open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mikalojus Sapiega

**Mikalojus Sapiega** (apie 1545–1599 m. lapkričio 1 d.) – LDK valstybinis veikėjas. Dvaro maršalka 1566–1576 metais, Minsko vaivada 1576–1588 m., Bresto vaivada 1588 m. ir Vitebsko vaivada nuo 1588 m.

## Biografija
Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas, antrasis Naugarduko vaivados Povilo Ivanovičiaus Sapiegos (apie 1490–1579) ir kunigaikštytės Elenos Semionovnos Alšėniškės sūnus. Mokėsi Leipcigo ir Kionigsbergo universitetuose.

Nuo 1561 metų dalyvavo Livonijos kare kaip raitelių padalinio rotmistras, dalyvavo Ulos mūšyje 1564 metais.

Buvo vienas iš tų, kurie pasirašė Liublino uniją. Be Kodenio, valdė taip pat Alšėnus ir daugybę valdų Bresto, Lydos, Ašmenos pavietuose, Voluinėje. Buvo Rečicko (1570–1573 metais) ir Oršos seniūnas (nuo 1588 metų), Suražo ir Veližo laikytojas.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus. Pirmą kartą vedė 1563 m. rugsėjo 24 d. Kaširo kunigaikštytę Aną, Lucko seniūno Andrejaus Michailovičiaus Sanguškos (m. 1565) ir Anos Chreptavičiūtės dukterį, santuoka buvo bevaikė.

Po pirmos žmonos mirties 1580 metais vedė antrą kartą Aną Višnioveckaitę (1569–1595), vyresnę Voluinės vaivados ir Lucko seniūno, kunigaikščio Andrejaus Ivanovičiaus Višnioveckio (apie 1528–1584) ir Efimijos Veržbickaitės (1539–1589) dukterį, nuo kurios turėjo septynis vaikus:

* Jonas (m. 1602)
* Mikalojus (1581–1644), Minsko ir Bresto vaivada, Vilniaus kaštelionas
* Kristupas (1590–1637), Lietuvos raikytojas ir pataurininkis
* Frederikas (m. 1626), Vladimiro pakamaris
* Aleksandras Kazimieras (m. 1619), Lietuvos didysis pastalininkis
* Alšė Sapiegaitė, Naugarduko kašteliono Samuelio Valavičiaus žmona
* Gabrielė Sapiegaitė

Palaidotas Šv. Onos bažnyčioje, Kodenyje.

## Išnašos

|-
Mary Spiteri

**Mary Spiteri** (g. 1947 m. spalio 25 d.) – populiari kabareto dainininkė iš Našaro, Maltos. 1992 metais Mary atstovavo Maltai 1992 m. Eurovizijoje su daina „Little Child“. Konkurse kūrinys su 123 taškais užėmė 3 vietą, nusileidusi tik Airijos ir Jungtinės Karalystės atstovams. Muziką dainai sukūrė 1991 m. Eurovizijoje dalyvavusi atlikėja Georgina Abela.

Atlikėja taip pat bandė patekti į Euroviziją 1971, 1975, 1995 ir 1997 metais, tačiau nesėkmingai.

1975 m. Mary su daina „Go On“ atstovavo Maltai Tokijo muzikos festivalyje.

## Nuorodos
* Daina ''Little Child''

|-
Trečentas

**Trečentas** (, liet. „trys šimtai“) – Italijos meno periodizacijoje laikotarpis tarp 1300 ir 1400 m. Europos meno periodizacijoje trečentas apytiksliai atitinka Italijos protorenesanso laikotarpį (kuris prasidėjo XIII a. pb. ir baigėsi apie 1400 m.).

Trečento menas Italijoje paprastai siejamas su Toskanos miestų dailės mokyklomis: Sienos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Dučas, ir Florencijos dailės mokykla, kurios reikšmingiausia asmenybe buvo Džotas. Iškiliausiu XIV a. Europos menininku ir vienu įtakingiausių visų laikų įvardijamas Džotas. Sienos mokykla buvo konservatyvesnė, labiau prisilaikė Bizantijos ir gotikos meno formų. Florencijos mokykla buvo kur kas novatoriškesnė. XIV a. Italijos vaizduojamajame mene dominavo krikščioniškosios religijos tematika.

Paprastai priimama, kad Sienos mokykla XIV a. pirmoje pusėje savo menininkų asmenybėmis (Simonė Martinis, broliai Lorencečiai) šiek tiek pirmavo prieš Florencijos iki 1348 m. maro, kuris sunaikino dideles dalis abiejų miestų gyventojų. Romoje kūrė įtakingas trečento mozaikinikas Pjetras Kavalinis. Florencijoje rašė literatai Dantė, Petrarka ir Džovanis Bokačas, muziką kūrė Frančeskas Landinis. Kvatročento Italijoje pirmaujančia tapo Florencijos mokykla, kuri išplėtojo Džoto atradimus dailėje.

## Menininkai
Reikšmingiausių laikotarpio kūrėjų sąrašas abėcėlės tvarka, vardai pateikti italų kalba:

## Darbų galerija
Kai kurie iš plačiai žinomų italų trečento menininkų kūrinių:

Vaizdas:Giotto - Scrovegni - -31- - Kiss of Judas.jpg| „Judo pabučiavimas“ (aut. Džotas)
Vaizdas:Duccio - Maestà - Google Art Project.jpg| „Ručelajų Madona“ (aut. Dučas)
Vaizdas:Galería Uffizi, Florencia, Italia, 2022-09-18, DD 26.jpg| „Apreiškimas“ (aut. Simonė Martinis ir Lipas Memis) 
Vaizdas:Lorenzetti Amb. allegory-of-good-government- 1338-39..jpg| „Gerosios vyriausybės alegorija“ (aut. Ambrodžas Lorencetis)


## Nuorodos
* Sienos mokykla 
* Florencijos mokykla
Siano rajonas

**Siano rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis pietrytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Siano.

## Geografija

Rajono plotas – 1964 km². 41,9 % rajono ploto dengia miškai. Siano rajonas yra Oršos aukštumoje. Ribojasi su Vitebsko, Oršos, Talačyno, Lioznos, Čašnikų ir Bešankovičų rajonais.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 94,21 %,
* rusai – 4,31 %,
* kiti – 1,48 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Siano, miesto tipo gyvenvietė – Bahušeuskas.

## Šaltiniai
Carita Holmström

**Carita Elisabeth Holmström** (g. 1954 m. vasario 10 d. Helsinkyje) – Suomijos dainininkė, pianistė ​​ir kompozitorė.

## Biografija

Carita muzikinę karjerą pradėjo septintojo dešimtmečio pabaigoje, su Marianne Nymanin būdama dueto narė. 1969 metais duetas išleido singlą „Soi kitarani soi“.

1973 m. Carita pradėjo solinę karjerą. Tais pačiais metais atlikėja išleido debiutinį singlą „Sua muistelen säälien“. Be to, 1973-aisiais išleido debiutinį albumą „We are what we do“, didžiąją albumo dalį sudaro džiazo stiliaus dainos. Vėliau albumas pakartotinai išleistas 2004 metais, pavadinimu „Jos tänään tuntis' huomisen 1973–1974“.

1974 metais Carita atstovavo Suomijai 1974 m. Eurovizijos konkurse, kur su daina „Keep me warm“ užėmė 13 vietą.

