open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marijus Maksimas

**Marijus Maksimas** (*Marius Maximus*, g. apie 160 m. – mirties data neaiški) – II a. pabaigos – III a. pradžios romėnų istorikas, rašęs lotyniškai.

Sekdamas Svetonijumi, jis parašė 12 Romos imperatorių biografijas. Šiuo metu Marijaus darbų nėra išlikę, tačiau jis dar yra cituojamas IV a. raštuose, pavyzdžiui, *[[Historia Augusta|Augustų istorijoje]]*.

Šiuo metu nėra aišku, kiek patikimi Marijaus Maksimo darbai. Taip pat nėra tiksliai žinoma, kokiu mastu juo remiasi „Augustų istorija“ – pagrindinis šaltinis, iš kurio žinoma apie Marijaus kūrybą.

## Biografija

Marijaus Maksimo šeima greičiausiai buvo kilusi iš Afrikos, plebėjų luomo. Tėvas buvo prokuratorius Galijoje. Valdant Komodui, Marijus tapo senatoriumi. 193 m., valdžią užėmus Septimijui Severui, jis tikriausiai buvo *[[Legio I Italica]]* legiono legatu prie žemutinio Dunojaus, dalyvavo kovoje prieš Pescenijų Negrą. 197 m. kovėsi Lugdunumo mūšyje prieš Klodijų Albiną, paskui tapo Belgijos Galijos provincijos valdytoju. Manoma, kad apie 199 metus galėjo būti konsulu. 208 m. buvo Sirijos provincijos valdytoju, o po kelerių metų tapo pirmuoju kada nors buvusiu *buvusiuoju konsulu*, kuris tuo pačiu metu turėjo ir Azijos, ir Afrikos prokonsulo titulą. Tai rodo, kad jis labai gerai sutarė su imperatoriumi Karakala. 223 metais Marijus Maksimas vėl tapo konsulu, valdant imperatoriui Aleksandrui Severui.

Mirties data nėra žinoma.

## Kūryba

Manoma, kad jo darbas vadinosi „*Caesares*“ („Cezariai“, sekant Svetonijaus knyga „Dvylikos Cezarių gyvenimai“), tačiau nėra žinoma, kada tiksliai Maksimas jį parašė. Knygą buvo ketinta rašyti kaip Svetonijaus veikalo tęsinį, aprašant kitų 12 imperatorių gyvenimus: nuo Nervos iki Heliogabalo. Maksimas pats matė bent jau septynerių iš jų valdymą, tačiau jo aprašytos biografijos yra abejotinos vertės. Asmenybės aprašytos labai paviršutiniškai ir net anekdotiškai. Marijų kritikavo Amianas Marcelinas ir šv. Jeronimas. „Augustų istorijos“ autorius, nors ir remdamasis Marijumi, šioje knygoje jį kritikavo bent 26 kartus. Tikėtina, kad Marijus Maksimas ketino atkartoti ir net pranokti Svetonijaus stilių, kuriame akcentuojamos pikantiškos detalės apie aprašomas asmenybes, skandalingesni poelgiai, anekdotai ir panašūs „bulvariniai“ dalykai, o svarbiems tuo metu vykstantiems įvykiams beveik neskiriama dėmesio. Nepaisant to, Maksimo darbe būtų galima rasti ir šiuolaikinei istorijai labai svarbios informacijos.
Lietuvos keliai

**Lietuvos keliai** yra Lietuvos transporto sistemos dalis. Valstybei priklausantys (valstybiniai) keliai skirstomi į magistralinius, krašto ir rajoninius kelius. Valstybei nepriklausantys keliai (gatvės, vietiniai keliai, privažiavimai) priklauso savivaldybėms.

Lietuvos valstybiniais kelias pervežama iki 80% krovinių ir keleivių.

## Istorija

## Skirstymas
### Pagal tipą
Kelių tinklas skirstomas į šias kategorijas:
* Europos kelių tinklo koridoriai
* E kategorijos keliai
* magistraliniai keliai
* krašto ir rajoniniai keliai

### Pagal lygmenį
Lietuvoje yra 21324,85 km valstybinių kelių, kurie skirstomi į tris kategorijas:
* magistraliniai (19 trasų, bendras ilgis 1875,59 km),
* krašto (132 trasos, bendras ilgis 5059,78 km),
* rajoniniai (4348 trasos, bendras ilgis 14692,50 km).

## Kelių dangų tipai
Kelių dangos 2013 m. (km):

## Kelių tinklas

### Europos kelių tinklo koridoriai

1994 m. nustatyti du Lietuvą kertantys Trans European Network koridoriai. Juos nustatė Europos šalių transporto ministrai konferencijos metu, kuri vyko Kretoje.

#### Koridorius Nr. I
Koridorius (greitkelis Via Baltica ir geležinkelio linija Rail Baltica) kerta Lietuvą šiaurės – pietų kryptimi, jungdamas Taliną – Rygą – Saločius – Panevėžį – Kauną – Kalvariją – Varšuvą. Koridoriaus atšaka Nr. I A jungia Taliną – Rygą – Šiaulius – Tauragę – Kaliningradą.

#### Koridorius Nr. IX
Koridorius kerta Lietuvą rytų – vakarų kryptimi. Atšaka Nr. IX B jungia Kijevą – Minską – Vilnių – Klaipėdą, o atšaka Nr. IX D – Kauną – Kaliningradą.

### E kategorijos keliai

Lietuvą kerta 6 Europinės reikšmes magistralės:
*  (Helsinkis – Talinas – Ryga – Panevėžys – Kaunas – Varšuva – Vroclavas – Praha)
*  (Berlynas – Gdanskas – Kaliningradas – Marijampolė – Prienai – Vilnius – Minskas)
*  (Pskovas – Ryga – Šiauliai – Karaliaučius – Varšuva – Krokuva – Budapeštas)
*  (Klaipėda – Kaunas – Vilnius – Lyda – Černivciai – Bukareštas – Aleksandropolis)
*  (Kaunas – Utena – Daugpilis – Rėzeknė – Ostravas)
*  (Vilnius – Panevėžys – Šiauliai – Palanga – Klaipėda)

### Magistraliniai keliai

Magistraliniais vadinami tarptautinio susisiekimo Lietuvos keliai.

Magistraliniai kelių ilgis 1875,586 km.
Lietuvos magistraliniai keliai yra šie (Kelio ilgiai žymimi iki valstybės sienos):

*  – 311,40 km
*  – 135,92 km
*  – 33,99 km
*  – 134,46 km
*  – 97,04 km
*  – 184,85 km
*  – 42,21 km
*  – 87,86 km
*  – 78,94 km
*  – 66,10 km
*  – 146,85 km
*  – 186,09 km
*  – 43,87 km
*  – 95,60 km
*  – 44,81 km
*  – 137,51 km
*  – 22,28 km
*  – 17,10 km
*  – 7,17 km
*  – 7,8 km
*  – 4 km

### Krašto ir rajoniniai keliai

* Lietuvos krašto keliai
* Lietuvos rajoniniai keliai

## Tiltai ir viadukai valstybinės reikšmės keliuose
Iš viso priskaičiuojama 1497 tiltų susijusių su valstybiniais keliais, kurie skirtomi pagal perdangos medžiagą: gelžbetoninius, plieninius ir medinius.

