open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jungtinių Valstijų valstybės departamentas

**JAV valstybės departamentas** (), dažnai vadinamas tiesiog **valstybės departamentu** () – JAV federalinis vykdomosios valdžios departamentas, patariantis JAV prezidentui užsienio politikos klausimais ir atstovaujantis šaliai tarptautiniuose reikaluose. JAV valstybės departamentas prilygsta užsienio reikalų ministerijai kitose šalyse. Departamentas buvo sukurtas 1789 metais - tai buvo pirmasis susikūrusios valstybės vykdomosios valdžios departamentas. 

Į valstybės departamento kompetencijas įeina JAV užsienio reikalų politikos įgyvendinimas, šalies diplomatinių atstovybių užsienyje valdymas, derybos dėl sutarčių ir susitarimų su užsienio subjektais bei JAV atstovavimas Jungtinių Tautų Organizacijoje. Departamentui vadovauja valstybės sekretorius, atitinkantis užsienio reikalų ministro postą kitose šalyse. Valstybės departamento sekretorių pritarus Senatui skiria JAV prezidentas.
## Taip pat skaitykite

* JAV Kabinetas
Johanas Ferdinandas Kelkis

**Johanas Ferdinandas Kelkis** (, 1801 m. birželio 10 d. Piktupėnai – 1877 m. vasario 19 d. Kisiniai prie Dovilų) – Mažosios Lietuvos pedagogas, poetas, spaudos ir raštijos darbuotojas, vienas iš lietuvių periodinės spaudos pradininkų. 

## Biografija

Kilęs iš vokiečių, ilgainiui sulietuvėjo. Baigė Karalienės mokytojų seminariją.

1820–1851 m. precentorius Įsėje (Pakalnės apskritis), 1851–1867 m. – Kretingalėje, 1854 m. čia įsteigė parengiamuosius kursus stojantiesiems į mokytojų seminariją. 1832–1875 m. redagavo periodinį leidinį lietuvių kalba „Nusidavimai apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių“, 1875–1877 m. – laikraštį „Pasiuntinystės laiškelis“. 1851–1871 m. bendradarbiavo laikraštyje „Keleivis“. Dėl ligos 1867 m. išėjo į pensiją ir apsigyveno Kisiniuose, kur ir mirė.

Parašė pirmuosius lietuviškus reportažus: „Mano keliavimas į Berlyną“ (1853–1854 m.), „Miegantieji, pabuskite“ (1854 m.), satyrinį eilėraštį „Viernas Kretingos žmogus“ (1900 m.), istorinę poemą „Lietuvininkai“ (1900 m.). Knygų iš vokiečių į lietuvių kalbą vertėjas, sudarytojas, redaktorius. H. Holco ir M. Šerniaus spaustuvėje išleido kalendorių „Krikščioniškos kalendros ant meto 1877“, jo straipsnyje „Apie kelis giesmių sustatytojus“ aprašė pietistinės poezijos Mažojoje Lietuvoje kūrėjų gyvenimą. Redagavo giesmyną „Visokios naujos giesmės“ (apie 800 p., 1876 m.), sudarė giesmių rinkinį „Giesmelės apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir paganų“ (1861 m.). Su spaustuvininku F. Šroderiu iš vokiečių k. išvertė ir parengė spaudai J. Rambacho pamokslų rinkinį „Apmąstymai visų kentėjimų Kristaus“ (1866 m.), su juo ir J. Lapaičiu – H. Milerio ir kitų autorių pamokslų rinkinį „Mišios“ (1867 m.). Teikė lingvistinę medžiagą F. Kuršaičiui, A. Šleicheriui. Smerkė lietuvininkų germanizaciją. Kai po 1872–1876 m. lietuvių kalba iš mokyklų buvo pašalinta, siuntė peticijas Prūsijos karaliui ir Vokietijos imperatoriui Vilhelmui I, švietimo ir kulto ministrui, prašydamas bent tikybą mokyklose dėstyti lietuvių kalba.

## Literatūra
* Domas Kaunas. Lietuvių periodikos pirmtakas, Vilnius, 1991.

## Šaltiniai
Virginija Kelmelytė

**Virginija Kelmelytė** (1963 m. lapkričio 17 d. Neringoje – 2022 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos kino ir teatro aktorė.

## Biografija
1985 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. 1985–1989 m. Kauno dramos teatro, 1989–1996 m. Lietuvos dramos teatro aktorė.

## Svarbiausi vaidmenys teatre
* Moteris Paukštė – Sigitas Geda, Bronius Kutavičius. Strazdas – žalias paukštis 1984 m., sukūrė šį vaidmenį ir to paties pavadinimo kino filme, 1990 m., rež. Jonas Vaitkus
* Virginija Snarglė – Jonas Vaitkus. Literatūros pamokos, 1985 m.
* Ismenė, Antigonė – Žakas Anujis. Antigonė, 1986 m.
* Eliza Dulitl – Džordžas Bernardas Šo. Pigmalionas, 1991 m.
* Motina – Labas Sonia Nauji Metai, pagal A. Vedenskį, 1994 m.
* Alma – Persona, pagal I. Bergmaną, 1994 m.

## Filmografija
* Mano mažytė žmona, 1984 m., rež. Raimundas Banionis
* Amilia – Amžinoji šviesa, 1987 m., pagal R. Šavelį, rež. Algimantas Puipa
* Dona Ana – Volfgangas Amadėjus Mocartas, Don Žuanas, pagal operą 1987 m., rež. J. Vaitkus
* Elena – Pabudimas 1989 m., pagal A. Škėmą, rež. J. Vaitkus
* Endhauzo paslaptis, 1989 m., rusų, rež. V. Derbenev
* Žuvies diena, 1989 m., rež. Algimantas Puipa
* Inga – Išakėtas krantas, 1992 m., rež. Tomas Donela
* Daiva – Mediniai laiptai, 1993 m., rež. Vidas Rašinskas
* Ir jis pasakė jums sudie, 1993 m., rež. Andrius Šiuša
* Rojuje irgi sninga, 1994 m., rež. Audrius Juzėnas
* Marija – Aš nežinau, kas aš esu 1995 m., rež. Aloyzas Jančoras
* Pavėluota pilnatis, 1996 m., bulgarų, rež. E. Zacharijevas
* Paliesti Dievo, 2001 m., bulgarų, rež. P. Popzlatevas

## Šaltiniai
Povilas Kemėšis

**Povilas Kemėšis** (1921 m. lapkričio 9 d. Kilėviškiuose, Leliūnų valsčiuje – 2008 m. lapkričio 21 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1940 m. baigė Utenos gimnaziją, 1947 m. baigė Kauno universitetą. 1957 m. Kauno politechnikos institute apsigynė technikos mokslų kandidato disertaciją „Ferodinaminis polinių koordinačių vektormetras su dviem laisvumo laipsniais“. 1967 m. ten pat apsigynė daktaro disertaciją „Vektorinių matavimo sistemų teorijos ir taikymo klausimai“, technikos mokslų daktaras, 1993 m. nostrifikuotas habilituotas technologijos mokslų, informatikos inžinerijos daktaras.

1947–1949 m. Kauno elektrinės budintis inžinierius elektrikas, 1948–1951 m. Kauno žemės ūkio technikumo dėstytojas. Nuo 1951 m. Kauno technologijos universiteto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1968–1972 m. Gamybos automatizavimo katedros vedėjas, nuo 1976 m. Kalbos tyrimo laboratorijos mokslinis vadovas, 1961 m. docentas, nuo 1968 m. profesorius. Nuo 2001 m. rugsėjo 26 d. profesorius emeritas.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – vektorinių matavimo prietaisų teorija ir naudojimas, automatinė kontrolė, kalbos automatinis atpažinimas. 40 išradimų iš kalbos signalų analizės ir atpažinimo autorius.

