open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Neveronių herbas

**Neveronių herbas** – pagrindinis Neveronių kaimo ir Neveronių seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke juodas budintis gandras (pakelta kairė koja), snape laikantis žuvį. Gandro kojos, snapas, akis ir žuvis – raudoni.

## Simbolika

Nors Neveronys netoli Kauno, bet vietovė iš trijų pusių supama miškų, dalis seniūnijos teritorijos priklauso Kauno marių regioniniam parkui. Yra nemažai raistų, pelkių. Neveronių apylinkės miškuose veisiasi reti, į Raudonąją knygą įrašyti paukščiai – juodieji gandrai. Siekiant įamžinti šį retą paukštį jo atvaizdas panaudotas Neveronių herbe.

Heraldikos kalboje gandras simbolizuoja prisikėlimą, atgimimą; žuvis – krikščionybėje dažniausiai minimas maistas (kartu su duona ir vynu; popiežiaus žiede taip pat yra žuvies atvaizdas); sidabrinė spalva – turtas, dora, skaistumas; juoda spalva – išsilaisvinimo, mokslo, išminties simbolis.

## Istorija

Herbą 2009 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 1K-1748 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Tuniso transportas

**Tuniso [[transportas|transporto]]** sistema, yra gerai išplėtota, ypač oro uostų, nes turizmas sparčiai auga.

## Keliai

2000 m. šalyje buvo 195 800 lengvųjų mašinų ir 153 200 komercinio transporto.

2000 m. Tunise buvo 23 100 km kelių, iš kurių 18 226 km grįsti.

## Geležinkelių transportas

Tuniso nacionalinė geležinkelių kompanija administruoja 2168 km geležinkelių bėgių.

## Jūrų transportas

Pagrindinis Tuniso jūrų uostas yra Tuniso miestas.

## Oro transportas

2001 m. šalyje buvo 30 oro uostų, iš kurių 14 buvo su grįstais takais. Tuniso-Kartaginos oro uostas siūlo tiesioginius skrydžius į daugumą Europos ir Viduriniujų Rytų miestus.

## Nuorodos
Pragmatika

**Pragmatika** ( – dalykiškas) – vienas iš 3 pagrindinių (greta sintaktikos ir semantikos) semiotikos skyrių, kuris tiria žmonių santykius (komunikacijos, suvokimo, supratimo, išreiškimo) su jų suvokiamomis, vartojamomis ženklų sistemomis.

Pragmatikos sukurtos procedūros svarbios euristiniam programavimui, mašininiam vertimui, automatiniam referavimui ir įvairių robotų kūrimui.

Pagrindines pragmatikos idėjas suformulavo amerikiečiai Č. S. Pirsas (1839–1914) ir Č. Moris (1901–1979 jis sukūrė ir pragmatikos terminą).

## Taip pat žiūrėti
* P. Grice pokalbio taisyklės
* Implikatūra

## Išnašos
Giedrius Titenis

**Giedrius Titenis** (g. 1989 m. liepos 21 d. Anykščiuose) – Lietuvos plaukikas ir olimpinės rinktinės narys.

## Pasiekimai

## Šaltiniai
Timpanas

**Timpanas** (,  – „būgnas“) – mušamasis muzikos instrumentas. Jis turi varinį arba žalvarinį katilo pavidalo korpusą, iš viršaus aptemptą oda. Mušamas dviem lazdelėmis, turinčiomis veltinio, odos ar medžio bumbulus.
Eurilochas

**Eurilochas** – Odisėjo bendražygis, minimas Homero „Odisėjoje“. Po Odisėjo aukščiausias įgulos vadas. Po Trojos karo Odisėjui vykstant namo į Itakę, Odisėjas su bendražygiais sustoja Ajajos saloje, kurioje gyvena burtininkė Kirkė. Odisėjo įgula buvo padalinta į du būrius: vienam vadovavo Odisėjas, kitam - Eurilochas. Eurilochas su dvylika draugų tyrinėjo Ajajos salą ir priėjo Kirkės rūmus, apie kuriuos slampinėjo prijaukinti liūtai ir vilkai. Išvydę juos jie ėmė gerintis jiems tarsi šunys. Tuo metu bendražygiai rūmuose išgirdo moterį dainuojant, jie ėmė šaukti, kad dainininkė išeitų. Pasirodė Kirkė ir maloniai pakvietė juos į vidų. Rūmuose ji pasiūlė jiems po taurę vyno, sumaišyto su stebuklingos žolės syvais. Jie išgėrė, o Kirkė palietusi kiekvieną stebuklinga lazdele, pavertė visus kiaulėmis, palikdama jiems tik žmogišką protą. 

Išsigelbėjo, tik Eurilochas, kuris nujausdamas bloga, nėjo su visais kartu į rūmus. Jis atlėkė prie laivo ir pasibaisėjęs papasakojo apie ištikusią nelaimę. Odisėjas savo gudrumu apgauna Kirkę ir išgelbsti draugus. priversdamas ją sugražinti jų žmogiškus kūnus. 

Įgulai atvykus į Trinakriją, Odisėjas nenorėjo plaukti jos pusėn, tačiau Eurilochas tam užprotestavo, pritarė jam ir kiti bendražygiai ir jie atplaukė į ją. Kad ir kaip Odisėjas prašė neliesti dievo Helijo jaučių, Eurilochas įkalbėjo bendražygius ir jie papjovė geriausius jų. Dievas Helijas užsirūstino ir Dzeusas prižadėjo juos nužudyti. Šešias dienas siautė audra ir Eurilochas su draugais pjovė Helijo jaučius, o septintąją išplaukė. Vos jie išplaukė, atskriejo Zefyras, nešdamas audrą. Dzeusas suskaldė laivą ir taip nužudė Eurilochą kartu su įgula. Išsigelbėjo tik Odisėjas.
Tėvynės sąjunga (1939)

**Tėvynės sąjunga** – visuomeninė organizacija, įsteigta 1939 m. spalio mėn.

1939 m. spalio 27 d. Kaune, Darbo rūmų salėje, Tėvynės sąjungos pirmininkas dr. Antanas Juška pranešė žurnalistams apie Tėvynės sąjungos įkūrimą ir jos tikslus. Sąjungos tikslas – šviesti lietuvius, skatinti patriotizmą, pasiryžimą ginti Tėvynę, pasaulio lietuvių vienybę. Ji numatė vykdyti kultūrinę ir socialinę veiklą. 1939 m. pabaigoje turėjo 81 skyrių, apie 1000 narių.

## Šaltiniai
Bendrosios nacionalinės pajamos

**Bendrąsias nacionalines pajamas** () sudaro bendra šalies viduje pagamintų produktų vertė (tai yra bendrasis vidaus produktas) ir pajamos, gautos iš kitų šalių (ypač iš palūkanų ir dividendų). 

Bendrosios nacionalinės pajamos susideda iš:
#asmens vartojimo sąnaudų;
#bendrųjų privačių investicijų;
#valdžios vartojimo sąnaudų;
#grynųjų pajamų, gautų iš užsienio;
#bendrojo prekių ir paslaugų eksporto (gaunamas iš bendrojo prekių ir paslaugų importo atėmus netiesioginius verslo mokesčius).

Sąvoka „bendrosios nacionalinės pajamos” yra panaši į sąvoką „bendrasis nacionalinis produktas”, tačiau į pastarąjį nėra įskaičiuoti netiesioginiai verslo mokesčiai.
Duonienė

**Duonienė** – saldi šalta sriuba, gaminama iš duonos ir vandens, pagardinant ją kitais maisto produktais.

Valgoma šalta. Atgaivina karštomis vasaros dienomis.