## Išnašos

## Nuorodos
* Lietuvos automobilių kelių direkcija prie Susisiekimo ministerijos
* Kelių būklė ir eismo sąlygos 
* Valstybinės reikšmės automobilių kelių sąrašas (LR Vyriausybės nutarimas)
Miškinis šoklys

**Miškinis šoklys** (*Cicindela sylvatica*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalas. Dydis 15-17 mm. Kūno viršutinė pusė bronziškai juoda, šilko blizgesio. Antsparniai su baltu piešiniu. Blauzdos ir letenos žalios, vario atspalvio.
Antsparnių piešinys panašus į baltalūpio šoklio, tačiau miškinio šoklio antsparniai daug tamsesni ir pats vabalas stambesnis. Tai didžiausias Lietuvos šoklys.

Dažnas pušynuose, smėlėtose vietose, ypač miško keliuose. Skraido Gegužės – Liepos mėnesiais.
Cicindela

***Cicindela*** – vabalų žygių (*Carabidae*) gentis. Tai pati gausiausia Lietuovje gyvenanti šoklių pošeimio gentis.

Vabalai vidutinio dydžio (8 - 17 mm). Kūnas bronzinis arba bronziškai žalias, kartais rusvo atspalvio. Antsparniai su baltu ar gelsvu piešiniu. Antenos išaugusios tarp viršutinių žandų pagrindų. Galva, kartu su didelėmis, stipriai išgaubtomis akimis platensė už priešnugarėlę. Antenos ir kojos ilgos, plonos.

Vabalai aktyvūs šiltomis saulėtomis dienomis. Aptinkami atvirose, su reta augalija, vietose: smėlio kalvelėse, smėlėtuose keliuose, retuose pušynuose, sausose pievose. Skraido šuoliais. Lervos gyvena vertikaliai išraustuose urveliuose, kuriuose tyko grobio. Minta įvairiais vabzdžiais.

Pasaulyje gyvena apie 1000 šios genties vabalų rūšių.
Lietuvoje 4 rūšys:

## Nuotraukos

Image:Larvengangenchybrida.jpg|Baltalūpio šoklio lervų vertikalūs urveliai.
Vaizdas:Cicindela_hybrida.jpg|Baltalūpis šoklys
Vaizdas:Cicindela.campestris.1809.jpg|Žaliasis šoklys
Vaizdas:Cicindela_silvatica.jpg|Miškinis šoklys
Vaizdas:Cicindela_maritima.jpg|Pajūrio šoklys
Vaizdas:Cicindela chinensis flammifera MHNT.ZOO.2004.0.175.jpg|Cicindela chinensis
Telia

**Telia** – Švedijos telekomunikacijų bendrovė. Jos dukterinė kompanija „Telia Lietuva“ teikia ryšių paslaugas Lietuvoje.

## Istorija
1853 m. įkurta „Kungl. Telegrafverket“, vėliau tapusi „Telia“. Bendrovė priklausė Švedijos valstybei ir turėjo telefono ryšio monopolį.

2003 m. Švedijos bendrovė „Telia“ ir Suomijos bendrovė „Sonera“ sujungtos į „TeliaSonera“. Tai padaryta nepavykus Telia susijungimui su Norvegijos bendrove *Telenor*, kuri yra pagrindinis grupės konkurentas Šiaurės šalyse.

2016 m. grupė pervadinta į „Telia Company“.

## Veikla
Teikia IT, fiksuotojo ir mobiliojo ryšio, skaitmeninės televizijos bei interneto paslaugas.

Prekiauja išmaniaisiais telefonais, planšetiniais, nešiojamaisiais kompiuteriais, išmaniaisiais laikrodžiais, išmaniaisiais televizoriais ir kt.

Veikia Šiaurės ir Rytų Europos šalyse (Danijoje, Norvegijoje, Švedijoje, Suomijoje, Estijoje, Latvijoje, Lietuvoje), Vidurinėje ir Pietų Azijoje. Bendrovės akcijomis prekiaujama Stokholmo ir Helsinkio vertybinių popierių biržose.

### Lietuvoje
2000 m. pradėta prekyba bendrovės akcijomis vertybinių popierių biržoje „Nasdaq Vilnius“ (simbolis – TEL1L). Švedijos „Telia“ koncernas turi 88,15 % AB „Telia Lietuva“ akcijų.

2016 m. „TEO LT“ įsigijo didžiausią šalies mobiliojo ryšio paslaugų bendrovę „Omnitel“. 2017 m. vasario 1 d. bendra įmonė buvo pervadinta į „Telia Lietuva“.

2017 m. pajamos siekė 370,1 mln. eurų, bendrovė turėjo virš 2200 darbuotojų. 2017 m. turėjo virš 211 tūkst. išmaniosios televizijos, virš 264 tūkst. šviesolaidinio interneto, apie 1,35 mln. mobiliojo ryšio ir apie 416 tūkst. fiksuotojo ryšio vartotojų.
Nuo 2018 m. liepos vadovu paskirtas Dan Strömberg.

Nuo 2023 m. kovo vadove paskirta Giedrė Kaminskaitė-Salters.

### Latvijoje
„Telia“ valdo 49 % fiksuotojo ryšio bendrovės „Lattelecom“ akcijų, o Latvijos valstybei priklauso 51 % akcijų. Mobiliojo ryšio bendrovėje LMT „Telia“ taip pat turi 49 % akcijų, šioje įmonėje Latvijos valstybiniam radijo ir televizijos centrui priklauso 23% akcijų, įmonei „Lattelecom“ – 23%, o Latvijos vyriausybei – 5% akcijų.

## Išnašos
Anišinabų kalba

**Anišinabų kalba**, **Odžibvės kalbos** arba **Anishinaabemowin** (**ᐊᓂᔑᓈᐯᒧᐎᓐ**) – antra kalbamiausių vietinių indėnų kalbų Kanadoje ir trečia Šiaurės Amerikoje. Kalba vartojama anišinabų (t. y. tokių indėnų genčių kaip algonkinai, Nipisin, odžibvai, misisaugai ir kt.).

## Nuorodos
* 
* Odžibvės kalbos Asociacija
* Ojibvės kalbos grupės
Galileo (navigacinė sistema)

**Galileo** arba **Galileo globali navigacinė sistema** – tai Europos Sąjungos palydovinė navigacinė sistema, sukurta per Europos kosmoso agentūrą. Sistema pradėjo veikti 2016 metais.

ES užsakė sistemą siekiant turėti nuosavą Europos palydovinės navigacijos sistemą, taip pat tinkamą ir karinėms reikmėms, kaip nepriklausomą nuo JAV GPS ir Rusijos GLONASS.

## Galileo palydovai
* 30 palydovų
* orbitos aukštis: 23 222 km 
* 3 orbitinės projekcijos, 56° polinkio kamps (9 veikiantys palydovai ir vienas atsarginis vienai projekcijai)
* palydovo gyvavimo laikas: >12 metų
* palydovo masė: 675 kg
* palydovo dydžiai: 2,7 m x 1,2 m x 1,1 m
* saulės modulių ilgis: 18,7 m
* saulės modulių galia: 1500 W

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Geltonkraštė dusia

**Geltonkraštė dusia** (*Dytiscus marginalis*) – dusių (*Dytiscidae*) šeimos vabalas. Vabalai stambūs (27 – 35 mm), priešnugarėlės ir antsparnių šonai su plačiu geltonu apvadu. Patelių antsparniai paprastai su išilginėmis vagutėmis.

Gyvena įvairiuose vandens telkiniuose, kurių bent krantai apaugę gausia vandens augalija.

Lervos užauga iki 60 mm ilgio.
Tiek vabalai, tiek lervos plėšrūs. Medžioja vandens vabzdžių lervas, buožgalvius, žuvų mailių ir net jaunas žuvytes.

