open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaverė

**Kaverė** (, ) – upė pietų Indijoje, Karnatakos ir Tamilnado valstijose. Prasideda Vakarų Ghatų kalnuose. Teka į pietryčius, rytus Dekano plokščiakalnio pietine dalimi, sudaro krioklius (Hogenakalio, Šivanasamudros). Įteka į Bengalijos įlanką, sudaro ~10 000 km² ploto deltą.

Didžiausi intakai: Šimša, Hemavatis, Arkavatis, Honuholas, Lakšmana Trita, Kabinis, Bhavanis, Nojalas, Amravitė.

Upės režimas musoninis. Vanduo naudojamas irigacijai, įrengtos hidroelektrinės. Laivuojama atskiruose ruožuose. Prie Kaverės įsikūrę miestai: Erodė, Karuras, Kodagu, Kumbakonamas, Maisuras, Puharas, Srirangapatna, Talakaveris, Tiručirapalis.

## Šaltiniai
Kazymas

**Kazymas** () – upė Rusijoje, Vakarų Sibire, Chantų Mansijoje; Obės dešinysis intakas. Prasideda Sibiro skliautkalvėse. Teka pelkėta Vakarų Sibiro žemuma, žemupyje prateka Didįjį Kazymo Soro ežerą. Įteka į Obę ties Belojarskiu.

Upė laivuojama 192 km nuo žiočių.

## Šaltiniai
SK Brig

**Jurbarko „Brig“** – Lietuvos futbolo klubas iš Jurbarko.

## Istorija

Klubo komanda 2008 m. sezone debiutavo SFL lygos Klaipėdos zonoje, 2009 m. Kidulių „Brig“ žaidė ir Šakių zonoje.

## Sezonai
### [[SFL]] varžybos

|}

## Nuorodos
Alfonsas Daniūnas

**Alfonsas Daniūnas** (g. 1955 m. kovo 12 d. Tomsko sritis, Rusija) – Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) rektorius, VGTU senato narys, Metalinių ir medinių konstrukcijų katedros profesorius.

## Biografija
1973 m. įstojo ir 1978 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto statybos inžinieriaus specialybę, liko čia dirbti VISI Statybos mechanikos katedros asistentu. 1981 m. įstojo į aspirantūrą ir 1985 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją ir toliau dirbo institute vyr. dėstytoju.

Nuo 1991 m. VGTU Statybos fakulteto Metalinių konstrukcijų katedros docentas, o 1993 m. išrinktas Statybos fakulteto prodekanu, nuo 1994 m. VGTU prorektorius studijoms. Dėsto metalinių konstrukcijų skaičiavimą ir projektavimą. Nuo 2011 m. VGTU rektorius.  2016 m. perrinktas VGTU rektoriumi antrai kadencijai.

## Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritis: konstrukcijų analizė ir optimizacija, skaičiuojamoji mechanika, aukštosios mokyklos studijų organizavimas. Stažavosi Vokietijoje, Suomijos technikos universitetuose.

Paskelbė per 50 mokslo darbų, skaito pranešimus daugelyje tarptautinių konferencijų mokslo ir studijų klausimais.

## Šaltiniai
Lietuvos edukologijos universiteto Socialinės komunikacijos institutas

**Lietuvos edukologijos universiteto Socialinės komunikacijos institutas** (**LEU SKI**) - Lietuvos edukologijos universiteto struktūrinis padalinys; institutas.

## Istorija
2000 m. vasario 1 d. įsteigta Socialinės pedagogikos katedra, o 2004 m. liepos 1 d. Vilniaus pedagoginio universiteto Senato sprendimu tapo Socialinės komunikacijos institutu. Nuo 2004 - 2012 m. institutui vadovavo prof. dr. Giedrė Kvieskienė. Šiuo metu instituto direktorius yra doc. dr. Renaldas Čiužas.

## Struktūra
Institutą sudaro:
* Socialinio ugdymo katedra (SUK), vedėjas prof. dr. Irena Zaleskienė 
* Socialinio darbo katedra (SDK), vedėjas prof. dr. Violeta Vaicekauskienė 
* Mokymosi ir informacijos centras (MIC), vedėjas asist. Romutė Šainer 
* Socialinių pedagoginių inovacijų centras (SPIC), vedėjas lekt. Mindaugas Briedis 
* Socialinės įtraukties tyrimų centras (SICS), vedėjas doc. dr. Vilmantė Aleksienė
* Studentų atstovybė

## Studijų programos
* Socialinė pedagogika (edukacinė žurnalistika ir visuomenės komunikacija, vizualinė komunikacija, asmens socialinė integracija, socialinis darbas su specialiųjų poreikių asmenimis, šeimos edukacija).
* Socialinė pedagogika ir etika.
* Socialinė pedagogika ir užsienio (lenkų / prancūzų / vokiečių / rusų) kalba. *Programa vykdoma lietuvių ir rusų kalbomis.*
* Socialinis darbas (socialinio darbo vadyba, socialinis darbas sveikatos priežiūros institucijose, menų terapija socialiniame darbe). *Programa vykdoma lietuvių ir rusų kalbomis.*

## Nuorodos
* Oficiali Socialinės komunikacijos instituto tinklavietė
Kazyras

**Kazyras** () – upė Rusijoje, Krasnojarsko krašto pietryčiuose; viena iš Tubą (Jenisėjaus intakas) sudarančių upių. Prasideda Rytų Sajane, Irkutsko srityje. Teka į vakarus Krasnojarsko kraštu, daugiausia Sajanų priekalnėmis, sudaro kanjonus, slenkstėta. Susilieja su Amylu ir sudaro Tubą.