## Bibliografija
* Skaičiavimo kompleksų teorija, 2 d., 1974–1976 m.
* Dvimačių kintamosios srovės sekos sistemų teorija, su K. Kriščiūnu, 1975 m., rusų k.
* Kalbos signalų atpažinimas pagal jų struktūrines savybes, su kitais, 1977 m., rusų k.
* Kalbos signalų algoritmai, monografija. Kaunas, Technologija, 1996 m.
* Klausos neuroninis tinklas, su A. Stasiūnu, 2001 m.

## Šaltiniai
Vincas Kemežys

**Vincas Kemežys** (1899 m. lapkričio 7 d. Alvite, Vilkaviškio apskritis – 1947 m. Sibiras) – Lietuvos žurnalistas, poetas, vertėjas, bibliografas, publicistas.

## Biografija
Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Pirmojo pasaulinio karo metu – Martyno Yčo gimnazijoje Voroneže. 1920 m. baigė gimnaziją Smeloje (Ukraina).

Nuo 1922 m. dirbo Eltoje, 1930–1933 m. jos atstovas Rygoje. 1928–1929 m. redagavo savo įsteigtą bulvarinio pobūdžio laikraštį „Sekmadienis“. Studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete. Nuo 1933 m. laikraščio „Lietuvos aidas“ redaktorius ir vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1934–1936 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. Nuo 1938 m. dirbo LR vidaus reikalų ministerijos Visuomeninio darbo valdyboje. 1940 m. Vilniaus cenzorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Hasendorfe redagavo laikraštį „Lietuvis“. Po Antrojo pasaulinio karo sovietinio saugumo suimtas, nuteistas ir ištremtas į Sibirą.

Nuo 1922 m. bendradarbiavo spaudoje – į leidinius „Lietuvos aidas“, „Lietuva“, „Trimitas“, „Vairas“ ir kt. rašė straipsnius ekonomikos, politinėmis, socialinėmis temomis. Išvertė romanų (Ivanas Turgenevas. Pirmoji meilė. – Kaunas: Spaudos fondas, 1937; Aleksandras Grynas. Nameikio žiedas. – Kaunas: Spaudos fondas, 1939.).

## Bibliografija

* Laikraščių rūšys ir tiražai ir lietuvių periodika / Vincas Kemežys, Aleksandras Ružancovas. – Kaunas, 1933. – 31 p.
* Pirmasis Lietuvos žurnalistų sąjungos metraštis / Vincas Kemežys, Justas Paleckis. – Kaunas, 1934. – 82 p.: iliustr.
* Antrasis Lietuvos žurnalistų sąjungos metraštis / Vincas Kemežys, Justas Paleckis. – Kaunas, 1937. – 80 p.: iliustr.
* Pirmoji Lietuvos tautinė olimpijada. – Kaunas: Kūno kultūros rūmai, 1938. – 67 p.: iliustr.
* Lietuva 1918–1938: leidinys 20 metų Lietuvos nepriklausomybės sukakčiai paminėti. – Kaunas: Spaudos fondas, 1938. – 367 p.: iliustr.
* Ištremtieji: bolševikų valdžios 1941 metų birželio 14-16 d. Lietuvos žmonių trėmimo vaizdai: daliniai tremtinių sąrašai / spaudai paruošė Vincas Kemežys ir Jonas Petrėnas. – Kaunas: Estetika, 1941. – 46 p.


## Šaltiniai
Jonas Petras Kenstavičius

**Jonas Petras Kenstavičius** (1927 m. kovo 10 d. Liaudginuose, Batakių valsčius, Tauragės apskritis – 2008 m. balandžio 27 d.) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1952 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, 1963 m. – Maskvos miško technikos institutą. 1964 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje apgynė disertaciją „Dalinės matuojamosios-perskaičiuojamosios taksacijos pritaikymas tvarkant LTSR miškus sklypiniu metodu“, žemės ūkio mokslų kandidatas. 1988 m. Maskvos miškų technikos institute apgynė disertaciją „Lietuvos TSR miškų tvarkymo dirvožeminiu-tipologiniu pagrindu teorija ir praktika“, žemės ūkio mokslų daktaras.

1952–1959 m. dirbo miškotvarkos įmonėje „Miško projektas“, 1963–1994 m. Miškų institute, 1970–1994 m. Miškotvarkos ir miško taksacijos skyriaus vedėjas. 1957–1959 m. ir 1994–1997 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1996 m. profesorius. 1972–1990 m. Lietuvos miškininkų draugijos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – miškų inventorizavimas, tvarkymas ir naudojimas. 1963 m. sukūrė medynų inventorizavimo, 1965 m. miškų tvarkymo dirvožemių tipologiniu pagrindu metodą. 1981 m. išrado medynų apskaitos prietaisą. Paskelbė 250 mokslinių straipsnių. Išradimo autorius.

## Bibliografija

* *Практический метод определения текущего прироста насаждений*. – Kaunas, 1969. – 27 p.
* Miško taksuotojo žinynas / J. Kenstavičius, J. Repšys, J. Būtėnas ir kt. – Vilnius, 1983. – 267 p.: iliustr.
* Lietuvos TSR miškų tvarkymo augimviečių pagrindų rezultatai ir metodinės rekomendacijos jam tobulinti. – Vilnius, 1984. – 420 p.
* Miškų resursai, jų paruošos, poreikiai ir būklės gerinimo problemos: analitinė apžvalga. – Kaunas, 1989. – 88 p.
* *Forest and forest products country profile: Lithuania / L. Kairiukstis, J. Kenstavicius, A. Markevicius. – New York; Geneva: United Nations, 1994*. – 52 p.: diagr. – ISBN 92-1-116598-9
* Ekologiniai miškų teritorinio išdėstymo pagrindai / Gediminas Pauliukevičius, Jonas Kenstavičius. – Vilnius: Geografijos institutas; Girionys (Kauno raj.): Lietuvos miškų institutas, 1995. – 289 p.: iliustr.
* Lietuvos miškininkystė: raida ir perspektyvos (su kitais). – Vilnius: Lietuvos mokslas, 1997. – 350 p.: iliustr.


## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR nusipelnęs miškininkas
* 1985 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Elena Kepalaitė

**Elena Kepalaitė, Kepalas** (1920 m. sausio 15 d. Vilniuje – 2006 m. gruodžio 12 d. Santa Monikoje, Kalifornijoje) – Lietuvos skulptorė, tapytoja, šokėja.

## Biografija
Vilniuje studijavo klasikinį baletą. 1941–1944 m. šoko Kauno didžiajame teatre. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. Augsburge studijavo modernųjį šokį, 1948 m. Australijoje – tapybą, 1959–1961 m. Ontarijo meno koledže Otavoje – skulptūrą. 1961 m. apsigyveno Niujorke, 1961–1964 m. studijavo Bruklino muziejaus dailės mokykloje.

## Kūryba
Sukūrė biustų, skulptūrinių kompozicijų iš bronzos („Nuostaba“ 1964 m., „Martha Graham“ 1966 m.), aliuminio, gipso. Skulptūrose vyrauja abstrakčios formos, šokėjų motyvai, žymi skulptoriaus J. Lipšico įtaka. Aštuntame dešimtmetyje sukomponavo skulptūrų seriją „Intervalai“ – erdvinės konstrukcijos iš įvairiai sujungtų aliuminio strypų. Šio laikotarpio skulptūros vitališkos, pabrėžta geometrinių formų ritmika, architektonika, naudojami metaforiški siurrealistiniai įvaizdžiai. Akrilu nutapė skulptūrų eskizų, nuliejo akvarelių, sukūrė pastelių, eilėraščių. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose JAV, Kanadoje, Australijoje.

## Šaltiniai
Augis Kepežinskas

**Augis Kepežinskas** (g. 1948 m. gegužės 27 d. Kaune) – Lietuvos scenografas, kino dailininkas.

## Biografija
Brolis Rimvydas Kepežinskas. 1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą, dirba Lietuvos televizijoje. Sukūrė scenovaizdžių ir kostiumų teatro spektakliams, muzikiniams ir vaidybiniams televizijos filmams. Dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1998 m.

