open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Petras Mykolas Pacas

**Petras Mykolas Pacas** (apie 1645–1696 m. vasario 22 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Breslaujos vėliavininkas (1675 m.) ir maršalka (1678 m.), Žemaitijos seniūnas (1684–1696 m.), Daugėliškių seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Jeronimo Dominyko Paco (apie 1620–1662) ir Anos Vainaitės (m. po 1669) vyresnysis sūnus. Broliai – Lietuvos didysis raštininkas Kazimieras Mykolas (m. 1719) ir Lietuvos dvaro vėliavininkas Jonas Kazimieras (m. 1696). Lietuvos dvaro paiždininkio ir Trakų vaivados Patro Paco (apie 1570–1642) anūkas.

1675 metais Petras Mykolas Pacas minimas kaip Breslaujos vėliavininkas, 1678 metais tapo Breslaujos maršalka. 1684 metais Petras Mykolas Pacas gavo Žemaitijos seniūno pareigybę.

## Šeima

Buvo vedęs du kartus. 1677 metais pirma santuoka buvo su Tekle Konsancija Valavičiūte (m. 1691), 1692 metais vedė antrą kartą vedė Teklę Naruševičiūtę (m. po 1725). Nuo dviejų santuokų palikuonių neturėjo.

## Nuorodos
* Polski Słownik Biograficzny" (tom 24, str. 744)
Liudvikas Pociejus (1771)

**Liudvikas Pociejus** (apie 1726–1771) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas (1744–1748 m.) ir Lietuvos didysis sargybinis (1748–1771 m.), Rohačovo ir Valkinnkų seniūnas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Vaga“ savininkas. Vyresnysis sūnus Trakų vaivados Aleksndro Pociejaus (1698–1770) ir Terezės Vainos-Jaseneckaitės (m. po 1743), pirmos žmonos Krokuvos kašteliono Stanislavo Poniatovskio. Jaunesnysis sūnus – Lietuvos didysis stovyklininkas Leonardas Pociejus (apie 1730–1774).

1744 metais Liudvikas Pociejus gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, o 1748 metais tapo Lietuvos didžiuoju sargybiniu. Buvo renkamas pasiuntiniu į seimą 1748 metais (nuo Kauno pavieto), 1750, 1752 (nuo Trakų pavieto), 1754 (nuo Rečicko pavieto) ir 1764 metais. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.

1757 metais Liudvikas Pociejus tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

1767 metais Liudvikas Pociejus tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės konfederacijos nariu, vienu iš prorusiškos orientacijos šalininkų, Lenkijos-Lietuvos delegacijos sudėtyje važiavo į Sankt Peterburgą pas imperatorę Jekateriną II.

Baro konfederacijos metu Liudvikas Pociejus užėmė poziciją tarp konfederatų ir Lenkijos karaliaus.

## Šeima

Buvo vedęs Viktoriją Potockytę, Smolensko, Kijevo ir Poznanė vaivados Stanislovo Potockio (1698–1760) dukterį nuo santuokos su Elena Zamoiskaite (m. 1761), nuo santuokos su ja vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

## Nuorodos
Maksimas Rufas

**Maksimas Rufas** (1902 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1971 m. Leningrade, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės aktorius, kino režisierius.

## Biografija

Gimė 1902 m. rugsėjo 18 d. Šiauliuose. Jaunystėje vaidino Sankt Peterburgo teatruose. 1924 m. baigė Leningrado sceninio meno institutą. Baigęs mokslus ilgai dirbo kino studijoje Lenfilm. Mirė 1971 m. Leningrade.

## Filmografija

* *Тайга золотая* 1937 m. – antrasis režisierius
* *Ссора в Лукашах* 1958 m.
* *Пестрые рассказы* 1961 m.
* *Душа зовёт* 1962 m.

## Nuorodos
* Apie ''Tayga zolotaya'' filmą www.imdb.com svetainėje
* Biografija (rus.)
Košalino technikos universitetas

**Košalino technikos universitetas** () – valstybinė aukštoji mokykla Košaline, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 61-70 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 2029 (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* 2013 m. reitingą).

1968 m. birželio 8 d. Košaline buvo įsteigta Aukštoji inžinerijos mokykla. Technikos universiteto statusas jai buvo suteiktas 1996 m. rugsėjo 1 d.

## Fakultetai
* Civilinės ir aplinkos inžinerijos bei geodezijos fakultetas
* Elektronikos ir informatikos fakultetas
* Mechanikos fakultetas
* Ekonomikos mokslų fakultetas

## Rektoriai

## Šaltiniai
Michailas Kaluginas

**Michailas Kaluginas** (1897 m. liepos 19 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1953 m. birželio 19 d. Miunchene, Vakarų Vokietija) – karininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1897 m. liepos 19 d. Šiauliuose. 1913 m. baigė realinę mokyklą, 1916 m. baigė Oranienbaumo aukštąją karininkų mokyklą. Kovojo I pasauliniame kare, po to Rusijos pilietiniame kare bolševikų pusėje. 1919 m. sausį tapo Maskvos gubernijos karinio komisariato komisaru. 1922 m. prisijungė prie NKVD. 1938 m. tapo kapitonu. 1939–1940 m. kovojo Žiemos kare. 1941 m. rudenį pateko į vokiečių nelaisvę, buvo laikomas karo belaisvių stovykloje Suvalkuose. 1942 m. prisijungė prie vokiečių suformuoto rusų karinio dalinio kovojusio prieš TSRS. 1943 m. birželį prisijungė prie Rusijos išvadavimo armijos, buvo armijos šefo Andrejaus Vlasovo kanceliarijos šefas. 1945 m. pradžioje tapo papulkininkiu. Pasibaigus karui apsigyveno Miunchene, kur priklausė įvairioms antibolševikinėms organizacijoms. Mirė 1953 m. birželio 19 d. Miunchene.

## Litertatūra
* K. M. Aleksandrow, Офицерский корпус армии генерал-лейтенанта А. А. Власова 1944–1945, Maskva 2001 m.
Valentinas Vaškelis

**Valentinas Vaškelis** (1912 m. gegužės 1 – 1988 m. liepos 9 d.) –  Lietuvos sportininkas, treneris, sporto organizatorius bei teisėjas.

## Biografija
Valentinas Vaškelis gimė lietuvių šeimoje Sankt Peterburge, bet Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1918 m. kartu su tėvais atvyko į tėvynę. Mokytis pradėjo 1919 m. Baigęs pradžios mokyklą, įstojo į Kauno Aukštesniąją komercijos mokyklą, kurią su pertraukomis (dėl lėšų stokos) baigė 1929 m. Tais pat metais įsidarbino Kauno miesto savivaldybėje sąskaitininku ir dar papildomai mokėsi privačiai. 1933 m. iki 1935 m. pavasario tarnavo Lietuvos kariuomenėje. 1938 m. buvo išrinktas į pirmą jau "sušaulinto" Kauno Jachtklubo valdybą, sporto vadu.

## Sporto pasiekimai
V. Vaškelis aktyviai sportavo nuo 1929 m. iki 1950 m. Pirmasis Lietuvoje savarankiškai išmoko plaukti krauliu ir 1932 m. Kauno plaukimo pirmenybėse 100 m. distanciją laisvu stiliumi įveikė pirmas, aplenkęs Stasį Dunderį, kuris tada dar, kaip ir visi kiti, plaukė šonu. 1933 m. vasarą Nevėžyje rengtose plaukimo ir šuolių į vandenį pirmenybėse tapo pirmuoju šuolių nuo 3 metrų tramplino meisteriu. 1935 m. rugpjūčio 11-14 d. atvirame 50 m. Lietuvos jachtklubo baseine vykusiose Lietuvos plaukimo pirmenybėse (kartu su S. Bereniu ir Stasiu Vasaičiu) 3x100 m. kombinuotoje estafetėje pelnė pirmą vietą Kauno jachtklubo komandai (4.38,1).

