giminės, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, Naugarduko vaivada, Trakų vaivada.

## Biografija

Didikas, grafas, kilęs iš Goštautų giminės. Tėvas Albertas Goštautas, motina kunigaikštytė Sofija Verejskaja, žmona Barbora Radvilaitė. Vaikų neturėjo ir jam mirus didikų Goštautų giminė baigėsi.

Iš tėvo ir senelio paveldėjo daug valdų. Jam priklausė giminės tėvonija Geranainys, Petrylovičiai, Medininkai, Tikocinas, Darsūniškis, Kėdainiai, Liubčiai, Mėguva, Alšėnai, Dargiškiai, Biržai, Trakai, Dieveniškės, Radoškovičiai, Kotlovas, dvarai prie Lucko, Horodlės ir kiti.

## Valstybės tarnyba

1522 m. gruodžio 8 d. Lietuvos didžiosios Kunigaikštystės seimas jį (15 metų amžiaus) paskyrė Naugarduko vaivada, bet 1530 m. paskyrimą anuliavo. Nuo 1530 m. Naugarduko vietininkas, Ponų tarybos narys, 1542 m. Trakų vaivada.

1537 m. gegužės 18 d. vedė Barborą Radvilaitę, kurią po jo mirties vedė Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas. Iš jos gautą 8000 lietuvių kapų grašių kraitį, už kuriuos įsigijo Sidorovo pilį. Žygimanto Augusto nurodymu iš valstybės iždo kasmet gaudavo po 600 kapų grašių už Upytės valsčių, kurį valdovas prisijungė prie savo valdų.

Rezidavo Geranainyse. Jam mirus be įpėdinių, turtai pagal to meto įstatymus kaip išmara atiteko didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Senajam. Šis juos 1543 m. perleido sūnui Žygimantui Augustui, kuris tais turtais iki gyvos galvos (m. 1549 m.) leido naudotis Stanislovo motinai Sofijai. Palikimo didžioji dalis per varžytines atiteko Radviloms ir šie tapo įtakingiausiais Lietuvos didžiosios Kunigaikštystės didikais.

|-

## Šaltiniai

## Nuorodos
Huankajaus provincija

**Huankajaus provincija** (, ) – provincija Peru, Chunino departamento pietinėje dalyje. Provincija padalinta į 28 apygardas. Sostinė – Huankajus.

## Apygardos

* Huankajus
* Karhuakaljanga
* Čakapampa
* Čikčė
* Čilka
* Čongos Altas
* Čupuras
* Kolka
* Kuljhuasas
* El Tambas
* Huakrapukijas
* Hualhuasas
* Huankanas
* Huasikanča
* Huajukačis
* Inchenijas
* Pariahuanka
* Pilkomajas
* Pukara
* Čičuajus
* Kilkasas
* San Agustin de Kachasas
* San Cheronimo de Tunanas
* San Pedro de Sanjas
* Santo Domingo de Akobamba
* Sapaljanga
* Sikaja
* Vikesas


## Šaltiniai
Konsepsjono provincija

**Konsepsjono provincija** (, ) – provincija Peru, Chunino departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 17 apygardų. Sostinė – Konsepsjonas.

## Apygardos
* Konsepsjonas
* Akas
* Andamarka
* Čambara
* Kočasas
* Komasas
* Heroinas Toledas
* Mansanaresas
* Mariskal Kastilija
* Matahuasis
* Mitas
* Nueve de Chulijas
* Orkotuna
* San Chosė de Keras
* Santa Rosa de Okopa

## Šaltiniai
Čupakos provincija

**Čupakos provincija** (, ) – provincija Peru, Chunino departamento pietvakarinėje dalyje. Provincija padalinta į 9 apygardas. Sostinė – Čupaka.

## Apygardos
* Čupaka
* Ahuakas
* Čongos Bachas
* Huačakas
* Huamankaka Čikas
* San Chuan de Iskosas
* San Chuan de Charpa
* Tres de Disiembrė
* Janakanča

## Šaltiniai
Marimba

**Marimba** (*kartais vadinama [[ksilorimba]]*) – mušamasis ksilofoninių grupės muzikos instrumentas.

Marimba didesnė už ksilofoną, pasižymi sodriu, švelniu ir žemu garsu.