## Scenografija
* Jordanas Radičkovas. Viduržiemis, 1978 m., Lietuvos dramos teatras
* Žoržas Šechadė. Emigrantas iš Brisbeno, 1980 m., Lietuvos dramos teatras
* Andrejus Kuternickis. Fėjos Dražė variacijos, 1982 m., Lietuvos dramos teatras
* Aleksandras Ostrovskis. Pelninga vieta, 1983 m., Lietuvos rusų dramos teatras
* Edmonas Rostanas. Sirano de Beržerakas, 1983 m., Klaipėdos dramos teatras
* Oskaras Vaildas. Kaip svarbu būti rimtam, 1985 m., Šiaulių dramos teatras
* F. Brukneris. Napoleonas Pirmasis, 1985 m., Kauno dramos teatras
* Eženas Jonesku. Kėdės, 1990 m., Kauno dramos teatras
* O. Petrova. Mikė Pūkuotukas, 1990 m., Klaipėdos muzikinis teatras
* Semas Šepardas. Proto melas, 1994 m., Lietuvos dramos teatras

* Mažasis spektaklis, 1978 m., rež. Gytis Lukšas
* Žiema bėga – žemė rodos, 1982 m., rež. Gytis Lukšas
* Petras Kurmelis, 1986 m., rež. Juozas Sabolius
* Žolės šaknys, 1988 m., rež. Gytis Lukšas
* Žalčio žvilgsnis, 1990 m., rež. Gytis Lukšas
* Žaibo nušviesti, 1995 m., rež. Algimantas Puipa
* Velnio išvarymas iš Mykolų kaimo, 1996 m., rež. Algimantas Puipa
* Mėnulio Lietuva, 1997 m., rež. Gytis Lukšas
* Vilko dantų karoliai, 1997 m., rež. Algimantas Puipa
* Elzė iš Gilijos, 1999 m., rež. Algimantas Puipa
* Koletė, 2003 m., rež. Nadina Trentinjan,
* Stiklo šalis, 2004 m., rež. Janina Lapinskaitė,
* Tyla mus užvaldo, 2005 m., rež. S. Sinkleris

## Šaltiniai
Rimvydas Kepežinskas

**Rimvydas Kepežinskas** (g. 1956 m. sausio 26 d. Kaune) – Lietuvos grafikas.

## Biografija
1980 m. baigė Lietuvos dailės institutą, nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, profesorius. Brolis Augis Kepežinskas. 

## Kūryba
Iliustruoja knygas (Vytautas V. Landsbergis. Obuolių pasakos 1998 m., Renata Šerelytė, Ėriukas po baobabu, arba Megztinis su uodega 2000 m.), kuria plakatus (LIFE festivalis, 1995 m., Birštono džiazo festivalis, 1996 m.), kaligrafijas, estampus („Stalas“, „Užuolaida“, abu 1989 m., „Du poetai“ 1995 m., „Persona“, „Natiurmortas su Tauro kėde“, abu 1998 m.). Knygų iliustracijoms, plakatams, kaligrafijai būdinga šmaikštumas, spontaniškumas, estampams – minimali raiška, mįslinga nuotaika. Parodose dalyvauja nuo 1974 m. individualios parodos: Lincas 1989 m., Vilnius 1987 m., 1993 m., 1997 m., 1998 m., 2002 m., 2006 m., Klaipėda 1996 m., 1998 m., grupinės: Talinas, Ryga, Bolonija, Varšuva, Lahti, Frankfurtas), pelnė įvairių apdovanojimų.

## Įvertinimas
* 2006 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Pirahanų kalba

**Pirahanų kalba** (; sav.: **xapaitíiso**) – kalba, vartojama indėnų pirahanų, gyvenančių Brazilijoje, Amazonės valstijoje, tarp Maisio ir Marmeloso upių. Pirahanų kalba – dūzgiamoji ir švilpiamoji kalba.

Pirahanų laikoma vienintele išlikusia iš murų šeimos kalbų. Ji turi tokių bruožų, kurių, anot daugelio kalbininkų, nesutinkama jokioje kitoje kalboje. Daugiausiai informacijos apie šią kalbą yra pateikęs amerikiečių kalbininkas Danielis Everetas.

## Kalbos bruožai
* Labai mažas garsų skaičius – tik 3 balsiai ir 8 arba 9 priebalsiai, iš jų [ɺ͡ɺ̼] ir [t͡ʙ̥] nesutinkami jokioje kitoje kalboje.
* Kai kurių fonemų naudojimas priklauso nuo lyties – moterys naudoja 3 balsius ir 8 priebalsius, vyrai – vienu priebalsiu daugiau.
* Veiksmažodžiai nekaitomi laikais
* Ribota sakinių struktūra (sakiniai negali būti kitų sakinių dalimi)
* Neturi žodžių tolimesniems šeimos santykiams; motina ir tėvas vadinami tuo pačiu žodžiu.
* Neturi skaitvardžių (kalboje tėra skaitvardžiai, reiškiantys „vienas“, „du“, „daug“).

## Šaltiniai
* Iliustruotasis mokslas, 2009 m. vasaris

## Nuorodos
* 
* Pirahanų kalbos žodynas su definicijomis anglų ir portugalų kalbomis
Kazimieras Kepežinskas

**Kazimieras Kepežinskas** (1937 m. sausio 10 d. Pribonyse, Onuškio valsčiuje – 2016 m. gruodžio 29 d. Druskininkuose) – Lietuvos geologas.

## Biografija
1960 m. baigęs Maskvos universitetą iki 1962 m. jame dirbo. 1962–1992 m. dirbo Novosibirsko (Rusija) geologijos ir geofizikos institute, 1992–2000 m. – Lietuvos geologijos institute. 1976 m. geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritys – Lietuvos ir Baltijos regiono Žemės plutos raida, Baltijos jūros kilmė, Lietuvos vakarinės dalies geoterminių anomalijų prigimtis, Varėnos geležies rūdos telkinių genezė.

## Bibliografija
* Chloritų statistinė analizė ir paragenetiniai tipai, 1965 m., rusų k.
* Epirfoto grupės mineralų statistinė analizė ir paragenetiniai tipai, su V. Chlestovu, 1971 m., rusų k.
* Slėgio svyravimas metapelitų vidutinės temperatūros metamorfizmo metu, 1973 m., anglų k.
* Vidutinių temperatūrų metapelitų petrogenetinė diagrama ir subfacija, 1976 m., anglų k.
* Vidutinių temperatūrų metapelitų paragenetinė analizė ir petrochemija, 1977 m., rusų k.
* Pietryčių Baltijos regiono magminių uolienų raida, 2001 m., anglų k.

## Šaltiniai
Opozicija (politika)

**Opozicija** – politinė grupė, motyvuotai prieštaraujanti valdančiųjų (demokratijos sąlygomis paprastai daugumos) nuomonei ar vykdomai vidaus ir užsienio politikai. Parlamente opozicija formuluojama iš partijų, kurioms rinkimuose nepavyko gauti daugumos.
Fabijonas Kemėšis

**Fabijonas Kemėšis** (1880 m. vasario 25 d. Vastapai, Aluntos valsčius – 1954 m. sausio 21 d. Marijinskas, Kemerovo sritis) – Lietuvos kunigas, ekonomistas, ekonomikos daktaras (1924 m.).

## Biografija
1890–1895 m. mokėsi Palangos progimnazijoje, 1895–1897 m. Liepojos gimnazijoje. 1897–1902 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje.

1902–1907 m. Tauragės, 1907–1908 m. Subačiaus, 1908–1911 m. Vabalninko vikaras. 1911–1913 m. dirbo Vilniuje laikraščio „Viltis“ redakcijoje.