## Diskografija
* *We are what we do* (1973)
* *Toinen levy* (1974)
* *Two Faces* (1980)
* *Aquamarin* (1984)
* *Time of Growing* (1990)
* *DUO!* (1994)
* *Jos tänään tuntis' huomisen 1973–1974 (If Today Would Know Morrow)* (2004)
* *My Diary of Songs* (2010)

## Nuorodos
* Daina ''Keep me warm''

|-
Prie Nemuno (filmas)

**Prie Nemuno** () – lenkų 1986 m. dviejų serijų televizijos filmas. Pagal to paties pavadinimo Elzės Ožeškienės apsakymą. Trukmė: I serija – 78-min. ir II serija – 92-min.

Filmuota Lenkijoje prie Bugo upės (vietoje Nemuno), Drohičino, Balstogės, Palenkės Bialos apylinkėse. Korčinskių dvarelis – Turowa Wola.

## Šaltiniai
Chris Baldo

**Chris Baldo** (tikrasis vardas *Christian Baldauff*; g. 1943 m. birželio 24 d. – m. 1995 m. sausio 24 d.) buvo liuksemburgiečių dainininkas. Atlikėjas gimė Liuksemburge, prancūzės ir liuksemburgiečio šeimoje.

Būdamas 16-os, su draugu įrašė albumą, pavadinimu „The Youngster“.

1967 metais Chris dalyvavo Lenkijos dainų festivalyje Sopote. 1968 m. su Sophie Garel kaip Liuksemburgo atstovai dalyvavo 1968 m. Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Nous vivrons d’amour“ () duetas užėmė vienuoliktą vietą.

Vėliau Chris buvo aktyvus kaip RTL Radio Lëtzebuerg radijo vedėjas.

## Nuorodos
* Daina ''Nous vivrons d’amour''

|-
Vidurio Čilės slėnis

**Vidurio Čilės slėnis** (), ***Išilginis slėnis*** (*Valle longitudinal*) – įduba vidurio ir šiaurės Čilėje, nusidriekusi šiaurės–pietų kryptimi tarp Čilės pakrantės kalnagūbrio vakaruose ir Andų kalnų rytuose. Aukštis leidžiasi nuo 1200 m šiaurėje iki vandenyno lygio ties Ankudo įlanka.

Šiaurinę dalį užima dykumos (Atakama, Tamarugalis), kurioje yra svarbūs salietros telkiniai. Vidurinė šios lygumos dalis yra ūkiškai svarbiausias ir gausiausiai apgyvendintas Čilės plotas. Čia klimatas subtropinis, Viduržemio jūros tipo, būdingos dirbamos žemės, plyti vynuogynai. Pietuose būdingas drėgnas subtropinis klimatas, ten veši bukų ir mišrieji miškai, auginami runkeliai, bulvės, verčiamasi gyvulininkyste ir miškininkyste.

## Šaltiniai
Čolula

**Čolula** () – miestas vidurio Meksikoje, Pueblos valstijoje, 122 km į rytus nuo Meksiko, 8 km į vakarus nuo Pueblos, įsikūręs kalnų supamame Pueblos slėnyje. Savivaldybę sudaro du miestai: ***San Pedro Čolula*** ir ***San Andres Čolula***. Maisto, statybinių medžiagų gamybos, tekstilės, chemijos, baldų pramonė. Prekyba žemės ūkio žaliavomis (kukurūzai, vaisiai, daržovės, ankštiniai). Amatai. Vystomas turizmas.

Miestas garsėja Didžiąja Čolulos piramide ir greta esančia archeologine vietove. Taip pat apstu katalikų bažnyčių, iš kurių svarbiausios Šv. Gabrieliaus (su pranciškonų vienuolynu, pastatyta 1529 m. Kecalkoatlio šventyklos vietoje), Šv. Andriaus (XVI a.), Paguodos Mergelės (1549 m., pastatyta ant Čolulos piramidės), Šv. Marijos Tonancintlos (XVI a.).

## Istorija

Vietovė apgyvendinta maždaug nuo V a. pr. m. e., greičiausiai otomangų. Klasikiniame Mezoamerikos laikotarpyje (nuo II a.) sparčiai augo, pastatyta Didžioji piramidė. Pateko Teotihuakano įtakon. XII a. į kraštą įsiveržė nahua tautos. Tačiau Čolula išliko gana nepriklausoma, bet pripažino actekų valdžią. Buvo pastatyta šventykla Kecalkoatliui. Tai buvo svarbiausias dvasinis vidurio Meksikos centras.

1519 m. Čolulą, po pergalės prieš Tlaskalą, pasiekė Ernanas Kortesas. Nors čolutekai ispanus priėmė taikiai, Kortesas nerimavo dėl galimo sąmokslo ir netikėtai surengė žudynes, kuriose išžudė daug miestiečių. Po užkariavimo Čolula nesunyko, bet ją nustelbė netoliese įkurta Puebla.


File:WestMorelosCholula.JPG|Senamiesčio gatvė
File:Pirámide de Cholula desde Puebla (al atardecer).jpg|Čolulos piramidė su Paguodos Mergelės bažnyčia vakare
File:Amarillo Azul.jpg|Šv. Gabrieliaus bažnyčia
File:Fachada templo sta maría tonantzintla.JPG|Šv. Marijos Tonancintlos bažnyčia
File:Parroquia San Andrés.JPG|San Andres Čolula
Gojaus miško ąžuolas

:*Apie saugomą ąžuolą [[Vilniaus rajono savivaldybė|Vilniaus rajono]] Gojaus miške žr. [[Gojaus ąžuolas]]*

**Gojaus miško ąžuolas** (*Didysis Gojaus ąžuolas*) – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos ąžuolas, augantis Prienų rajone, Stakliškių seniūnijoje, Gojaus miške. Teritorija priklauso Prienų miškų urėdijos Verknės girininkijai (24 kv., 7 skl.). LR Aplinkos ministerijos paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 2005 m. birželio 12 d.

Paminklinis medis nesunkiai pasiekiamas keliu  pavažiavus apie 3,4 km į vakarus nuo Stakliškių (Jiezno kryptimi) ir pasukus į pietus pagal nuorodą „Gojaus miškas 1 km“. Prie ąžuolo pamiškėje įrengtas informacinis stendas, netoli matyti Pakrovų kaimo vienkiemis (apmūrytas senas namas). Link medžio veda medinis takas, pastatytos tautodailininkų sukurtos puošnios medžio rodyklės ir skulptūros. 

Ąžuolas labai gyvybingas, nors šiek tiek pažeistas puvinio. Jo amžius apie 400 metų. Kažkada jis atlaikė perkūnijos smūgį. 14 m aukštyje šakojasi į 2 kamienus. Teigiama, jog tai stambiausias Lietuvos medis. 

## Duomenys

* Medžio rūšis: paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Aukštis: 33,4 m
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 6,20 m
* Lajos aukštis: 19,4 m
* Lajos plotis: 20 m
* Medienos tūris: 43 kub.m 
* Amžius: apie 400 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Marie-France Dufour

**Marie-France Dufour** (g. 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi, Prancūzija – m. 1990 m. spalio 18 d.) buvo prancūzų dainininkė, žinoma sceniniu vardu **Marie**.

## Biografija

Marie-France Dufour gimė 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi mieste (Prancūzija).

1970 metais Marie-France pradėjo dainininkės karjerą. Jau aštuntojo dešimtmečio pradžioje ji buvo viena populiariausių Prancūzijos dainininkių. 1971 m. išleido singlą „Soleil“, kuris tapo populiarus Prancūzijoje ir pelnė apdovanojimus šansono festivalyje *Rose d’or d’Antibes*. 1972 metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Marie“. 1973 m. Eurovizijos konkurse su daina „Un train qui part“ () atstovaudama Monakui, užėmė 8 vietą

1990 m. dainininkė, sulaukusi vos 41 metų, mirė nuo leukemijos.