Didžiausias intakas – Kiziras (dešinysis). Laivuojama poplūdžių metu, 97 km nuo žiočių ruože.

## Šaltiniai
Upės slenksčiai

**Upės slenksčiai** – seklus akmenuotas ar uolingas ruožas upės vagoje, kuriam būdingas didelis nuolydis. Susidaro ten, kur į žemės paviršių išeina kietos uolienos ir rieduliai. Slenksčiai būdingi kalnų upėms bei upėms, kertančioms kristalinius skydus.

Slenksčiai trukdo laivybai upe, todėl dažnai užliejami pastačius užtvanką (pvz., Dniepro slenksčiai prie Zaporožės užlieti Dniepro hidroelektrinės tvenkinio), o kalnų upių slenksčiai yra populiari vandens turizmo atrakcija.

## Literatūra
* „Geografijos žodynas“, S. Agapovas, S. Sokolovas, D. Tichomirovas. 1972 m. Kaunas, „Šviesa“
Amalas (žaibas)

**Amalas** – žaibavimas, kurio metu nėra girdimas griaustinis. Susidaro, kuomet perkūnijos debesys yra toli nuo stebėtojo arba griaustinio garsas dingsta dėl refrakcijos skirtingų tankių oro sluoksniuose. Amalas paprastai pasireiškia karštomis vasaros naktimis, tačiau jo metu nelyja.

## Išnašos
Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas

**Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas** – mokslo įstaiga Vilniuje, Vileišių rūmuose. Atlieka fundamentinius ir taikomuosius lietuvių literatūros ir tautosakos tyrimus.

## Istorija
1939 m. įkurtas Lituanistikos institutas, 1941 m. pavadintas Lietuvių literatūros institutu. 1952 m. sujungus Lietuvių literatūros ir Lietuvių kalbos institutus bei prijungus Istorijos instituto Tautosakos skyrių įkurtas Lietuvių kalbos ir literatūros institutas, priklausantis Lietuvos mokslų akademijai.

1990 m. pertvarkytas, įsteigti 2 savarankiški institutai: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas ir Lietuvių kalbos institutas.

Užima 2 pastatus, kuriuos inžinierius Petras Vileišis pagal Augusto Kleino projektą pastatė 1904–1906 m.

Iki 1931 m. rūmuose gyveno Vileišiai, nuo 1932 m. jie tapo lietuvių kultūros židiniu.

1907–1940 m. buvo įsikūrusi Lietuvių mokslo draugija ir jos biblioteka, „Ryto“ draugija. Rūmuose prie gatvės įsteigta spaustuvė, kuri spausdino pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios“, veikė lietuviškų knygų knygynas. 1907 m. surengta Pirmoji lietuvių dailės paroda ir įsteigta Lietuvių dailės draugija. Nuo 1941 m. rūmai priklausė Lietuvos mokslų akademijai, vėliau Lietuvių kalbos ir literatūros institutui, Lietuvių literatūros ir tautosakos institutui.

## Institutas
Institute yra Senosios, Naujosios, Šiuolaikinės literatūros, Tekstologijos, Dainyno, Sakytinės tautosakos skyriai, tautosakos archyvas, mokslinė biblioteka ir leidybos centras. Dirba 122 darbuotojai, iš jų 68 mokslo darbuotojai: 4 habilituoti daktarai (2 profesoriai), 40 daktarų (8 docentai), 24 jaunesnieji mokslo darbuotojai, 10 doktorantų, 44 kiti darbuotojai. (2009 m.).

Institutas leidžia tęstinius leidinius, monografijas bei studijas, skirtas atskiriems autoriams, literatūros žanrams ar teorinių literatūros bei tautosakos problemų analizei, lietuvių literatūros klasikų raštus. Skiria kasmetinę literatūros premiją už kūrybiškiausią šiuolaikinės lietuvių literatūros kūrinį.

Šalia auga savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas Aštuonių klevų ratas.

## Leidiniai
**Tęstiniai leidiniai**
* Tautosakos darbai,
* Senoji Lietuvos literatūra, nuo 1992 m.
* Colloquia, nuo 1999 m.
* Lietuvių liaudies dainynas, nuo 1980 m., iki 2006 m. išėjo 19 t.

**Knygų serijos**
* Senosios literatūros studijos, nuo 1994 m.
* Naujosios literatūros studijos, nuo 1996 m.

## Bibliografija
* Lietuvių literatūros istorija, 4 t. 1957–1968 m., 2 t. 1979–1982 m., 1977 m. rusų k., 1997 m. anglų k.
* Vytautas Kubilius. XX a. lietuvių literatūra, 1995 m., 1996 m.
* XIX a. literatūra, 2000 m.