1946 m. gruodžio 22 d. tapo Rusijos ledo ritulio istorijos pradžios vienu svarbiausių veikėju, kai 13:00 val. Maskvos laiku, kaip pagrindinis ir tada vienintelis aikštelėje teisėjas, pradėjo pirmąjį Sovietų Sąjungos ledo ritulio čempionatą, teisėjaudamas pačioms pirmosioms rungtynėms tarp aikštelės šeimininkų - Maskvos "Spartako" ir Leningrado "Dinamo".
Jirkovas

**Jirkovas** (; ) – miestas Ūsčio krašte, Čekijoje. Įsikūręs prie pasienio su Vokietija, tarp Mosto ir Chomutovo, Rūdinių kalnų papėdėje. Per miestą eina geležinkelio linija Chomutovas–Ūstis prie Labės. 20 230 gyventojų (2013 m. duomenys).

## Istorija
Manoma, kad gyvenvietė įkurta XIII a. antroje pusėje. Apie 1300 m. pastatyta gotikinė bažnyčia. Rašytiniuose šaltiniuose minimas kaip *Borekas* (, dabar Jirkovo priemiestis) arba *Jurkovas* (). Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1352 m. XV a. pradžioje netoli miesto buvo pastatyta Raudonoji pilis (). Miesto teisės suteiktos 1455 m. 1480 m. pastatyta alaus darykla.

## Galerija

Jirkov - Podzim 2012 - Radnice na náměstí.JPG|Jirkovo rotušė
Jirkov - Podzim 2012 - Lékárna na náměstí.JPG|Vaistinė
Jirkov - Pohled z městské věže - Panorama.jpg|Miesto panorama
Cimermano telegrama

**Cimermano telegrama** – Artūro Cimermano, Vokietijos imperijos užsienio reikalų ministro Pirmojo pasaulinio karo metu, 1917 m. išsiųsta telegrama Meksikai, kurioje jis ragino Meksiką jungtis prie Vokietijos sąjungininkių ir pulti Jungtines Amerikos Valstijas. Savo ruožtu, Meksikai jis žadėjo ekonominę paramą, taip pat grąžinti prarastas jos teritorijas 1848 m.: Teksaso, Naujosios Meksikos ir Arizonos valstijas.

Telegrama 1917 m. sausio 16 d. 15:00 perduota JAV ambasadai Vokietijoje. Po to telegrama per Londoną ir JAV Valstybės departamentą buvo siunčiama į Vokietijos ambasadą JAV. Pastaroji telegramą gavo sausio 19 d., per Western Union nusiuntė į Vokietijos ambasadą Meksikoje.

Tačiau dar sausio 17 d. telegramą iš dalies iššifravo Jungtinės Karalystės žvalgyba (Admiraliteto padalinys – 40-asis Kabinetas).

Tačiau Jungtinė Karalystė negalėjo tiesiog perduoti telegramos JAV, nes taip išsiduotų, kad seka JAV diplomatines telegramas. Dėl to JK žvalgyba gavo Western Union telegramos kopiją. Vėliau ir JAV savarankiškai gavo telegramos kopiją iš Western Union. Pastaroji kopija buvo britų žvalgybos iššifruota JAV ambasadoje Londone, kad būtų galima tvirtinti, jog iššifruota ji buvo JAV teritorijoje. Kovo 1 d. telegrama buvo nutekinta spaudai.

Po to ir pats Cimermanas viešai patvirtino siuntęs telegramą. Dar po mėnesio JAV įsitraukė į Pirmąjį pasaulinį karą.

## Išnašos
Paliūniškio tiltas

**Paliūniškio tiltas** – automobilių tiltas, kertantis Lėvens upę Paliūniškyje, Karsakiškio seniūnijoje, Panevėžio rajone, kelyje .

Paliūniškio tiltas yra vienas iš senų, istorijai ir kultūrai reikšmingų Panevėžio regiono tiltų, 1996 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą  (unikalus kodas ). 

## Istorija

Pastatytas 1933 m. Jį projektavo ir statybos darbus prižiūrėjo tuometis Panevėžio apskrities savivaldybės inžinierius, vėliau – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministras Kazys Germanas.

Anuomet objektas vaidino kur kas svarbesnį vaidmenį nei dabar – per jį ėjo pagrindinis kelias iš Panevėžio link Subačiaus, Kupiškio. Iki pastatant šį gelžbetoninį tiltą, beveik toje pat vietoje stovėjo 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanorių statytas medinis tiltas. Naujasis kelių inžinerijos statinys savivaldybei kainavo 73 000 litų. 1933 m. tiltui suteiktas S. Dariaus ir S. Girėno vardas.

Per savo gyvavimo laikotarpį Paliūniškio tiltas buvo keletą kartų rekonstruotas. 1974 m. pakeisti jo turėklai. Pagal „Lietprojekto” Kauno skyriaus 1993 m. parengtą šio statinio sutvarkymo projektą, tiltas buvo praplatintas iki 5,6 m pločio. Važiuojamoji dalis iš pradžių buvo grįsta akmenimis, paskui remontuojant jie pakeisti asfalto danga. Kadangi gelžbetoninių tiltų gyvavimo trukmė yra 80 metų, 2012 m. objektas buvo uždarytas bandymams. Pirmiausia buvo apžiūrėtos konstrukcijos, privažiavimai, o vėliau atliekami statiniai ir dinaminiai bandymai – pamažu didinamos apkrovos. Bandymai parodė, kad inžinerinis objektas atitinka visus reikalavimus.

Atokiau nutiestas pėstiesiems skirtas lieptas, nes tiltu vaikščioti pavojinga – nėra jiems skirtos juostos. Be to ant jo neprasilenkia du automobiliai, yra lenktas. Kadangi tiltas vertingas, nebuvo galimos jokios jo korekcijos, įrengiant papildomų konstrukcijų pėstiesiems.

## Tilto konstrukcija

Gelžbetoninis arkinis tiltas – 62 m ilgio, 5,20 m pločio, su trimis judamais lankstais, vienos 45 metrų ilgio angos. Tilto aukštis nuo vandens – 10 m, leistina apkrova – 13,6 t. Perdengimą sudaro trys trijų lankstų arkos ir plokštė viršuje, kuria vyksta eismas tik viena kryptimi. Šalitilčių nėra.

## Galerija


Paliūniškio tiltas, viršuje.JPG|Ant tilto
Paliūniškio tiltas, ženklas.JPG|Lankytino objekto ženklas
Paliūniškis, po tiltu.JPG|Patiltė


## Šaltiniai
 

## Nuorodos

* ''Architektūros objektai'': Paliūniškio tiltas per Lėvens upę 
* Tiltas per Lėvens upę kelyje Nr.191 Paliūniškis-Vabalninkas (Henriko Kebeikio kolekcija, 131-140 nuotraukos)
Alkų ąžuolas

**Alkų ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Alkų girioje, šalia Paalkių piliakalnio. Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2015 m. sausio 9 d. įsakymu Nr. D1-19.

Ąžuolas auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio  ties Diržonimis pasukus pagal ženklą link piliakalnio, pavažiavus apie 1,2 km gruntiniu keliu pamiške iki staigaus posūkio į dešinę. Toliau eiti per dirbamą lauką šiaurės rytų kryptimi apie 0,6 km. Ąžuolas stūkso miške, 150 m į šiaurę nuo griovos, ribojančios piliakalnį, apie 100 m nuo miško pakraščio. Medis informaciniu ženklu nepažymėtas. Pamiškėje pastatytas piliakalnio informacinis stendas. 