= Receptas =

### Ingredientai
*duona pagal skonį
* vanduo 1 l
* cukrus 200 gr
* sūris 100 gr 
* vanilinis cukrus žiuspnelis

### Gaminimas
Į verdantį vandenį smulkiai sutrupinti duoną ir keletą minučių pavirinti, kol duonos gabaliukai išsileis ir sutirštės. Po to dėti cukrų, o jam ištirpus, suberti smulkiais gabaliukais supiaustytą sūrį, vanilinį cukrų. Po 1-2 min. nukelti nuo ugnies, atšaldyti. Norint skystesnės, įpilama daugiau vandens.
Jungtinių Valstijų gynybos sekretorius

**Jungtinių Valstijų gynybos sekretorius** () – Jungtinių Valstijų Gynybos departamento vadovas, kuris rūpinasi gynybos kariuomenės reikalais. Šis postas sutampa su kitų šalių Gynybos ministrų (Lietuvoje su krašto apsaugos ministro) pareigomis. Gynybos sekretorius yra pagrindinis JAV prezidento patarėjas gynybos politikos klausimais. Šis pareigūnas yra atsakingas už bendrosios gynybos politikos, susijusios su visais tiesioginiais ir svarbiausiais Jungtinių Valstijų Gynybos departamento reikalais, formulavimą ir už patvirtintos politikos vykdymą. JAV gynybos sekretorių paskiria JAV prezidentas su Senato pritarimu. Šis pareigūnas taip yra JAV prezidento kabineto narys. Pagal statutą gynybos sekretoriumi gali būti skiriamas civilis asmuo, mažiausiai dešimt metų aktyviai netarnavęs ginkluotųjų pajėgų daliniuose. Jei JAV prezidentas ir kiti keturi pagal įstatymą prezidento postą turintys perimti asmenys dėl tam tikrų priežasčių negali to padaryti, tai prezidento postą iki kitų rinkimų perima JAV gynybos sekretorius. JAV gynybos sekretorius per metus uždirba 191 300 JAV dolerių.

## JAV gynybos sekretoriai

## Šaltiniai
Čiukotkos herbas

**Čiukotkos herbas** - oficialus Čiukotkos autonominės apygardos simbolis, patvirtintas 2000 m. lapkričio 27 d.

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, laukas violetinis. Skydo viduje apvalus vidinis skydas su bordiūru, sudarytu iš baltų spindulių (išorinis kontūras smulkiai dantytas), vidinio skydo laukas žydras. Jame - stovintis baltasis lokys. Lokys užklotas ant auksinio simbolinio Čiukotkos teritorijos žemėlapio su koordinačių tinkleliu, kuriame raudona aštuonkampė žvaigždė žymi Čiukotkos sostinės Anadyrio vietą. Žydrame lauke virš žemėlapio, bet po lokiu eina plonas raudonas apskritimas. 

### Herbo elementų aiškinimas
* Violetinė spalva - simbolizuoja amžių išmintį, ramų šiauriečių charakterio tvirtumą, ilgą poliarinę naktį Čiukotkos žemėje.
* Baltasis lokys - tradicinis regiono simbolis, atspindi autonominės apygardos potencialią galią. 
* Auksinė spalva - aktyvumo gyvenime spalva, aukso, kaip svarbaus regiono išteklio, simbolis. 
* Raudona žvaigždė - Šiaurinės žvaigždės simbolis. Aštuoni jos spinduliai simbolizuoja aštuonių apygardos rajonų vienybę su centru Anadyriu, nenugalimą šiauriečių dvasios tvirtumą ir jų meilę gyvenimui.
* Žydra spalva - sumanymų tyrumo ir kilnumo, taip pat dviejų vandenynų - Ramiojo ir Arkties, skalaujančių Čiukotkos pusiasalį,- ir nepakartojamo jūrų gelmių savitumo simbolis
* Raudona apskritimo spalva - ypatinga regiono, kaip pasienio teritorijos, padėtis Rusijos Federacijoje.
* Sidabriniai bordiūro spinduliai - šiaurės pašvaisčių ir baltosios tylos Čiukotkos tundroje žiemą simbolis. 

## Nuorodos
* Закон (#51-ОЗ) О Гербе Чукотского автономного округа
Pasaulio vandens sporto čempionatas

**Pasaulio vandens sporto čempionatas** – kas dvejus metus vykstantis vandens sporto čempionatas, rengiamas pasaulinės vandens sporto asociacijos FINA. Pirmasis čempionatas įvyko 1973 m. Belgrade, Jugoslavijoje. Lietuva čempionato istorijoje yra iškovojusi 7 medalius: 2 aukso, 2 sidabro ir 3 bronzos.

## Istorija

## Rungtys
Visose rungtyse dalyvauja ir vyrai ir moterys išskyrus sinchroninį plaukimą, kuriame dalyvauja tik moterys.

### Šuoliai į vandenį
* 1 m nuo tramplino
* 3 m nuo tramplino
* 10 m nuo platformos
* Sinchroninis 3 m nuo tramplino
* Sinchroninis 10 m nuo platformos

### Atviras vandens
* 5 km 
* 10 km 
* 25 km

### Plaukimas

### Sinchroninis plaukimas
* Individualus
* Duetas
* Komandinis
* Laisvos kombinacijos

### Vandensvydis
* Vyrų
* Moterų

## Lietuvos pasiekimai

## Medalių lentelė


## Nuorodos
* Statistika
Šiaurės Amerikos laisvos prekybos sutartis

**Šiaurės Amerikos laisvos prekybos sutartis** (, , ) buvo trišalė sutartis, sukūrusi prekybinį Jungtinių Valstijų, Kanados ir Meksikos vyriausybių bloką. Šalys sutartį pasirašė San Antonijuje 1992 m. gruodžio 17 d. Susitarimas, sukūręs prekybinį bloką, įsigaliojo 1994 m. sausio 1 d. ir nustojo galioti 2020 m. liepos 1 d. Jis pakeitė prieš tai buvusį dvišalį Kanados-JAV laisvosios prekybos susitarimą. 

Pagal sutarties narių bendrą perkamosios galios paritetą BVP atžvilgiu 2007 m. prekybinis blokas buvo didžiausias pasaulyje ir antras pagal dydį nominalaus BVP atžvilgiu. 

Šiaurės Amerikos laisvosios prekybos sutartis turėjo du papildymus: Šiaurės Amerikos aplinkos bendradarbiavimo sutartį ir Šiaurės Amerikos darbo bendradarbiavimo sutartį.

2017 m. bendra prekybos apimtis tarp trijų valstybių siekė beveik 1,1 trln. JAV dolerių. 2020 m. liepos 1 d. NAFTA sutartis baigė galioti. Ją pakeitė JAV−Meksikos−Kanados susitarimas (USMCA).
## Šaltiniai
Nencų apygardos herbas

**Nencų apygardos herbas** - oficialus Rusijos Federacijos Nencų apygardos simbolis, patvirtintas 2007 m. spalio 4 d. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perkirsta, riba - dantyta. Viršutinis laukas baltas, apatinis - žalias. Skydo centre mėlynas skritulys su sidabrine liepsna viduryje. Virš skritulio - žalia figūra iš trijų sujungtų storų gegnių ir vienos plonos apverstos viršuje. Žemiau skritulio balta figūrs iš trijų sujybtų apverstų gegnių. 
Virš skydo auksinė karūna su vilkdalgio lapo formos dantimis. Nuo karūnos iki skydo smaigalio apačioje dešiniuoju šonu eina Tautų Draugystės ordino kaspinas, o kairiuoju šonu - Darbo Raudonosios Vėliavos ordino kaspinas.