## Direktoriai
* 1941–1946 m. Vincas Mykolaitis-Putinas
* 1946–1984 m. Kostas Korsakas
* 1984–1993 m. Jonas Lankutis
* 1993–2001 m. Leonardas Sauka
* 2001–2007 m. Algis Kalėda
* 2008–2018 m. Mindaugas Kvietkauskas
* Nuo 2018 m. Aušra Martišiūtė-Linartienė

## Šaltiniai
Viktoras Kamantauskas

**Viktoras Kamantauskas** (1899 m. spalio 28 d. Rumšiškės – 1951 m. lapkričio 1 d. Norvudas, Masačiusetso valstija) – Lietuvos žurnalistas, kalbininkas, vertėjas.

## Biografija
1906 m. su tėvais išvyko į JAV. Nuo 1919 m. Jeilio universitete studijavo klasikinę filologiją. 1921 m. grįžo į Lietuvą, nuo 1922 m. Lietuvos universitete studijavo kalbotyrą, lankė K. Būgos paskaitas. 1923–1924 m. Monpeljė universitete (Prancūzija) studijavo prancūzų kalbą.

Nuo 1924 m. Lietuvoje dirbo mokytoju Telšių ir Plungės gimnazijose,  vėliau – užsienio reikalų ministerijoje, nuo 1931 m. – Eltos vyriausias redaktorius. 1938–1940 m. Lietuvos konsulas Latvijoje. 1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė anglų kalbą. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, 1950 m. atvyko į JAV, dalyvavo lietuviškoje veikloje.

Išvertė H. R. Hagardo, R. Rolano, V. Hugo, Č. Dikenso ir kitų rašytojų kūrinių.

## Bibliografija
* Trumpas kalbos netaisyklingumų ir barbarizmų žodynėlis, 1928 m.
* Trumpas lietuvių kalbos kirčio mokslas, 2 kn. 1928–1929 m.
* Kirčiuota lietuvių literatūros chrestomatija aukštesniajai mokyklai, 1929 m.
* Kalbėkime lietuviškai, 1933 m., skolinių ir jų lietuviškų atitikmenų žodynėlis
* Anglų kalbos gramatiką, 1931 m.

## Šaltiniai
Jotija

**Jotija** – upė pietvakarių Lietuvoje, Šakių rajone; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda šalia Jotijos kaimo ir teka į vakarus lygiagrečiai Nemunui (nuo jo nutolusi per 4–7&nbsp;km),. Kerta Didžiosios girios šiaurinį pakraštį, pasuka į pietvakarius, nuo Gudlaukio vėl teka į vakarus. Įteka į Šešupę 62 km nuo jos žiočių, prie Kirkilų kaimo.

Intakai: Jotupis, Orija, Liaušupis (kairieji), Kregždantė, Puknupis (dešinieji). Vidutinis nuolydis 94&nbsp;cm/km. Auštupio vaga sureguliuota. Jotija patvenkta 51,2 ha Voverių tvenkiniu. Žemupys įeina į Jotijos hidrografinį draustinį. Prie Jotijos įsikūrusios gyvenvietės: Jotija, Pajotijai, Jotyškiai, Pajotijys, Valenčiūnai, Pieščiai, Voveriai, Bunikiai, Dievaičiai, Rociškiai, Rėžiūkai, Kirsliai.

Upėvardis siejamas su žodžiu *joti* („keliauti raitam“), nors greičiau susijęs su ankstesne reikšme, žymėjusią judėjimą bendrai (plg.  „eina, joja, vyksta“, av. *yāti* „eina“, toch. *yā-* „eiti“,  „eiti, keliauti“).

## Nuorodos
* [Jotyja [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom III, psl. 606 (lenk.)]

## Šaltiniai
Kamantų piliakalnis

**Kamantų piliakalnis** – prūsų piliakalnis prie Kamantų kaimo ir dvaro (, nuo 1938 m. *Kamanten*, buv. Darkiemio apskritis, nuo 1946 m. , Oziorsko rajonas, Kaliningrado sritis), Unguros kairiajame krante, dar vadinamas Švedų pylimais.

## Piliakalnis
Piliakalnio krantai statūs. Iš pietų ir rytų pusių piliakalnį supa gilios griovos, iš šiaurės ir vakarų jis nuo laukų atskirtas dviem 2 m ir 4 m aukščio pylimais. Aikštelė ištęsto ovalo formos, 75 x 30 m dydžio. Pasakojama, kad prie piliakalnio radus elnio ragus su apdirbimo žymėmis ir akmeninį kirvuką (skiriami akmens amžiui), XIX a. viduryje jį kasinėjo vietos dvarininkas. Mažajame pylime iškasęs duobę rado tik lauko akmenų. XX a. antroje pusėje piliakalnio aikštelėje žvalgomuosius tyrinėjimus atliko rusų archeologas Vladimiras Kulakovas, bet kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas XI a. – XIII amžiumi.