Neries regioninio parko Kulio kraštovaizdžio draustinyje augantis Alkų ąžuolas – storiausias regioninio parko teritorijoje. Vietovė, kurioje auga šis saugomas ąžuolas, ypatinga. Tai natūralių kalvų grandinė, vadinama Alkų kalnais (alkais buvo vadinamos senosios šventvietės). Kadaise už jų plytėjo šventoji Alkų giria, minima ir XVI a. šaltiniuose. Todėl naujai atrastas šimtametis galiūnas pavadintas Alkų ąžuolu.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 5,12 m
* Aukštis – 18,0 m
* Amžius – apie 300 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Neries regioninis parkas

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Jakobas Faivušas

**Jakobas Faivušas** (1898 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1938 m. balandžio 27 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės inžinierius, radiotechnikas.

## Biografija
Gimė 1898 m. Šiauliuose. 1916–1917 m. kovojo Pirmajame pasauliniame kare. 1917 m. baigė Sankt Peterburgo praporščikų ir karininkų mokyklą. Nuo 1918 m. prisijungė prie Raudonosios armijos inžinerijos padalinio. Parašė kelias knygas apie radio inžineriją. 1937 m. gruodžio 16 d. suimtas ir 1938 m. balandžio 27 d. Maskvoje sušaudytas, reabilituotas 1956 m.

## Darbai
* *Радиоразведка в разл. фазисах современной войны* (1923)
* *Радиоразведка: организация и применение* (1925)
* *Подслушивание телефонных разговоров* (1929)

## Literatūra
* О. Ф. Сувениров Трагедия РККА 1937–1938. Москва: ТЕРРА, 1998. 423 с. – ISBN 5-300-02220-9.
Aleksandriškių eglė

**Aleksandriškių eglė** – išskirtinio amžiaus eglė, auganti Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių girininkijos (541 kv., 16 skl.) teritorijoje, Sukros miške, Aleksandriškių kaime.

Eglė paskelbta gamtos paveldo objektu Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184.

Eglė auga nuošalioje vietoje, pasiekiama iš kelio  ties Aleksandriškėmis pasukus į šiaurės rytus pagal ženklą link Latvių piliakalnio. Pavažiavus apie 1,5 km gruntiniu keliu pamiške, už sodybos iš miško kelio staigiai pasukti į dešinę (į rytus), plačia miško laukyme pavažiuoti apie 0,7 km link sodybų. Eglė stūkso prie miško, rytiniame sodybos pakraštyje. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.

Šalia sodybos taip pat auga Aleksandriškių uosis.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastoji eglė (*Picea abies (L.) H.Karst.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,40 m
* Aukštis – 27 m
* Lajos aukštis – 24 m
* Lajos plotis – 18 m (lajos forma kūginė)
* Amžius – apie 150 metų

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Aleksandriškių eglė
Aleksandriškių uosis

**Aleksandriškių uosis** – išskirtinio amžiaus uosis, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Kazokiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Žaslių girininkijos (541 kv., 9 skl.) teritorijoje, Sukros miške, Aleksandriškių kaime.

Uosis paskelbtas gamtos paveldo objektu Elektrėnų savivaldybės tarybos 2008 m. rugsėjo 24 d. sprendimu Nr. TS-184.

Uosis auga nuošalioje vietoje, pasiekiamas iš kelio  ties Aleksandriškėmis pasukus į šiaurės rytus pagal ženklą link Latvių piliakalnio. Pavažiavus apie 1,5 km gruntiniu keliu pamiške, už sodybos iš miško kelio staigiai pasukti į dešinę (į rytus), plačia miško laukyme pavažiuoti apie 0,7 km link sodybų. Uosis stūkso prie miško, šiauriniame sodybos pakraštyje, netoli gyvenamojo namo. Šalia auga dar vienas storas uosis. Prie medžio pastatyta informacinė lentelė.

Rytiniame sodybos pakraštyje auga Aleksandriškių eglė.

2022 m. duomenimis, Aleksandriškių uosis išbrauktas iš saugomų medžių sąrašo (nudžiūvęs, pažeistas puvinio, keliantis pavojų).

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis uosis (*Fraxinus excelsior L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,30 m
* Aukštis – 32 m
* Lajos aukštis – 22 m
* Lajos plotis – 24 m (lajos forma netaisyklinga)
* Amžius – apie 300 metų

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Aleksandriškių eglė
Svirplionių ąžuolas

**Svirplionių ąžuolas** – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos  ąžuolas, augantis Kaišiadorių rajone, Palomenės seniūnijoje, Svirplionių kaime, 0,9 km į rytus nuo kelio . Ąžuolą supa atviri dirbami laukai, banguotas kraštovaizdis.

Paskelbtas saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos 1992 m. spalio 1 d. sprendimu Nr. 231. Ąžuolas informaciniu ženklu nepažymėtas. Svirplionyse augančio ąžuolo būdingiausias bruožas - keturi simetriški kamienai, išaugę iš vieno kelmo.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamienų skaičius – 4
* Kamieno (storiausio) apimtis 1,3 m aukštyje – 2,3 m
* Kamienų apimtys: 2,3-2,0-1,5-1,5 m
* Aukštis – 17,0 m
* Amžius – neskelbiama

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Svirplionys
Jonas Kazimieras Pacas

**Jonas Kazimieras Pacas** (apie 1650–1696/1697) – LDK valstybinis veikėjas, Breslaujos pavieto maršalka (1684 m.), Lietuvos dvaro vėliavininkas (1687–1696 m.), Usviato seniūnas.

## Biorgafija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Jeronimo Dominyko Paco (apie 1620–1662) ir Anos Vainaitės (m. po 1669) antrasis sūnus. Broliai – Žemaitijos seniūnas Petras Mykolas Pacas (m. 1696) ir Lietuvos didysis raštininkas Kazimieras Mykolas Pacas (m. 1719). Lietuvos dvaro paiždininkio Petro Paco (apie 1570–1642) anūkas.

Nuo 1684 metų Jonas Kazimieras Pacas minimas kaip Breslaujos pavieto maršalka. 1687 metais gavo Lietuvos dvaro vėliavininko pareigybę.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Liudviką Terezę Sluškaitę (m. 1701), nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus ir vieną dukterį:

* Ana Pacaitė, Lietuvos didžiojo referento Vincento Petro Valavičiaus žmona
* Juozapas Pacas (m. 1765), Žemaitijos kaštelionas (1748), Ziolovsko seniūnas
* Petras Pacas (m. 1756), Vileikos ir Pinsko seniūnas

## Nuorodos
* Polski Słownik Biograficzny, t. XXIV, s. 701.
Bonifacijus Teofilis Pacas

**Bonifacijus Teofilis Pacas** (apie 1622–1678) – LDK valstybinis veikėjas, Trakų tijūnas (apie 1657 m.), Lietuvos armijos pulkininkas (1665 m.), Lietuvos didysis sargybinis (1669–1676 m.), Lietuvos didysis stovyklininkas (1676–1678 m.), Botocko ir Rysko seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, Herbo „Gozdawa“ savininkas. Trakų vaivados Petro Paco (apie 1570–1642) sūnus nuo pirmos santuokos su Elžbieta Šemetaite (m. 1652). Broliai – Feliksas Jonas, Jerinimas Dominykas ir Kazimieras.

Apie 1660 metus Bonifacijus Teofilis Pacas gavo Trakų tijūno pareigybę, 1665 metais tapo karaliaus pulkininku. 1669 m. rugsėjo 29 d. buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju sargybiniu, o 1676 metų sausį gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę.