Instrumentas kilęs iš Malaizijos, populiarus Centrinėje Amerikoje (Gvatemaloje, Nikaragvoje, Hondūre). Marimbos muzika, tradicinės Kolumbijos Pietų Ramiojo vandenyno regiono ir Ekvadoro Esmeraldaso provincijos dainos ir šokiai 2012 m. įrašyti į UNESCO nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.

Albanas Bergas panaudojo ją kūrinyje „Trys pjesės orkestrui“, o Darijus Mijo parašė koncertą marimbai ir vibrafonui.

## Susijusios pasaulio paveldo tradicijos
* Kultūrinės apraiškos, susiję su balafonu ir kolintangu Malyje, Burkina Fase, Dramblio Kaulo Krante ir Indonezijoje (2012, , , , nuo 2024 )
* Tradicinio instrumento mbiros/sansi gamyba ir muzikavimas (2020, , )

## Išnašos

## Nuorodos
* Tinklalapis (marimba.org)
Elektrėnų kronika

**,,Elektrėnų kronika”** – vienas iš Elektrėnų savivaldybėje leidžiamų savaitraščių, įkurtas 2000 m.

Leidėjas - UAB „Elektrėnų kronika“. Redaktorė - Julija Kirkilienė.

Laikraštyje spausdinama Elektrėnų savivaldybės informacija. Rubrikos: „Liaudies balsas“, „Lietuvoje ir pasaulyje“, „Kultūra“, „Aktualijos“. Taip pat spausdinami kryžiažodžiai, skelbimai, reklama ir TV programa.

Leidžiamas penktadieniais. Tiražas – 1530 egz. Nuo 2003 metų leidžiama ir elektroninė savaitraščio versija.

## Nuorodos
* Elektroninė savaitraščio versija
Jonas Goštautas

**Jonas Goštautas** (, g. prieš 1383 m. Geranainys – m. prieš 1458 m. rugsėjo 1 d. Vilnius) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir karinis veikėjas, 1440–1443 m. Trakų vaivada, 1443–1457 m. Vilniaus vaivada.

## Biografija

Didikas, kilęs iš Goštautų giminės. Anot Bychovco kronikos, jo tėvas buvęs Andrius Goštautas, brolis Petras Goštautas. Žmonos Darata Zadora, Elžbieta Drucka-Trabska, sūnūs Vaitiekus Goštautas, Martynas Goštautas, Jurgis Goštautas, dukterys Marija Goštautaitė, Aleksandra Goštautaitė. Tėviškė veikiausiai buvo Geranainys.

## Valstybės tarnyba

1413 m. Horodlės susitarimo su Lenkija, 1422 m. Melno taikos, 1431 m. Skirsnemunės sutarties su Vokiečių ordinu ir 1432 m. Gardino sutarties su Lenkija sudarymo liudytojas. 1426–1431 m. didžiųjų kunigaikščių Vytauto ir Švitrigailos rūmų maršalka. 1431 m., gindamas Lucką nuo lenkų, buvo patekęs į jų nelaisvę. 1432 m. dalyvavo Žygimanto Kęstutaičio sąmoksle prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Švitrigailą. Už tai Žygimantas Kęstutaitis jam padovanojo 26 kaimus ir miestelį, tarp jų – Dieveniškės, Medininkai, Tikocinas. 1436–1440 m. Smolensko vietininkas.

1440 m. jo remiamą Jogailos 13 m. sūnų Kazimierą paskelbus didžiuoju kunigaikščiu Goštautas tapo faktiškuoju Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės vyriausybės vadovu ir jaunojo valdovo auklėtoju. Priešinosi Lenkijos ponų siekiams Lietuvos Didžiąją kunigaikštystę inkorporuoti į Lenkijos karalystę. Numalšino Mykolo Žygimantaičio ir Švitrigailos šalininkų opoziciją Kazimierui, kai į Kijevą atvyko su savo kariuomene. 1440–1443 m. Trakų vaivada, 1443–1458 m. Vilniaus vaivada ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kancleris. Per 1444 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karą su Mazovija jo pastangomis buvo atgauta dalis Palenkės. Iš Lenkijos siekė atsiimti jos užimtą Vakarų Voluinę. Jo dėka buvo atnaujintos draugiškumo sutartys su Didžiojo Naugardo ir Pskovo respublikomis, nustatyti geri santykiai su Vokiečių ordinu, Krymo chanu, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės paremtas juo tapo Chadži-Girėjus.