## Šaltiniai
Kamanų miškai

**Kamanų miškai** – miškai Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės.

## Geografija
Kamanų miškus sudaro Adomiškių, Antanavos, Didmiškio, Karalinės ir Medemrodės miškai. Plotas 5250 ha, mišku apaugę 2760 ha. 90 % miškų yra valstybinės reikšmės, priklauso Kamanų rezervatui ir Mažeikių miškų urėdijai. Beveik pusę Kamanų miškų ploto užima Ventos intakų vandenskyroje susiformavusi Kamanų aukštapelkė. Iš masyvo šiaurinės dalies išteka Molupis ir Telingupis, iš rytinės – Kališupis, Bradaulis, iš pietinės – Augutis, iš vakarinės – Ašva, Parstokas. Pelkės šiaurės dalyje yra Kamanų ežeras, iš jo teka Paislė. Paviršius lygus.

## Medynai
Miško augavietės pelkinės aukštutinio bei tarpinio tipo ir derlingos įmirkusios. 75 % miškų yra rezervatiniai I grupės, 22 % apsauginiai III grupės, 3 % ūkiniai IV grupės. Kultūrinės kilmės medynų 8 %. Pušynų yra 41 %, beržynų 37 %, eglynų 15 %, drebulynų 5 %, baltalksnynų ir juodalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 10 %, pusamžiai medynai 39 %, bręstantys 21 %, brandūs 30 %. Medynų vidutinis amžius 64 m., bonitetas 11,6, skalsumas 0,71, tūris 200 m³/ha. Kasmet priauga 2, 9 m³/ha.

1944–1953 m. Kamanų miškuose veikė Žemaičių apygardos Alkos rinktinės Lietuvos partizanai.

## Šaltiniai
Juoda (upė)

**Juoda** – upė vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje; Nevėžio kairysis intakas. Išteka iš Juodžio ežero, 2,5 km į pietus nuo Vadoklių. Teka Nevėžio žemuma į šiaurės vakarus, šiaurę, kerta automagistralę . Įteka į Nevėžį 152 km nuo jo žiočių, netoli Velžio, prie Panevėžio.

Ilgis 35 km, baseino plotas 317 km². Vagos plotis 6 m, kai kur iki 15 m, gylis 0,8-1,5 m. Vidutinis nuolydis 0,63 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,68 m³/s. 

Nuo Jotainių iki Kabelių vaga reguliuota, aukštupyje upė užtvenkta Jotainių tvenkiniu, šalia žiočių įrengtas Staniūnų tvenkinys. Vidutinis nuolydis 55&nbsp;cm/km.

Intakai: Obelis, Šaltynas, Padubė (kairysis), Geležis, Virsnė, Apteka, Kernavė (dešinieji).

Prie Juodos esančios gyvenvietės: Vadokliai, Jotainiai, Katinai, Sodeliškiai, Kabeliai, Velžys.

Upėvardis kildinamas nuo spalvos pavadinimo *[[juoda]]*.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* „Juoda“. P. Juknevičius, K. Trebaitė. Panevėžys, 2008.
GBU-44/B Viper Strike

**GBU-44/B Viper Strike** – amerikietiška valdoma sklandanti aviacinė bomba. Valdoma lazeriniu spinduliu ir naudojant GPS.

Tai *[[Northrop Grumman]]* antrinio šaudmens *[[Brilliant Anti-Tank]]*, turėjusio akustinį taikinio ieškiklį, variantas. *Viper Strike* buvo kuriamas mėtyti iš bepiločių lėktuvų. Vėliau numatyta šį ginklą naudoti Lockheed AC-130 artilerijos lėktuvuose (), kad jie turėtų tikslų ginklą, galimą naudoti iš toli.

## Platformos
* Dabartinės:
** MQ-5 Hunter 
* Numatomos:
** AC-27J Stinger
** AC-130 Spooky 
** MQ-1 Predator
** MQ-1C Warrior
** MQ-8 Fire Scout
** MH-6 Little Bird

## Charakteristikos
* Ilgis: 0,9 m
* Masė: 20 kg
* Skersmuo: 14 cm
* Sparnų plotis: 0,9 m
* Sklendimo santykis: 10:1
* Valdymas: trajektorijos viduryje – GPS, gale – lazerinis nusitaikymas
* Taiklumas: <1 m (pusinis skritulinis nuokrypis)
* Galvutė: 1,05 kg (HEAT)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Deagel – Specs 
* Northrop Grumman BAT / GBU-44/B Viper Strike – Designation Systems
* GBU-44 Viper Strike: Death From Above – Defense Industry Daily
* Viper Strike – Northrop Grumman
Žalio vario

**Žalio vario** – antrasis studijinis folkroko grupės „Žalvarinis“ albumas. Išleistas 2005 m.

## Kūriniai
# Dijūta – 3:47
# Aš kanapį sėjau – 2:42
# Sauliutė – 3:20
# Sūnus naktojo – 4:48
# Bitela – 4:05
# Želektelis – 3:19
# Skauda galvelį – 5:57
# Zallis warris – 4:28
# Alaus alaus – 3:43
# Ožys – 3:37
# Meška su lokiu – 3:23
# Užugdė – 6:38
# Ailiom susėdom – 10:54

Visą muziką sukūrė grupės gitaristas Robertas Semeniukas.
Daina *„Zallis warris“* atliekama prūsų kalba. Daina *„Aš kanapį sėjau“* įtraukta į 2006 m. kompiliacinį lietuvių folkloro albumą, išleistą JAV lietuvių žurnalo Lituanus.