## Šeima ir vaikai
Buvo du kartus vedęs. Apie 1642 metus vedė Kateriną Pranskeviš-Radziminskaitę (m. iki 1665), nuo santuokos su kuria turėjo sūnų ir dvi dukteris:

* Jonas Kristupas Pacas (m. 1702), karaliaus pulkininkas (iki 1683), Vilkmergės maršalka (apie 1690), Lietuvos didysis pakamaris (1698), Botocko seniūnas
* Ana Klara Pacaitė, 1-mas vyras Mažų Kaimų tijūnas Vaitiekus Vaickis, 2-ras vyras Žemaitijos vaiskis Florijonas Adomas Eperiašas
* Elžbieta (Galša) Pacaitė, Naugarduko stalininko Adomo Chreptavičiaus žmona
  
1669 metais vedė antrą kartą kunigaikštytę Elžbietą Masalskytę (m. po 1684), Gardino pakamario, kunigaikščio Stanislovo Masalskio (?–1670) ir Izabelės Naruševičiūtės dukterį. Antroje santuokoje vaikų neturėjo.

## Nuorodos
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.
Jan Truskowski

**Jan Truskovski** (1895 m. kovo 26 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1940 m. Tverėje, TSRS) – karininkas, policininkas.

## Biografija

Gimė 1895 m. kovo 26 d. Šiauliuose, Stanislovo ir Onos Kazlauskaitės šeimoje. Nuo 1919 m. gegužės 15 d. iki 1923 m. birželio 30 d. tarnavo Lenkijos kariuomenėje, kovojo Lenkijos-sovietų kare. Nuo 1924 m. liepos 1 d. pradėjo dirbti policijos komendantu Kosavoje, vėliau Kelcuose. TSRS invazijos į Lenkiją metu pateko į sovietų nelaisvę. 1940 m. pavasarį sušaudytas NKVD Tverėje.

## Nuorodos
* Biografija (lenk.)
500 eurų banknotas

**Penkių šimtų eurų banknotas** (**500 €** arba **500 Eur**, užsienyje – *€500*) – septintas euro popierinis pinigas po penkių eurų banknoto. Jis naudojamas nuo euro įvedimo (grynaisiais pinigais) 2002 m. Banknotas naudojamas 23 šalyse, kur tai yra vienintelė valiuta (apie 338 milijonai žmonių). Didžiausias, vertingiausias spausdinamas euro banknotas.

Ši kupiūra yra didžiausia pagal matmenų dydį (160×82 mm), o jos pagrindinė spalva – violetinė.

Penkių šimtų eurų kupiūros turi sudėtingus apsaugos požymius, kurie įrodo autentiškumą (pavyzdžiui: vandens ženklai, nematomas rašalas, hologramos ir mikrotekstas).

2018 m. sausio mėn. Euro zonos apyvartoje buvo apie 508 448 472 vnt. 500 eurų kupiūrų.

## Šaltiniai
Marija Jačinovskaja-Kymantienė

**Marija Jačinovskaja-Kymantienė** (1858 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1922 m. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – pianistė, kompozitorė.

## Biografija
Gimė 1858 m. Šiauliuose, baltarusių kilmės bankininko šeimoje. Baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, ištekėjo už Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti iždininko Jono Kymanto. 1914 m. Vilniuje surengė koncertą lietuvių, baltarusių, lenkų ir rusų kalbomis. 1914-1918 m. vadovavo baltarusių chorui. 1911-1916 m. priklausė Vilniaus baltarusių muzikos-dramos klubui. Mirė 1922 m. Vilniuje.

Sesuo Katažina Jačinovska – žinoma lenkų pianistė.

## Literatūra
* Купала Я. Залётыя Аперэтка В. Дуніна-Марцінкевіча // Наша ніва. 1915. 6 лют.;
* Навіна А. Марыя Кімонтовая // Беларускі звон. 1922. № 18;
* Янушкевіч Я. Марыя Ячыноўская-Кімант // ЛіМ. 1986. 29 чэрв.
Antonijus Mykolas Pacas

Antanas** Mykolas Pacas** (apie 1722–1774 m. kovo 2 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1750 metų), Lietuvos armijos pulkininkas (1754 m.), Bortiansko seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Polocko kašteliono Kristupo Konstantino Paco (m. 1725) sūnus nuo antros santuokos su Barbora Oginskaite.

Jiezno ponas. 1750 metais Antanas Mykolas Pacas gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę. 1754 gavo Lietuvos armijos pulkininko laipsnį. 1764 metais tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinės konfederacijos nariu.

1757 m. rugpjūčio 3 d. Antanas Mykolas Pacas Varšuvoje buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. 1757 m. rugpjūčio 28 d. gavo ordiną iš Lenkijos karaliaus Augusto III Vetino rankų.

## Šeima

1744 m. vasario 14 d. vedė Terezę Barborą Radvilaitę (1714–1780), Naugarduko vaivados Mikalojaus Faustino Radvilos (1688–1746) ir Barboros Zavišaitės (1690–1762), Lietuvos dvaro maršalkos Juzefo Scipio del Kampo (m. 1743) našlės, dukterį. Vaikai:

* Juzefa Pacaitė, Lenkijos Kongreso karalystės senatoriaus-vaivados Tomo Vavžeckio žmona
* Ana Pacaitė, Trakų pakamario Stepono Dominyko Romerio žmona
* Mykolas Antanas Pacas (1754–1800), generolas-majoras (1783), Kauno ir Bortiansko seniūnas

## Nuorodos
* Polski Słownik Biograficzny" (tom 24, str 691)
Wojciech Buyko

**Voiciech Buiko** (1882 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1942 m. TSRS) – fotografas.

## Biografija

Gimė 1882 m. Šiauliuose, gydytojo šeimoje. Baigė žemės ūkio mokyklą, būdamas studentu pradėjo fotografuoti. Kovojo I pasauliniame kare, nuo 1918 m. apsigyveno Varšuvoje. Dirbo geodezininku Varšuvoje, Pšasnyše, Breste, Vilniuje. Gyvendamas Vilniuje bendravo su fotografu Jan Bułhak, priklausė Vilniaus fotografų draugijai. Fotografavo Vilniaus architektūrą, kraštovaizdį, žmones. Jo darbai buvo pristatyti parodose Vienoje ir Niujorke. 1941 m. buvo suimtas NKVD ir ištremtas į Rusijos gilumą, tiksli mirties vieta ir data nežinoma.

## Nuorodos
* Biografija I (lenk.) 
* Biografija II (lenk.)
Konstantinas Vladislavas Pacas

**Konstantinas Vladislavas Pacas** (1620–1686) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos armijos pulkininkas, Lietuvos dvaro vėliavininkas (1658–1686 m.), Vasilkuvo seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa“ savininkas. Aleksandro Paco (m. po 1634) ir kunigaikštytės Sofijos Konstantinovnos Golovčinskaitės vienintelis sūnus, Minsko vaivados Jono Dominikovičiaus Paco (apie 1550–1610) anūkas.

1658 metais Konstantinas Vladislavas Pacas buvo paskirtas Lietuvos dvaro vėliavininku.

## Šeima ir vaikai

Buvo vedęs Aleksandrą Lisovskaitę (m. po 1689), nuo santuokos su kuria turėjo du sūnus:

* Mykolas Kazimieras Pacas (m. 1724), Polocko kaštelionas (1697), Vasilkovo seniūnas
* Mikalojus Andžejus Pacas (m. apie 1710), Kauno, Verecko, Vilkovsko, Vileisko seniūnas.

## Nuorodos
* Polski Słownik Biograficzny" (24 tom., 709 str.)
Benjaminas Kaganas

**Benjaminas Kaganas** (1869 m. kovo 10 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1953 m. gegužės 8 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės matematikas.