## Nuorodos
* Marie svetainėje Internet Movie Database

|-
Antofagastos provincija

**Antofagastos provincija** () – viena iš trijų Antofagastos regiono, esančio Čilės šiaurėje, provincijų. Administracinis centras – Antofagasta.

Tai antra pagal dydį Čilės provincija (po Čilės Antarktidos).

## Geografija

Provincija ribojasi su El Loa ir Tokopilijos provincijomis šiaurėje, Čanjaralio provincija (Atakamos regionas) pietuose ir Argentina rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Beveik visą teritoriją užima Atakamos dykuma, rytuose iškilę Andai. Gausu svarbių rūdynų – vario, sidabro, mangano, geležies, taip pat yra druskų, salietros telkinių.

## Administracinis suskirstymas

Provinciją sudaro 4 komunos:
* Taltalio komuna. Centras – Taltalis
* Siera Gordos komuna. Centras – Siera Gorda
* Mechiljoneso komuna. Centras – Mechiljonesas
* Antofagastos komuna. Centras – Antofagasta

## Šaltiniai
Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society

**Ghost in the Shell: Stand Alone Complex Solid State Society** () – OVA, anime serialo „Ghost in the Shell: Stand Alone Complex“ tęsinys, sukurtas Masamunės Širo manga „Ghost in the Shell“ motyvais. Kūrinį sukūrė studija „Production I.G“, režisavo – Kendžis Kamijama.

Filmo premjera įvyko 2006 m. rugsėjo 1 d. palydovinės televizijos „SKY PerfecTV!“ kanalu Perfect Choice. 2007 m. gegužės 27 d. filmas taip pat rodytas ir „Animax“ kanalu. Filmo DVD Japonijoje išleistas 2006 m.

Filmo veiksmas vyksta prabėgus porai metų po įvykių seriale „Ghost in the Shell: S.A.C. 2nd GIG“.

## Siužetas

Motoko Kusanagi paliko *Public Security Bureau (PSB)* 9 skyrių dėl nesutarimų dėl tolimesnės skyriaus, išaugusio iki 20-ies Togusos vadovaujamų agentų komandos, veiklos ir plėtros. Keletas skyriaus agentų susiduria su keistomis bylomis, kurios priveda prie įtariamojo, įmantraus hakerio pravarde *Lėlininkas*.

Tyrimo eigoje Batou ir Motoko keliai susikerta. Ji perspėja jį, kad jeigu jis prisikapstys prie *Solid State visuomenės* (institucijos, užtikrinančios valstybės stabilumą), jis mirs, lygiai taip, kaip aukos jų tiriamose bylose. Kaip vėliau paaiškėja, ši visuomenė buvo sukurta senyvų pasiturinčių asmenų tikslams. Jos paskirtis – palaikyti jų gyvybę iki tol, kol jie mirs natūralia mirtimi. Sistema taip pat prievarta grobdavo vaikus iš remtinų šeimų, surasdama šiems vaikams gyvenimo prasmę pervesdama jiems šių senyvų asmenų turtus po jų mirties. O už viso šito slypi *Lėlininkas*.

## Nuorodos
* 
*
Naugarduko skveras

**Naugarduko skveras** – aikštė Vilniuje, ribojama Pylimo, Naugarduko ir Vingrių gatvių. Įtraukta į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas .

## Istorija

### Malkų turgus
Skvero vietoje XVIII a.-XIX a. pradžioje buvusioje aikštėje prie stulpo buvo baudžiami nusikaltėliai. XIX a.-XX a. pirmojoje pusėje šioje vietoje buvo malkų turgavietė. 1899 m. aikštė ir Naugarduko gatvė nuo malkų turgaus iki Aleksandrovskajos alėjos (dabartinė Algirdo gatvė) buvo išgrįstos akmenimis. Iki 1904 m. turguje vykdavo prekyba arkliais, tačiau dėl prekiautojų susigrūdimo ir padažnėjusios arklių vagystės Miesto dūma priėmė nutarimą prekybą arkliais perkelti į Šnipiškių aikštę prie Kalvarijų gatvės. Pagal 1898 m. patvirtintą arklių mugių tvarkaraštį, jos vykdavo du kartus per metus: kovo 3-9 ir rugsėjo 3-9 dienomis. 1905 m. spalio 21 d. aikštėje įvyko protesto mitingas prieš caro valdžią. Per susirėmimą su policija ir kariuomene žuvo 7 žmonės, keliasdešimt buvo sužeista.

1907 m. Miesto dūma pradėjo svarstyti klausimą apie žuvų ir kitų maisto produktų akmeninių prekystalių įrengimą malkų turguje. 1908 m. inžinierius Kazimieras Dobošinskis už sutartą 2380 rublių sumą pastatė žuvų prekybos paviljoną.

### Po Antrojo pasaulinio karo

Sovietmečiu skvere veikė požeminiai tualetai. 1968 m. buvo pastatytas architektės Nijolės Vaičiūnienės 1961 m. suprojektuotas stiklinis paviljonas, skirtas prekybai gėlėmis. Paviljone įsikūrė firminė Kaišiadorių medelyno parduotuvė. Pagal projektą paviljoną sudarė aštuoniolika stogą laikančių kolonų bei 34 stiklinės sienos, buvo nedengtas vidinis kiemelis. Vėliau paviljonas buvo privatizuotas, jame vienas po kito buvo įsikūrusi picerija, naktinis klubas ir baras. 2009–2014 m. paviljonas buvo apleistas, nuo 2014 m. pastate vėl įkurtas baras.

## Šaltiniai
Benjaminas Zuskinas

**Benjaminas Zuskinas** (1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1952 m. rugpjūčio 12 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės filmų ir teatro aktorius, režisierius, Maskvos valstybinio žydų teatro direktorius, 1946 m. Stalino premijos laureatas.

## Biografija

Gimė 1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, siuvėjo šeimoje. Nuo penkerių metų mokėsi chederyje, 1911 m. įstojo į realinę mokyklą. Prasidėjus I pasauliniam karui išvyko į Penzą, ten tęsė mokslus ir vaidino mėgėjų teatre. 1920 m. įstojo į Sverdlovsko kasybos institutą. 1921 m. nuvyko į Maskvą, ten pradėjo vaidinti žydų kameriniame teatre, kuris 1925 m. tapo Valstybiniu žydų teatru. Tais pačiais metais Zuskinas su Solomonu Michoelsu dalyvavo pirmajame šio teatro pastatyme „Šolom Aleichemo vakaras“ (1922), suvaidino pagrindinį vaidmenį spektaklyje „Burtininkas“ (pagal Abraham Goldfaden). 

Vaidindami Zuskinas ir Michoelsas įkūnijo dvi žydų nacionalinio charakterio savybes – šalia Michoelso dramatiškų ir filosofinių herojų atsirado nenusiviliantys, šiek tiek liūdnoki Zuskino personažai. Tokie buvo jo Juokdarys (W. Shakespeare’o „Karaliuje Lyre“, 1935, Sanderl Baba „Benjamino III kelionėse“ pagal Mendelę Moicher Sforimą, 1927) ir kt. Jis taip pat nusifilmavo kino juostose „Pasienis“ (1935), „Laimės ieškotojas“ (1936). Nuo 1936 m. pats dirbo režisieriumi, dėstė teatro mokykloje. 1939 m. jam suteiktas RTFSR liaudies artisto vardas. Zuskinas buvo Žydų antifašistinio komiteto narys. Po Michoelso žūties vadovavo teatrui, tačiau netrukus, 1948 m., buvo suimtas suklastotoje Žydų antifašistinio komiteto byloje ir kartu su kitais įžymiais žydų kultūros veikėjais 1952 m. rugpjūčio 12 d. sušaudytas Lubiankoje. 1956 m. reabilituotas. Apdovanotas Darbo raudonosios vėliavos ordinu.