### Herbo elementų aiškinimas
* Trys spalvos (sidabrinė, žalia ir mėlyna) simbolizuoja trijų stichijų harmoniją (sidabras - dangus, žalia - žemė, mėlyna - vanduo).
* Sidabrinė spalva - kilnumas, atvirumas, teisingumas, Nacionalinėje simbolikoje reiškia Šiaurę, tyrumą, nuoširumą ir sniegą.
* Žalia spalva - vasaros tundra, vilties, gausos ir laisvės simbolis.
* Mėlyna spalva - upės Pečioros spalva, upės, kuri pagal vietinių gyventojų tikėjimus, jungia gyvųjų ir jų protėvių pasaulius, praeitį ir ateitį.
* Žalias ir baltas ženklai - iš nencų nacionalinių raštų. Žalias viršutinis simbolizuoja čiumo viršūnę, baltas apatinis - elnio ragus. 
* Sidabrinė liepsna. Ugnis yra energijos, šviesos, jaukumo ir šilumos, itin svarbių Šiaurėje, simbolis. Sidabrinė liepsna mėlyname skritulyje - gamtinių apygardos turtų (naftos ir dujų) simbolis. 
* Auksinė karūna žymi Nencų autonominės apygardos kaip Rusijos Federacijos subjekto statusą. 
* Ordinų juostos rodo apygardos nuopelnus, 1971 m. įvertintus Darbo Raudonosios Vėliavos, o 1972 m. - Tautų Draugystės ordinais.

## Nuorodos
* Герб Ненецкого автономного округа
Jamalo Nencų apygardos herbas

**Jamalo Nencų herbas** – oficialus Rusijos Federacijos Jamalo Nencų autonominės apygardos simbolis, naudojamas nuo 2000 m. lapkričio 1 d.

## Herbo aprašas

Žydrame lauke einantis sidabrinis šiaurės elnias, kairiajame heraldiniame kampe virš elnio sidabrinė keturkampė Šiaurinė, kurios kairysis spindulys trumpesnis už likusius.
Virš skydo – tradicinė auksinė regioninė karūna su trikampiais dantinis ir su žydra kepure, priekinis karūnos dantis aukštesnis už kitus, jo viršūnė su auksine ugnele iš trijų liepsnos liežuvių.
Skydą artimesnėmis letenomis, o tolimesnėmis – karūną laiko stovintys baltieji lokiai su raudonais nasrais ir juodomis nosimis ir juodais nagais, stovintys ant ledo lyčių. Po lytimis ir skydo apačia eina žydra juosta, papuošta apatinėje dalyje raudona linija, viršutinėje dalyje – baltas ornamentas. Juostos ornamentas toks pat, kaip Jamalo Nencų autonominės apygardos vėliavoje.

Karūnos pagrindas – auksinis ornamentuotas žiedas su septyniais matomais smailaus trikampio formos dantimis (penki matomi priekinėje karūnos pusėje). Priekinis centrinis dantis ornamentuotas ir primena naftos bokštą. Danties viršuje trijų liepsnos liežuvių atvaizdas.

## Herbo elementų aiškinimas
* Žydra spalva – didingumo, grožio, dangaus ir vandenų simbolis.
* Auksinė spalva – turtingumo, teisingumo, kilnumo simbolis.
* balta spalva – tyrumo, gerumo, nepriklausomumo, šviesių ketinimų ir baltų sniegų simbolis.

## Nuorodos
* Закон (#51-ОЗ) Герб Ямало-Ненецкого автономного округа
Vytautas Valius

**Vytautas Valius** (1930 m. rugpjūčio 24 d. Telšiuose – 2004 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, grafikas, tapytojas.

## Biografija
V. Valius mokėsi Telšių Žemaitės gimnazijoje, vėliau Kauno I berniukų vidurinėje mokykloje (dab. Kauno Aušros gimnazija). 1950 – 1956 m. studijavo grafiką Lietuvos valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija). Baigęs institutą dirbo estampo, tapybos ir knygų iliustravimo srityse.
1965 – 1971 m. V. Valius dėstė grafiką ir kompoziciją Vilniaus dailės institute. Vėliau atsidėjo vien kūrybiniam darbui.

## Kūryba
Dar studijuodamas V. Valius susidomėjo tapyba. Jis sukūrė tapybos darbų ciklus "Lietuvių liaudies dainų motyvai", "Istorinės parafrazės", "XX amžius". Sieninės tapybos darbais dekoravo Kauno "Medžiotojų užeigą" (1974 m.), Vilniaus universiteto lituanistikos Kristijono Donelaičio skaityklą (1979 m.), kūrė dekoracijas spektakliams. V. Valius iliustravo daugelį poezijos knygų, pasakų, pedagoginės ir mokslinės literatūros leidinių. Yra sukūręs dekoracijas Kazio Sajos dramų triptikui "Oratorius", "Maniakas", "Pranašas Jona" (1967 m.). Mišria technika sukūrė estampų ciklus "1863 metai Lietuvoje", "Planeta", "Literatūrinės parafrazės", "Vilniaus architektūra", "Muzikinės temos", "Kultūros ekologija" ir kt.

Nuo 1956 m. V. Valius yra dalyvavo daugelyje tarptautinių parodų (Vokietijoje, Italijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Norvegijoje, JAV, Kanadoje ir kt.). Asmenines parodas yra surengęs Vilniuje (1967, 1982, 1995 – 1996, 1997 m.); Kaune (1982, 1990 – 1991 m.); Šiauliuose (1991 m.), Plungėje (1995 m.), Panevėžyje, Alytuje, Telšiuose, Mažeikiuose (1996 m.), Toronte (Kanada), Čikagoje (JAV) (1988 m.), Detmolde (Vokietija) (1993 m.).

## Įvertinimai
* II pagrindinė premija Talino trienalėje, 1968 m.
* Premija Norvegijos II tarptautinėje grafikos parodoje, 1974 m.
* LTSR valstybinė premija, 1982 m. – už estampų ciklą "Vilniaus architektūra", sieninę tapybą K. Donelaičio "Metų" motyvais ir Maironio, Justino Marcinkevičiaus, Janinos Degutytės poezijos knygų iliustravimą
* Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija, 1996 m. – už tapybos ir grafikos ciklą "Kultūros ekologija"

## Šaltiniai
Astrachanės srities herbas

**Amūro srities herbas** – oficialus Rusijos Federacijos Astrachanės srities simbolis, priimtas 2001 m. gruodžio 17 d.

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Žydrame lauke – auksinė karūna iš žiedo su trimis matomais lapiškais dantimis ir tarp jų einančiais perlais nusegiotais lankais, viršuje sujungtais auksiniu rutuliu su auksiniu kryžiumi. Karūnos viduje – žalia kepurė. Po karūna smaigaliu priekin (į heraldiškai kairią pusę), ašmenimis žemyn nukreiptas rytietiškas kardas sidabrine platėjančia geležte ir auksiniu efesu (rankena ir skersiniu).

Virš skydo karališka karūna – vadinamoji *Astrachanės kepurė*.

## Nuorodos
* Закон Астраханской области О флаге и гербе Астраханской области
Anggun

**Anggun Cipta Sasmi** (žinoma tiesiog kaip **Anggun**, g. 1974 m. balandžio 29 d.) – Indonezijos dainininkė ir dainų autorė, turinti Prancūzijos pilietybę ir ten gyvenanti.