## Biografija

Gimė 1869 m. kovo 10 d. Šiauliuose. 1871 m. su tėvais persikėlė į Jekaterinoslavą. Studijavo Kijevo ir Odesos universitetuose. 1894 m. išvyko mokytis ir dirbti į Sankt Peterburgą. 1920-1922 m. Odesos švietimo instituto matematikos profesorius. Nuo 1923 m. iki 1952 m. dirbo Maskvos universitete. Nuo 1924 m. įvairiais straipsniais apie matematiką ir fiziką prisidėjo prie Didžiosios tarybinės enciklopedijos leidimo. Parašė daugiau nei 100 įvairių mokslinių straipsnių apie hiperbolinę geometriją ir parašė Nikolajaus Lobačevskio biografiją. 1940 m. apdovanotas Darbo raudonosios vėliavos ordinu, 1943 m. Stalino premija. Mirė 1953 m. gegužės 8 d. Maskvoje.

## Darbai

* Каган В. Ф. Основания теории определителей. — Одесса, 1922.
* Каган В. Ф. Лобачевский. — Издание второе, дополненное. — М.-Л.: АН СССР, 1948. — 507 с.
* Каган В. Ф. Основания геометрии Ч.1. — М.—Л.: Гостехиздат, 1949, Ч. 2. — М.: Гостехиздат, 1956.
* Каган В. Ф. Лобачевский и его геометрия. Общедоступные очерки. — М.: Гостехиздат, 1955.
* Каган В. Ф. Очерки по геометрии. — М.: Изд-во МГУ, 1963.
* Каган В. Ф. Основы теории поверхностей в тензорном изложении. Ч. 1-2. — М.—Л.: Гостехиздат 1947-48.
* Каган В. Ф. Субпроективные пространства. — М.: Физматгиз, 1961.

## Nuorodos
* Nekrologas (rus.)
* Biografija (ang.)
Laura Voutilainen

**Sanna Laura Voutilainen** (g. 1975 m. gegužės 17 d. Juveskiulė) – Suomijos pop muzikos dainininkė.

## Biografija

1993 m. Laura Voutilainen išleido debiutinį singlą, pavadinimu „Muuttanut oot maailmain“, bet persilaužimas jos karjeroje įvyko 1994-aisiais su daina „Kerran“, kuri pateko į Suomijos dainų topų dešimtuką. 1994 ir 1996 metais atlikėja pelnė svarbų Suomijos muzikos apdovanojimą „Emma“, kaip geriausia metų Suomijos vokalistė.

2002 m. Laura dalyvavo Suomijos nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje su daina „Addicted to You“. Su 46 taškais, kuriuos skyrė žiuri, ir 36 % žiūrovų balsavimu kūrinys „Addicted to You“ užtikrintai iškovojo teisę atstovauti Suomijai 2002 m. „Eurovizijos“ konkurse. Jame atlikėja surinkusi 24 taškus, užėmė 20 vietą.

2007 metais atlikėja su dvejomis dainomis „Kosketa Mua“ ir „Take A Chance“ dar kartą dalyvavo Suomijos atrankoje, tačiau tik antrasis kūrinys „Take A Chance“ pateko į finalą ir liko ketvirtoje vietoje.

## Diskografija
* *Laura Voutilainen* (1994)
* *Kaksi karttaa* (1996)
* *Lumikuningatar* (1997)
* *Etelän yössä* (1998)
* *Puolet sun auringosta* (2001)
* *Päiväkirja* (2003)
* *Tässä hetkessä* (2005)
* *Lauran päiväkirja* (2006)
* *Kosketa Mua* (2007)
* *Palaa* (2008)
* *Sydänjää* (2009)
* *Suurimmat hitit* (2010)
* *Ihmeitä* (2011)
* *KokoNainen* (2013)
* *Miks ei* (2017)
* *Minun tähteni* (2019)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Atzelė

**Atzelė** (; , , ) – buvęs latgalių valstybinis darinys (žemė), kurios teritorija buvo dabartinėse Latvijoje ir Rusijoje.

## Teritorija
Atzelės teritorija užėmė šiaurrytinę dabartinės Latvijos dalį (Alūksnės, Balvų, Gulbenės savivaldybės ir rytinė Smiltenės savivaldybės dalis) bei Pskovo srities pakraštį iki Velikajos upės, įtekančios į Pskovo ežerą.

Geografiškai užėmė Gaujos upės aukštupio baseiną. Į šiaurę nuo jos buvo finougrų Ugaunija, pietuose - Lotigola, vakaruose - Talava. Rytuose buvo slavizuota Pskovo žemė.

Atzelės teritoriją sudarė šios mažesnės žemės (, ):
* *Agzelė* (*Gaujene*) – branduolinė Atzelės dalis su centru Agzele (dabar Gaujiena).
* *Alūksnė* – dabartinė Alūksnės savivaldybė su centru Alūksnėje.
* *Bereznė* – dabartinė Rugajų savivaldybė ir Berzpilio valsčius; pagrindinis piliakalnis buvo ant *Bērzīnes* kalvos ant Pauklės upelio kranto.
* *Pornuwe* – dabar Viliakos savivaldybė ir buvusios Abrenės apskrities šiaurinė dalis. Centras – Viliaka
* *Abelen* – dabar Škilbenų valsčius (*Šķilbēnu pagasts*), Baltinavos savivaldybė, šiaurinė Karsavos savivaldybės dalis ir pasienio apylinkės Pytalovo rajone (Rusija). Buvo keletas piliakalnių. Spėjama, kad pavadintas pagal 30 m aukščio piliakalnį *Ōbeļavas*, buvusį šiauriau Karsavos.
* *Abrene* – centrinis piliakalnis, manoma, buvo Abrinios () gyvenvietėje (Briežuciemo valsčius).

## Istorija
* Teritorija nuo seno buvo apgyvendinta finougrų (Baltijos finų), kurie buvo giminingi dabartiniams pietų estams. 
* Nuo I tūkst. vidurio kraštas buvo palengva baltizuojamas iš pietų ateinančių latgalių. Tačiau neasimiliuotų finų likučiai (Gaujos estai ) išliko iki XX a. Juos (kaip Atzelės čiudus) mini XII a. Naugardo metraščiai. Dar XIX a. viduryje regione gyveno apie 2600 estų. Paskutinis jų palikuonis mirė 1988 m.
* 1111 m. į Atzelę buvo įsiveržęs Naugardo kunigaikštis Mstislavas Vladimirovičius Didysis. Pirmą kartą paminėta 1111 m. Naugardo I metraštyje. Vėliau Atzelė mokėdavo duoklę Naugardui ir Pskovui.
* 1180 m. su Atzele kariavo Naugardo kunigaikštis Mstislavas Rostislavičius Narsusis.
* Greičiausiai nuo XIII a. pradžios buvo valdoma iš gretimos Talavos, kuri išplėtė hegemoniją visoje šiaurės rytų Latvijoje.
* 1223 m. atakavo Kalavijuočių ordinas.
* 1224 m. kalavijuočiai užkariavo Atzelę. Tais pačiais metais Atzelė buvo padalinta – Ordinui atiteko prekybinis kelias iš Gaujos su piliakalniais Agzelė ir Alūksnė (1/3 buvusių Atzelės žemių), o Purnuva, Bereznė, Abelenė ir Abrenė (2/3 buvusių Atzelės žemių) prijungti prie Rygos arkivyskupijos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Harijs Grāvis Adzele – Gaujiena, 1111–2011, Senatne un mūsdienas. – SIA Preses Nams Baltic, 2011. – С. 414. – ISBN 978-9984-49-052-6.
Idumėja (Latvija)

**Idumėja** () – senovės baltų bei finų žemė, buvusi dabartinės Latvijos šiaurėje, aplink Straupės gyvenvietę, Braslos baseine. Tai buvo tarpinė žemė, kurioje mišriai gyveno latgaliai bei lyviai. Jos pavadinimas greičiausiai kilo iš lyvių *idā* 'šiaurės rytai' + *mō*, tarm. *mā* 'žemė'.