Jo rūpesčiu 1446 m. ar 1453 m. Brastos sutartyje su Lenkija Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė traktuojama kaip suvereni lygiateisė Lenkijai valstybė. Goštautas ir jo šalininkai, siekdami karu atgauti iš Lenkijos jos užimtą Vakarų Podolę, ėmė konfrontuoti su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu ir Lenkijos karaliumi Kazimieru, kurį norėta nušalinti nuo sosto, bei jo šalininkais. Tai suskaldė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės diduomenę į dvi stovyklas.

## Nuorodos

|-

## Šaltiniai
Jonas Alšėniškis

**Jonas Algimantaitis Alšėniškis** (m. apie 1402 m.) – vienas Alšėnų kunigaikščių, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Alšėniškių giminės pradininkas.

## Biografija
Žinomas tik tėvo vardas – Algimantas. Žmona Agripina Sudimantaitė buvo Vytauto žmonos Onos sesuo, duktė Julijona Alšėniškė – Vytauto antroji žmona. Sūnūs Andrius Alšėniškis, Simonas Jonaitis Alšėniškis, Mykolas Jonaitis Alšėniškis, Aleksandras Jonaitis Alšėniškis. Katalikas, tačiau vaikai tapo stačiatikiais, kai kurie bendradarbiavo su Olelkaičiais.

1379 m. Jogailos ir Kęstučio sutarties su Vokiečių ordinu sudarymo liudytojas. Ištikimai rėmė Vytautą, su juo 1383 m. ir 1389 m. bėgo į Prūsiją pas kryžiuočius. Už tai Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila du kartus atėmė iš jo tėvoniją – Alšėnus, bet taikydamasis su Vytautu grąžindavo.

1385 m. Jogailos pasiuntinybės dėl jo vestuvių su Lenkijos karaliene Jadvyga narys, 1386 m. Jogailą lydėjo į Krokuvą. 1390 m. iš Prūsijos į Maskvą lydėjo Vytauto dukterį Sofiją, kuri 1391 m. ištekėjo už Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I. Per Vytauto kovas su Vokiečių ordinu 1394 m. buvo patekęs į nelaisvę. Po Skirgailos mirties 1396 m. tapo Kijevo vietininku, įsteigė Kijevo lotynų apeigų vyskupystę. Dalyvavo sudarant 1398 m. Salyno sutartį, 1401 m. Vilniaus-Radomo susitarimą.

Sūnaus Andriaus duktė Sofija buvo Jogailos ketvirtoji žmona.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Orbitalė

**Orbitalė** – erdvė aplink atomo branduolį arba molekulėje, kur gali būti laikoma iki dviejų elektronų.

Atskiri atomai turi atomines orbitales. Kai atominės orbitalės iš atskirų nesurištų atomų artėja viena prie kitos, atsiranda tarpusavio poveikis – susidarius kovalentiniam cheminiam ryšiui tarp atomų, orbitalės susijungia dar kartą, sudarydamos tokį patį skaičių molekulinių orbitalių.

Gana dažnai susidaro ryšiai, kai kelios atominės orbitalės iš tų pačių atomų susijungia į panašų skaičių hibridizuotų atominių orbitalių. Tokiu atveju būna sumaišomos savybės iš skirtingų orbitalių.
Tarmos provincija

**Tarmos provincija** (, ) – provincija Peru, Chunino departamento centrinėje dalyje. Provincija padalinta į 9 apygardas. Sostinė – Tarma.