## Nuotraukos

Image:Dytiscus marginalis2.jpg|Geltonkraštė dusia iš apačios
Image:Geelgerande01.jpg
Image:Gelbrandkäfer_(Dytiscus_marginalis).jpg
Image:Dytiscus.marginalis.larva.jpg|Lerva
Image:Zoltobrzezek.png|Lerva ir vabalas medžioja
Petrologija

**Petrologija** - mokslas apie uolienas, jų sandarą, susidarymą, įvairovę ir paplitimą erdvėje ir laike.
Petrologijos pagrindinis tikslas - uolienos apibūdinimas, klasifikavimas ir kilmės ar susidarymo būdo nustatymas. Mokslo tyrimo objektas - tai pačios uolienos: magminės, metamorfinės ir nuosėdinės.
Žmogaus sukurtoms medžiagoms taip pat taikomi petrologijos principai. Atskira mokslo šaka - *techninė petrologija* - kaip tik skirta antropogeninėms medžiagoms tirti. Petrologijos aprašomoji mokslo sritis yra *petrografija*. Sritis, nagrinėjanti tik nuosėdines uolienas, vadinama *litologija*.
Rygos Šv. Petro bažnyčia

**Rygos Šv. Petro bažnyčia** (latv. *Pētera baznīca*) – aukščiausia Rygos bažnyčia, gotikos stiliaus architektūros paminklas. Bažnyčia pastatyta 1209 m., bokštas kelis kartus sudegęs ir vėl atstatytas. Šiuo metu Šv. Petro bažnyčia yra Rygos Šv. Petro parapijos liuteronų maldos namai.

## Istorija
Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Šv. Petro bažnyčia paminėta 1209 m. - ji pastatyta kaip prekeivių maldos namai ir susirinkimų vieta.

XV a. bažnyčia buvo iš esmės papildyta (pristatyta altorių dalis, skliautai, 1491 m. pabaigtas 136 m aukščio bokštas).

1666 m. bokštas trenkus žaibui sugriuvo ir vėliau buvo perstatytas, suformuojant vakarų fasadą su baroko stiliaus portalais.

1721 m. į bokštą vėl trenkė žaibas, kilo didelis gaisras, liepsnos apėmė visą pastatą, ir bokštas vėl sugriuvo. Iš viso į Šv. Petro bažnyčios bokštą žaibas yra trenkęs 6 kartus.

1746 m. pabaigtas bokšto atstatymas (atstatyta Rusijos caro Petro I įsakymu, kuris pats esą dalyvavęs gaisro gesinime). Šv. Petro bažnyčios bokštas iki pat Antrojo pasaulinio karo buvo aukščiausias medinis statinys Europoje.

1941 m. birželio 29 d. bažnyčia smarkiai nukentėjo nuo nacistinės Vokietijos kariuomenės apšaudymo. Bokštas sugriuvo ir buvo atstatytas po karo buvusios išvaizdos, bet iš metalo konstrukcijų.

1954 m. pradėti bažnyčios atnaujinimo darbai, pirmiausia atnaujinant čerpių stogą, o 1967 m. pradėta unikalaus bokšto rekonstrukcija. Bokšto atnaujinimas pabaigtas 1973 m. birželio 29 d., tą pačią dieną, kaip ir jo sugriuvimas prieš 32 metus.

1975 m. įrengtas iš Armėnijos atvežtas bokšto laikrodis.

Visiškai Šv. Petro bažnyčia atnaujinta 1983 metais.

Dabartinis bokštas yra 123,25 m aukščio, jame įrengtas liftas, kuris lankytojus pakelia į 72 m aukštį. Šiuo metu bažnyčios salė naudojama ne tik kaip maldos namai, bet ir kaip parodų bei koncertų salė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šv. Petro bažnyčia (latvių kalba)
Amata

**Amata** romėnų mitologijoje – karaliaus Latino žmona, Lavinijos motina. Savo dukrą ketino išleisti už pusbrolio Turno. Tačiau orakulas išpranašavo, kad Lavinija turi ištekėti už Enėjo, tačiau Amata palaikė Turną ir ragino pradėti karą. Kai Turnas žuvo, Amata nusižudė.
Hiadės

**Hiadės** (*Hyades*, gr. Ὑάδες – „lietingosios“) graikų mitologijoje – nimfos, nešančios lietų, Hijo ir plejadžių seserys, Atlanto ir Plejonės. Jų vardas kilo nuo verkimo it lietaus iš sielvarto, žuvus jų broliui Hijui medžioklėje per nelaimingą atsitiktinumą. Vėliau jos įkeltos į dangų, kur sudaro Tauro žvaigždyno galvą. Dažniausiai minimi jų vardai: Faola, Ambrozija, Eudora, Koronidė (*Coronis*) ir Polikso. Prie minėtų nimfų kartais priskiriamos Tionė ir Prodikė, kurios yra Hijo ir okeanidės Aetros dukros. Jos buvo pridėtos ir prie pirmųjų hiadžių danguje.

Hiadės kartais maišomos su nisiadėmis, nimfomis, kurios slaugė Dionisą.
Sijų kalbos

**Sijų kalbos** − indėnų kalbų šeima, kurios kalbomis kalba indėnai sijai.

XVII−XVIII a. sijų kalbomis kalbėjo indėnų gentys, gyvenusios Š. Amerikoje (nuo Misisipės upės rytuose iki Uolinių kalnų vakaruose ir nuo Saskačevano upės šiaurėje iki Arkanzaso upės pietuose).

Sijų kalbas sudaro išnykusios katabvų kalbos (vokonų ir katabvų) bei vakarų sijų kalbos.

Skiriamos 3 vakarų sijų kalbų grupės:
* šiverų (ajovų, otų, misūrių kalbos)
* dhegijų (kanzų, kuapių, arba *kuapavių*, omahų, osedžių, ponkų kalbos)
* mandanų (vinebagų, dakotų, lakotų, krou arba absarokų, mandanų, hidatsų kalbos).

Kartais prie sijų kalbų priskiriama dar ir jučių kalba.

Kalbančiųjų sijų kalbomis ~100 000.

## Nuorodos
* 
* Sijų kalbų bibliografija  
* Sijų kalbų šeima
Lombardų kalba

**Lombardų kalba** (*lumbaart*) – kalba, kuria kalbama Šiaurės Italijoje (daugiausia Lombardijoje ir kaimyniniuose regionuose) bei Šveicarijoje. Lombardų kalba dar skirstoma į vakarų ir rytų lombardų kalbas.

Lombardų kalba neretai laikoma italų kalbos tarme, tačiau kartais išskiriama kaip atskira kalba.

## Nuorodos
*
Kató Lomb

**Kata Lomb** (*Kató Lomb*, 1909 m. vasario 8 d., Pečas − 2003 m. birželio 9 d., Budapeštas) – vengrų kilmės vertėja, viena pirmųjų pasaulio sinchroninio vertimo meistrių.

Studijavo fiziką ir chemiją, tačiau susidomėjo kalbomis. Galėjo laisvai versti žodžiu, operuodama 9 arba 10 kalbomis. Vertėjavo techninę literatūrą, šešiomis kalbomis galėjo skaityti beletristiką. Be gimtosios vengrų, kalbėjo 16 kalbų (anglų, bulgarų, danų, hebrajų, ispanų, italų, japonų, kinų, lenkų, lotynų, prancūzų, rumunų, rusų, slovakų, ukrainiečių, vokiečių). Šias kalbas ji išmoko savo pastangomis, tiesiog iš susidomėjimo.