Idumėja pradžioje aprašyta Henriko Latvio kronikoje. Šios vietos tautinė sudėtis ilgą laiką išliko marga – dar 1413 m. Žilberas de Lanua rašė, kad kelyje iš Rygos į Narvą per Siguldą ir Cėsis galima sutikti 4 tautų žmones – lyvius, latgalius, žiemgalius ir estus.

1206 m. Idumėja buvo prijungta prie Rygos vyskupystės. 1212 m. žemę buvo užkariavęs Naugardo kunigaikštis Vladimiras Mstislavičius.

## Išnašos
Imera

**Imera** (, ) – senovės baltų (Talavos latgalių) žemė, paminėta Henriko Latvio kronikoje, gyvavusi XIII a. pr. Buvo pavaldi Talavos latgalių kunigaikščiui Talivaldžiui, kurio sostinė buvo Beveryno pilis. Spėjama, kad ši pilis galėjo stovėti būtent Imeroje.

Imera buvo latgalių apgyvendintas kraštas Gaujos kairiojo intako Jumaros (nuo jos ir pavadinimas) baseine. Tačiau latgaliai atsikraustė čia vėlai, o pradžioje Imeroje gyveno Baltijos finai.

Imera pietuose ribojosi su Idumėja, vakaruose su lyvių žeme Metsepole, iš rytų – su Talavos žemėmis. Dabar svarbiausias miestas buvusiose Imeros žemėse yra Valmiera.

1207 m. katalikų misionierius Aldebrandas krikštijo prie Imeros upės gyvenusius latgalius. Vėliau žemę užkariavo Kalavijuočių ordinas, o 1223 m. ji atiduota Rygos vyskupo (Henriko Latvio) valdžion.
Talava

**Talava** (, , , ) – senovės baltų (latgalių) žemė dabartinės Latvijos šiaurėje (šiaurės Vidžemėje ir Latgaloje). 

Buvo Latvijos Valmieros, Smiltenės, Cėsių ir Valkos savivaldybėse. Geografiškai apėmė Gaujos upės vidurupio baseiną. Ribojosi su latgalių žeme Jersika pietuose, lyvių Metsepole ir Idumėja vakaruose, estų Sakala ir Ugaunija šiaurėje, bei Naugardo žeme rytuose.

## Raida
Šaltiniuose Talava (kaip *Tholowa*) minima nuo 1207 m. Henriko Latvio kronikos. Tiesa, viena iš Talavos žemių, Atzelė, jau 1111 m. minima rusų kronikose.

Kai 1179–1180 m. Naugardo kunigaikštis Mstislavas Rostislavičius rengė žygį prieš čiudus, Atzelė (Očela) buvo priversta mokėti duoklę Naugardui. Jos kunigaikštis Talivaldis buvo pakrikštytas stačiatikiu. 1208 m. Talivaldis sudarė sąjungą su Rūsiniu (iš Sateklės) bei Varidotu (iš Autinės) ir su Kalavijuočių ordino pagalba sukilo prieš Naugardą. Talaviečiai padėjo Kalavijuočiams kovoje su estais iki 1212 m., kai sudaryta Turaidos taika.

1214 m. Talivaldžio sūnūs Ramekas ir Varibulis atidavė šiaurines Talavos žemes Rygos vyskupui Albertui, o broliai iš stačiatikybės atsivertė į katalikybę ir tapo vyskupo vasalais. Vėliau atsinaujino talaviečių ir estų kovos, ir 1215 m. estų antpuolio metu Trikatoje buvo nužudytas Talivaldis. 1216 m. į Talavą įžengė naugardiečių kariauna iš Pskovo.

1224 m. užėmus Tartu ir apkrikštijus ugaunius, Kalavijuočių ordinas ir Rygos vyskupas Talavą pasidalino. Žemė tapo Livonijos konfederacijos dalimi.

## Išnašos
Viškovas

**Viškovas** (; ) – miestas Pietų Moravijos krašte, Čekijoje. Viškovo rajono administracinis centras. Nutolęs 30 km į šiaurės rytus nuo Brno. Daugiau nei 20 tūkst. gyventojų. Puikiai išliko miesto istorinis senamiestis ir Vyškovo pilis, kurie tapo turistų traukos centrais.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1141 m. 

Gyventojų daugumą sudarė vokiečiai, kurie nuo XIX a. palaipsniui asimiliavosi.

## Žymūs žmonės
* Klementas Gotvaldas – Čekoslovakijos politinis ir komunistinio judėjimo veikėjas, buvęs ČSR prezidentas ir ministras pirmininkas.
* Jana Cova – čekų pornografijos aktorė, viena iš žinomiausių erotikos modelių.

## Sportas
* MFK Vyškov (futbolo klubas);
* Stadion Za Parkiem, kuris talipna 3 tūkst. žiūrovų.

## Stadionas
2021/22 m. sezone MFK Vyškov klubas iš Vyškovo pateko į Antrą lygą, tačiau namų rungtynių Vyškove nežaidė. Drnovicės sporto kompleksas, esantis maždaug 5 km nuo Vyškovo, tapo namų stadionu, kai žaidžiamos Antros lygos rungtynės. Klubas ​​žaidė Vyškovo Za Parkem stadione, kuris neatitiko Antros lygos licencijavimo sąlygų.

## Miestų partnerystė
Vyškovas palaiko ryšius su šiais miestais
* Konjakas
* Michalovcė
* Virovitica
*  Jaroslavas, Lenkija
*  Diobelnas, Vokietija

## Išnašos

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė
Pančo Vilja

**Pančo Vilja** () – 1968 m. JAV sukurtas karinis vesternas apie Meksikos revoliuciją.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Yul Brynner – Pančo Vilja
* Robert Mitchum – Ly Arnoldas
* Maria Grazia Buccella – Fina
* Herbert Lom – generolas Huerta
* Alexander Knox – prezidentas Madeiro
* Charles Bronson – Rodolfo Fjero

## Turinys

Meksikoje vykstant revoliucijos kovoms, amerikietis Ly Arnoldas prekiauja ginklais su viena iš kariaujančių pusių. Atgabenęs savo lėktuvu 10 kulkosvaidžių, jis patiria nedidelę avariją ir priverstas pagalbos ieškoti gretimame kaime, kurio gyventojai palaiko priešą Pančo Vilją – buvusį plėšiką, tapusį revoliucionierių pulkininku. Arnoldui padėti imasi vietinis kalvis, su kurio dukra Fina amerikietis netrunka užmegzti artimesnės pažinties. Lėktuvo taisymas užtrunka ir kitą dieną kaime pasirodo kareiviai, kuriems Arnoldas atgabeno ginklus. Nepaisant to, kad pardavė jiems ginklus, Arnoldas suimamas kartu su kitais. Kalvis žūna, Fina išprievartaujama, kaime pradedamos vykdyti egzekucijos, tačiau tuo metu pasirodo Pančo Viljos žmonės. Po susirėmimo jie suima kareivius, kuriuos taip pat pradeda šaudyti, toks pat likimas numatytas ir Arnoldui, tačiau Vilja persigalvoja, nuspręsdamas amerikietį ir šio lėktuvą panaudoti žvalgybai.