## Biografija
Anggun 12 metų susilaukė sėkmės Indonezijoje ir išvyko į Europą tęsti karjeros. Atlikėja metus dirbo Londone. Vėliau atvyko į Paryžių, kur pradėjo dirbti su prodiuseriu Erick Benzi ir išleido albumą „Au Nom de la Lune“. 1996 m. – 1997 m. tapo pirmąja azijiete, prasimušusia į tarptautinę rinką, išleisdama albumą „Snow on the Sahara“. 2012 metais atlikėja atstovavo Prancūzijai „Eurovizijos“ dainų konkurse, vykusiame Azerbaidžane.

## Diskografija
### Indoneziečių kalba
* 1986: *[[Dunia Aku Punya]]*
* 1990: *[[Mimpi]]*
* 1990: *[[Tua Tua Keladi]]*
* 1990: *[[Takut]]*
* 1991: *[[Anak Putih Abu Abu]]*
* 1992: *[[Nocturno]]*
* 1993: *[[Anggun C. Sasmi... Lah!!!]]*
* 1994: *[[Yang Hilang]]*

### Prancūzų kalba
* 1997: *[[Au Nom de la Lune]]*
* 2000: *[[Désirs Contraires]]*
* 2005: *[[Luminescence]]*
* 2008: *[[Elévation]]*

### Anglų kalba
* 1998: *[[Snow on the Sahara]]*
* 1999: *[[Anggun (albumas)|Anggun]]*
* 2000: *[[CChrysalis]]*
* 2002: *[[Open Hearts]]*
* 2005: *[[Luminescence]]*
* 2006: *[[Best-Of (Anggun albumas)|Best Of]]*
* 2008: *[[Elevation]]*

## Nuorodos

* Anggun  – Oficiali svetainė
* 

|-
Belgorodo srities herbas

**Belgorodo srities herbas** – oficialus Rusijos Federacijos Belgorodo srities simbolis, priimtas 1996 m. vasario 5 d. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Žydrame lauke viršutinėje dalyje juodas demonstruojantis erelis sidabrinėmis akimis išskėstais sparnais auksiniais snapu, liežuviu ir kojomis, o apatinėje dalyje po ereliu gulintis auksinis liūtas pražiotais nasrais ir raudonu liežuviu, uodega užriesta virš nugaros, gulintis ant žalios žemės, sudarančios skydo papėdę.

## Nuorodos

* Положение о гербе Белгородской области
Samylų herbas

**Samylų herbas** – pagrindinis Samylų kaimo ir Samylų seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke susiviję žali pušis ir ąžuolas, augantys iš žalios papėdės.

## Simbolika

Svarstant herbo motyvus buvo prieita vieningos nuomonės, kad reikia pavaizduoti retą, bene vienintelį šalyje gamtos paminklą – Dubravos medžius „dvynius“, suaugusius, susivijusius ąžuolą ir pušį. Legenda teigia, kad ąžuolas pamilo pušį ir glaudėsi prie jos liekno kamieno, kol medžiai apsivijo vienas kitą.

Simbolių kalboje ąžuolas – tvirtumo, jėgos, o pušis – gyvybės, sėkmės išraiška.

## Istorija

Herbą 2009 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 1K-1747 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Chantų Mansijos herbas

**Chantų Mansijos herbas** – oficialus Chantų-Mansių autonominės apygardos simbolis, priimtas 2020 m. gruodžio 22 d.

Herbo skydas prancūziškas-rusiškas, laukas raudonas. Šiame skyde – didelis vidinis figūrinis skydas, didžiojo skydo matosi tik pakraščiai. Vidinis skydas su auksiniu siauru apvadu, perskeltas. Heraldiškai dešinysis laukas žydras, kairysis – žalias. Vidinio skydo centre – sidabrinis simbolis *Кат ухуп вой* („dvigalvis paukštis“). Virš skydo – baltas ornamentas iš Obės ugrų ornamentikos su siauru raudonu apvadu. Didįjį skydą supa vainikas iš žalių kedro šakelių. Vainikas po skydu apsuktas žydru kaspinu, ant kurio yra sidabrinis užrašas *Делами великая* („Darbais didi“).

## Nuorodos
* Закон Ханты-Мансийского автономного округа о гербе и флаге Ханты-Мансийского автономного округа

## Šaltiniai
Upynos herbas (Šilalė)

**Upynos herbas** – pagrindinis Upynos miestelio ir Upynos seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo sidabriniame lauke iš žalios papėdės stilizuotas augantis žalias ąžuolas su lapais ir gilėmis, kamieno šonuose dvi raudonos liepsnos su trimis liežuviais.

## Simbolika

Upynos seniūnijoje žmonių gyventa nuo senovės, tai byloja Gegužės, Užpilio piliakalniai, X–XI a. senkapiai. Miestelėnai aktyviai dalyvavo 1863 m. nacionalinio išsivadavimo sukilime, garsėjo savo knygnešiais, daraktoriais. Miestelis kelis kartus degė, nukentėjo Antrojo pasaulinio karo metais, naciai išžudė gausią žydų bendruomenę, daug žmonių žuvo partizaninėje kovoje, buvo ištremta į Sibirą. Svarstant herbo idėjas nuspręsta pavaizduoti ąžuolą ir šventosios ugnies liepsneles. 

Simbolių kalboje ąžuolas – stiprybės, vyriškumo ir narsos išraiška, o liepsnelės primena protėvių garbintą šventąją ugnį.

## Istorija

Herbą 2009 m. balandžio 15 d. dekretu Nr. 1K-1788 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Briansko srities herbas

**Briansko srities herbas** – oficialus Rusijos Federacijos Briansko srities simbolis, priimtas 1998 m. lapkričio 5 d.

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlynas laukas su auksiniu siauru bordiūru. Apatiniame lauko trečdalyje auksinis dvišakis. Viršutinėje skydo dalyje stilizuota auksinė eglė su trijų lygių laja. Eglės centre – Briansko miesto herbas.

Virš skydo – sukryžiuoti pjautuvas ir kūjis auksiniais kotais ir žydromis metalinėmis dalimis. Skydą gaubia vainikas iš auksinių ąžuolo lapų ir gilių, dešinėje heraldinėje pusėje perpintas Lenino ordino kaspinu, kairėje pusėje – medalio „Didžiojo Tėvynės karo partizanas“ kaspinu.

### Herbo elementų aiškinimas
* Mėlyna spalva – slavų vienybės spalva, simbolizuoja srities slaviškumą.
* Trišakis – skydą į tris dalis, kurios yra trijų slavų valstybių (Rusijos, Baltarusijos ir Ukrainos) vienybės simbolis. Jis taip pat rodo, kad Briansko sritis yra vietoje, kur susiliečia šių trijų valstybių teritorijos.
* Eglė simbolizuoja Briansko miškus.
* Pjautuvas ir kūjis simbolizuoja darbininkų ir valstiečių sąjungą ir rodo tai, kad Briansko sritis buvo suformuota TSRS laikais.
* Ąžuolo lapų vainikas nurodo srities kaip Rusijos federacijos subjekto statusą.

## Nuorodos
* Закон Брянской области. О символах Брянской области.
Pušaloto herbas

**Pušaloto herbas** – pagrindinis Pušaloto miestelio ir Pušaloto seniūnijos (Pasvalio rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Pušaloto vietovės pavadinimas kildinamas nuo pušies, kadangi apylinkės garsėjo savo brandžiais pušynais. Legenda pasakoja, kad kartą karštą vasaros dieną pamiškėje mergina pjautuvu kirtusi rugius. Staiga iššokusi gyvatė apsivijo ranką. Mergina iš baimės sušukusi: „Jėzau, Marija!“ Tuomet pušyje pasirodžiusi Dievo Motina ir nuvijusi gyvatę. Ši legenda tapo Pušaloto herbo sukūrimo dingstimi.