## Šaltiniai
Doom

**Doom** (prekinis ženklas **DOOM**) – kompiuterinis pirmojo asmens šaudyklinis žaidimas. Žaidimą sukūrė ir 1993 m. gruodžio 10 d. išleido kompanija „id Software“. Tai pirmoji žaidimų serijos dalis. Pradžioje žaidimas platintas nemokamai.

„Doom“ žaidimas išpopuliarino žaidimą tinkle. Pasak GameSpy, 2004 m. žaidimų pramonės atstovai „Doom“ įvardijo kaip geriausią visų laikų žaidimą. Didžiulė žaidimo sėkmė paskatino sukurti tęsinių, papildymų. Žaidimas buvo perleistas įvairioms kitoms platformoms. 2005 m. kino kompanija „Universal Pictures“ pastatė žaidimo motyvais paremtą filmą.

## Išnašos
Reguliatorius

**Reguliatorius** arba **kompensatorius** - automatinio valdymo teorijoje valdymo sistemos dalis, tiesiogiai arba netiesiogiai stebinti valdomą objektą ir generuojanti valdymo signalus.

Paprastai reguliatoriai dirba neigiamojo grįžtamojo ryšio principu, kad kompensuotų išorinius trikdžius ir palaikytų sistemą pageidaujamoje būsenoje. Tačiau kartais naudojamas ir tiesioginis ryšys, kai valdymo signalai generuojami nepriklausomai nuo valdomo objekto būklės.

Paprasčiausias reguliatorius su neigiamu grįžtamuoju ryšiu tiesiog įjungia ir išjungia valdymo signalą. Kitas nesudėtingas atvejis - proporcinis reguliatorius, kai valdymo signalas yra proporcingas valdymo paklaidai. Kai kurie pastarojo trūkumai (pavyzdžiui, lėtas artėjimas prie pageidaujamos būsenos) gali būti sumažinti naudojant PI arba PID reguliatorių.
Telugų kalba

**Telugų kalba** (sav. తెలుగు; *Telugu*) – viena iš dravidų kalbų. Telugų kalba kalbama Indijoje, daugiausia Andhra Pradešo valstijoje, kur ji turi oficialų statusą. Be Andra Pradešo, telugų kalba kalbančiųjų yra kaimyninėse valstijose – Tamil Naduje, Karnatakoje, Maharaštroje, Orisoje, Čatisgarche. Be to, šia kalba kalba emigrantai JAV, Malaizijoje, Maurikijuje, Fidžyje, Šri Lankoje, kai kuriose Afrikos ir Artimųjų Rytų šalyse, Maurikijaus saloje.

Telugų kalba yra didžiausia dravidų kalba (įskaitant tuos, kuriems tai nėra gimtoji kalba) ir antra pagal gausumą (po hindi) kalba Indijoje. Telugų kalba yra viena iš dvidešimt trijų oficialių Indijos kalbų.

Naudoja telugų rašto sistemą. Seniausi rašto paminklai iš XI a., dabartinė telugų kalba susiformavo XIX a.

### Kilmė
Telugų kalba kilusi iš protodravidų kalbos; nuo jos atsiskyrė greičiausiai tarp 1500 ir 900 m. pr. m. e. Telugų kalba priklauso pietų-centrinių dravidų kalbų pošeimiui, kurio nariai kilo iš protodravidų kalbos, kuria kalbėta centrinėje Dekano plokščiakalnio dalyje. Kitos šios grupės kalbos yra gondi, konda, kui ir kuvi.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Sebuanų kalba

**Sebuanų kalba** (sav. *Sugboanon, Cebuano*) – viena iš malajų polineziečių kalbų, vartojama Filipinuose, daugiausia Visajų salose ir Mindanao saloje. Pavadinimas kilo nuo Sebu salos. Naudoja lotynų rašto sistemą.

## Nuorodos
*
Volapiukas

**Volapiukas** (sav. *Volapük*) – yra dirbtinė kalba, 1879–1880 m. katalikų kunigo *[[Johann Martin Schleyer]]* sukurta Badene, Vokietijoje. Volapiuko konventai vyko 1884 m. (Frydrichshafene), 1887 m. (Miunchene) ir 1889 m. (Paryžiuje). Pirmuosiuose dviejuose konventuose naudota vokiečių kalba, o paskutiniojoje konferencijoje tik volapiukas.

## Istorija
1880 m. buvo išleista volapiuko gramatika, po metų pradėtas reguliariai leisti laikraštis „Volapükabled“, aplink kurį būrėsi kalbos propaguotojai.

Populiarumo viršūnę volapiukas pasiekė 1889 m., kai buvo apie 283 volapiuko klubai, 25 periodiniai leidiniai volapiuku arba apie šią kalbą bei išleista 316 šios kalbos vadovėlių 25 kalbomis. Tuo metu volapiuką mokėjo apie 200 tūkst. žmonių, daugiausia Europoje ir Amerikoje. XX a. pradžioje volapiuką išstūmė paprastesnė ir lengviau išmokstama esperanto kalba. Volapiuko šalininkai taip pat sukūrė keletą naujų dirbtinių kalbų – idiom neutral (1901 m.), latina sine flexione (1903 m.).

Kalba šiek tiek atgijo atsiradus internetui – susikūrė kelios diskusijų grupės, rengiama Vikipedija volapiuku, tačiau kalbančiųjų skaičius tėra keletas dešimčių.
 

## Gramatika
Schleyer volapiuko žodyną sudarė daugiausia iš anglų kalbos, taip pat šiek tiek pridėta vokiečių ir prancūzų kalbų žodžių. Žodžiai dažnai stipriai modifikuoti, taip kad originalus žodis sunkiai atpažįstamas. Pvz., „vol“ ir „pük“ yra kilę iš angliškų žodžių „world“ ir „speak“. Keliaskiemenių žodžių paskutinis skiemuo visada kirčiuojamas, nepriklausomai nuo to kur buvo žodžio kirtis toje kalboje iš kurios jis paimtas. Panašu, kad Schleyer stengėsi taip pakeisti gyvų kalbų žodžius, kad juos būtų sunku atpažinti ir kalbos nebūtų galima sieti su kuria nors gyvąja kalba ar tauta. Taip vengta kritikos, kuri kartais išsakoma esperanto ir interlingua atžvilgiu – ją lengviau išmoksta europiečiai. **R** iš pradžių nebuvo įtraukta, nes taip siekta palengvinti tarimą kinams, tačiau paliktos kitos fonemos, kurias neeuropiečiams ištarti sunku (pvz., ö** ir **ü*').

[[Gramatika]] daugiausia remiasi [[indoeuropiečių kalbos|indoeuropiečių kalbomis]]. Volapiuke, kaip ir vokiečių kalboje, [[daiktavardis]] turi keturis linksnius: vardininką, kilmininką, naudininką ir galininką. Sudurtiniuose žodžiuose sudedamosios dalys paprastai atskiriamos pirmojo žodžio kilmininko galūne *-a'', pvz., Vola-pük „pasaulio-kalba“, tačiau kartais sudedamosios dalys atskiriamos ir galininko arba naudininko galūnėmis -i ir -e.

## Ortografija

Pastaba: ä, ö ir ü kartais rašomos atitinkamai kaip ay, oy ir uy (plg. alternatyvų vokišką užrašymą – ae, oe, ue).