## Nuorodos
* Biografija (ang.) 
* Biografija (rus.)
* Atidengiama B. Zuskino atminimo lenta 

## Literatūra

* Zuskina-Perelman, Alla (B.Z.'s daughter): Benjamin's Travels (Puteshestvie Veniamina: Razmyshlenia o zhizni, tvorchestve i sudbe evreĭskogo aktera Veniamina Zuskina. Moskva: Mosty kultury; Ierusalim: Gesharim, 2002)

## Šaltiniai
Lucijus Emilijus Paulas Makedonikas

**Lucijus Emilijus Paulas Makedonikas** (; 229–160 m. pr. m. e.) – žymus romėnų karvedys ir valstybės veikėjas.

Lucijaus Emilijaus Paulo sūnus.

Karo tribūnas. 193 m. pr. m. e. išrinktas kuruliniu edilu, 191 m. pr. m. e. – pretoriumi. 191–189 m. pr. m. e. Ispanijoje kariavo su luzitanais. 182 m. pr. m. e. pirmą kartą išrinktas konsulu kartu su Gnėjumi Bebijumi Tamfilu, antrąkart – 168 m. pr. m. e. senato pavedimu užbaigti karą su makedonais. Paulas nugalėjo didesnę makedonų armiją Pidnos mūšyje ir paėmė į nelaisvę jų vadą, paskutinį Antigonidų dinastijos, valdžiusios Makedoniją nuo Aleksandro Didžiojo mirties, karalių Persėjų. Norėdamas galutinai prijungti Makedoniją prie Romos, įsakė išžudyti 500 žymiausių romėnų priešininkų, daugelį kitų ištrėmė į Italiją ir konfiskavo jų turtą. Pakeliui į Romą apiplėšė Epyro miestus ir išsivedė į vergiją 150 tūkst. gyventojų. Grįžęs atšventė vieną įspūdingiausių triumfų Romos istorijoje. Senato nutarimu gavo Makedoniko prievardį. 164 m. išrinktas cenzoriumi.

Buvo vedęs du kartus. Iš pirmosios santuokos su konsulo Gajaus Papirijaus Mazono dukra Papirija turėjo keturis vaikus. Dukros Emilija Paula Prima ištekėjo už Marko Porcijaus Katono sūnaus, Emilija Paula Sekunda – už filosofo Kvinto Elijaus Tuberono. Biologinis Publijaus Kornelijaus Scipiono Emiliano Afrikiečio Jaunesniojo ir Kvinto Fabijaus Maksimo Emiliano, Fabijaus Maksimo Kunktatoriaus įvaikio, tėvas. Du sūnūs iš antrosios santuokos mirė nesulaukę brandaus amžiaus.

Plutarcho „Paralelinėse biografijose“ Paulas lyginamas su Timoleonu.
Aleksander Zawisza

**Aleksander Zaviša** (1896 m. gruodžio 12 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1977 m. kovo 28 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – teisininkas, politikas, Lenkijos emigracinės vyriausybės užsienio reikalų ministras, ministras pirmininkas 1965-1970 metais.

## Biografija

Gimė 1896 m. gruodžio 12 d. Panevėžyje, baigė teisės studijas Vilniaus universitete. Nuo 1916 m. studijavo Sankt Peterburgo artilerijos mokykloje. Nuo 1917 m. lapkričio iki 1918 m. liepos priklausė Rusijos imperijos kariuomenės lenkų korpusui. Lenkijai paskelbus nepriklausomybę įstojo į Lenkijos kariuomenę, 1919 m. buvo Ignacy Jan Paderewski adjutantu Paryžiaus taikos konferencijoje. 1919-1921 m. kovėsi Lenkijos-sovietų kare. Nuo 1922 m. dirbo Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1935 m. balandžio iki 1940 m. birželio buvo Lenkijos ambasadorius Romoje. Nuo 1940 m. lapkričio iki 1941 m. gegužės buvo Čekoslovakijos Reikalų patikėtinis Romoje. 1942-1943 m. Lenkijos generalinis konsulas Lusakoje, 1943-1944 m. Hararėje, 1944-1945 m. Nairobyje. Po karo dirbo Lenkijos emigracinėje vyriausybėje Londone, buvo užsienio reikalų ministras ir ministras pirmininkas. 1959 m. jo pastangomis Lenkijos II pasaulinio karo laikų archyvas perkeltas iš Londono į Hoover institutą Stanfordo universitete. Mirė 1977 m. kovo 28 d. Londone.

## Literatūra
* Słownik Biograficzny Polskiej Służby Zagranicznej 1918-1945. Tom IV, Wyd. Ministerstwo Spraw Zagranicznych. Warszawa 2007
Gideon Mer

**Gideon Mer** (1894 m. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1961 m. kovo 22 d. Roš Pinoje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės gydytojas, mokslininkas, daug dėmesio skyręs kovai su maliarija. 

## Biografija

Gimė 1894 m. Panevėžyje, studijavo mediciną Rusijoje ir Prancūzijoje, bet 1913 m. metė mokslus ir išvyko į Palestiną. Prasidėjus I pasauliniam karui osmanų valdžia deportavo į Egiptą, ten prisijungė prie naujai formuojamo žydų karių būrio Britanijos kariuomenės sudėtyje. Po karo grįžo į Palestiną ir įsikūrė Roš Pinoje, kur įkūrė maliarijos tyrimų laboratoriją. Susikūrus Jeruzalės hebrajų universitetui pradėjo dirbti ligų prevencijos departamente. II pasaulinio karo metu tarnavo Britanijos kariuomenėje, buvo atsakingas už kovą su maliariją Artimuosiuose Rytuose. 1956-1957 m. dirbo Izraelio sveikatos apsaugos ministerijoje, kovos su maliarija patarėju. Užtikrinus maliarijos kontrolę tyrinėjo juodligės platintojus sparvinius. Mirė 1961 m. kovo 22 d. Roš Pinoje. 


Vaizdas:Roshpina.jpg|Gideon Mero namai Roš Pinoje


## Nuorodos
* Biografija (ang.)
* Obituary Gideon Mer, M. D. Britisch Medical Journal 1961 (29 July 1961), volume 2, issue 5247, page 315
Talačyno rajonas

**Talačyno rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis pietinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Talačynas.

## Geografija

Rajono plotas – 1500 km². Vitebsko srityje ribojasi su Čašnikų, Siano ir Oršos rajonais, Mogiliavo srityje su Šklovo rajonu, Minsko srityje su Krupkų rajonu.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 92,05 %,
* rusai – 5,46 %,
* kiti – 2,49 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Talačynas, miesto tipo gyvenvietė – Kochanava.

## Šaltiniai
Obeltis

**Obeltis** – nedidelė upė, tekanti Prienų ir Alytaus rajonuose, Verknės kairysis intakas. Įteka į Verknę 27,1 km atstumu nuo jos žiočių. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Upės ilgis 18,8 km, baseino plotas 92 km², hidrologinis nr. 10011073.

Prasideda miškuose už 2 km į pietvakarius nuo Butrimonių. Aukštupyje teka šiaurės kryptimi per dirbamus laukus sureguliuota vaga. Vidurupyje kirtusi kelią , toliau srūva natūralia raizgyta vaga.