Herbo skydo žaliame lauke, atskirtame nuo sidabrinės skydo papėdės pušų šakelių linija, auksinė Švč. Mergelės Marijos monograma.

## Istorija

Herbą 2009 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 1K-1752 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Ivanovo srities herbas

**Amūro srities herbas** - oficialus Rusijos Federacijos Ivanovo srities simbolis, priimtas 1997 m. gruodžio 31 d. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, perskeltas. Heraldiškai dešinysis laukas raudonas, kairysis - mėlynas. Apatiniame trečdalyje skydą kerta trys sidabrinės siauros banguotos juostelės. Dešiniajame lauke auksinė šaudyklė su sidabriniu vidumi, kairiajame lauke - sidabrinis deglas. 

Virš skydo - pilka geležinė karūna. Dešinysis skydininkas - auksinis liūtas, kairysis - auksinis erelis. Skydo ir skydininkų postamentas - vainikas iš žalių stiebų su lapais ir žydrais linų žiedais bei baltomis medvilnės dėžutėmis, perpintas raudonu ir mėlynu kaspinas sidabrine išvirkščia puse. 

## Nuorodos
* Закон Ивановской области о гербе Ивановской области
Antanavo herbas

**Antanavo herbas** – pagrindinis Antanavo kaimo ir Antanavo seniūnijos (Kazlų Rūdos savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke auksinė Antanavo koplyčia.

## Simbolika

Antanavo dvaro parke išlikęs retas Lietuvoje tokio pobūdžio liaudies architektūros kūrinys – medinė šešiakampė Antanavo koplyčia. Kadangi savo herbo Antanavas nėra turėjęs, herbe pasirinkta vaizduoti šią koplyčią. Simbolių kalboje žalia spalva reiškia laisvę, grožį, džiaugsmą, viltį.

## Istorija

Herbą 2009 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 1K-1749 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Amūro srities herbas

**Amūro srities herbas** – oficialus Rusijos Federacijos Amūro srities simbolis, priimtas 1999 m. balandžio 26 d. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas, su sidabrine banguota juosta žaliame lauke, virš juostos - trys auksinės aštuonkampės žvaigždės. 

Virš skydo - auksinė senovinė karaliaus karūna. Skydą supa ąžuolo šakelių vainikas, perpintas Lenino ordino kaspinu. 

### Herbo elementų aiškinimas
* Žalia spalva - gausumo simbolis, reiškia regiono žemės ūkio pobūdį. 
* Karūna - Rusijos valstybinio vieningumo simbolis. 
* Banguota juosta atspindi srities vietą prie Amūro upės. 
* Trys auksinės žvaigždės primena XVII a. rusų pionierių įkurtą tvirtovę Albaziną. Žvaigždės simbolizuoja ištikimybę stačiatikybei.

## Nuorodos
* Герб Амурской области
Pusiaujo Gvinėjos transportas

Šis straipsnis skirtas **[[Pusiaujo Gvinėja|Pusiaujo Gvinėjos]] transportui** aprašyti.

## Geležinkeliai

Pusiaujo Gvinėjoje geležinkelių nėra.

## Keliai

Pusiaujo Gvinėjoje, bendras kelių ilgis yra 2880 km. Pusiaujo Gvinėjos keliai yra blogos būklės, bet taisomi.

## Oro uostai

Pusiaujo Gvinėjoje yra 6 oro uostai. Pagrindinis šalies − Malabo tarptautinis oro uostas. Kontinentinio regiono − Batos oro uostas.

## Nuorodos
Dovilų herbas

**Dovilų herbas** – pagrindinis Dovilų miestelio ir Dovilų seniūnijos (Klaipėdos rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

## Aprašas

Herbo žaliame lauke auksinis krikštas.

## Simbolika

Dovilų apylinkėse gyventa nuo senų laikų. Tai liudija ir Dovilų piliakalnis, vadinamas *Pelutės kalnu*. XIII a. Dovilų apylinkes priklausė Livonijos, vėliau kryžiuočių ordinui, Prūsijai. Lietuvai Baltijos pajūrio žemes atgavo tik 1923 m. Tačiau visą laiką šis kraštas išlaikė savo tradicijas, tėvų kalbą, senuosius lietuvininkų papročius. Kraštas garsėja dar ir tuo, kad čia ilgus šimtmečius išsilaikė paprotys ant kapų statyti krikštus. Krikštai - tai mažosios architektūros paminklai. Jie buvo statomi kapo kojūgalyje. Pagonybės laikais krikštai buvo Atgimimo deivės simboliai.

Žalia spalva simbolizuoja gamtą, laisvę, viltį, auksinė – žmonių dorumą, jų dvasios turtingumą, krikštas – pagarbą senosioms krašto tradicijoms.

## Istorija

Herbą 2009 m. kovo 23 d. dekretu Nr. 1K-1750 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Vladislovas Michelevičius

**Vladislovas Michelevičius** (1924 m. birželio 8 d. Kačiūniškėse, Raudondvario valsčius – 2008 m. lapkričio 12 d. Kaune) – Lietuvos vyskupas.

## Biografija
Mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1944-1949 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1948 m., dar nebaigęs seminarijos, įšventintas kunigu. 1980–1981 m. studijavo Aukštųjų lotynų kalbos studijų institute Romoje.

1949–1950 m. Kavarsko vikaras, 1950–1951 m. Zibalų (Širvintų rajonas) klebonas. Nuo 1951 m. dėstė Kauno kunigų seminarijoje, 1959 m. tarybų valdžios reikalavimu atleistas. 1959–1965 m. Šv. Kryžiaus, 1965–1971 m. – Šv. Juozapo bažnyčios (abi Kaune) vikaras. 1960–1965 m. ir 1968–1986 m. Kauno arkivyskupijos bažnytinio tribunolo teisėjas, 1965–1968 m. – notaras. 1968–1996 m. vėl dėstė Kauno kunigų seminarijoje; 1972–1978 m. jos dvasios tėvas, 1989–1990 m. rektorius. 1979–1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus sekretorius. 1986 m. titulinis Tapso vyskupas. Nuo 1986 m. Kauno arkivyskupijos ir Vilkaviškio vyskupijos apaštalinio administratoriaus generalinis vikaras, 1989–1999 m. Kauno arkivyskupo augziliaras ir generalinis vikaras. 1991–1992 m. Lietuvos vyskupų konferencijos sekretorius. Nuo 1999 m. vyskupas emeritas. Sulaukęs 75-erių atsistatydino iš užimamų pareigų ir pagal išgales pagelbėjo pastoracijoje. Mirė 2008 m. lapkričio 12 d. Kaune. Palaidotas prie Kauno arkikatedros bazilikos.

## Šaltiniai
Guido Michelini

**Gvidas Mikelinis** (, 1951 m. liepos 2 d. Parmoje, Italijoje – 2020 m. lapkričio 25 d. ten pat) – italų kalbininkas, nuo 2007 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, filologijos mokslų daktaras, Lietuvių katalikų mokslo akademijos narys akademikas.

## Biografija
1970–1974 m. Bolonijos universitete studijavo klasikinę filologiją, 1975–1976 m. Vilniaus universitete – baltų kalbotyrą. Vilniaus universitete 1981 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją „Teksto lingvistika ir indoeuropiečių prokalbė: pasyvas“, 1988 m. – daktaro disertaciją „Laiko, veikslo ir nuosakos kategorijos ir jų funkcionavimas baltų kalbose“; šiomis temomis paskelbė straipsnių.