1913 m. išvyko į Škotiją, kur redagavo „Išeivių draugą“. 1914 m. persikėlė į JAV, redagavo „Draugą“, „Darbininką“, „Pažanga“, kartu iki 1922 m. ėjo vikaro pareigas Čikagoje, Detroite.

1914 m. inicijavo katalikų politinį suvažiavimą, kuriame įsteigtas Tautos fondas Lietuvos laisvės kovai paremti ir įkurta Amerikos lietuvių taryba. 1914 m. padėjo įsikurti Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungai ir jos žurnalui „Moterų dirva“, 1915 m. padėjo įsteigti ir leisti žurnalą „Vytis“.  1915 m. jo iniciatyva įsteigta Šv. Juozapo lietuvių Romos katalikų darbininkų sąjunga. 1917 m. padėjo leisti laikraštį „Garsas“. 1918 m. su lietuvių delegacija lankėsi pas JAV prezidentą Vudro Vilsoną Lietuvos nepriklausomybės reikalais. 1924 m. Vašingtone baigė Amerikos katalikų universitetą ir grįžo į Lietuvą.

1924–1940 m. ir 1941–1944 m. Lietuvos žemės ūkio akademijoje dėstė politinę ekonomiją, žemės ūkio kooperaciją, anglų kalbą, nuo 1924 m. Žemės ūkio ekonomijos ir politikos, nuo 1928 m. Bendrosios ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1927 m. profesorius. 1924–1935 m. ir 1942–1944 m. Šv. Povilo bažnyčios (Akademija) rektorius. 1930 m. tapo Kauno kapitulos garbės kanauninku. 1945 m. paskirtas Viešintų, 1946 m. – Pandėlio klebonu. 1946 m. suimtas. 1946–1949 m. kalintas Šilutėje, vėliau Marinske prie Kemerovo.

Pasirašinėjo Uosio slapyvardžiu arba tikrąja pavarde. Parašė brošiūrų ir stambesnių mokslinių knygų bei straipsnių. Kritikavo kapitalizmą, skatino imtis amatų ir prekybos, per kooperaciją siekti krikščioniškosios vienybės. Steigė savišvietos, savišalpos, blaivybės draugijas. Rašė Lietuvos ir JAV lietuvių periodinėje spaudoje.  

## Žymūs apdovanojimai
* 1928 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas

## Atminimo įamžinimas
* 1995 m. Pandėlyje atidengta ąžuolinė atminimo lenta, 32x110 cm, su bareljefu  (aut. L. Juozonis)

## Bibliografija
* Pramoninės demokratijos pagrindai, Bostonas, 1923 m.
* Socialinės bei politinės ekonomijos įvadas, 1938 m.
* Socialinis Kristaus religijos pobūdis, 1938 m.
* Am. lietuvių R. Katalikų susivienijimo istorija, 1886–1939, 1940 m.
* Krikščioniškosios ekonomijos linkme, išl. 1997 m.

## Šaltiniai
Renault Avantime

**Renault Avantime** ( (priekyje),  (laikas) – 2001–2003 m. gamintas automobilis. Avantime, kaip konceptinis modelis pasirodė 1999 metais, o kaip serijis modelis 2001 metais.

Automobilį suprojektavo ir galutinai produkcijai pateikė kitas prancūzų automobilių gamintojas Matra. Renault automobilį tik gamino. Renault siūlė kitam gamintojui pratęsti jų pradėtą darbą, nes pastarasis (Matra) buvo prie bankroto ribos. Toks sprendimas neišgelbėjo. Mažas Avantime populiarumas lėmė tai, kad Matra nesugebėjo išsilaikyti ir gaminama produkcija nepadengdavo gaminimo kaštų. Nutarta, kad Avantime per daug nuostolingas automobilis ir jo gamyba nutraukta. Per dvejus gamybos metus buvo pagaminti tik 8,545 automobiliai. Kai užsidarė Matra, Renault nutarė nutraukti ir Avantime gamybą.

Avantime nebuvo pirmas bendras Renault ir Matra projektas. Dar 1980 m. Matra sukūrė Espace prototipą. Tai buvo pirmasis MPV tipo automobilis. Kitaip nei Avantime, Espace susilaukė didelio publikos susidomėjimo ir sulaukė ne vienos dešimties tūkstančio pirkėjų.

## Modelio pasirodymas
Avantime linijas brėžė Patrick Le Quement. Automobilio koncepcija turėjo atspindėti tris pagrindinius bruožus – modernumą, komfortą ir praktiškumą. Taip apibūdintas konceptinis Avantime pirmą kartą pasirodė Ženevos automobilių parodoje 1999 metais, o kaip serijinis modelis buvo pristatytas po metų.

Į Avantime buvo montuojami trys varikliai. Tai 2,2 l darbinio tūrio dyzelinis ir 2,0 bei 3,0 V6 benzininiai.

## Įdomu
2008 metais, garsiojoje britų laidoje „Top Gear“, laidos prodiuseriai nutarė pateikti iššūkį laidos vedėjams ir nupirko jiems naudotą Avantime, tam, kad jie šį automobilį padarytų tokį pat greitą kaip Mitsubishi Lancer EVO X. Laidos vedėjai pažymėjo tai, jog Avantime yra automobilis, kuris jiems visiems patinka, o tokių automobilių viso labo trys: Ford Mondeo, Renault Avantime ir Subaru Legacy.
Stanislovas Kerbedis

**Stanislovas Kerbedis** (1810 m. kovo 9 d. Naudvaryje, Naujamiesčio valsčius – 1899 m. balandžio 19 d. Varšuvoje,  Rusijos imperijos tiltų inžinierius.

## Biografija

Baigė Panevėžio pijorų mokyklą. 1826 m. baigė Kauno klasikinę gimnaziją. 1826–1828 m. studijavo Vilniaus universitete. 1831 m. baigęs Sankt Peterburgo kelių inžinierių korpuso institutą iki 1849 m. dėstė taikomąją mechaniką jame ir kitose Sankt Peterburgo aukštosiose mokyklose, nuo 1842 m. Mechanikos katedros vedėjas, nuo 1842 m. profesorius. 1837–1838 m. tobulinosi Paryžiaus kelių ir tiltų institute bei kitose Vakarų Europos šalyse. 1858 m. Peterburgo mokslų akademijos garbės narys.

Dar studijų metais 1830 m. vasarą atliko praktiką prie kasamo Ventos kanalo. Suprojektavo pirmąjį arkinį ketinį 8 tarpsnių su pasukama varstomąja perdanga tiltą per Nevą Peterburge, vadovavo jo statybai (pastatytas 1850 m.).

Vienas geležinkelio Sankt Peterburgas–Varšuva tiesimo vadovų, prisidėjo projektuojant Vilniaus ir Kauno tunelius, suprojektavo geležinkelio tiltus per Lugą – geležinį su strypinėmis santvaromis, ir Daugpilio tiltą per Dauguvą – su parabolinėmis santvaromis, vadovavo jų statyboms. 1858 m. tyrė tiltų kniedytuosius sujungimus. 1859–1864 m. suprojektavo ir pastatė 6 tarpsnių geležinį santvarinį su lygiagrečiomis juostomis tiltą (Kerbedžio tiltas) per Vyslą Varšuvoje, kurio atramoms panaudojo kesonus.

Iki 1891 m. dirbo Rusijos susisiekimo valdyboje, konsultavo Kronštato ir Sankt Peterburgo uostų, Marijos vandens kelio atnaujinimo projektus. Šelpė Lietuvos menininkus. XIX a. pabaigoje Riebinių dvare įkūrė lietuvių menininkų kūrybos namus.

## Šaltiniai
Bronislava Kerbelytė

**Bronislava Kerbelytė** (1935 m. sausio 27 d. Rečionyse, Žemaitkiemio valsčiuje – 2024 m. lapkričio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos tautosakininkė.

## Biografija
1958 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universiteto Filologijos fakultetą. 1989 m. filologijos mokslų daktarė.