## Apygardos
* Tarma
* Akobamba
* Huarikolka
* Huasahuasis
* La Unjonas
* Palka
* Palkamajas
* San Pedro de Kachasas
* Tapas

## Šaltiniai
Manerheimo linija

**Manerheimo linija** () – Karelijos sąsmaukoje tarpukariu Suomijos pastatyti kariniai įtvirtinimai, skirti apsisaugoti nuo grėsmės iš TSRS. Įtvirtinimai, pavadinti generolo Karlo Gustavo Emilio Manerheimo garbei, buvo 136 km ilgio.

Įtvirtinimus statė iš betono (14 520 kubinių metrų), aukščiausios kokybės plieno, medienos ir kitų medžiagų.

## Istorija
Pavadinimą linijai sugalvojo suomis Jorma Gallen-Kallela, o visame pasaulyje išplatino užsienio žurnalistai. Linija statyta dviem etapais: 1920–1924 m. ir 1932–1939 m. Statant antrą kartą buvo atnaujinti kai kurie pasenę įtvirtinimai. Tolesnius linijos stiprinimo darbus sustabdė prasidėjęs Žiemos karas.

Manerheimo linija nusidriekė nuo Suomių įlankos iki Ladogos ežero, joje buvo 157 kulkosvaidžiais ir 8 artilerija ginkluotos atspariosios ugniavietės. Statant Manerheimo liniją buvo išnaudojami reljefo teikiami gynybiniai privalumai. Tam būdavo išnaudojamos net tokios menkos gamtos sudarytos kliūtys kaip išvirtę medžiai ar duobės.

## Žiemos karas
Žiemos karo (1939 m. gruodis – 1940 m. kovas) metu suomiams pavyko taip ilgai atsilaikyti prieš sovietus tik Manerheimo linijos dėka. Kariniai veiksmai Žiemos karo metu iš esmės vyko tik Manerheimo linijos teritorijoje. Tačiau Manerheimo linija buvo orientuota ne į stabilią fronto liniją, o į mobilius veiksmus, kai priešui leidžiama užimti teritoriją, o paskui jis išnaikinamas, naudojant mobilius padalinius bei užmaskuotus dotus. Manerheimo linijos dotai buvo slepiami už kalvų, šaudymo kryptys buvo nukreipiamos paraleliai fronto linijai arba netgi šiek tiek į Suomijos teritorijos gilumą, todėl rusų vykdyti artileriniai parengimai būdavo neefektyvūs.
Nepaisant didvyriško suomių priešinimosi, linija po du mėnesius trukusių intensyvių kautynių buvo pralaužta.

Pasibaigus Žiemos karui teritorija su linija atiteko TSRS, įtvirtinimai buvo sunaikinti.

## Nuorodos
* Willam R. Trotter. The Winter War, the Russo-Finnish War of 1939-40. Aurum Press Ltd, London 2003, ISBN 1-85410-932-4
* Manerheimo linija  
* Manerheimo linijos istorija  
* Filmas "Manerheimo linija (*Линия Маннергейма*) – 1940 m. propagandinis tarybinis dokumentinis filmas: 1 dalis 2 dalis 3 dalis 4 dalis
Jānis Kažociņš

**Janis Kažuocinis** (, , g. 1951 m. gegužės 11 d. Piterboras, Jungtinė Karalystė) – latvių žvalgybininkas, buvęs D. Britanijos brigados generolas, Latvijos Konstitucijos apsaugos biuro SAB vadovas.

## Biografija
Baigė Karališkąją Sandhersto karininkų mokyklą (). Tarnavo Šiaurės Airijoje. Dalyvavo planuojant pirmąjį karą su Iraku (1990–1991). Buvo D. Britanijos karinis atašė Rygoje.

D. Britanijos kariuomenę paliko 2003 m. Nuo 2003 m. gegužės vadovauja Latvijos *Konstitucijos apsaugos biurui* (, SAB; ).

## Išnašos

## Nuorodos
* Constitution Protection Bureau Oficialus Latvijos Teisingumo ministerijos tinklalapis su J. Kažuocinio nuotrauka
* Lewis J. (2008) Moscow says MI6 is pulling strings as Latvians kick out Russian 'spies'