Žemupyje iš rytų pusės apjuosia Gojaus mišką. Kairiajame krante trykšta Žiupos šaltiniai. Netoli santakos su Verkne kažkada Obeltis tekėjo kitoje vietoje ir santakos čia nebuvę. Dėl nežinomų gamtinių aplinkybių pakeitė savo kelią įtekėdama dabartinėje žemoje vietoje, kuri nelabai kam buvo tinkama dėl besikartojančių potvynių. Pakeitusi vagą Obeltis kartu su Verkne čia suformavo siaurėjančią vietą, panašią į piltuvą. Manoma, kad dėl šios priežasties ši vieta puikiai tiko vienam pritaikymui – suvaryti kiaules į vieną vietą, kur jas būtų galima lengvai sugauti. Ši vieta tarp vietos žmonių vadinama Kiauliakampiu (kiaulės kampu).

Žymesni intakai: Plasaupė, Kriaušius, Kremeza, Baudeika (dešinieji), Rūdija (kairysis).

Prie Obelties įsikūrusios gyvenvietės: Trakininkai, Griškonys, Plasapninkai, Geruliai, Baudėjos, Žiupa.

Upėvardis siejamas su augalo *[[obelis|obelies]]* pavadinimu.

## Nuorodos

* Obeltis ''Gamtos kataloge''
* LR upių klasifikatorius
Jurgis Chreptavičius

**Jurgis Chreptavičius** (1586 m., Višnevas – 1650 m.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Smolensko (1639–1643 m.) ir Žemaitijos kaštelionas (1643–1645 m.), Pernu (1645–1646) ir Naugarduko vaivada (1646–1650 m.).

## Biografija
Lietuvos bajorų Chreptavičių giminės atstovas, herbo „Odrowąż“ savininkas. Naugarduko pakamario Adomo Ivanovičiaus Chreptavičiaus (1557–1628 m.) ir Anos Kamaevskos sūnus.
 
Jam priklausė valdos Lipske (Gardino pavietas), Višnevas, Valanovas, Gaitiuniškės, Dovbutiškės, Gedeišiškės (Ašmenos pavietas), Glubokoje, Matkiškės, ir Gornostaišiškės (Lydos pavietas), turėjo namus Vilniuje ir Gardine.

Lenkijos-Švedijos karo (1600—1611) dalyvis, 1609 metais dalyvavo užimant Lifliandijos pilį Pernu. 1615 metais vadovaujant savo dvaro padaliniui dalyvavo ATR-Maskvos kare (1605–1618).

Sugrįžęs iš karo Jurgis Chreptavičius užsiėmė ūkininkavimu. Įsigijo dvarus, kurie buvo šalia giminės dvarų Višneve. 1617 metais nupirko Berezino palivarką, 1624 metais – Gončarų kaimą. Pastatė bažnyčią Višniove, kurioje ir buvo palaidotas, finansavo bažnyčios ir Dominikonų vienuolyno statybą Lukiškėse, netoli Vilniaus.

1639 metais Jurgis Chreptavičius buvo paskirtas Smolensko kaštelionu. Tų pačių metų vasarą priėmė savo dvare Lipske karalių Vladoslovą Vazą su jo dvariškiais. 1643 metais gruodžio 29 dieną po Jono Alfonso Liackio mirties gavo Žemaičių kašteliono pareigybę. 1645 metų sausį, po Zavadskio mirties buvo paskirtas Pernu vaivada. 1646 metų balandį, po Tomo Sapiegos mirties Jurgis Chreptavičius tapo Naugarduko vaivada.
## Šeima
1611 metais vedė Siuzaną Nonhart (m. 1645), sodybos Gaičiūniškėse paveldėtoją. Vaikai: Bogdanas, Adamas, Jurijus, Jonas, Ana, Elžbieta ir Siuzana.

## Literatūra
* А. Грыцкевіч, Храптовічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 719. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
I'm Beside You

**„I’m Beside You“** – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 2013 m. lapkričio 29 d. specialiai tik vinilinės plokštelės formatu. Albume pasirodo dainos, nepatekusios į albumą „I'm with You“.

## Dainos
Visas dainas parašė Anthony Kiedis, Flea, Chad Smith ir Josh Klinghoffer

## Kūrybinė grupė
;Red Hot Chili Peppers
* Flea&nbsp;– bosinė gitara, papildomi vokalai
* Anthony Kiedis&nbsp;– vokalas
* Josh Klinghoffer&nbsp;– gitara, papildomi vokalai
* Chad Smith&nbsp;– būgnai, perkusija

;Papildomi muzikantai
* Mauro Refosco&nbsp;– papildoma perkusija (dainose „Strange Man“, „Long Progression“, „Victorian Machinery“, „This is the Kitt“)
* Lenny Castro&nbsp;– papildoma perkusija (dainose „Magpies on Fire“)
* Greg Kurstin&nbsp;– pianinas (dainose „Never is a Long Time“, „Hometown Gypsy“, „How It Ends“)
* Henry Kwapis&nbsp;– perkusija (dainoje „Never is a Long Time“)
* Vanessa Freebairn-Smith&nbsp;– styginiai (dainoje „Pink as Floyd“)
* Alwyn Wright&nbsp;– styginiai (dainoje „Pink as Floyd“)
* Caroline Campbell&nbsp;– styginiai (dainoje „Pink as Floyd“)
* Kathleen Sloan&nbsp;– styginiai (dainoje „Pink as Floyd“)

## Išnašos
Šarkauščinos rajonas

**Šarkauščinos rajonas** () – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis vakarinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Šarkauščina.

## Geografija

Rajono plotas – 1 189 km². 19 % rajono ploto dengia miškai. Ribojasi su Breslaujos, Miorų, Gluboko ir Pastovių rajonais. Rajonas yra Polocko žemumoje. Iš vakarų į rytus teka Dysna. Rajone telkšo 11 ežerų. Aukščiausia vieta – 172 m.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 91,93 %,
* rusai – 4,99 %,
* lenkai – 1,34 %,
* kiti – 1,74 %

## Gyvenvietės

Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Šarkauščina.

## Šaltiniai
Vilniaus seimas (1922)

**Vilniaus Seimas** () – marionetinės Vidurinės Lietuvos atstovaujamasis organas Vilniuje; organizuotas 1922 m. sausio 8 d. vykdant rinkimus, o 1922 m. vasario 20 d. balsų dauguma jame priimta rezoliucija apie Vilniaus krašto prijungimą prie Lenkijos.

## Aplinkybės

1920 m. spalio 8–9 d. lenkų daliniams užėmus Vilnių ir artimas jam teritorijas, buvo paskelbta apie Vidurio Lietuvos, į valstybę panašaus darinio, įkūrimą. Liucijus Želigovskis pasiskelbė vyriausiuoju šios marionetinės valstybės ginkluotųjų pajėgų vadu ir paskelbė, kad jo tikslas – sukviesti Vilniaus krašto atstovus, kurie išreikštų tikrąją gyventojų valią.

## Organizavimas
Pirma 1921 m. sausio 9 d. rinkimų data buvo atidėta. 1921 m. spalio 28 d. paskelbta apie naujus rinkimus į Seimą, tačiau galutinė data buvo paskelbta 1921 m. gruodžio 1 d.

Dalyvauti rinkimuose į Vilniaus Seimą buvo leidžiama nuolatiniams Vidurio Lietuvos gyventojams ir joje gimusiems, vyresniems nei 21 metų amžiaus. Vilniaus krašte gimę, bet gyvenantys Lenkijoje, taip pat buvo kviečiami dalyvauti.

Iš dvylikos rinkimų apylinkių 3 buvo Lenkijos teritorijoje, o 2 Lietuvos (Širvintų ir Aukštadvario). Rinkimams Lenkijos finansų ministerija buvo skyrusi 79 mln. lenkiškų markių.
Lietuvos Respublikos vyriausybė 1921 m. gruodžio 14 d. Nacijų Lygai pasiuntė protesto notą dėl rengiamų rinkimų.