1958–2000 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas). Nuo 1995 iki 2009 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete, nuo 1999 m. profesorė. 1989 m. Tarptautinės pasakojamojo folkloro tyrimų draugijos narė, 1991 m. draugijos „Folkloro bičiuliai“ tikroji narė.

## Mokslinė veikla
Sukūrė struktūrinę semantinę folkloro tekstų analizės ir aprašymo metodiką. Susistemino apie 85 000 lietuvių pasakojamosios tautosakos kūrinių variantų, pagal sukurtą metodiką išanalizavo šiuos tekstus, taip pat sukūrė struktūrinę semantinę elementariųjų siužetų bei pasakojamosios tautosakos kūrinių tipų klasifikaciją.

Lietuviškų pasakų ir sakmių variantų semantiką bei struktūras aprašė knygpje „Lietuvių pasakojamosios tautosakos katalogas“ (3 t. 1999–2002 m.), pasakų variantai priskirti siužetų tipams pagal tarptautinį A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Knygoje „Lietuvių liaudies pasakų repertuaras“ (2002 m.) paskelbė pasakų siužetų tipų klasifikaciją pagal A. A. Aarnės ir S. Tomsono katalogą. Paskelbė struktūrinę semantinę lietuvių sakmių klasifikaciją „Liaudies sakmių tipai“ (*Tipy narodnych skazanij. The Types of Folk Legends* 2001 m.) ir struktūrinę semantinę lietuvių pasakų klasifikaciją „Liaudies pasakų tipai“ (*Tipy narodnych skazok* 2005 m.). Sudarė populiarių pasakojamosios tautosakos rinkinių.

## Bibliografija
* Lietuvių liaudies padavimai, 1970 m.
* Lietuvių liaudies padavimų katalogas, 1973 m.
* Pasakų struktūrų ir semantikos istorinė raida, 1991 m., rusų k.
* Pasakos, sakmės, oracijos, su K. Viščiniu, 1973 m.
* Lietuvių liaudies pasakos (), Berlynas, 1978 m. 2 leid. 1987 m.
* Lietuvių rašytojų surinktos pasakos ir sakmės, 1981 m.
* Lietuvių liaudies anekdotai, su P. Krikščiūnu, 1994 m.
* Lietuvininkų žodis, su kitais, 1995 m.
* Žemės atmintis: Lietuvių liaudies padavimai, 1999 m.
* Liaudies pasakos prasmė, 1986 m., 2 leid. 1997 m.
* Pasakojamosios tautosakos rinkėjo pagalbininkas, 1988 m.
* Lietuvių folkloro chrestomatija, su B. Stundžiene, 1996 m.
* Negirdėtos neregėtos pasakos, 1961 m.
* Kai milžinai gyveno, 1969 m., 2 leid. 1983 m.
* Gyvasis vanduo, 1989 m.
* Gerai, bet nelabai. Lietuvių liaudies melų ir formalinės pasakos, 2002 m.
* Lietuvių liaudies pasakos (), Maskva, 2014 m.

## Šaltiniai
Albertas Jonas Kerelis

**Albertas Jonas Kerelis** (1926 m. balandžio 22 d. Joniškėlis – 2003 m. balandžio 14 d. Pembrok Pines, Floridos valstija) – architektas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1958 m. baigė Ilinojaus universitetą Urbanoje. 1958–1960 m. dirbo architektu bendrovėse Čikagoje. 1960–1996 m. bendrovės „Kerelis and Associates“, nuo 1968 m. – „Facilities Design“ vadovas. 1968–1990 m. Čikagos Kuko rajono vyr. architektas.

Suprojektavo (po 1990 m. ir Lietuvoje) daugiau, kaip 1000 gyvenamųjų, prekybos, pramonės, mokymo pastatų, suplanavo gyventojų rajonų (kontorų kompleksas Šaumburge, „Moraine Valley“ koledžas Palos Hilse, „Amber Shireso“ mikrorajonas Lemonte, visi Ilinojaus valstijoje). Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys, 1976–1979 m. ir 1989–1997 m. pirmininkas, 1973 m., 1977 m., 1981 m., 1985 m., 1989 m., 1993 m., 1997 m. Mokslo ir kūrybos simpoziumų tarybos pirmininkas, JAV lietuvių bendruomenės, „Santaros-Šviesos“ ir kitų JAV lietuvių organizacijų veikėjas. Tėvynės sąjungos veikėjas, Čikagos skyriaus pirmininkas. 1991 m. Medininkų pilies atstatymo fondo iniciatorius.

## Šaltiniai
Katancaras

**Katancaras** (; ) – miestas Italijoje, Kalabrijoje, Katancaro provincijos ir Kalabrijos sostinė.

Miestas iškilęs ant kalno, o status Fiumarelos slėnis dalina miestą į dvi dalis, kurias jungia didelis plieninis tiltas (*Viadotto Morandi*), vienas aukščiausių Europoje, suprojektuotas architekto Riccardo Morandi 1960 m. Paplūdymio pusėje esantis *Catanzaro Lido* (5 km į pietus) turi uostą žvejybiniams laivams ir jachtoms. Miesto teritorijoje gyvena daugiau nei 150 tūkst. gyventojų. Katancaras vadinamas trijų „V“ miestu dėl šventojo globėjo (Vitalianas), aksomo () ir vėjų (), pučiančių nuo Silos kalnų ir jūros.

## Istorija

Nesutariama dėl pavadinimo kilmės. Manoma, kad jis kilo iš Bizatijos generolų Kataro ir Zaro vardų, o kiti teigia, kad Zaras buvo upės pavadinimas (*Zarapotamo*), o *katà Zaro* reiškia „už upės“. Pasak *Luigi Settembrini*, pavadinimas kilo nuo graikiško junginio kata'- antheros („ant gėlėtų kalvų“).

Miestas buvo pastatytas ant trijų kalvų (Šv. Trifono arba Šv. Roko, Episkopato ir Šv. Jono) Bizantijos laikais.

XV a. valdant Aragonui Katancaras buvo pasaulinė šilko sostinė, gaminusi šilko nėrinius karalių rūmams ir Vatikanui. Pirkliai iš visos Europos vykdavo į Kalabrijos Redžo uostą nusipirkti šilko prieš Sekmines.

1528 m. sukilus Kalabrijos bajorams ispanų vietininkas su 11 tūkst. ištikimų karių mieste atlaikė ilgą apgultį ir už tai imperatorius Karolis V Katandzarui suteikė *magnifica at fidelissima* titulą ir teisę kalti monetas.

1783 ir 1832 m. didžiuliai žemės drebėjimai sugriovė senovinius pastatus ir pražudė daug žmonių. Normanų pastatyta pilis išliko iki šių laikų.

## Sportas
* FC Catanzaro (futbolas)
Kiaulinis kaspinuotis

**Kiaulinis kaspinuotis** (*Taenia solium*) – kaspinuočių klasės parazitinė plokščioji kirmėlė. Liga, kurią sukelia kiaulinis kaspinuotis, vadinama tenioze.

Žmogus užsikrečia kaspinuočio lervomis valgydamas žalią ar nepakankamai termiškai apdorotą kiaulieną, kurioje yra parazito lervų.
Parazituoja žmogaus plonojoje žarnoje, o lervinė stadija retais atvejais gali apsistoti žmogaus akyse, smegenyse. Tarpiniai šeimininkai: kiaulės, šernai, katės, šunys. Kūno ilgis 2-3 metrai. Nareliai trumpi ir platūs. Galvutės sandara: turi 4 raumeninius siurbtukus ir straubliuką su chitininių dantukų vaininku. Galvutė pereina į trumpą nesegmentuotą kaklelį. Nesubrendusio narelio sandara: Narelis padengtas odos ir raumenų maišu, kurio viršutinis sluoksnis vadinamas tegumentu. Kaspinuotis neturi virškinimo ir kvėpavimo sistemos. Kenkia šeimininkui pasisavindamas dalį maisto medžiagų ir išskirdamas toksiškus medžiagų apykaitos produktus. Šalinimo sistema: protonefridinio tipo. Nervų sistema būdinga kaspinuočiams. Po visą narelį išsišakoja hermafroditinė lytinė sistema. Kūno ertmių nėra, visus tarpus užpildo parenchima. Moteriška lytinė sistema: kiaušidė su 3 skiltimis, o toliau tokia pat, kaip būdinga kaspinuočiams. Vyriška lytinė sistema būdinga kaspinuočiams. Subrendusio narelio sandara: užpildytas išsišakojusios gimdos, kiti lytiniai organai sunykę. Vystymosi ciklas: subrendęs narelis su kiaušinėliais pasišalina iš žmogaus organizmo. Juos prarija kiaulės arba kiti tarpiniai šeimininkai, kurių žarnyne išeina lervos – onkosferos. Jos patenka į kraujotakos sistemą ir yra išnešiojamos po visą organizmą. Raumenyse iš onkosferų išsivysto viriai (cisticerkai).