## Nuorodos
* Albumo recenzija
Kamanų aukštapelkė

**Kamanų aukštapelkė** – pelkė Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Akmenės, 6 km į šiaurės rytus nuo Viekšnių. Tai didžiausias Šiaurės Lietuvoje pelkinis kompleksas su vidaus sausmėmis (salomis ir pusiasaliais).

## Geologija ir geografija
Aukštapelkė susidariusi Ventos intakų Dabikinės ir Vadaksties vandenskyroje. Užima 7 moreninius tarpgūbrinius klonius ir 6 neaukštus lėkštašlaičius gūbrius, ištįsusius iš šiaurės rytų į pietvakarius. Pakraščiai labai vingiuoti, gausu pusiasalių ir įlankų (Briedaulio, Kališupio, Paislės, Meižių, Būgių). Iš visų pusių, išskyrus šiaurę, Kamanų aukštapelkę supa Kamanų miškai (Medemrodės, Adomiškių, Padvarėlių, Antanavos, Karalinės). Šiaurėje telkšo 6 ha liekaninis Kamanų ežeras. Kamanų aukštapelkės paviršius viduryje iškilęs apie 4 m. Didžiausią dalį užima plynės su būdingais aukštapelkių duburiais, klampynėmis, ežerokšniais. Pelkėje yra 12 klampynių. Klampynėse grupėmis susitelkė apie 120 antrinės kilmės ežerokšnių (iš viso apie 2 ha). Iš čia į pelkės pakraščius vandens perteklius nuteka 7 klampupiais. Pelkės plotas 2434 ha, iš jų pramoninis – 2168 ha.

## Durpės
92 % durpių yra aukštapelkės, kita dalis – žemapelkės. Durpių klodo didžiausias storis 7,2 m, vidutinis 4 m. Durpių ištekliai 81,9 mln. m³. Vyrauja mažaskaidės fuskuminės durpės. Vidutinis susiskaidymo laipsnis 27 %, vidutinis peleningumas 23 %, vidutinis drėgnis 92 %. Vietomis po durpėmis yra iki 0,9 m storio sapropelis|sapropelio sluoksnis. Dugne smėlis, priesmėlis, priemolis.

## Tyrimai
1935–1936 m. Kamanų aukštapelkę tyrė kompleksinė ekspedicija, kurioje dalyvavo Bronius Baginskas, Kazys Brundza, Steponas Čerapas, Bronius Povilaitis, Viktoras Ruokis, Vincas Vilkaitis ir Mykolas Žemaitis, tyrimų rezultatai pateikti K. Brundzos monografijoje „Kamanos: hidrografija, stratigrafija ir augalija“ (1937 m.). 1960 m. Kamanų aukštapelkės dalis, vėliau visos pelkės su apypelkiu paskelbtos botaniniu draustiniu, nuo 1979 m. jos priklauso Kamanų rezervatui.

## Šaltiniai
Klaipėdos švyturys

**Klaipėdos švyturys** (iki II pasaulinio karo ***Raudonasis švyturys***) – švyturys prie Baltijos jūros, Klaipėdoje, Burių g. 9, 500 m nuo jūros. Aukštis – 44 m virš jūros lygio, signalas matomas už 33 km. Navigacijai švyturį naudoja daugelis mažų laivelių, didiesiems laivams XXI a. jis nebėra toks aktualus, kadangi juos yra kita navigacinė technika.

## Istorija

Klaipėdos švyturys pastatytas ir įžiebtas 1796 m. rugsėjo 1 d. kaip vienas pirmųjų šiaurės rytų Baltijos jūros pakrantėje – senesni buvo tik Dancigo ir Travemiundės švyturiai. Šviesos įtaisą sudarė 6 bronziniai atšvaitai, kurie atspindėjo lajinių žibintų šviesą. Dėl menko atšvaitų efekto švyturio šviesa 4 km atstumu nuo kranto buvo matoma tik kaip mėnulio pilnaties diskas.

1819 m. švyturys paaukštintas iki 24 metrų (projekto autorius – Samuelis Irentalis), jame įrengta nauja žibintų sistema, kurią sudarė 13 varinių poliruoto sidabro plokštelėmis dengtų atšvaitų, apšviestų 13-os alyva kūrenamų lempų. Tuomet jūroje švyturio šviesa sklisdavo daugiau kaip 30 kilometrų. 1874 m. bokštas pradėtas dažyti šachmatų tvarka raudonais ir baltais kvadratais, dėl to buvo vadinamas *Raudonuoju švyturiu*, taip atskiriant nuo netoliese stovėjusio Baltojo švyturio.

Švyturys per Antrąjį pasaulinį karą buvo visiškai sugriautas – autentiška liko tik 4 m cokolinė dalis. 1945 m. atstatytas, 1953 m. iš naujo perstatytas ir patobulintas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Klaipėdos švyturio istorija
Pusinis skritulinis nuokrypis

**Pusinis skritulinis nuokrypis**, PSN () – spindulys skritulio, kurio centras yra taikinys ir į kurį sviedinys (bomba, raketa ir kt.) pataiko su 0,5 tikimybe (arba į kurį pataikys 50 % visų sviedinių). Tai sviedinio pataikymo tikimybės rodiklis.