Didesnė dalis lietuvių, baltarusių ir žydų šiuos rinkimus boikotavo.

Rinkimai vyko Didžiosios Pohuliankos (dab. Jono Basanavičiaus) gatvėje teatro pastate. Seimo vadovu buvo išrinktas Antoni Łokuciewski.

## Pasekmės

Iš 106 Vilniaus Seimo deputatų didžioji dalis balsavo už visišką ir neginčijamą Vidurio Lietuvos (Vilniaus krašto) politinį inkorporavimą į Lenkijos sudėtį. 1922 m. kovo 24 d. Vilniaus Seimas išsiskirstė.

## Nuorodos
Red Hot Chili Peppers diskografija

Amerikiečių grupės „Red Hot Chili Peppers“ diskografiją sudaro trylika studijinių albumų, du koncertiniai, dvylika dainų rinkinių, vienuolika video albumų, penki EP, šešiasdešimt šeši singlai ir penkiasdešimt trys video klipai. Grupė yra pardavusi virš 120 milijonų įrašų visame pasaulyje. Taip pat grupė buvo nominuota devyniolikai „Grammy“ apdovanojimų, iš kurių šešis laimėjo.

## Albumai

### Studijiniai albumai

### Koncertiniai albumai

### Rinkiniai

### EP

## Singlai

### Pagrindiniai singlai

### Kiti singlai

## Dainų pasirodymai kituose įrašuose

### Albumai

### Pasirodymai filmuose

## Vaizdo įrašai

### Video albumai

### Video klipai

## Šaltiniai
Mike Spiteri

**Mike Spiteri** (g. 1955 m. Zabare) – Maltos poproko dainininkas.

Atlikėjas yra Maltos atrankos konkurso *Maltasong 1995* nugalėtojas. Dėl pergalės jis buvo išrinktas atstovauti Maltai 1995 m. Eurovizijos dainų konkurse, vykusiame Dubline. Su poproko stiliaus daina „Keep me in Mind“ jis užėmė dešimtąją vietą.

Dabar Mike yra Maltos eurovizinės delegacijos narys, parėmęs Chiaros ir Fabrizio Faniello reklaminius turus.

## Išnašos

## Nuorodos
* Daina ''Keep me in Mind''

|-
Šumilinos rajonas

**Šumilinos rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis centro rytinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Šumilina.

## Geografija

Ribojasi su Haradoko, Vitebsko, Bešankovičų, Ušačų ir Polocko rajonais. Rajone teka Dauguva ir Obolia.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 92,24 %,
* rusai – 6,09 %,
* kiti – 1,67 %

## Gyvenvietės

Yra dvi miesto tipo gyvenvietės – Šumilina ir Obalė.

## Šaltiniai
Ušačų rajonas

**Ušačų rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis centrinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Ušačai.

## Geografija

Rajono plotas – 1490 km². Ribojasi su Polocko, Šumilino, Bešankovičų, Lepelio rajonu, Dokšicos ir Gluboko rajonais. Aukščiausia vieta – 239 m. Teka Dauguva, Ušača, iš viso 18 upių. Telkšo 178 ežerai, kurių bendras plotas – 77 km².

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 94,83 %,
* rusai – 3,99 %,
* kiti – 1,18 %

## Gyvenvietės

Vienintelė miesto tipo gyvenvietė – Ušačai.

## Šaltiniai
Verchniadzvinsko rajonas

**Verchniadzvinsko rajonas** (, ) – antro lygmens Baltarusijos administracinis vienetas, esantis šiaurinėje Vitebsko srities dalyje. Administracinis centras – Verchniadzvinskas.

## Geografija

Ribojasi su Rasonų, Polocko, Miorų rajonais. Rajone teka Dauguva. Telkšo 25 ežerai, didžiausias iš jų – Asvejos.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* baltarusiai – 90,06 %,
* rusai – 7,38 %,
* ukrainiečiai – 1,14 %,
* kiti – 1,42 %

## Gyvenvietės

Vienintelis miestas – Verchniadzvinskas, miesto tipo gyvenvietė – Asveja.

## Šaltiniai
Sock-Cess

**„Sock-Cess“** – grupės „Red Hot Chili Peppers“ dainų rinkinys, išleistas 1989 m. tik Jungtinėje Karalystėje, siekiant pareklamuoti grupę. Rinkinyje pasirodo dainos iš grupės pirmų keturių studijinių albumų.

## Dainų sąrašas
# „Higher Ground“ (Stevie Wonder) – 3:21
#* Iš 1989 m. albumo *[[Mother's Milk]]*
# „Taste the Pain“ – 4:20
#* Iš 1989 m. albumo *[[Mother's Milk]]*
# „Knock Me Down“ – 3:43
#* Iš 1989 m. albumo *[[Mother's Milk]]*
# „Subway to Venus“ – 4:17
#* Iš 1989 m. albumo *[[Mother's Milk]]*
# „Sexy Mexican Maid“ – 3:40
#* Iš 1989 m. albumo *[[Mother's Milk]]*
# „Fight Like a Brave“ – 3:47
#* Iš 1987 m. albumo *[[The Uplift Mofo Party Plan]]*
# „Behind the Sun“ – 4:45
#* Iš 1987 m. albumo *[[The Uplift Mofo Party Plan]]*
# „Backwoods“ – 3:06
#* Iš 1987 m. albumo *[[The Uplift Mofo Party Plan]]*
# „Me & My Friends“ – 3:05
#* Iš 1987 m. albumo *[[The Uplift Mofo Party Plan]]*
# „Special Secret Song Inside“ – 3:15
#* Iš 1987 m. albumo *[[The Uplift Mofo Party Plan]]*
# „The Brothers Cup“ – 3:24
#* Iš 1985 m. albumo *[[Freaky Styley]]*
# „American Ghost Dance“ – 3:40
#* Iš 1985 m. albumo *[[Freaky Styley]]*
# „Hollywood (Africa)“ – 4:58
#* Iš 1985 m. albumo *[[Freaky Styley]]*
# „If You Want Me to Stay“ (Sly and the Family Stone) – 4:06
#* Iš 1985 m. albumo *[[Freaky Styley]]*
# „Freaky Styley“ – 3:33
#* Iš 1985 m. albumo *[[Freaky Styley]]*
# „Get Up and Jump“ – 2:50
#* Iš 1984 m. albumo *[[The Red Hot Chili Peppers (albumas)|The Red Hot Chili Peppers]]*
# „Mommy Where’s Daddy“ – 3:22
#* Iš 1984 m. albumo *[[The Red Hot Chili Peppers (albumas)|The Red Hot Chili Peppers]]*
# „True Men Don't Kill Coyotes“ – 3:36
#* Iš 1984 m. albumo *[[The Red Hot Chili Peppers (albumas)|The Red Hot Chili Peppers]]*
# "Green Heaven – 3:54
#* Iš 1984 m. albumo *[[The Red Hot Chili Peppers (albumas)|The Red Hot Chili Peppers]]*
# „Buckle Down“ – 3:22
#* Iš 1984 m. albumo *[[The Red Hot Chili Peppers (albumas)|The Red Hot Chili Peppers]]*'

## Kūrybinė grupė
;Red Hot Chili Peppers
* Anthony Kiedis – vokalas
* Flea – bosinė gitara, trimitas, papildomi vokalai
* Hillel Slovak – gitara (*6–15* dainose)
* John Frusciante – gitara (*1–5* dainose)
* Jack Sherman – gitara (*16–20* dainose), papildomi vokalai
* Jack Irons – būgnai (*6–10* dainose)
* Cliff Martinez – būgnai (*11–20* dainose)
* Chad Smith – būgnai (*1, 3, 4, 5* dainose)
* Philip "Fish" Fisher – būgnai (*2* dainoje)