## Nuorodos
* 
* Flenef bevünetik Volapüka / International Friendship of The World Language
Nevarų kalba

**Nevarų kalba** arba **Nepalų bhasa** (sav. नेपाल भाषा) – kinų-tibetiečių šeimos kalba, vartojama Nepale (Katmandu slėnyje) nevarų tautos žmonių. Tai buvo pirminė Katmandu slėnio, kuriame yra Nepalo sostinė, kalba.

Priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimos tibetiečių-mjanmų pošeimiui, kuriame sudaro nutolusią šaką. Geografiškai jungiama į „Himalajų kalbų“ grupę.

Istoriškai nevarų kalba naudojo keletą rašto sistemų, tačiau šiuo metu populiariausia yra devanagari (tai vienintelė kinų-tibetiečių šeimos kalba naudojanti šią rašto sistemą).

## Nuorodos
* 
*
Malajų kalba

**Malajų kalba** (sav. *Bahasa Melayu*) – viena iš malajų polineziečių kalbų, kuria kalba malajai, gyvenantys Malakos pusiasalyje, pietiniame Tailande, Filipinuose, Singapūre, centrinėje rytų Sumatroje, Riau salose, dalyje Borneo pakrantės, Kokoso ir Kalėdų salose, kurios priklauso Australijai.

Malajų kalbos forma, vartojama Malaizijoje, vadinama *bahasa malaysia*. Malajų kalba Indonezijai tapus nepriklausoma tapo šios valstybės oficialia kalba, nors ji šiek tiek skiriasi savo žodynu ir vadinama *bahasa indonesia* (indoneziečių kalba; *Bahasa indonesia* skiriasi nuo *bahasa malaysia* skoliniais iš javiečių ir olandų kalbų, taip pat tam tikrais rašybos ypatumais). Bendrinė malajų kalbos forma pripažįstama Indonezijoje, Malaizijoje, Filipinuose ir Brunėjuje vadinama *bahasa riau*, t. y. Riau salų, kurios, kaip manoma, yra malajų kalbos gimtinė, kalba. Skirtumai tarp visų šių malajų kalbos variantų yra nulemti daugiau politinių nei kalbinių priežasčių.

Malajų kalba naudoja lotynų rašto sistemą, nors yra ir alternatyvi arabiška rašyba *Jawi*.

Malajų kalba smulkiau skirstoma:
* hji – Hadži kalba
* zlm – malajų bendroji kalba
* btj – Baceneso malajų kalba
* bve – Berau malajų kalba
* bvu – Bukitų malajų kalba
* coa – Kuko salų malajų kalba
* jax – Džambi malajų kalba
* meo – Kedaho malajų kalba
* mqg – Kota Bangun Kutajaus malajų kalba
* mly – malajų specifinė kalba
* xmm – Manado malajų kalba
* max – šiaurės Malucano malajų kalba
* mfa – Patano malajų kalba
* msi – Sabaho malajų kalba
* vkt – Tengarong Kutajaus malajų kalba

## Nuorodos
*
Beržaragis

**Beržaragis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 2 km į šiaurės rytus nuo Ginučių, tarp Baluošo ir Joskučio ežerų. Kaimą supa miškas. Kerta Vaidžiuškių–Vyžių kelias.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas reiškia „beržų ragas“, t. y. beržais apaugęs *rãgas* (ʻkyšulys, pusiasalisʼ).

## Istorija
XX a. pr. Beržaragis buvo užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu priklausė Lietuvai (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Briedinės

**Briedinės** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į pietvakarius nuo Linkmenų, Labanoro girioje, tarp Kiaunos upės ir geležinkelio Švenčionėliai–Utena.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs arba iš asmenvardžio *Bri̇́edis*, arba iš gyvūno pavadinimo *[[briedis]]*.

## Istorija
XX a. pr. minimas Briediniškio užusienis Švenčionių apskrities Labanoro valsčiuje, buvo Linkmenų dvaro valda. Vėliau minimi du Briediniškio užusieniai Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu Briedinės buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Cijonai

**Cijonai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 2 km į rytus nuo Linkmenų, tarp miškelių.

## Etimologija
Greičiausiai pavadinimas kilęs iš asmenvardžio **Cijonas* (plg. pavardė *Cijonė̃lis*) – šis iš *tijū̃nas, cijūnas, cijonas* („dvaro prievaizdas“).

## Istorija
Šaltiniuose minimas 1708 m. Senovėje garsėjo kaip kalvystės centras.

XIX a. pab. Cijonai buvo užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. Tarpukariu buvo netoli demarkacinės linijos, Lenkijos pusėje.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Darželiai (Ignalina)

**Darželiai** – vienkieminis etnografinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Yra 2,5 km į šiaurės rytus nuo Linkmenų, atokiau nuo kelio Linkmenys–Antalksnė. Įsikūrusi dvasinio ugdymo bendrija „Kelias“. Šalia kaimo stūkso Linkmenų piliakalnis (Pilalė), yra Benediktavo kraštovaizdžio draustinis.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs nuo žodžio *[[daržas|dar̃žas]]* ʻžemės sklypas prie sodybos daržovėmsʼ.

## Istorija
XX a. pr. buvo užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. Tarpukariu viensėdis buvo prie pat demarkacinės linijos, Lietuvos pusėje. Veikė pasienio sargybos postas.

Sovietmečiu kaimas buvo Linkmenų apylinkėje.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Laimutis Bilkis (g. 1969 m.), kalbininkas.

## Šaltiniai
Derviniškė

**Derviniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, Utenos rajono paribyje, 2 km į šiaurę nuo Linkmenų.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Dervi̇̀nis*.

## Istorija
XIX a. pab. Derveniškės užusienis pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių ir dvaro valdą. Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Leonas Vilutis (1921–1993), „Tigro“ partizanų rinktinės vadas.

## Šaltiniai
Drūtūnai

**Drūtūnai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į pietryčius nuo Palūšės, 0,5 km į vakarus nuo Šakarvų ežero, prie  kelio. Į pietus nuo kaimo, miškelyje yra Šakarvos pilkapynas.

Kaimo vardu nuo 2011 m. žaidžia FSK Drūtūnai Ignalina futbolo komanda.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš spėjamo asmenvardžio **Drūtū́nas* (plg. pavardės *Drūtỹs, Drūteikà*).

## Istorija
Kaltanėnų parapijos metrikose Drūtūnai minimi 1751 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kurdų kalba

**Kurdų kalba** (sav. كوردی *Kurdî*) – viena iš indoeuropiečių kalbų, priklausanti iranėnų šakai, vartojama daugiausia kurdų, kurie gyvena Artimuosiuose Rytuose, Kurdistano krašte: Irake, Irane, Sirijoje, Turkijoje, mažiau Afganistane, Armėnijoje, Azerbaidžane, Pakistane, išeivijoje Europos šalyse.

## Tarmės

Vieningos kurdų kalbos nėra – tai įvairių kalbų ir tarmių spiečius, rytuose persiliejantis su persų kalba ir kitomis iranėnų kalbomis (ypač lurių). Pagrindinės kurdų tarmės ar atskiros kalbos:
* kurmandžių (šiaurės vakarų) – kalbama Turkijoje, Irake (Mosulo apylinkėse), Irano šiaurės vakarų dalyje, Kaukaze (~15 mln. kalbančiųjų);
* soranių (pietvakarių) – kalbama Sorano krašte – dab. Irane (Kermanšaho apylinkėse) ir Irake (~7 mln. kalbančiųjų);
* guranių – kalbama Irake, į pietus nuo Suleimanijos (~0,25 mln.);
* mukrių – kalbama į pietus nuo Urmijos ežero;
* zazų – dažnai laikoma atskira kalba, ja kalbama Turkijos šiaurės rytuose (>1,6 mln.).