PSN sąvoka pagrįsta apskrituoju dvimačiu normaliuoju skirstiniu – PSN yra susietas su šio skirstinio parametru σ.
Kai pabūklo PSN lygus *n* metrų, į skritulį su spinduliu *n* nukrenta 50 % sviedinių, dar 43 % sviedinių krenta zonoje nuo *1n* iki *2n*, ir dar 7 % – zonoje nuo *2n* iki *3n*. Jei barstymasis yra gausinis (normalusis), tik ~0,2 % sviedinių krenta toliau kaip 3 PSN.
 
Kuo PSN mažesnis, tuo taiklumas geresnis. Didėjant šaudymo nuotoliui PSN didėja. Taiklumas priklauso nuo:
* taikymo sistemų tobulumo,
* sviedinių kokybės (aerodinaminės kokybės, jų variklių kokybės),
* nuo sviedinių nusitaikymo sistemų kokybės, jei sviediniai nusitaikantys.

Šiuolaikinių sparnuotųjų raketų ir valdomų aviacinių bombų pusinis skritulinis nuokrypis neviršija 10 m. Tiksliausių tarpkontinentinių balistinių raketų (pvz., JAV iš atominių povandeninių laivų paleidžiamų raketų UGM-133A Trident II (D5)) PSN mažesnis nei 100 m. Tuo tarpu pirmosios balistinės raketos V-2, Vokietijoje sukurtos 1942 m., kurios skrydžio nuotolis buvo apie 350 km, PSN sudarė 15-20 km.

## PSN trūkumai
PSN dažnai nėra tikslus, kadangi sviedinių kritimas dažnai nepaklūsta apskritajam dvimačiam normaliajam skirstiniui, kadangi:
* padidinto tikslumo valdomi sviediniai dažnai krenta arčiau centro, negu rodo normalusis skirstinys.
* standartinis nuokrypis pagal sviedinio skrydžio kryptį paprastai didesnis negu standartinis nuokrypis statmena kryptimi. Dėl to susidaro ne apskritasis, o elipsiškas dvimatis normalusis skirstinys.
Be to, sviedinių kritimo centras gali nesutapti su taikiniu, jei:
* taikinio vieta nėra tiksliai žinoma
* arba taikymo sistema nesutapatina sviedinių kritimo centro su taikinio tašku.

## Nuorodos
Juodkrantės švyturys

**Juodkrantės švyturys** – švyturys Kuršių Nerijoje, Neringos savivaldybėje, Juodkrantėje. Pastatytas 1950 m. ant Raganos kalno. Aukštis 20 m. Atstumas iki jūros – 900 m, šviesos signalas matomas 33 km spinduliu. Šviesos signalas: balta šviesa 3 sekundes dega, 5 sekundes nedega.

Juodkrantės švyturys šiuo metu naudojamas kaip navigacinis įrenginys, veikia bendroje grandinėje su kitais jūriniais Lietuvos švyturiais.

## Šaltiniai
Rožinis kiras

**Rožinis kiras** (*Rhodostethia rosea*) – nedidelis kirinių šeimos paukštis, vienintelis *Rhodostethia* genties atstovas. Veisiasi Šiaurės Amerikos šiaurėje, šiaurės rytų Sibire.
Kardinalumas

**Kardinalumas** matematikoje – aibės savybė (aibės galia), apibendrinanti baigtinės aibės narių kiekio sąvoką.

Aibės A kardinalumas paprastai žymimas |A|, su vertikaliais brūkšneliais iš abiejų pusių.

## Šaltiniai
KAB-500L

**KAB-500L** () – tarybinė aviacinė lazerinio valdymo aviacinė bomba, skirta naikinti įvairiems antžeminiams ir antvandeniniams stacionariems taikiniams. Dabar naudojama Rusijos ir kitų NVS šalių karinėse oro pajėgose.

Pavadinimas *КАБ-500Л* yra pavadinimo *корректируемая авиационная бомба, 500 килограм, лазерная* 'koreguojamoji aviacinė bomba, 500 kg, lazerinė' santrumpa. Bomba nusitaiko pagal taikinį nurodančio lazerinio spindulio atspindį.

KAB-500L yra analogiška JAV *[[Paveway]]* serijos aviabomboms. Tai standartinė 500 kg bomba (gali būti kasetinė), papildyta pusiau aktyviu lazeriniu taikikliu ir valdomais stabilizatoriais. Taip paprasta aviacinė bomba padaryta valdoma bevarikle bomba.

## Sukūrimas
Koreguojamoji kasetinė aviacinė bomba KAB-500L su lazerinio taikymo sistema pradėta kurti 1972 m. Taikomosios hidromechanikos mokslinio tyrimo institute (*НИИ прикладной гидромеханики*), kuris vėliau tapo *valstybine moksline gamybos įmone „Region“* (*ГНПП Регион*). darbams vadovavo N. Privalovas. Bomba buvo numatytas naikintuvui bombonešiui MiG-27K.