;Papildomi muzikantai
* Dave Coleman – violončelė (*2* dainoje)

;Įrašas
* Norwood Fisher – prodiuseris
* Michael Beinhorn – prodiuseris (*1–10* dainose)
* George Clinton – prodiuseris (*11–15* dainose)
* Andy Gill – prodiuseris (*16–20* dainose)
Ignacy Pinkas

**Ignacas Pinkas** (; 1888 m. gruodžio 12 d. Jasło, Lenkija – 1935 m. spalio 3 d.) – lenkų dailininkas.

## Biografija
Būdamas aštuoniolikos su šeima persikėlė į Krokuvą, kur išbandė įvairius darbus, tarp jų ir aktoriaus. Nuo vaikystės buvo gabus piešimui. 1907 m. nupiešė kunigo portretą, kurį pardavęs susimokėjo priėmimo mokestį į Krokuvos Meno akademiją, kur tapo laisvuoju klausytoju. Jo dėstytojais buvo Stanisław Dębicki ir Jacek Malczewski. Po trejų metų išvyko į Paryžių.

1912 m. įstojo į Šaulių sąjungą. 1914 m. prisidėjo prie Lenkų legionų. Visą tarnavimo kariuomenėje laikotarpį piešė, daugiausia vadų ir bendražygių portretus.

I. Pinkas kaip piešėjas ir dailininkas dalyvavo generolo L. Želigovskio žygyje į Vilnių. Sukūrė Vilniaus ir priemiesčių peizažų ciklą.

Nuo 1920 m. atsidėjo vien kūrybai, keliavo į Prahą, Varšuvą, Lvovą ir Vilnių, taip pat prie Baltijos jūros ir po Prancūziją.

1928 m. vėl atvykęs į Vilnių, susituokė su Marija Kazanowicz. Tada nutapė 10 paveikslų, vaizduojančių Vilniaus architektūros paminklus. Paveikslus padovanojo asmeniškai Juzefui Pilsudskiui, o 1929 m. išleido tų paveikslų spalvotų autolitografijų rinkinį. Kiekviena litografija signuota pieštuku, rinkinys išleistas 100 egzempliorių tiražu, visi rinkiniai buvo vardiniai.

1935 m. spalio 3 d. mirė nuo džiovos.

## Literatūra
* Autolitografijos reprodukuotos knygoje *Zahorski, W., 1991. Podania i legendy wileńskie. Gdansk.*
* Milewska, W., Zientara, M., 1999. *Sztuka Legionów Polskich i jej twórcy, 1914–-1918*. Wydawnictwo Arkady.

## Šaltiniai
The Last Command

***„The Last Command“*** – antrasis studijinis JAV heavy metal grupės W.A.S.P. albumas, išleistas 1985 m. lapkritį. Jį prodiusavo Spenceris Profferis, 1983 m. padėjęs grupei „Quiet Riot“ įrašyti 6 kartus platininį albumą „Metal Health“.

„Billboard 200“ sąrašė albumas 1986 m. pradžioje pasiekė 47 vietą. 

## Dainos
### 1985 m. versija

### 1998 m. versijos papildomos dainos

## Atlikėjai
* Blackie Lawless – vokalas, bosinė gitara
* Chris Holmes – solo ir ritmo gitara
* Randy Piper – solo ir ritmo gitara, pritariantis vokalas
* Steve Riley – mušamieji, pritariantis vokalas

## Šaltiniai
Michał Kośmiderski

**Michal Košmiderski** (1888 m. balandžio 10 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1946 m. birželio 20 d. Bydgoščiuje, Lenkijos Liaudies Respublika) – dvasininkas, metodistas, publicistas.

## Biografija

Gimė 1888 m. balandžio 10 d. Panevėžyje, Gabrieliaus ir Marijos Jasiukevičiūtės šeimoje. Baigė Jekaterinoslavo gimnaziją. Studijavo matematiką Odesos universitete, bet vėliau perėjo mokytis į Sankt Peterburgo dailės akademiją. 1922 m. apsigyveno Lenkijoje, kur Konstancin-Jeziorna mieste dirbo matematikos ir fizikos mokytoju. Nuo 1926 m. dirbo laikraštyje *Pielgrzym Polski*. 1928 m. tapo metodistų dvasininku. 1933–1934 m. dirbo pastoriumi Peremislyje, 1938–1939 m. Lvove, 1939–1944 m. Varšuvoje, 1944–1945 m. Bydgoščiuje. 1938 m. išleido publikaciją *Zarys organizacji i dyscypliny Metodystycznego Kościoła w Polsce*. Mirė 1946 m. birželio 20 d. Bydgoščiuje.

## Nuorodos
* Biografija (lenk.)
Ubalda, nuoga ir karšta

**Ubalda, nuoga ir karšta** () – 1972 m. itališka erotinė komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Edwige Fenech.

## Siužetas

Viduramžiai. Riteris Olimpio grįžta į savo gimtąjį kaimą pas žmoną Fiamą. Prieš išvykdamas, riteris uždėjo jai nekaltybės diržą, todėl moteris ir būrys jos gerbėjų pagaliau gauna šansą. Pasirodžius vyrui, Fiama pareiškia dar 15 dienų neprisileisianti jo, nes davė įžadus.

Tuo metu prasideda Olimpio ginčai dėl žemės su kaimynu malūnininku Oderizi. Šio žmona, gražioji Ubalda, su kuria šis taip pat turi intymių problemų, krinta į akį Olimpio ir šis pradeda visomis priemonėmis siekti kaimyno žmonos. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Ubalda
* Pippo Franco – Olimpio de Ponačetis
* Karin Schubert – Fiama
* Umberto D‘Orsi – Oderizi
* Gabriella Giorgelli
Antoni Łokuciewski

**Antanas Lokucievskis** (; 1885 m. kovo 25 d. Cieleżyszki, Ašmena, Baltarusija – 1941 m. Minskas) – Vilniaus seimo vadovas (maršalka), gimnazijos Ašmenoje direktorius.

## Biografija

Gimė Tomasz Łokuciewski, Ašmenos pavieto bajoro, šeimoje. Mokėsi Sankt Peterburgo Matematikos–Fizikos skyriuje, gavo magistro laipsnį. Po studijų pradėjo dirbti matematikos mokytoju mokykloje Kamienaja Stanicoje prie Dono.

Vedė Beniaminą Pobiedzinską. Po Spalio revoliucijos apsigyveno tėvonijoje Cieležiškėse prie Ašmenos. Įsitraukė į visuomeninį gyvenimą. 1918 m. su kunigu Česlovu Gurskiu () pasistengė prie vokiečių valdžios įkurti privačią lenkišką gimnaziją ().

Netrukus įsitraukė ir į politinę veiklą. 1920 m. spalį L. Želigovskiui sukūrus marionetinę Vidurio Lietuvos valstybę, A. Lokucievskis iškėlė savo kandidatūrą rinkimuose į Vilniaus seimą, kuris 1922 m. vasario 22 d. Vilniaus kraštą prijungė prie Lenkijos. A. Lokucievskis 1922 m. kovo 24 d. Vilniaus seimo kompetencijas perdavė Lenkijos seimui Varšuvoje.

1939 m. Lapkričio 11 d. buvo NKVD suimtas ir uždarytas Ašmenos kalėjime. Vėliau perkeltas į Vileiką, iš kur išvežtas į Minską ir 1941 m. nužudytas.