## Fonetika ir gramatika
Kurdų kalbos fonetinę sistemą sudaro 9 balsių ir 30 priebalsių fonemų. Balsiai gali būti redukuoti ir neredukuoti, duslieji sprogstamieji priebalsiai – aspiruoti ir neaspiruoti. Kirtis pastovus, paprastai kirčiuojamas paskutinis žodžio skiemuo.

Daiktavardis ir įvardis linksniuojami 3 linksniais – tiesioginiu, netiesioginiu ir šauksmininku. Būdvardžiai nelinksniuojami. Nežymimasis artikelis *-ek* (kilęs iš skaitvardžio ‘vienas’) šliejamas prie žodžio galo (*êl* 'gentis', *êlek* 'tokia gentis'). Atributiniuose junginiuose vartojami vad. izafetai, t. y. morfemos, jungiančios pažymimąjį žodį (daiktavardį) su pažyminiu ir rodančios daiktavardžio gramatinę giminę ir skaičių: *dilê baš* 'gera širdis', *dilê žinê* 'moters širdis' (daiktavardžio *dil* 'širdis' vyr. g. rodo izafetas *-ê*); *žina baš* 'gera moteris' (*žin* turi mot. g. izafetą *-a*); *dilêd baš* 'geros širdys', *žinêd baš* 'geros moterys' (daugiskaitą žymi abiem giminėms bendras izafetas *-êd*). Skiriasi tranzityvinių ir intranzityvinių veiksmažodžių asmenavimas.

## Vartojimas

Kurdų kalba patyrusi aplinkinių kalbų (persų, arabų, turkų) įtaką, perėmusi iš jų nemažai skolinių.

Ankstyvieji raštytiniai šaltiniai kurdiškai žinomi nuo XI a. Vieni seniausių kurdų rašto paminklų yra jazidų šventraščiai – „Juodoji knyga“ (*Meṣḥefa reş*) ir „Apreiškimo knyga“ (*Kitêba Cilwe*). Visgi, kurdų kalba ilgus amžius buvo šnekamoji, ja kurta gausi kurdų poezija, pasakojamoji tautosaka. 1787 m. italų misionierius Mauricijus Garconis išleido kurdų kalbos gramatiką.

Dabar kurdų kalba yra oficiali Irako Kurdistano kalba, ja transliuojamos radijo, televizijos laidos, leidžiama literatūra. Turkijoje 1980–1991 m. viešas kurdų kalbos vartojimas buvo draudžiamas.

Kurdų soranių kalba užrašoma arabiškais rašmenimis, o kurmandžių – paprastai lotyniškais.

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Dvariškiai (Ignalina)

**Dvariškiai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 1 km į pietryčius nuo Linkmenų, pietiniame Linkmenų pakraštyje, prie Ūsių ežero. Šalia praeina kelias . Įeina į Aukštaitijos NP.

## Etimologija

Nuo XV a. šioje vietovėje buvo Linkmenų dvaras. Pagal dvarą kilęs ir kaimo vardas. Iki 1939 m. figūravo kaip Linkmenų kaimas.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gineitiškis

**Gineitiškis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, 2 km į vakarus nuo Ginučių, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Yra Pakaso ežero rytinėje pakrantėje, prie kelio į Stripeikius.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *[[Gineitis|Ginei̇̃tis]]*.

## Istorija

1810 m. minimas Gineitiškių palivarkas, priklausęs I. Tyzenhauzui ir prijungtas prie Ignalinos. XIX a. pab.–XX a. pr. buvo Gineitiškių užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Jovaraučiškės

**Jovaraučiškės** (*Jovaraučiškė, Javaraučiškės*) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Linkmenų. Kaimas įsikūręs Pakalo ežero pietinėje pakrantėje.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš pavardės *Javaraũskas, Javaraũckas*.

## Istorija

Iki XX a. vid. kaimas žinomas kaip ***Varaučiškė***. XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių, apylinkę ir dvaro valdą. Tarpukariu viensėdis buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskrities Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Krivasalis

**Krivasalis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 4 km į vakarus nuo Linkmenų, prie Linkmenų–Pakriaunio kelio, tarp Pakalo ežero šiaurėje ir Kiauno pietuose. Kaimo šiaurės vakaruose stūkso iškilus Šventakalnio kalnas, nuo kurio atsiveria vaizdas Labanoro girion.

Ties kaimu buvo keletas V–X a. pilkapių su degintiniais kapais. Kaimo kapinėse yra ąžuolinis kryžius, skirtas kaimo partizanams, priklausiusiems Vytauto apygardos Liūto rinktinei atminti.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Kri̇̀vas* ir žodžio *salà* reikšme ʻsodžius, kaimasʼ.

## Istorija
Vietovė minima 1708 metais. XIX a. pab. buvo kaimas Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. XX a. pr. taip pat minimas ir Krivasalio užusienis (Kelerio valda). Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskrities Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei (iki 1954 m. – Krivasalio apylinkės centras). Veikė pradinė mokykla (nuo 1936 m.), biblioteka.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Antanas Terleckas (1928–2023), politikas, rezistentas;
* Vladas Terleckas (1939–2024, Kovo 11-osios akto signataras.

## Šaltiniai
Mačiutiškės

**Mačiutiškės** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, Lūšių ežero pietinėje pakrantėje, 1 km į šiaurę nuo Grikiapelės. Šalia eina kelias . Yra kaimo turizmo sodyba.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Mačiutà, Mačiùtis*.

## Istorija
XIX a. pab. – XX a. pr. buvo Maciutiškių užusienis (Kinduros valda) Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Maksiūnai

**Maksiūnai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, 3 km į vakarus nuo Šakarvos. Įeina į Aukštaitijos nacionalinio parko teritoriją. Kaime telkšo ežeras Labakaršys (Prūdas).

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš spėjamo asmenvardžio **Maksiū́nas* (plg. pavardės *Maksẽlis, Maksẽvičius*).

## Istorija
XIX a. pab. – XX a. pr. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai. 1924 m. įsteigta „Ryto“ draugijos mokykla (1926 m. uždaryta).

Pokario metais veikė Vytauto apygardos, Tigro partizanų rinktinės partizanai. Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Padumblys

**Padumblys** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Šakarvos, prie Žeimenio ežero įlankos, šalia Peliagrindos pelkės.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys nuo vandenvardžio *Dumblys*.

## Istorija
XIX a. pab. buvo du Padumblio užusieniai Švenčionių apskrities Labanoro valsčiuje, priklausė Linkmenų dvarui.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pakiaunys

**Pakiaunys** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į vakarus nuo Linkmenų. Kaime yra išlikęs XIX a. statytas Pakiaunio dvaras, taip pat dvaro parkas. Iki kaimo eina kelias .

Netoliese yra Kiauno ežeras, pro kaimą teka Kiaunos upė. Pakiaunį supa Palabažio miškas, kuris ribojasi su Labanoro regioniniu parku. Artimiausi kaimai – Sidabrinė, Kiauneliškis (per kurį nutiesta geležinkelio atšaka Vilnius – Utena), Stirninė, Paulinavas, Ramusis, Krivasalis.

## Etimologija

Kaimo vardas – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Kiauno ežero ar Kiaunos upės vardo.

## Istorija
XIX a. pab. Pakiaunio užusienis buvo Švenčionių apskrityje, Labanoro valsčiaus Saldutiškio apylinkėje. Priklausė Subiškio dvaro valdai (Voicickių žemės). XX a. pr. minimas kaip Maleckio dvaras (palivarkas) Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje.