Jei žmogus užsikrečia kiaulinio kaspinuočio kiaušiniais (iš aplinkos arba kai žarnyne yra kaspinuotis ir vemiant jo kiaušinių patenka į skrandį), jis kaspinuočiui tampa tarpiniu šeimininku. Šiuo atveju su kraujo tėkme parazito užuomazgų patenka į įvairius organizmo audinius. Žmogaus raumenyse, odoje, smegenyse įsikūrusios kaspinuočio lervos – cisticerkai – sukelia pavojingą ligą – cisticerkozę.
Samarkando amuletas

**Samarkando amuletas** - pirmoji Jonathan Stroud Bartimėjaus trilogijos knyga.

Ji pasakoja apie jauną mokytojo mokinį Natanielį, kuris paslapčia išsikviečia 6 tūkstančių metų džiną Bartimėjų, kad šis vykdytų jo įsakymus.
Kazimieras Algirdas Kersnauskas

**Kazimieras Algirdas Kersnauskas** (1934 m. sausio 6 d. Kvėdarna, Tauragės apskr. – 2007 m. balandžio 4 d. Baisogala) – Lietuvos zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1983 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1959-1965 m. dirbo Baisogalos kontrolinio kiaulių penėjimo stotyje, 1965-1970 m. Baisogalos kiaulių veislininkystės stoties direktorius, 1970-1975 m. „Darbo didvyrio“ kolūkio pirmininkas. 1975-2000 m. dirbo Gyvulininkystės institute, 1980-1984 m. Gamybinių bandymų organizavimo ir standartizacijos, 1992-2000 m. Mokslinės informacijos skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – gyvulių auginimo technologijos. Paskelbė 116 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Kaip atrinkti ir išsaugoti paršelius veislinėse fermose kontroliniam penėjimui, 1962 m.
* Kontrolinis kiaulių penėjimas veislinėse kiaulių fermose ir veislininkystės ūkiuose, 1962 m.
* Lietuvos baltųjų kiaulių kontrolinis penėjimas, 1964 m.
* Galvijų ūkis, su kitais, 1999 m.

## Šaltiniai
Danutė Keršiūtė-Pečeliūnienė

**Danutė Keršiūtė-Pečeliūnienė** (g. 1941 m. birželio 7 d. Eišiškėse) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvė, bibliotekininkė.

## Biografija
Vyras Povilas Pečeliūnas. 1962 m. baigė Kultūros ir švietimo technikumą Vilniuje. 1962–1963 m. dirbo bibliotekininke, 1980–1987 m. – LTSR hidrometeorologijos ir gamtinės aplinkos kontrolės valdyboje.

Nuo 1969 m. įsitraukė į savilaidos darbą, nuo 1975 m. daugino laikraštį „Aušra“, Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką, filosofų A. Maceinos, J. Girniaus ir kitų kūrinius, teikė informaciją nelegaliems leidiniams. 1979 m. su Povilu Pečeliūnu parengė ir leido nelegalų laikraštį „Alma Mater“, 1981 m. su A. Žilinsku, T. B. Burauskaite – nelegalaus leidinio „Perspektyvos“ 11 numerį. Dėl antisovietinės veiklos 1963 m., 1987 m. priversta išeiti iš darbo, 1979 m. atleista, buvo KGB persekiojama.

## Įvertinimas
* 1998 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Aleksandras Štromas

**Aleksandras Štromas** (*Aleksander Shtromas*, 1931 m. balandžio 4 d. Kaune – 1999 m. birželio 12 d. JAV) – Lietuvos teisininkas, politologas, profesorius.

## Biografija
Gimė žydų šeimoje. Tėvas buvo nužudytas 1941 m. birželio 27 d. „Lietūkio“ garažo žudynėse. Aleksandras, karui prasidėjus, buvo Palangos pionierių stovykloje. Kartu su motina ir vyresniąja seserimi Margarita pateko į Vilijampolės getą, 1943 m. iš jo pabėgo, vėliau buvo priglaustas ir išgelbėtas Marijos ir Antano Macenavičių šeimos. Motina žuvo Štuthofo koncentracijos stovykloje.

Po karo augo LKP CK pirmojo sekretoriaus Antano Sniečkaus šeimoje (tėvas padėjo Sniečkui slapstytis nuo Lietuvos teisėsaugos tarpukariu). Kaune baigė vidurinę mokyklą. 1947–1948 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete. 1952 m. baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą.

Dirbo Lietuvoje advokatu ir neetatiniu dėstytoju įvairiose aukštosiose mokyklose. 1955–1959 m. studijavo aspirantūroje, dirbo mokslinį darbą Visasąjunginiame teisės mokslų tyrimo institute ir Priešakinių teisės tyrimų institute Maskvoje. 1959–1973 m. dirbo vyresniuoju moksliniu bendradarbiu, katedros vedėju, direktoriumi ir docentu įvairiose teisės mokslo ir švietimo institucijose Vilniuje, Ivanove, Maskvoje. 1964 m. Maskvos teisės mokslų institute apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.

1973 m. buvo leista išvykti gyventi pas seserį Margaret Kagan Anglijoje. 1974–1977 m. Taikos studijų vyresnysis mokslinis bendradarbis Bradfordo universiteto Taikos studijų koledže.

1978–1989 m. dirbo politologijos dėstytoju Salfordo universiteto Sociologijos ir politikos studijų (1978–1981 m.) bei Politikos ir šių laikų istorijos (1981–1983 m.) katedrose. 1983 m. paskirtas docentu.

1989 m. persikėlė į JAV, kur gavo nuolatinę politologijos profesoriaus vietą Hillsdale’o koledže (Mičigano valstija). Aktyviai dalyvavo lietuvių bendruomenės, „Santaros-Šviesos“ veikloje, bendradarbiavo daugelyje lietuvių laikraščių. Čikagoje tapo artimu Valdo Adamkaus patarėju ir draugu. Paskelbė apie 300 straipsnių JAV, Jungtinės Karalystės, rusų disidentų, lietuvių išeivių spaudoje.

1977 m. susituokė su dainininke Violeta Rakauskaite.

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse. 2003 m. spalio 2 d. atidengtas antkapinis paminklas (skulpt. Vladas Vildžiūnas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Leonidas Donskis. Loyalty, Dissent, and Betrayal: Modern Lithuania and East-Central European.
Leonardas Kerulis

**Leonardas Kerulis** (1909 m. birželio 28 d. Vilnius – 1990 m. spalio 10 d. Čikaga) – Lietuvos archyvų tyrėjas.

## Biografija
1935–1944 m. pašto viršininkas Višakio Rūdoje, Eišiškėse ir Trakuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Bavarija|Bavarijoje, Mitelšteteno, Bad Vorishofeno ir Noiburg an der Donau karo pabėgėlių stovyklose, buvo Lietuvių sąjungos, vėliau Lietuvių tremtinių bendruomenės veikėjas, bendradarbiavo stovyklų lietuviškoje spaudoje. 1951 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje.