Bomba turėjo antriniais kumuliaciniais šaudmenimis naikinti vietovėje pasklidusias šarvuotąsias kovos mašinas.

1975 m. KAB-500L priimta į fronto aviacijos ginkluotę.
Lėktuvai gali numesti KAB-500L iš toli, neįskrisdami į PLG zoną.

## Sandara
KAB-500L sudaro:
* korpusas
* lazerinė nusitaikymo galvutė
* elektrinis sprogdiklio užtaisymo mechanizmas
* valdymo sistemos blokas
* kovinė dalis (užtaisas)
* turbogeneratorinis elektros srovės šaltinis
* sprogdiklis
* vairo pavara
* vairo automatikos blokas.

Bomba pakabinama ant sijinio bombų laikiklio BDZ-U (*БД3-У*).

Lėktuvai nešėjai įvairūs, pvz., MiG-23, MiG-29K, MiG-29M, MiG-29M2, MiG-29SMT, Su-24, Su-30MK, Su-30MKI, Su-34, Su-35, Su-35UB, Su-39

## Charakteristikos
* Bombos masė – 534 kg
* Kovinės dalies masė – 360 kg (gali būti fugasinė ar kasetinė)
* Ilgis – 305 cm
* Skersmuo – 40 cm
* Stabilizatorių plotis – 75 cm
* Didžiausias numetimo nuotolis – 9 km
* Numetimo aukštis – 500-5000 m
* Skrydžio greitis numetant – 550–1100 km/h
* Pusinis skritulinis nuokrypis – 7-10 m.

## Naudotojai
* 
* 
*  Indijos KOP šių bombų nešėjai yra Su-30MKI.

Bombos buvo naudotos:
* Afganistano kare
* Rusijos-Čečėnijos kare.
* Pietų Osetijos kare (2008 m.)

## Nuorodos

* КАБ-500Л
* КАБ-500Л (yra nuotrauka)
* Корректируемые авиационные бомбы
* СОВРЕМЕННЫЕ ОТЕЧЕСТВЕННЫЕ УПРАВЛЯЕМЫЕ БОМБЫ
* КОРРЕКТИРУЕМЫЕ АВИАБОМБЫ РОССИИ
Iliustracijos
* KAB-500L ant žemės. Priekyje – lazerinė nusitaikymo galvutė
* KAB-500L Laser-Guided Bomb
Oomicetai

**Oomicetai** (*Oomycetes*) – siūliškų vienaląsčių organizmų, išoriškai primenančių grybus, grupė. Maitinasi absorbcijos būdu, dauginasi lytiškai ir nelytiškai. Kartais vadinami „vandens pelėsiais“.

Seniau priskirti grybams, tačiau nuo grybų skiriasi tuo, kad jų ląstelių sienelės sudarytos ne iš chitino, o iš celiuliozės, ir vegetatyvinėje stadijoje jie diploidiniai, o grybai haploidiniai. Oomicetai artimesni rudadumbliams ir titnagdumbliams, nei grybams.

Oomicetai svarbūs tuo, kad jiems priklauso kai kurie agresyvūs augalų patogenai, pvz., paprastasi bulviapūdis (*Phytophthora infestans*), sukelianti bulvių marą.
Kamarninkas

**Kamarninkas** () – XVI a. – XVIII a. pab. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos pareigūnas, dažniausiai bajoras, atsakingas už žemėvaldos ribų nustatymą arba XIX a. – XX a. pr. Lenkijos ir Lietuvos palivarkinio dvaro matininkas.

## Pareigybė
Po 1564-1566 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administracinių ir teismų reformų kamarninkai tapo apskrities (pavieto) pakamario padėjėjais. Pagal 1588 m. III Lietuvos Statutą pakamaris galėjo turėti vieną arba du bajorų kilmės kamarninkus, kurių užduotis buvo padėti pakamario teismo bylose dėl žemės ribų. Kartais mažiau svarbias bajorų žemės bylas kamarninkai sprendė patys. Nustatyti žemių ribas kamarninkams padėdavo ir kiti pakamario teismo valdininkai, matininkai, ežiaženklių kasėjai. Po Abiejų Tautų Respublikos panaikinimo XIX a. – XX a. pr. kamarninkais vadinti Lenkijos ir Lietuvos palivarkinio dvaro matininkai.

## Šaltiniai
Juodupė (Tatula)

**Juodupė** – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje; Tatulos (Mūšos baseinas) intakas.

Prasideda Upeliškio kaimo apylinkėse, 6 km į šiaurę nuo Vabalninko, teka į šiaurę lygiagrečiai su Tatula, 2,5-8,5 km nuo jos, kerta kelią . Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Tatulą 18 km nuo jos žiočių, ties Daumėnais, į pietus nuo Pabiržės. Upės žemupys įeina į Biržų regioninį parką.

Ilgis 24 km, baseino plotas 68 km². Vagos plotis 6-10 m, gylis 1,8-2,5 m. Vidutinis nuolydis 0,48 m/km. Srovės greitis 0,1-0,2 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,40 m³/s. 

Pagrindinis intakas – Šakarnė (kairysis).