1978–1987 m. dėstė Milano katalikų universitete, 1987–1994 m. – Potencos universitete; nuo 1986 m. profesorius. Nuo 1994 m. dirbo Parmos universitete, nuo 1995 m. dėstė ir baltų filologiją. 1979 m. Vilniaus universiteto, 1993 m. ir 1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, skaitė indoeuropiečių ir bendrosios kalbotyros paskaitų kursus.
2000 metais už aktyvią ir produktyvią mokslinę veiklą, susijusią su Mažosios Lietuvos problematika, jis buvo inauguruotas Klaipėdos universiteto garbės daktaru.

## Mokslinė veikla
Tyrė senovės lietuvių kalbos paminklus, nagrinėjo ir prūsų kalbos problemas. Baltistikos problemos buvo dažnai nagrinėjamos ir jo darbuose, skirtuose bendriesiems indoeuropiečių klausimams. Į italų kalbą išvertė lietuvių grožinės literatūros kūrinių: A. Baranausko „Anykščių šilelį“ (*La selva di Anykščiai*, 1990 m.), „Sibiro lietuvių dainos“ (*Canti lituani dalla Siberia*, 1991 m.). Italų ir lietuvių spaudoje paskelbė straipsnių Lietuvos istorijos, lietuvių ir italų ryšių klausimais.
Nuo 2007 m. iki pat mirties buvo aktyvus Klaipėdos universitete leidžiamo žurnalo „Res Humanitariae“ redakcinės kolegijos narys.

## Bibliografija
* Stratifikacinė kalbotyra ir veiksmažodžio morfologija, taikoma baltų kalboms (*Linguistica stratificazionale e morfologia del verbacon applicazione alle lingue baltiche*) 1988 m.
* Vertimai iš lotynų kalbos 1600 m. lietuviškoje knygoje (*Le traduzioni dal latino di un volume lituano del 1600*), 1991 m.
* Simono Vaišnoro 1600 metų „Žemczuga Theologischka“ ir jos šaltiniai, 1997 m., pateikiama S. Vaišnoro knygos „Žemczugos Theologischkos“ kritinis leidimas su originalų tekstais. Atskira knyga paskelbė ir S. Vaišnorui priskiriamo vertimo „Apie popieszischkaie missche tyrimą“ Hunijaus traktato XVI skyriaus versija senąja lietuvių kalba (*La versione in lituano antim del XVI capitolo delV Articulus di Hunnius*) 1991 m.
* Martyno Mažvydo raštai ir jų šaltiniai, 2000 m.

## Šaltiniai
Amerikos Valstybių organizacija

**Amerikos Valstybių organizacija** (, , , ) – tarptautinė organizacija, kurios būstinė yra įsikūrusi Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Organizaciją sudaro 35 Amerikos žemyno nepriklausomos valstybės. Dviejų valstybių narystė šioje organizacijoje yra sustabdyta. 2009 – 2011 m. Hondūro narystė buvo sustabdyta dėl Hondūro prezidento nuvertimo. Kubos narystė iki šiol vis dar yra nutraukta. 2023 m. Nikaragva pasitraukė iš organizacijos. 

## Išnašos
Mykolas Michelbertas

**Mykolas Michelbertas** (g. 1939 m. kovo 9 d. Kražiuose) – Lietuvos archeologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1955 m. baigė Kražių vidurinę mokyklą, 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. Istorijos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Romėniškasis importas Lietuvoje“, 1986 m. TSRS mokslų akademijos archeologijos institute – daktarinę disertaciją „Lietuvos Panemunė I–IV m. e. a.“  1987 m. istorijos mokslų daktaras.

1959–1969 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas. 1969–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1972–1975 m. Istorijos fakulteto dekanas, 1974–1984 m. SSRS istorijos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1988 m. profesorius. 1993–2004 m. Archeologijos katedros vedėjas. 1989–1991 m. taip pat Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.

Vokietijos archeologijos instituto užsienio narys korespondentas (2002 m.), Latvijos mokslų akademijos garbės daktaras (2004 m.). 1989–1995 m. Lietuvos archeologijos draugijos tarybos, 2004 m. Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologijos komisijos pirmininkas. Leidinio „Archaeologia Lituana“ įkūrėjas ir vyr. redaktorius nuo 1999 m., daugelio konferencijų organizatorius.

## Mokslinė veikla
Pirmasis mokslinis darbas – „Romos monetų radiniai Lietuvos TSR teritorijoje“ 1961 m. buvo paskelbtas „Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbuose“. Tyrimų kryptys: senojo geležies amžiaus archeologija, numizmatika. Tyrinėti: Gintarų kapinynas, Rūdaičių kapinynas II (Kretingos rajonas), Seredžiaus kapinynas, Veliuonos kapinynas, Paprūdžių kapinynas (Kelmės rajonas); Akmenių pilkapynas, Perkūniškės pilkapynas, Paalksnių pilkapynas, Kuršių pilkapynas (Kelmės rajonas), Berklainių pilkapynas, Daujėnų pilkapynas (Pasvalio rajonas), Kybartiškės pilkapynas (Šiaulių rajonas), Pajuosčio pilkapynas (Panevėžio rajonas), Paragaudžio pilkapynas (Šilalės rajonas), Vienragių pilkapynas (Plungės rajonas), Pažarsčio pilkapynas (Prienų rajonas), Rokėnų pilkapynas, Žadavainių pilkapynas (Ignalinos rajonas), Jakšiškio pilkapynas (Anykščių rajonas).

Paskelbė per 250 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių.

## Bibliografija
* Lietuvos archeologiniai paminklai. Lietuvos pajūrio I–VII a. kapinynai, straipsniai apie Ankštakių, Rūdaičių, Rūdaičių II ir Senkų kapinynus, 1968 m.
* Senasis geležies amžius Lietuvoje, 1986 m.
* Seniausia Lietuvos praeitis (archeologinių tyrimų duomenimis), 1989 m.
* Lietuvos numizmatikos įvadas, 1989 m.
* Paragaudžio pilkapynas, 1997 m.
* Corpus der romischen Funde im europaischen Barbaricum. Litauen, 2001 m.
* Pajuosčio pilkapynas, 2004 m.
* Akmenių ir Perkūniškės pilkapiai, 2006 m.
* Lietuvos pinigai, 2006 m.
* Kuršių pilkapynas. Vilnius, 2009 m.
* Paalksnių archeologijos paminklai, monografija, Vilnius: Vilniaus universitetas, 2011 m. ISBN 978-9955-634-38-6

## Įvertinimas
* 2007 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius.
* 2011 m. – Lietuvos metų mokslo premija už darbų ciklą „Senojo geležies amžiaus (I–IV a.) baltų genčių materialinė ir dvasinė kultūra, Lietuvos gyventojų prekybiniai ryšiai“.

## Šaltiniai
Izoliacionizmas

**Izoliacionizmas** – terminas, apibrėžiantis užsienio politiką, kurią sudaro neintervencinė karinė politika ir politinė ekonominio nacionalizmo politika (protekcionizmas). Kitais žodžiais tariant, jai būdingi šie aspektai:
* neintervencionizmas – politiniai lyderiai vengia sąjungų su kitomis šalimis sudarinėjimo ir visų karų, nesusijusių su tiesiogine savo teritorijos gynyba;
* protekcionizmas – turi būti sudarytas teisinis pagrindas, kad būtų galima kontroliuoti prekybinius ir kultūrinius mainus, užmegztus su žmonėmis iš kitų šalių.
Aistė Pilvelytė

**Aistė Pilvelytė** (g. 1979 m. liepos 27 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė.

## Biografija
Estradinio dainavimo ir chorinio dirigavimo specialybės mokėsi B. Dvariono muzikos mokykloje, dainavimo specialybės – N. Maceikaitės studijoje. Vilniaus universiteto Komunikacijos fakultete baigė informologijos studijas.