LTSR laikais buvo Linkmenų apylinkėje.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Zigmantas Kiaupa – Lietuvos istorikas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Šaltiniai
Morkūniškė

**Morkūniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šakarvos. Į kaimą veda keliukas nuo plento .

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *[[Morkūnas|Morkū́nas]]*. Ankstesnis Bžozovščyznos pavadinimas kilęs iš  'beržas'.

## Istorija

Iki XX a. vid. vietovė buvo žinoma kaip Bžozovščyznos palivarkas (). XIX a. pab. ji (tuo metu – užusienis) pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių, Mačiutiškių dvaro valdą. Tarpukariu pateko į Lenkijos teritoriją (Švenčionių apskritis, Kaltanėnų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

; Žymūs žmonės
* Morkūniškėje gimė geografas Vincas Brazauskas.

## Šaltiniai
Pažeimenys

**Pažeimenys** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į pietvakarius nuo Šakarvos. Kaimas yra Aukštaitijos nacionaliniame parke, Žeimenio ežero pakrantėje.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys iš ežero vardo *Žei̇̃menys*.

## Istorija
Palūšės krikšto knygoje minimas 1856 m.

XX a. pr. minimas Pažeimenio arba Peliagrindos viensėdis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Azandė

**Azandė** () – aukštuma centrinėje Afrikoje, Kongo DR, Sudano ir CAR teritorijose. Sudaryta iš kristalinių uolienų (granito, gneisų, amfibolitų). Būdingi pavieniai kupolo formos kalnai ir granitiniai kalnagūbriai. Aukštis iki 1388 m (Ngaja k.). Azandę dengia aukšta žolė savana su pavieniais retmiškiais. Upių slėniuose – amžinai žaliuojantys galeriniai miškai. Aukštumoje yra gausūs aukso, deimantų telkiniai. 

Gyvena daugiausia azandžių tautos žmonės.

## Šaltiniai
Paukojė

**Paukojė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės pietvakariuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 1 km į rytus nuo Kirdeikių. Įsikūręs siaurymėje tarp Ūkojo ir Pakaso ežerų, prie juos jungiančio Pakasos upelio. Per kaimą eina  kelias.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys nuo ežero vardo *Ūkojas*.

## Istorija
Iki XX a. vid. kaimas buvo minimas kaip ***Rukšėnai, Rukštėnai***. XIX a. pab. pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių, apylinkę ir dvaro valdą.

Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Simoniškis II

**Simoniškis II** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Ginučių, tuoj į pietus nuo Vaidžiuškių, Baluošykščio pietiniame krante, Linkmenų miške. Šalia praeina kelias link Meironių.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Si̇̀monas*.

## Istorija
XX a. pr. buvo Simoniškio II užusienis Švenčionių apskrityje, Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu priklausė Lietuvai (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius). Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pažiezdris

**Pažiezdris** (arba *Pažiezdrė*) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Linkmenų. Kaimas įsikūręs Žiezdro ežero pakrantėje. Praeina keliukas Linkmenys–Šiškiniai.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys nuo ežero vardo *Žiezdras*.

## Istorija
XX a. pr. buvo du Pažiezdrio užusieniai Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. Tarpukariu buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius).

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
2007 m. Europos krepšinio čempionatas

**XXXV Europos krepšinio čempionatas** – 2007 m. rugsėjo 3-16 d. Ispanijoje vykęs vyrų krepšinio čempionatas.

2007 metais buvo pakeista čempionato sistema. Pirmame čempionato grupių etape, kuris vyko rugsėjo 3-6 d. rinktinės sužaidė su savo grupės (A, B, C arba D) rinktinėmis po vienerias rungtynes. Į kitą atrankos etapą pateko po tris stipriausias komandas iš kiekvienos grupės, sudarant dvi grupes. Šiame etape užskaityti pirmojo etapo komandų tarpusavio rezultatai ir dar žaistos trejos rungtynės su rinktinėmis, prieš kurias nebuvo žaista pirmajame etape. Iš E ir F grupių į ketvirtfinalį pateko po keturias stipriausias komandas. Nugalėjusios rinktinės vėliau kovojo pusfinalyje ir finale.

Nugalėtojais tapo Rusijos krepšininkai, finale nugalėję šeimininkus ispanus. Lietuva užėmė 3 vietą, nugalėjusi Graikiją.

## Finalinio etapo dalyviai
Dalyvių pasiekimai iki 2007 čempionato.
#  (medalių neiškovojo);
#  (sidabras 1973, 1999, 2003; bronza 1991, 2001);
#  (auksas 1983, 1999; sidabras 1937, 1946, 1991, 1997; bronza 1971, 1975, 1985, 2003);
#  (sidabras 1979);
#  (auksas 1987, 2005; sidabras 1989; bronza 1949);
#  (auksas 1935; sidabras 1939);
#  (sidabras 1963, bronza 1939, 1965, 1967)
#  (auksas 1937, 1939, 2003; sidabras 1995);
#  (bronza 1993, 1995);
#  (sidabras 1949, bronza 1937, 1951, 1953, 1959, 2005);
#  (medalių neiškovojo);
#  (sidabras 1993, bronza 1997);
#  (medalių neiškovojo);
#  (medalių neiškovojo);
#  (sidabras 2001);
#  (auksas 1993, sidabras 2005);

## Grupės

## Arenos

## Grupės varžybos

### A grupė
* Varžybų vieta: Granada, Granados savivaldybės sporto rūmai.

### B grupė
* Varžybų vieta: Sevilija, San Pablo savivaldybės sporto rūmai.

### C grupė
* Varžybų vieta: Palma de Maljorka, Palma Arena.

### D grupė
* Varžybų vieta: Alikantė, Alikantės *Centro de Tecnificación*.

## Atranka
Varžybų vieta: Madridas, Madrido arena.

### E grupė

### F grupė

## Atkrintamosios varžybos

### Finalinis turnyras

### Dėl 5–8 vietų

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (angliškai)
Papliaušys

**Papliaušys** (arba ***Ažugalis***) – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Linkmenų miško gilumoje, į šiaurę nuo Almajo ežero, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Ginučių. Į rytus nuo kaimo teka Pliaušės upelis, piečiau telkšo ežerėliai Paluknė, Lydekinė, Šiekštelis.

## Etimologija
Priešdėlio *pa-* vedinys nuo upės vardo *Pliaušė*.

## Istorija
XIX a. pab. Papliaušio užusienis pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių ir dvaro valdą, Antalksnės apylinkę. Tarpukariu buvo Lietuvos teritorijoje.

Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pėčas

**Pėčas** − penktasis pagal dydį miestas Vengrijoje. 2010 m. kartu su Esenu ir Stambulu Pėčas buvo Europos kultūros sostinė (moto − „Miestas be sienų“).

## Istorija
Seniausiems šios vietovės archeologijos radiniams − apie 6000 metų. Tai laikais dabartinio Pėčo teritorijoje gyveno keltai. Romos imperijos laikais, kaip Vengrija buvo imperijos provincija, *Sopianae* pavadintas miestas tapo savo administracinės dalies sostinė. Iki šių dienų išliko imperijos laikų akveduko griuvėsiai.

871 m. Zalcburge parašytas dokumentas − pirmasis šaltinis, kuriame paminėtas *Quinque Basilicae* miestas. Mieste buvo įsikūrę keli religijos ordinai. 1076 m. − benediktinai, 1238 m. dominikonų ordino buvo pastatytas pirmasis šalies vienuolynas.