## Šeima
Turėjo du sūnus, kurių antrasis Witold Łokuciewski tapo garsiu lakūnu, ir vieną dukrą.
Aušros vartų šaltiniai

**Aušros vartų šaltiniai** – Vilniaus miesto šaltiniai, antrasis pagal svarbą senojo Vilniaus vandentiekio vandens tiekėjas. Šaltiniai vardą gavo nuo to, kad jie buvo už Aušros vartų, aukštumoje, prie kelio į Medininkus.

## Vieta

Pirmoji užuomina apie šaltinių vietą yra XVI a. pab. datuojamas skundas teismui dėl užpuolimo, įvykdyto 1598 m., kuriame minima įvykio vieta: tuoj už Vilniaus, vieškelyje į Medininkus, prie kalno, „iš kur į Vilniaus miestą eina vamzdžiai”. Šaltiniai yra žymiai aukštesnėje vietoje nei Vingrių šaltiniai, tad gravitaciniam vandentiekiui jie buvo parankesni.

Aušros vartų šaltiniai paminėti 1648 m. Frydricho Gedkanto Vilniaus plane. Jame pavaizduoti du upeliukai, ištekantys už Aušros vartų, susiliejantys prie apvalaus bokšto, esančio tarp Aušros ir Rūdininkų vartų, ir toliau palei vakarinę miesto sieną tekantys žemyn. Upelis, pavaizduotas tiesiai už Aušros vartų, išteka iš Aušros vartų šaltinių. Visai netoli Aušros vartų tas upelis išsilieja į tvenkinį, kurio šiauriniame pakraštyje stovi mūrinis apvalus pastatas, sujungtas su Aušros vartais. Šis pastatas ir siena ypač aiškiai matyti 1740 m. Vilniaus plane, tačiau buvusių upelių ir tvenkinio jau nebėra. Apvalusis statinys, spėjama, buvęs vandens rezervuaras, XVII a. dokumentuose lenkiškai vadinamas „rurmus”, galėjo turėti ir strateginę reikšmę.

## Istorija

Šaltinių vanduo pradėtas imti vamzdžiais anksčiau nei XVI a. pabaigoje. XVIII a. viso miesto vandentiekis buvo apleistas, kadangi to meto dokumentuose žinių apie Aušros vartų šaltinius nėra. XIX a. šaltiniai vėl buvo įjungti į miesto vandentiekio tinklą.

1866 m. Vilniaus kapitulos byloje minimas vandens nuvedimas iš Basųjų karmelitų vienuolyno rezervuaro į miesto gaisrinę. Manoma, kad vandentiekio linija iš šaltinių jau veikė ir papildydavo rezervuarą, kadangi Vingrių linija į tą pusę nėjo. Tačiau nėra aiški rezervuaro buvimo vieta ir kurie karmelitai minimi, nes karmelitai buvo įsikūrę bent trijose vietose. 1870-1879 m. vandenį iš Aušros vartų vandentiekio jau gavo apie dešimt namų. Dauguma jų buvo už Aušros vartų ir Arklių gatvėje. Šis vandentiekis aprūpindavo vandeniu ir viešąjį šulinį prie rotušės. Dėl prastos šaltinių rezervuaro būklės Aušros vartų vandentiekis plėstis negalėjo. Vandens neužtekdavo net gaisrinės čiaupui, todėl miestas gavo leidimą gaisro metu naudotis geležinkelio valdybos šuliniu, buvusiu netoli geležinkelio stoties. 1898 m. šaltiniuose buvo išgręžtas artezinis šulinys, bandymo metu šulinys davė 17 tūkst. kibirų vandens per parą.

Šaltiniai buvo eksploatuojami dar ir XX a. pradžioje, tačiau vandens jie mažai beduodavo, ir šis vandentiekio tinklas merdėjo.

## Šaltiniai
Teisėja (1976 filmas)

**Teisėja** () – 1976 m. itališka erotinė komedija.

## Siužetas

Viola Orlando – mažo miestelio teisėja. Jai tenka nagrinėti Rafaelio Espozito, kaltinamo šunų maistą parduodančio kaip mėsos konservus, bylą. Šio advokatas Bortolonas pasiekia, kad teismas būtų atidėtas, kol bus atlikta ekspertizė.

Apsistojęs viešbutyje kitame mieste, Rafaelis sutinka Violos seserį dvynę Rozą – gerai apmokamą prostitutę ir pornografinių filmų aktorę. Nežinodamas, kad ši nėra Viola, Renato užmezga su ja romaną. Roza dalyvauja pornografinio žurnalo fotosesijoje ir Renato, gavęs nuotraukas, tikisi turintis ginklą, galintį padėti jam išsisukti.

Po to, kai Viola dėl gamtos taršos uždaro verslininko Andželo Skoto gamyklą, šis taip pat, susidūręs su Roza, galvoja artimai susipažinęs su teisėja, tačiau, pabandęs kitą dieną su ja suartėti, apkaltinamas priekabiavimu.

Violai teismo posėdyje ėmus nagrinėti bylą dėl pornografinių filmų, advokatas Bortolonas visiems pristato Rozos nuotraukas. Kilus skandalui, Rafaelis su Bortolonu tikisi, kad ši atsistatydins ir jų bylą ims nagrinėti labiau sukalbamas teisėjas, tačiau Viola, kartu su draugu Renato, ima rinkti įrodymus prokurorui, kad apginti savo garbę ir įrodyti, kad kompromituojančiose nuotraukose užfiksuota ne ji.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – teisėja Viola Orlando / Roza Orlando
* Raf Luca – Rafaelis Espozito
* Giancarlo Dettori – Renato Altero
* Mario Maranzana – Bortolonas
* Gianni Agus – Andželas Skoti
Tu, kuri Aušros vartuose spindi (filmas)

**Tu, kuri Aušros Vartuose spindi** () – lenkų 1937 m. filmas. Nespalvotas.

Filme pasakojama istorija, kurios vienas motyvų – garsieji Vilniaus Aušros Vartai. Dalis filmuota Vilniuje.

## Šaltiniai
Esther Ofarim

**Esther Ofarim** (; g. 1941 m. birželio 13 d. Safed) – Izraelio dainininkė.

## Biografija

Esther gimė Safede, Sirijos žydų šeimoje. 1959 m. susipažino gitaristu ir šokėju Abi Ofarim, už kurio vėliau ištekėjo. Esther dainuoti pradėjo nuo vaikystės, atlikdama hebrajų ir tarptautines liaudies dainas.

1960 m. Esther atliko epizodinį vaidmenį Otto Preminger filme „Exodus“. 1961 metais laimėjo dainų festivalį Tel Avive, kur ji atliko dainas „Saëni Imchá Bemachol“ ir „Naamah“. Tais pačiais metais su vyru persikėlė į Ženevą. Po dvejų metų atlikėja atstovavusi Šveicarijai 1963 m. Eurovizijos konkurse, su daina „T’en va pas“ užėmė antrąją vietą.

Septintojo dešimtmečio viduryje duetas Esther ir Abi Ofarim įgijo didelį populiarumą Vokietijoje dėl hitais tapusių dainų „Noch einen Tanz“ (1966) ir „Bee Gees“ koverio „Morning of my Life“ (1968). 1968-aisiais išleistas singlas „Cinderella Rockefella“ pateko į topus daugelyje šalių, taip pat ir Jungtinėje Karalystėje. Duetas yra koncertavęs Niujorke ir Londone, o 1969 metais pora gastroliavo visame pasaulyje. 1970 metais pora išsiskyrė.

Po skyrybų atlikėja pradėjo solinę karjerą, iki šiol aktyviai užsiima muzikine veikla.

## Nuorodos

* Tinklalapis

|-