Muzikinę karjerą pradėjo 1991 m. Dainavo su vaikų popgrupe, po to merginų grupėje „Pagalvėlės“, taip pat grupėje „Exem“. 2002 m. kūrė ir vedė LTV laidą „Mokykla šiandien“.

2002 m. dalyvavo konkurse „Fizz Superstar“. 2006 m. LTV laidoje „Lietuvos dainų dešimtukas“ laimėjo 1-ąją vietą. 2008 m. kartu su verslininku Romu Bubneliu dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 2“ ir laimėjo 1-ąją vietą bei auksinius mikrofonus. 2008 m. pasaulio virtualiame dainų festivalyje iš 100 dainų pasiekė 8-ą vietą. 11 kartų dalyvavo nacionalinėje atrankoje į Euroviziją ir vieną kartą, 2002 m., buvo diskvalifikuota: tarp jų – 2006 m. atrankoje su daina „Just for Fun“ (finale užėmė 6-ą vietą), 2007 m. atrankoje – su daina „Emotional Crisis“ (finale užėmė 3-ą vietą), 2008 m. atrankoje – su daina „Troy on Fire“ (finale užėmė 2-ą vietą), 2010 m. atrankoje su daina „Melancholia“ (finale užėmė 2-ą vietą) , 2016 m. atrankoje su daina „You bet" (finale užėmė 5-ą vietą). 2017 m. atrankoje su daina „I’m like a wolf" finale užėmė 2-ą vietą.
Gyvena Vilniuje. 2005 m. ištekėjo už verslininko Vlado Motiekos, su kuriuo susilaukė dukros Ugnės (g. 2009 m. rugpjūčio mėn.). Išsiskyrė 2010 m.

## Eurovizijos dainų konkursas

## Diskografija
* 2000 m. „Aistė”
* 2008 m. „Meilė dar gyva“

## Šaltiniai
Kaltinėnų herbas

**Kaltinėnų herbas** – pagrindinis Kaltinėnų miestelio ir Kaltinėnų seniūnijos (Šilalės rajono savivaldybė) heraldikos atributų. 

## Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke žalio kalno viršūnėje, siekiančioje skydo galvos lygį,  guli sidabrinė puodynė, iš kurios kairiojo kaspino kryptimi teka vingiuota sidabrinio vandens juosta.

## Simbolika

Kaltinėnai – senas miestelis. Senovėje šiose apylinkėse ėjo gynybinė linija, sauganti šalį nuo kryžiuočių puolimų. Ant piliakalnių stovėjusios galingos pilys. Dalis istorikų mano, kad ant Pilės kalno stovėjusi Pilėnų pilis. Heraldikos komisijoje svarstant herbo idėjas, nuspręsta įamžinti piliakalnių šlovę ir unikalų Kaltinėnų keliomis versmėmis trykštantį *Magdušės šaltinį*. Sakoma, kad to šaltinio vanduo suteikia jėgų, žvalumo ir sveikatos.

Heraldikoje kalnas laikomas dievybės artumo simboliu, vanduo – kūno, sielos, vidinio apsivalymo ir atsinaujinimo įvaizdis. Raudona spalva reiškia drąsą, narsą ir meilę, žalia – laisvės, grožio, vilties, gyvybės spalva, sidabrinė – doros, skaistumo, turtingumo išraiška. Puodynė simbolių kalboje reiškia diskretiškumą, paslaptį, džiaugsmą. Kaip ir kiti indai tai – motiniško prieglobsčio, gyvenimo šaltinio, gaivinančios drėgmės išraiška.

## Istorija

Herbą 2009 m. gegužės 20 d. dekretu Nr. 1K-1836 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Ona Miciūtė

**Ona Miciūtė** (1909 m. gruodžio 14 d. Vilnius – 1973 m. vasario 2 d. ten pat) – Lietuvos poetė, vertėja.

## Biografija
Gimė Stanislovo Miciaus (1870–1944) ir Onos Šepetytės (1877–1965) darbininkų šeimoje, kur nuolat stigo duonos ir vaikystė prabėgo skurdžioje vaikų prieglaudoje. Šeimoje, be Onos, augo dar 4 vaikai: seserys Jadvyga Ščerbinskienė (1907 –1990) ir Elena Miciutė (1914–1980), broliai Stasys (1911–1944) ir Liuvikas (1913–1973), tad vargas ir skurdas buvo kasdienybė. Tačiau ji nuo pirmųjų sąmoningo gyvenimo dienų aistringai siekė tikslo, mokslo sau ir visam Vilnijos jaunimui – šviesos ir padorumo. Buvo mažesnė už mažesnį, bet neleido savęs pažeminti ir pati nesižemino. Gyvendama prieglaudoje baigė pradinius mokslus dviklasėje lietuvių pradinėje mokykloje. Vėliau – Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, kur gyveno mokinių bendrabutyje. Baigusi gimnaziją ir gavusi Vilniaus lietuvių komiteto stipendiją, 1932 m. įstojo į Vilniaus Stepono Batoro universiteto Humanitarinių mokslų skyrių, pasirinkdama polonistiką (į programą įėjo ir bibliotekininkystės disciplinos) ir antrąją sritį – lituanistiką. 1937 m. Vilniaus universitete baigė lenkų kalbą ir literatūrą.

Bendradarbiavo literatūros leidiniuose „Varsnos“, „Varpos“. Dalyvavo Vilniaus lietuvių meno ir literatūros draugijos, Vilniaus lietuvių studentų sąjungos veikloje. 1939–1941 m. dirbo Vilniaus radiofone vertėja į lenkų ir lietuvių kalbas, hitlerinės okupacijos metais iki 1942 m. balandžio – bibliotekininke. 1944–1950 m. dirbo Lietuvių literatūros instituto vyresniąja bibliografe ir Lietuvių grožinės literatūros rankraštyno vedėja. Tuo metu parašė mokslinį darbą „Simono Daukanto rankraštinis palikimas“ (MA Lietuvių literatūros instituto leidinys „Darbai“. I tomas). NKVD suėmus vyrą pašalinta iš Lietuvos rašytojų sąjungos ir atleista iš darbo, vėliau dirbo bibliotekininke mokykloje, vertė lenkų literatūrą.

O. Miciūtė mirė 1973 m. vasarį, palaidota Antakalnio kapinėse, po metų miręs jos vyras J. Šutovičius (1904–1973/1974), nedavus leidimo laidoti šalia žmonos – Pavilnio kapinaitėse.

## Kūryba
Pirmuosius dainiškosios intonacijos eilėraščius išspausdino 1929 m. Eilėraščių rinkiniuose „Žiburiai pelkėse“ ir „Slėnių paukščiai“ poetizuojama gamta, būdingi emocingi pakartojimai, impresionistinė stilistika, Vilniaus krašto socialiniai kontrastai, stoiško žmogaus pasaulėvaizdis savitai derinamas su moterišku naiviu tyrumu. Jos pasaulėjauta ir poetika neoromantinė, jos kūryba artima S. Nėries poezijai. Parašė eilėraščių vaikams, pjesę „Laimės dėžutė“ (1957 m.), autobiografinę apysaką apie vaikystę. Į lietuvių kalbą išvertė lenkų rašytojų J. Andžejevskio, M. Dombrovskos, J. Parandovskio ir kitų kūrinių.

## Bibliografija
* [Žiburiai pelkėse, [1938] m.]
* [Išdaigėlė, vaikams, [1959] m.]
* [Pavasarėlio puokštė, vaikams, [1969] m.]
* [Slėnių paukščiai, [1971] m.]
* [Pirmoji šakelė, autobiografinė apysaka, [1972] m.]
* [Rudens gėlės, rinktinė, [1979] m.]