Nuo 1973 m. dirbo Pasaulio lietuvių archyve. Papildė ir suredagavo pagal Savitarpinės pagalbos draugijos (vėliau Lietuvos Raudonasis Kryžius) sudarytus tremtinių sąrašus, daugiau, kaip 19 000 iš Lietuvos 1940–1941 m. ištremtų asmenų pavardžių. Suregistravo daugiau, kaip 6200 ištremtųjų po 1945 m. Bendradarbiavo laikraštyje „Draugas“.

## Bibliografija
* Išvežtųjų lietuvių sąrašas. Stalino teroras, 1940–1941, 1981 m.
* Pokario Lietuvos laisvės kovotojai, 1988 m.
* Ateitininkai – komunistų ir nacių kankiniai, su kitais, 1991 m.
* Lietuviai tautininkai – komunistų kankiniai: tautininkai, neolituanai, jaunalietuviai, santariečiai, su kitais, 1988 m.

## Šaltiniai
Leonas Kęsgaila-Kenstavičius

**Leonas Kęsgaila-Kenstavičius** (1895 m. spalio 21 d. Dapšiuose, Židikų valsčius – 1979 m. spalio 27 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, medicinos tarnybos pulkininkas leitenantas.

## Biografija
Baigė Žemalės pradžios mokyklą, po to Liepojos gimnaziją. 1915–1918 m. studijavo Kazanės universiteto Medicinos fakultete. Grįžus į Lietuvą 1919 m. paskirtas į Kauno karo ligoninę. 1922 m. baigė Lietuvos universitetą. 1928–1940 m. Lietuvos kariuomenės gydytojas, medicinos tarnybos pulkininkas leitenantas. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis.

1941–1945 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės direktorius. Už persekiojamų žmonių slapstymą ligoninėje 1945 m. suimtas, iki 1951 m. kalintas Vorkutos lageriuose. Čia dirbo gydytoju, gelbėjo kitus kalinius. Už tai 1951 m. ištremtas į Krasnojarsko sritį. 1957 m. jam grįžus į Lietuvą nebuvo leista apsigyventi Kaune, iki 1977 m. dirbo Šaukėnų ir Užvenčio ligoninėse. Palaidotas Ukrinų kapinėse.

## Memorialinė lenta

Memorialinės lentos atidarymo iškilmėse 2012.10.18 pranešimą padarė docentas Algimantas Šimkus.
Memorialinę lentą atidengė Raudonojo Kryžiaus ligoninės direktorius Raimondas Kunickas ir Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas profesorius Liutauras Labanauskas.

# 1 sakiniu. „Respublika“, 2012.10.19, p. 1.
# Įamžintas karo metais Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninei vadovavusio gydytojo atminimas. „Naujausios žinios“, „Lietuvos Aido“ kasdienis priedas, 2012.10.20, p. 4.
# Mediko atminimas. „Vakaro žinios“, 2012.10.20, p. 9.
# Prisimintas pasiaukojęs gydytojas. „Kauno diena“, 2012.10.30, p. 14-15.

## Šaltiniai
Aldona Keturakienė

**Aldona Keturakienė-Sabaliauskaitė** (g. 1945 m. kovo 9 d. Ukmergėje) – Lietuvos keramikė. 

## Biografija
1973 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno skyrių. 1967-1989 m. dirbo Kauno „Dailės“ kombinate. 1990-1999 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios keramikos ir stiklo katedros vedėja, 1999-2003 šio instituto direktorė, nuo 1991 m. docentė. 

## Kūryba
Sukūrė keramikos kompozicijų visuomeniniams interjerams (dekoratyvinė sienelė „Pėdsakas“ Menininkų namuose, 1982, dekoratyviniai pano J. Jablonskio mokykloje, 1985 m., Tekstilės pramonės mokslinio tyrimo institute, 1987 m., Onkologinėje ligoninėje 1988 m., 1990 m., visi Kaune), objektų ir instaliacijų („Baltas kelias. Rankšluostis“, „Tėvo marškiniai“, abu 1994 m., „Iš auksinės žuvelės pasakų“ 1998 m., „Šeimyninis objektas“ 2000 m., „Šviesa mano takui“, „Visų žemė“, „Dialogas“, visi 2005 m.). 

Daug eksperimentuoja, naudoja įvairias medžiagas (dažniausiai baltą molį, akmens masę, kaulinį porcelianą), taiko įvairias technologijas. Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu naudojo tapybos, grafikos priemones, vėliau perėmė minimalizmo principus. Nuo 1972 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Italija, Vokietija, Estija, Prancūzija, Danija, Čekija, Olandija), individualios parodos surengtos Kaune 1977 m., 1995 m., 2001 m., 2005 m., Vilniuje 1996 m., 1998 m., 2002 m., 2004 m., Ukmergėje 1999 m., 2004 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

## Literatūra
* D. Zovienė. Aldona Keturakienė, Vilnius, 2002 m.

## Šaltiniai
Polino nacionalinis parkas

**Polino nacionalinis parkas** (it. *Parco nazionale del Pollino*) – nacionalinis parkas Bazilikatoje ir Kalabrijoje, Pietų Italijoje. Jis užima 1 711,32 km² ir yra antras pagal dydį šalyje po Čilento, Diano slėnio ir Alburnio nacionalinio parko. Pavadinimas kilo nuo Polino kalnų (aukščiausia viršūnė 2 267 m).

Parkas įkurtas 1992 m. ir jame yra gamtiniai bei archeologiniai objektai. Parko simbolis yra Bosnijos pušis, nes čia didžiausi jos plotai likę Italijoje. Miestai su įdomiais objektais yra Rotonda, Castrovillari, Morano Calabro (Koloreto vienuolynas), Laino Castello, Mormanno, Scalea, Papasidero, Civita, Cerchiara (*Madonna delle Armi* bažnyčia). Albaniškai kalbantys žmonės gyvena San Paolo Albanese, San Costantino Albanese ir kitose komūnose. Valle del Mercure buvo aptiktos priešistorinės rūšys Elephas antiquus ir Hippopotamus major.

Svarbiausi parko medžiai yra Abies alba, Acer lobelii, Fagus sylvatica, Pinus heldreichii, Pinus nigra, Taxus baccata ir kiti. Saugoma fauna: Kilnusis erelis, Italijos vilkas, Stirna, Juodoji meleta, Sakalas keleivis, Rudasis peslys, Ūdra ir Elnias.

## Pagrindinės upės
* Sinis (97 km)
* Lao (64 km)
* Coscile (49 km)
* Esaro (44 km)
* Sarmento (36 km)
* Raganello (32 km)
* Frido (25 km)
* Abatemarco (20 km)
* Rosa (19 km)
* Argentino (19 km)
* Peschiera (17 km)

## Aukščiausios viršukalnės
* Serra Dolcedorme (2267 m)
* Monte Pollino (2248 m)
* Serra del Prete (2181 m)
* Serra delle Ciavole (2127 m)
* Serra di Crispo (2053 m)
* Cozzo del Pellegrino (1987 m)
* La Mula (1935 m)
* Monte Alpi (1900 m)
* Monte Caramolo (1827 m)
* La Montea (1825 m)
* Monte La Caccia (1744 m)
* Monte Sparviere (1723 m)
* Timpa Falconara (1656 m)
* Monte La Spina (1652 m)
* Timpa di San Lorenzo (1650 m)
* Monte Palanuda (1632 m)
* Monte Zàccana (1580 m)
* Monte Sellaro (1439 m)

## Nuorodos
* Oficialus puslapis   
* Parko vadovybės puslapis apie parką Parks.it 
* Fotografijų galerija
Laima Kerniūtė

**Laima Kerniūtė** (1923 m. sausio 15 d. Kaunas – 2005 m. rugpjūčio 19 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro aktorė.