Įvyksta keletas sėkmingų mūšių, kuriuose Arnoldo lėktuvas naudojamas ir bombardavimui, tačiau kovotojams koją kiša vadų priešprieša: Vilja klauso prezidento Madeiros, tačiau nenori paklusti generolui Huertai. Galiausiai Vilja nusileidžia ir yra pasiunčiamas užimti gerai įtvirtinto miesto. Huerta stengiasi, kad šiam nepasisektų, tačiau Vilja, Arnoldo lėktuvo padedamas, įvykdo užduotį. Matydamas, kad Vilja tampa tik populiaresnis ir įtakingesnis, Huerta įsako jį suimti ir kitą dieną sušaudyti. Panaši lemtis ištinka ir Arnoldą, tačiau prieš tai jį ketina nugabenti į El Pasą, į JAV ambasadą. Prieš pat egzekuciją Viljos žmonėms pavyksta įspėti prezidentą ir šis nurodo atgabenti pulkininką į sostinę.

Arnoldas, vežamas į El Pasą, bet pakeliui užsuka pas Finą, slepiančią ne tik jo, bet ir revoliucionierių pinigus. Arnoldas pasiima juos visus, tačiau mergina atsisako vykti su juo. Atvykęs į El Pasą, jis sužino, kad įvyko perversmas, prezidentas nužudytas, Huerta paskelbtas naujuoju šalies vadovu, o Vilja pabėgo. Po kurio laiko šis su keliais bendražygiais apsireiškia El Pase, norėdamas iš Arnoldo atgauti revoliucijai skirtus pinigus, kuriuos šis pasisavino...
Radomo Kazimiero Pulaskio technikos ir humanitarinis universitetas

**Radomo Kazimiero Pulaskio technikos ir humanitarinis universitetas** () – valstybinė aukštoji mokykla Radomo, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge jis užima 71-80 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 7627 (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* 2013 m. reitingą).

1950 m. sausio 13 d. Radome buvo įsteigta Aukštoji inžinerijos mokykla, 1965–1974 m. tai buvo bendra Kelcų ir Radomo aukštoji inžinerijos mokykla. 1974 m. buvo įsteigtas Kelcų technikos universitetas, iš kurio 1978 m. išskirta Radomo aukštoji inžinerijos mokykla, kuriai technikos universiteto statusas () jai buvo suteiktas 1996 m. liepos 4 d., o technikos ir humanitarinio universiteto statusas – 2012 m. rugsėjo 11 d.

## Fakultetai
* Ekonomikos fakultetas
* Filosofijos ir pedagogikos fakultetas
* Informatikos ir matematikos fakultetas
* Medžiagotyros, technologijos ir dizaino fakultetas
* Mechanikos fakultetas
* Sveikatos mokslų ir kūno kultūros fakultetas
* Menų fakultetas
* Transporto ir elektronikos fakultetas

## Rektoriai

## Šaltiniai
Konstantinas Liudvikas Pliateris

**Konstantinas Liudvikas Pliateris** (; 1722–1778 m.) – grafas, Trakų kaštelionas nuo 1770 metų, Mstislavlio vaivada (1758–1770), Polocko kaštelionas (1754–1758), Lietuvos didysis raštininkas (1746–1754), Lietuvos Tribunolo maršalka 1754 metais, Daugpilio ir Infliantų seniūnas. Buvo ATR pasiuntiniu į Rusiją.

## Biografija

Pliaterių giminės, kilusios iš Livonijos ordino riterio fon dem Briolio-Pliaterio, Henriko Pliaterio šakos atstovas, magnatas, stambus žemvaldys Latvijos, Lietuvos ir Baltarusijos teritorijose.

1737 metais Konstantinas Liudvikas Pliateris paveldėjo nuo savo tėvo grafo Jono Liudviko Pliaterio, pradėjusio statyti savo pilį Kraslavo mieste, Zadvisko hercogystėje. Jis ruošėsi padaryti ją visos Latvijos centru, ketindamas perkelti tenai visas administracines įstaigas iš Dinaburgo, taip pat Infliantų vaivadijos dvasine sostine Infliantų vaivadijos įkurdamas ten infliantų vyskupo katedrą. Buvo gauta netgi Romos popiežiaus bulė, bet pirmas ATR padalijimas perbraukė tuos planus.

1755–1767 metais jo nurodymu atstatė prekybos aikštę ir miesto rotušę, pastatė puošnią akmeninę Romos katalikų Švento Liudviko (visos Pliatrių giminės globėjo) bažnyčią vėlyvojo baroko stiliuje, Kraslavskių rūmus, kurie tapo pagrindine Pliaterių rezidencija. 1757 metais čia atsidarė Kraslavsko dvasinė seminarija – pirmoji mokymo įstaiga Latvijoje.

Konstantinas Liudvikas Pliateris suspėjo baigti rūmų statybą Kraslave tik dalinai. Pliaterių rūmų bibliotekoje per gyvenimą jo buvo surinkta apie 20 tūkstančių tomų. Vėliau ten įsikūrė vienuolyno mokykla našlaičiams ir mažai pasiturinčių tėvų vaikams.

1754 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, Šv. Stanislovo ir Rusijos Švento Aleksandro Neviškio ordinų kavalierius.

## Šeima ir vaikai
Nuo santuokos su Augusta Oginskaite iš kunigaikščių Oginskių giminės turėjo keletą vaikų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008.
* http://www.proza.ru/2010/03/18/1218Голубев Е.Плятеры. 2010


|-
Rėkiantys guminukai

**Rėkiantys [[Guminukas|guminukai]]** (brit. 'rėkiantys guminukai vaikeliai'; amer. ir kanad.  'riaumojantys guminukai meškučiai') – mokyklinis klasėje rodomas demonstracinis bandymas. Jo variantai yra demonstruojami viso pasaulio mokyklose. Šiuo bandymu siekiama sudominti moksleivius pamokose ir svečius mokyklų renginiuose, įdomiai pateikti mokyklinės chemijos žinias.

Bandymas parodo energijos kiekį, esantį saldainyje guminuke vaikelyje ar guminuke meškutyje. 

Kalio chloratas, stiprus  oksidatorius, sparčiai oksiduoja cukrų, esantį saldainyje, dėl to jis užsiliepsnoja, sukeldamas „rėkimo“ garsą, nes sparčiai besiplečiančios dujos veržiasi lauk iš mėgintuvėlio. Reakcijos metu galima užuosti cukrinės vatos kvapą.

Kitos medžiagos, turinčios angliavandenilių arba angliavandenių, įmestos į išlydytą kalio chloratą, duoda panašius rezultatus.

## Reakcija
Mėgintuvėlyje kalio chloratas (KClO3) yra išlydomas, tuomet į mėgintuvėlį įdedamas guminukas.

Įkaitintas kalio chloratas skyla į kalio chloridą ir deguonį:
:2 KClO3 → 2 KCl + 3 O2
Tuomet sacharozė (C12H22O11), esanti gumniuke, reaguoja su išsiskyrusiu deguonimi:
:C12H22O11 + 12 O2 → 12 CO2 + 11 H2O 

## Nuorodos
Kazys Kiela

**Kazys Kiela** (g. 1898 m. liepos 13 d. Saudogaloje, dab. Pasvalio raj. – m. 1963 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – lietuvių rašytojas, vertėjas, prieškaryje laikęsis kairiųjų pažiūrų, opozicionierius. Palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse.