## Šaltiniai
Aukštadvario herbas

**Aukštadvario herbas** – pagrindinis Aukštadvario miestelio ir Aukštadvario seniūnijos (Trakų rajono savivaldybė) heraldikos atributas. 

## Aprašas

Herbo sidabriniame lauke du raudoni šokantys upėtakiai nugaromis, skydo viršuje - raudona kunigaikščio karūna su auksiniais lankais.

Pro Aukštadvarį ėjo senovinis kelias iš Lietuvos į Lenkiją, vadintas *karališkuoju traktu*. Aukštadvario dvaras priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1906 m. Aukštadvaryje pradėjo veikti upėtakių veisimo ūkis. Šiomis vertingomis žuvimis aprūpinęs Vilniaus ir Kauno aukštuomenę. Svarstant herbo idėjas, nuspręsta pabrėžti Aukštadvario išskirtinumą.

## Istorija

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Herbą 2008 m. lapkričio 26 d. dekretu Nr. 1K-1608 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus.

## Šaltiniai
Petras Mickeliūnas

**Petras Mickeliūnas** (1894 m. spalio 26 d. Čekiškis netoli Daujėnų – 1920 m. kovo 12 d. Kaunas) – Lietuvos komunistinis veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, dirbo Liepojoje. 1913–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. kūrė tarybų valdžios institucijas, buvo Daujėnų valsčius bolševikinės tarybos pirmininkas. Nuo 1919 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. LKP narys.

1920 m. vasario 21–23 d. Kauno įgulos maišto vienas vadovų. Per Kauno įgulos maištą išrinktas artilerijos pulko vadu ir maištininkų komiteto pirmininku. Vyriausybei ištikimiems karinės įgulos daliniams maištą nuslopinus, nuteistas mirties bausme – sušaudytas.

## Šaltiniai
Jobo knyga

**Jobo knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų. Tai draminė poema apie kančios klausimą.

## Siužetas
Jobo knygoje pasakojama apie teisuolį Jobą, kuris praradęs viską, tačiau nesiliovęs tikėti Dievu. Jobo istorija užduoda klausimą: jei Dievas teisingas, kodėl kenčia teisieji?

Knygoje rašoma, kaip Dievas leidžia šėtonui išbandyti Jobą. Šį užgriūva nelaimės – jis praranda turtus, vaikus, sveikatą. Trys Jobo draugai teigia, kad jo kančios esančios pelnytos, bet Jobas įsitikinęs, jog kenčia ne dėl savo nuodėmių, bet neranda Dievo, kad pats prieš jį gintų savo bylą. 

Jobas bei jo draugai svarsto, ar nedoriems žmonėms sekasi, ar ne. Vėliau į pokalbį įsijungia jaunuolis Elihuvas, kuris sutinka, kad Jobas galbūt ir nekaltas, bet mano, kad jis neturįs teisės Dievui prikišti neteisingumo. Dievas, Elihuvo manymu, didesnis už žmogų, o Jobo žinojimas esąs ribotas. 

Paskutiniuose knygos skyriuose pasakojama, kad iš vėtros Jobui atsiliepia pats Dievas. Jobas prieš jį nusižemina ir lieka patenkintas – ne ginču, o tuo, kad išvydo Dievą su visa jo išmintimi ir galybe. Galiausiai Dievas pagydo Jobą, sugrąžina jam visus turtus, pripildo Jobą dar didesne palaima nei pirma.

## Parašymo laikas
Knygos parašymo laikas nėra žinomas. Nesama jokių nuorodų, kada ir kieno galėjo būti parašyta knyga.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jobo knyga
Jungtinių Tautų valiutos ir finansų konferencija

**Jungtinių Tautų valiutos ir finansų konferencija** (*United Nations Monetary and Financial Conference*), arba ***Breton Vudso konferencija*** (*Bretton Woods conference*), buvo 730 delegatų iš visų 44 sąjunginių valstybių susirinkimas, vykęs Mount Washington viešbutyje, esančiame Breton Vudse, Naujajame Hempšyre (JAV). Konferencijos tikslas – sureguliuoti tarptautinę valiutos ir finansų tvarką, kai tik pasibaigs Antrasis pasaulinis karas.

Konferencija vyko nuo 1944 metų liepos 1 iki liepos 22 dienos. Susitikimo metu buvo pasirašyti susitarimai įkurti Tarptautinį Vystymo ir Plėtros Banką, Tarptautinį valiutos fondą.

Konferencijos metu buvo pasirašytas Breton Vudso valiutų kurso sistemos valdymo planas, kuris veikė iki XX amžiaus 8-ojo dešimtmečio pradžios.
Juozapas Mickevičius

**Juozapas Mickevičius** (1743 m. Gardino apskritis – 1817 m. Vilnius) – Vilniaus universiteto eksperimentinės fizikos profesorius.

## Biografija
Vilniaus universitete studijavo filosofiją, matematiką, teologiją. 

Nuo 1775 m. daugiau kaip 20 m. vadovavo Vilniaus universiteto Fizikos katedrai, Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos festivalo dekanas, 1794 m., 1806 m. ir 1807 m. rektoriaus pavaduotojas, nuo 1781 m. profesorius.

Skaitė eksperimentinės fizikos kursą, dėstė labiau remdamasis eksperimentais, nenagrinėdamas teorinius klausimus, nesinaudodamas matematiniais skaičiavimais. Eksperimentinę fiziką siejo su meteorologija ir sisteminiais stebėjimais astronomijos observatorijoje. Vilniaus miesto amatininkams laisvalaikiu dėstydavo elementariąją matematiką ir mechaniką, su jais sukonstravo daugelį įrenginių fizikos eksperimentams. 

Tyrė Stakliškių mineralinius šaltinius (1787 m.), nagrinėjo pramonės technologijos problemas, domėjosi meteorologija, Vilniaus apygardoje įsteigė 60 meteorologijos stočių ir parengė joms stebėjimo programas, oro prognozavimą bandė susieti su Mėnulio judėjimu, ieškodamas oro masių judėjimo atmosferoje ir jūros potvynių bei atoslūgių analogijos. Parašė mokslinių darbų apie pusiau elipsinės formos krosnis, meteorologiją ir meteorologinius stebėjimo būdus.

## Šaltiniai
Sairinksė

**Syringė** – graikų mitinė nimfa, kurią pamilo dievas Panas.

Išdidi buvo Syringė ir atstumdavo visų meilę. Syringė labai mėgdavo medžioti. Mituose minima, kad Syringė buvo tapatinama su Artemide, nes buvo labai graži, su strėline ant pečių ir lanku rankose, tik Artemidės lankas buvo auksinis, o Syringės padarytas iš rago.

Erotas sužeidė Paną savo strėle ir Panas, išvydęs Syringę , ją pamilo. Panoro jis prieiti arčiau jos, tačiau toji, pamačiusi jį, pasileido bėgti. Ištiesė Syringė į upę rankas ir ėmė prašyti upės dievo išgelbėti ją. Upės dievas išgirdo Syringę maldas ir pavertė ją nendre.

Liūdėjo Panas nendre paverstos Syringės ir išgirdo nendrės šlamėjime Syringės atsisveikinimą. Nulaužė Panas keletą nendrelių ir pasidirbo iš jų švilpynę, sutvirtinęs nelygius nendrių stiebelius vašku. Pavadino Panas švilpynę nimfos vardu – Syringė. Nuo to laiko Panas mėgsta groti atokiuose miškuose švilpyne – syringe.