### Pavadinimo kilmė

Pirmas šios vietovės vardas buvo lotyniškas − *Sopianæ*, kilęs iš keltų *sop* − „pelkė“.

871 m. šis viduramžių miestas buvo paminėtas kaip *Quinque Basilicae* − „Penkios Katedros“. Šiš pavadinimas nurodo į faktą, kad statydami miesto bažnyčias statybininkai naudojo penkių senųjų koplyčių medžiagas. Vėlesniuose lotynų dokumentuose miestas minimas kaip *Quinque Ecclesiae* − „Penkios Bažnyčios“. Taip pat verčiami šiuolaikiniai vokiečių (*Fünfkirchen*) ir slovakų (*Päťkostolie*) miesto pavadinimai.

Pėčo vardas aptinkamas 1235 m. dokumentuose žodyje *Pechyut*, reiškiančiame „kelią į Pėčą“. Slavų kalbose šiš žodis gali reikšti skaičių „penki“ arba „krosnį“. Tokios pat kilmės Serbijos miestas Pečas, Vengrijos miestas Peštas (prijungtas prie Budapešto).

## Galerija

Image:Hungary Pecs 2005 June 038.jpg|Centrinė aikštė
Image:Hungary Pecs 2005 June 038.jpg|Miesto rotušė
Image:Hungary Pecs 2005 June 076University.jpg|Įkurtas 1367 m. Pėčo universitetas
Image:Hungary Pecs 2005 June 068.jpg|Nacionalinis teatras
Image:Railway station, Hungary Pecs 2005 June 091.jpg|Geležinkelio stotis
Image:Hungary Pecs 2005 June 036.jpg|Senoji osmanų mečetė
Image:Hungary pecs - marcipan3.jpg|Marcipano muziejus
Pecs Terrarium 2015.jpg|Pėčo zoologijos sodas


## Pasaulio paveldo sąrašas

Nuo 2000 m. į Jungtinių Tautų švietimo, mokslo ir kultūros organizacijos (UNESCO) Pasaulio paveldo sąrašą įtrauktas Pėčo krikščionių nekropolis.

## Žymus žmonės
* Marcel Breuer − architektas
* Zoltán Gera − futbolininkas
* Pál Dárdai − futbolininkas
* Petar Dobrović − dailininkas ir trumpai gyvavusios Baranijos-Bajos Respublikos prezidentas
* János Horvay − skulptorius
* Dezső Lauber − sportininkas ir architektas
* Kata Lomb − vertėja, kalbų meistrė
* Maximinus − Romos imperijos advokatas
* İbrahim Peçevi − Osmanų imperijos istorikas ir metraštininkas
* Zlatko Prica − dailininkas
* Joe Rudán − dainininkas
* László Sólyom − Vengrijos prezidentas
* Béla Tarr − kino režisierius
* Aurél Tillai − kompozitorius, atsistatydinęs nusipelnęs profesorius
* Victor Vasarely − menininkas

## Miestai partneriai

## Sportas
* Pécsi Mecsek FC (futbolas)

## Nuorodos

* Oficialus miesto tinklalapis
* Miesto kaip Europos kultūros sostinės svetainė 
* Miesto panorama 
* Pėčo nuotraukos
Edilas

**Edilas** () – valstybinės pareigos senovės Romoje. Edilai buvo atsakingi už viešųjų festivalių rengimą ir viešųjų pastatų priežiūrą, taip pat prižiūrėjo viešąją tvarką. Pusė edilų būdavo iš plebėjų ir pusė – iš patricijų.

Edilais dažniausiai tapdavo jauni vyrai, siekiantys politinės karjeros (žr. *[[Cursus honorum]]*). Edilo pareigos jiems būdavo kaip gera pradžia susipažinti su Romos valstybiniu gyvenimu bei parodyti savo pačių pasišventimą ir atsakomybę.

Edilai atsirado 494 m. pr. m. e., kaip ir liaudies tribūnai. Pirminė jų paskirtis buvo pagalba liaudies tribūnams. Pasak Tito Livijaus, kai buvo nuspręsta plebėjų žaidynes prailginti viena diena, edilai atsisakė patys mokėti dar ir už ją. Tuomet apmokėti pasisiūlė patricijai su sąlyga, kad ir jie galės tapti edilais. Plebėjai sutiko ir taip atsirado patricijų kilmės edilai (*aediles curules*).

Ciceronas mini šias edilų pareigas:

# **Rūpintis miestu**. Remontuoti ir saugoti šventyklas bei viešuosius pastatus, akvedukus, kanalizaciją. Tvarkyti ir prižiūrėti gatves. Prižiūrėti eismą, tvarkytis su pavojingais žvėrimis. Rūpintis pirtimis ir tavernomis. Bausti nesąžiningus lošėjus ir palūkininkus. Užtikrinti išlaidas reguliuojančių įstatymų laikymąsi. Rūpintis bendra visuomenės morale bei kitų kraštų prietarų plitimo stabdymu. Edilai bausdavo ir, pavyzdžiui, tuos, kurie viešosiose ganyklose laikė per daug galvijų.
# **Rūpintis ''[[provizija]]***. Tikrinti, ar, pavyzdžiui, pristatomų grūdų kiekis atitinka dokumentuose nurodytą.
# *'Rūpintis žaidynėmis*'. Viešųjų žaidynių priežiūra ir organizavimas, taip pat pačių ar kitų individualių asmenų organizuojamų žaidimų priežiūra.

[[44 m. pr. m. e.]] [[Gajus Julijus Cezaris]] įvedė papildomas dvi edilų pareigas: *cereales'', kurie buvo atsakingi išskirtinai už grūdų tiekimą į Romą.

Valdant Augustui edilų pareigybės prarado savo svarbą, daug jų funkcijų buvo perkelta pretoriams, tarp jų ir atsakomybė už žaidynes. Trečiajame mūsų eros amžiuje edilo pareigybės buvo visiškai panaikintos.
Slovėnijos krepšinio lyga

**1. A slovenska košarkarska liga** – Slovėnijos aukščiausia krepšinio lyga, įkurta 1991 m. Slovėnijai paskelbus nepriklausomybę nuo Jugoslavijos. Šiuo metu lyga vadinasi generalinio remėjo pavadinimu *Liga UPC Telemach*. 

## Visi čempionai

## Nuorodos

* Slovėnijos krepšinio federacijos svetainė;
** Lygos sistema.
Radiškis (reikšmės)

**Radiškiu** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Kupiškio rajone;
* Ukmergės rajone:
** Vidiškių seniūnijoje,
** Žemaitkiemio seniūnijoje.
Pašventys (reikšmės)

**Pašvenčiu** vadinami kaimai:

* Anykščių rajone;
* Jurbarko rajone;
* Kaišiadorių rajone;
* Švenčionių rajone.
Ramoniškiai (reikšmės)

**Ramoniškiais** vadinami kaimai:

* Šakių rajone:
** Sudargo seniūnijoje;
** Žvirgždaičių seniūnijoje;
* Šilutės rajone;
* Širvintų rajone:
** Ramoniškiai I;
** Ramoniškiai II;
* Varėnos rajone;
* Vilkaviškio rajone.
Ramoniškiai (Sudargas)

**Ramoniškiai** – kaimas Šakių rajono savivaldybės vakaruose, 3 km į šiaurės vakarus nuo Sudargo, prie pat sienos su Rusija, greta plento . Yra pasienio kontrolės punktas ties Lietuvos–Rusijos valstybine siena.

## Gyventojai

## Šaltiniai