## Biografija

Kazys Kiela pradžios mokyklą lankė Bauskėje (Latvija), o po dviejų skyrių, nuo 1908 m., mokslą tęsė jau Biržų keturklasėje mokykloje. Čia Kaziui Kielai teko bendrauti su būsimu revoliucionieriumi, poetu Juliumi Janoniu. Nepakluso tėvų norui išleisti jį į kunigus. Per Pirmąjį pasaulinį karą K. Kiela atsidūrė Peterburge, o vėliau Voroneže. Čia jis 1918 m. baigė mokytojų kursus. Grįžęs į Lietuvą, 1918–1919 m. buvo vienas iš sovietinės valdžios kūrėjų Joniškėlyje. Laikėsi kairiųjų pažiūrų,už opozicinę veiklą buvo kalintas. Nuo 1928 m. apsigyveno Kaune, dirbo „Naujo žodžio“ redakcijoje, buvo leidinių leidinių „Mūsų dienos“, „Lietuvos žinios“ bendradarbis, čia spausdino ir savo noveles.

2009 m. spalio mėnesį K. Kielai atminti pastatytas akmeninis paminklas šalikelėje tarp Saločių ir Žadeikonių. 

## Kūryba

K. Kielos apsakymų rinkinys „Tarp garuojančių nuodų“ 1926 m. Kauno vyskupijos buvo įtrauktas į draudžiamų knygų sąrašą. Taip pat dar prieš karą rašytojas išleido knygas „Likimo grimasos“ ir „Ežeras išskrido“, o 1958 m. – „Slogi naktis“.

Į lietuvių kalbą išvertė S. Žeromskio „Pavasarėjant“, K. Simonovo „Rusų klausimas“, A. Serafimovičiaus „Stebuklas“, su A. Rimydžiu – I. Erenburgo „Trylika pypkių“, į rusų kalbą – Juozo Baltušio „Parduotas vasaras“. 1970 m. išleista jo apsakymų rinktinė „Karvės oda“. 

K. Kielos kūryboje vyrauja socialinė tematika, ironiškai vaizduojama miesčionija. Pasakojimas dinamiškas, atmieštas humoru.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kazio Kielos biografija
Aleksandras Abramovas-Mirovas

**Aleksandras Abramovas-Mirovas** (1895 m. spalio 19 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1937 m. lapkričio 26 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės politikas, vienas iš sovietinės karinės žvalgybos vadų.

## Biografija

Gimė 1895 m. spalio 19 d. Šiauliuose. 1916 m. įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją. Dalyvavo Vasario ir Spalio revoliucijose. Nuo 1921 m. buvo kominterno atstovas Berlyne. Nuo 1926 m. karinės žvalgybos vadovas. 1936 m. rugsėjo 5 d. paskirtas karinės žvalgybos vadovu Ispanijoje dalyvavo Ispanijos pilietiniame kare. 1937 m. gegužės 21 d. suimtas, apkaltintas šnipinėjimu Trečiajam Reichui ir sušaudytas 1937 m. lapkričio 26 d. Maskvoje. 1958 m. sausio 18 d. reabilituotas.

## Nuorodos
* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.)
Tadas Volanskis

**Tadas Volanskis** (Tadeusz Wolański; 1785 m. spalio 17 d. Šiauliuose, ATR – 1865 m. vasario 16 d. Rinske, Vokietijos imperija) – archeologas, kolekcionierius, filologas.

## Biografija

Gimė 1785 m. spalio 17 d. Šiauliuose. 1812 m. prancūzmečiu prisijungė prie Napoleono Didžiosios armijos. Po Napoleono pralaimėjimo Rusijoje apsigyveno Vokietijos imperijoje šalia Inovroclavo. Visą savo gyvenimą paskyrė slavų istorijai ir archeologiniams tyrimams. Kolekcionavo monetas, medalius, taip pat rinko vabzdžius. Tyrinėjo ir bandė iššifruoti etruskų kalbą. Mirė 1865 m. vasario 16 d. Rinske.

## Darbai

* "Wyjaśnienie dotyczące poprawności w odczytaniu nazwiska Jana de Ognasd", 1839, Przyjaciel Ludu, R.VI, 1839, t.1, nr 1, str. 6-7
* "Tadeusza Wolańskiego odkrycie najdawniejszych pomników narodu polskiego. Cz.1", 1843
* "Tadeusza Wolańskiego odkrycie najdawniejszych pomników narodu polskiego. Cz.2", 1843
* "Tadeusza Wolańskiego listy o starożytnościach słowiańskich: zbiór pierwszy z 143 rycinami na XI tablicach", wyd. Ernest Günther, Gniezno, 1845
* "Briefe über slawische Alterthümer", 1846
* "Wyjaśnienie znaczenia napisów na etruskich pomnikach", 1846, Przyjaciel Ludu, R.XIII, 1846, t.1, nr 5, str. 39-40
* "Schrift-Denkmale der Slawen vor Christi Geburt", wyd. Lange, Gniezno, 1850
* "Die Opfergefässe des Tempels der Taurischen Diana, Tom 1", wyd. Lange, Gniezno, 1851
* "Описание памятников, объясняющих славяно-русскую историю", 1854
* "Tizba żalodya w czterech oddziałach: Na podstawie tragjedyi Francuzkiej Wiktora Hugo Znanej pod nazwa̜: Andżelo tyran Padwański wierszem ojczystym napisał Tadeusz Wolański", 1863, nakład i druk J.B. Langego.
*  Т. Воланский «Письма о славянских древностях», 2010, Sankt - Peterburgas, ISBN 978-5-94158-136-8. (knygos pdf formatas rusų kalba) https://vk.com/doc394061523_440869112?hash=73d80fd83cb0dfa5ea&dl=39c940f6de858a3c2c

## Nuorodos

* Biografija (lenk.)

## Literatūra
* Stronczyński, Kazimierz - Pieniądze Piastów od czasów najdawniejszych do roku 1300, Warszawa, 1847; [9]
* Śliwa, Joachim - Tadeusz Wolański (1785-1865) i zabytki egipskie „znalezione nad Bałtykiem”, Alma Mater, nr 46/2002; [10]
Aleksandras Pociejus

**Aleksandras Pociejus** (1698–1770 m. kovas) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos pataurininkis (1724–1739 m.), Vitebsko (1739–1740 m.) ir Trakų kaštelionas (1740–1742 m.), Trakų vaivada (1742–1770 m.), Rogačiovo, Valkininkų ir Kauno seniūnas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Waga“ savininkas. Vitebsko vaivados Kazimiero Aleksandro Pociejaus (1666–1728) ir Anos Terezės Letovaitės sūnus. Broliai – Lietuvos didysis stovyklininkas Antanas Pociejus (m. 1749) ir Rogačiovo seniūnas Mykolas (m. 1787).

1724 metais Aleksandras Pociejus gavo Lietuvos didžiojo pataurininkio pareigybę, 1739 metais tapo Vitebsko kaštelionu. 1740 metais buvo paskirtas Trakų kaštelionu. 1742–1770 metais – Trakų vaivada. 1745 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo maršalka. 1746 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

## Šeima ir vaikai
1720 metais vedė Terezę Voino-Jaseneckytę (m. po 1743), Mstislavlio kašteliono Konstantino Benedikto Bžostovskio našlę, nuo santuokos su kuria turėjo du sūnūs ir dvi dukteris:

* Liudvikas Pociejus (apie 1726–1771), Lietuvos didysis sargybinis
* Leonardas Pociejus (apie 1730–1774), Lietuvos didysis sargybinis
* Karolina Pociejūtė (1732–1776), nuo 1746 metų Lietuvos didžiojo pakamario Stanislovo Radvilos (1722–1787) žmona
* Ona Pociejūtė (1720–1788), nuo 1748 metų Smolensko vaivados Juozapo Tiškevičiaus (1716–1790) žmona

## Nuorodos
* А. Грицкевич, потеет / / Великое княжество Литовское: Энциклопедия . В 3 т. Т.2: кадетский корпус – Яцкевич / Редкол.: Г. П. Пашков (гал.рэд.) И др..; Маст. З. Э. Герасимович. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 С.: Ил. С. 421. ISBN 985-11-0315-2 , ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-