## Biografija
Vyras Vytautas Kancleris, sūnus Žilvinas Andrius Kancleris. 1942-1944 m. Šiaulių miesto teatro aktorė, 1942 m. baigė šio teatro vaidybos studiją. 1944-1945 m. studijavo dainavimą Kauno konservatorijoje. 1945-1982 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. Sukūrė dramatinių ir komedinių vaidmenų.

## Vaidmenys
* Tisbė – Viktoras Hugo. Andželas, 1952 m.
* Belisa – Lope de Vega. Įsimylėjusi gudragalvė, 1952 m.
* Katrė – Marti, pagal Žemaitę, 1955 m.
* Kapuleti, – Viljamas Šekspyras Romeo ir Džuljeta, 1955 m.
* Suzana – Kazys Saja. Septynios ožkenos, 1957 m.
* Leona – Kazys Saja. Silva studentauja, 1957 m.
* Volumnija – Viljamas Šekspyras. Koriolanas, 1972 m.
* Bona – Juozas Grušas. Barbora Radvilaitė, 1973 m.
* Ponia Peneš – Moljeras. Tartiufas, 1974 m.
* Kupstienė – Petras Kurmelis, pagal Žemaitę, 1976 m.

## Šaltiniai
Kondensatorius

Žodis **kondensatorius** gali reikšti:

* kondensatorius – elektrotechninis komponentas;
* konsensatorius – aparatas, kuris kondensuoja dujas į skystį.

* 2A3 Kondensator – tarybinė eksperimentinė 406 mm kalibro artilerijos savaeigė

## Panašus terminas
* kondensorius – optinė lęšių sistema, naudojama šviesos pluoštui formuoti
Miuncheno universitetas

**Miuncheno universitetas**, arba **Miuncheno Liudviko ir Maksimiliano universitetas** (, *LMU*, *Uni München*) – Miuncheno (Bavarija, Vokietija) universitetas. Pavadintas steigėjo Liudviko IX Turtingojo bei kurfiursto Maksimiliano (Makso IV Juozapo) vardais.

Nuolat varžosi tarp geriausių Europos universitetų. Pagal įvairius rodiklius konkuruoja tarp 30-ųjų ir 50-ųjų pozicijų pasaulyje.

Apie 44 tūkst. studentų, 657 profesoriai, 18 fakultetų.

## Fakultetai

Išlikusi istorinė fakultetų numeracija. Pvz., oficialiai fakultetas 06 miškotyra nuo 1999 m. spalio mėn. priklauso Miuncheno technikos universitetas, o fakultetas 13/14 atsirado apjungus 2 fakultetus.

* 01 Katalikų teologija
* 02 Evangelikų teologija
* 03 Teisės mokslai
* 04 Mikroekonomika (BWL)
* 05 Makroekonomika (*Volkswirtschaftslehre*, VWL)
* 07 Medicina (įsk. stomatologiją)
* 08 Veterinarija
* 09 Istorijos mokslai ir menotyra
* 10 Filosofija, mokslo teorija bei religijotyra
* 11 Psichologija ir pedagogika
* 12 Kultūrologija
* 13/14 Kalbotyra ir literatūrologija
* 15 Visuomenės mokslai
* 16 Matematika, informatika ir statistika
* 17 Fizika
* 18 Chemija ir farmacija
* 19 Biologija
* 20 Geomokslai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus LMU universiteto tinklalapis
Simono Daukanto gatvė (Kaunas)

**[[Simonas Daukantas|Simono Daukanto]] gatvė** – pėsčiųjų gatvė Kaune, besitęsianti iš šiaurės į pietus Naujamiestyje. Gatvės ilgis 500 m (be tilto pietuose), plotis 20 m. Gatvės šonuose auga medžiai, daugiausia liepos. Gatvė prasideda ties Vienybės aikšte, kerta Laisvės alėją, Kęstučio gatvę ir baigiasi ties Simono Daukanto tiltu per Karaliaus Mindaugo prospektą į Nemuno salą.

2020-2021 m. S. Daukanto gatvėje plytelių pagrindą pakeitė naujas granito grindinys, pastatyti nauji šviestuvai.


Vaizdas:S. Daukanto gatve.jpg|Gatvė nuo Simono Daukanto tilto
Vaizdas:Prezidentine biblioteka.JPG|V. Adamkaus bibliotekos-muziejaus pastatas


## Šaltiniai
Janas Sniadeckis

**Jonas Sniadeckis** (, 1756 m. rugpjūčio 28 d. Žninas, Kujavijos Pamario vaivadija – 1830 m. lapkričio 21 d. Jašiūnai) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės astronomas, matematikas, filosofas, pedagogas; Vilniaus Universiteto profesorius, 1807–1815 m. – rektorius.

## Biografija
Žnino miestelio aludario ir burmistro sūnus, brolis Andrius Sniadeckis. Mokėsi Jogailos universitete Krokuvoje, tobulinosi Getingene, Leidene, Utrechte. Paryžiaus universitete matematiką studijavo pas Laplasą ir Delamberą.

Dalyvavo Edukacinės komisijos veikloje. Nuo 1781 m.- matematikos ir astronomijos profesorius Krokuvoje. Paskaitas skaitė ne lotyniškai, o lenkiškai, kas tuo metu buvo neįprasta. Propagavo Nikolajaus Koperniko mokymą. 1782 m. inicijavo astronominės observatorijos statybą Krokuvoje. Dėl lėšų stokos idėja realizuota tik 1792 m. 1784 m. kartu su kolegomis sėkmingai eksperimentavo su oro balionu, kuris pakilo į 4700 m aukštį ir ore išsilaikė apie pusvalandį.

## Vilniuje
1806–1825 m. Vilniaus universiteto profesorius, 1807–1815 m. rektorius; astronominės observatorijos direktorius. 1811 m. išrinktas Peterburgo mokslų akademijos nariu-korespondentu. Napoleonui užėmus Lietuvos teritoriją, įėjo į prancūzų konroliuojamos Laikinosios vyriausybinės komisijos sudėtį. Ši komisija atliko civilinės administracijos funkcijas Vilniaus, Gardino, Minsko gubernijose ir Baltstogės apskrityje.

Lietuvių literatūroje prasidėjus romantizmo laikotarpiui, pasisakė už klasicizmą, orientaciją į klasikinę senovės graikų ir romėnų literatūrą. Tai padėjo susiformuoti naujai literatūros srovei ir Adomui Mickevičiui.

Atsistatydinęs apsigyveno Jašiūnuose, savo svainio Mykolo Balinskio dvare. Čia mirė ir palaidotas.

## Pasiekimai

Lietuvių matematikos terminologijos pradininkas. Siūlė įvesti vieningą fizinių dydžių matavimo sistemą, panašią į šiuolaikinę SI. Sistemiškai stebėjo mažąsias planetas, Saulės ir Mėnulio užtemimus; nustatinėjo Saulės, Mėnulio ir kitų planetų padėtį. 1802 m., nepriklausomai nuo H. Olberso atrado Paladžio asteroidą. Rašė matematikos, filosofijos klausimais, literatūros kritikos straipsnius.

Išleido 34 metų Vilniaus krašto meteorologinių stebėjimų apibendrinimą.

Janas Sniadeckis – didis Švietimo epochos lietuvių mokslininkas, žymiausias XVIII a. – XIX a. lietuvių astronomas. Jo vardu pavadintas krateris Mėnulyje, asteroidas (*Sniadeckia*), keltas, mokyklos, gatvės, Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazija.

## Bibliografija
* Rachunku algebraicznego teoria przystosowana do geometrii linii krzywych, 1783
* O Koperniku (1802)
* Geografia, czyli opisanie matematyczne i fizyczne ziemi, 1804
* O rachunku losów, 1817
* Trygonometria kulista analitycznie wyłożona, 1817; šis vadovėlis buvo išverstas į vokiečių kalbą ir buvo laikomas geriausiu šios srities vadovėliu Europoje
* O pismach klasycznych i romantycznych, 1819
* Filozofia umysłu ludzkiego, 1821

## Šaltiniai