Prie Juodupės yra gyvenvietės: Butniūnai, Čepukai, Balandiškiai.

Upėvardis reiškia *juoda upė*.

## Šaltiniai
Chitridiomicetai

**Chitridiomicetai** –  (*Chytridiomycetes*) tai Chitridiomikotų skyriaus grybų klasė. Dauguma jų skaidytojai (skaido chitiną ir keratiną). Nemaža dalis vandeniniai (iš jų dauguma gėlavandeniai). Tiek zoosporos, tiek gametos judrios (su žiuželiais). Jų micelis yra plazmodžio pavidalo arba labai silpnai išsivystęsmicelis – rizomicelis. Nelytiniu būdu dauginasi zoosporomis, kurių būdingas požymis – vienas žiuželis. Lytinis procesas –izogamija ,rečiau heterogamija, hologamija.

## Literatūra

* E. Kutorga, „Botanikos ir mikologijos nomenklatūra“, Mokomoji priemonė, Vilniaus universiteto leidykla , 1997 m.
* Z. Dabkevičius, „Mikologijos pagrindai“, Mokomoji priemonė, Lietuvos žemdirbystės institutas, 2009 m.
* Э. Мюллер, В. Лёффлер, „Микология“, Москва: Мир, 1995м.
* В. Билай „Основы общей микологии“, Киев, 1974м.

## Nuorodos

*  Straipsnis apie Chitridiomicetus
Antanas Kaminskas (1932)

**Antanas Kaminskas** (1932 m. sausio 2 d. Kalnėnuose, Jurbarko valsčiuje – 2010 m. lapkričio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos silikatų technologijos inžinierius, statybinių medžiagų technologas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1954 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1954–1958 m. dirbo Akmenės cemento gamykloje. 1958–1959 m. Lietuvos liaudies ūkio tarybos statybinių medžiagų pramonės valdybos viršininko pavaduotojas. 1959–1991 m. statybinių medžiagų instituto (nuo 1965 m. Termoizoliacijos institutas) direktorius. 1981 m. technikos mokslų daktaras. 1982–2012 m. Mendelejevo chemikų draugijos Lietuvos respublikinės valdybos (nuo 1988 m. Lietuvos chemikų draugija) pirmininkas.

1990–2004 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1990 m. profesorius. 1991–1994 m. bendrovės „Termolita“ Inovacijų ir mokslo centro direktorius. 1994–2005 m. Termoizoliacijos instituto Fizikinių-cheminių tyrimų centro direktorius, nuo 2005 m. Termoizoliacijos instituto vyr. mokslo darbuotojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – medžiagų inžinerija ir statybinių medžiagų technologija. Su kitais rengė statybinių medžiagų pramonės plėtros strategiją (1988–1992 m.), Lietuvos energijos vartojimo efektyvumo didinimo nacionalinę programą (1990–1992 m.), kompleksinę dolomito naudojimo ir statybinių medžiagų restruktūrizavimo programą (1992–1998 m.). 68 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Statybinės medžiagos iš vietinių magnezinių žaliavų. – Vilnius: Mokslas, 1983. – 109 p.: iliustr.
* Statybinių medžiagų iš magnezinių žaliavų technologija, 1987 m., rusų k.
* Statybinės medžiagos: statybinių medžiagų ir statybos industrijos pramonės įmonių restruktūrizacijos programa. – Vilnius: VPU leidykla, 1998. – 124 p.: iliustr. – ISBN 9986-869-29-3
* Statybinės medžiagos: energijos sąnaudų mažinimo statybinių medžiagų pramonėje strategija. – Vilnius: Valgra, 2000. – 171 p.: iliustr. – ISBN 9986-9269-4-7
* Energiją tausojančios statybinių medžiagų technologijos. – Kaunas: Knygų naujienos, 2002. – 256 p.: iliustr. – ISBN 9955-9328-4-8
* Statybinės medžiagos iš technogeninių žaliavų: mokslo monografija / Antanas Kaminskas, Rimvydas Kaminskas. – Kaunas: Technologija, 2010. – 386 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-25-864-3

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1974 m. Vengrijos statybų pramonės nusipelnęs darbuotojas

## Šaltiniai
Pusdykumė

**Pusdykumė** – aridinio klimato kraštų landšaftas, kuris turi gana retą augaliją. Vidutinių platumų juostose pusdykumės yra tarp stepių ir dykumų, tropinėse – tarp savanų ir dykumų.

Pusdykumės susidaro sauso žemyninio klimato kraštuose, kur kritulių iškrinta mažiau, nei gali išgaruoti. Pagal substratą skirstomos į uolingąsias, smėlingąsias, žvirgždingąsias ir liosingąsias. Būdingas stiprus dūlėjimas ir denudacija. Dūlėjimo produktai (druskos ir kt.) ne išplaunami, o kaupiasi dirvoje. Dirvožemiai – šviesiai kaštoniniai, rudžemiai, pilkžemiai, dažnai įdruskėję; humuso juose nėra daug (2–4 %).

Apaugę 30–40 % pusdykumių paviršiaus ploto. Daugiausiai auga žolės, puskrūmiai, krūmai, medžių pasitaiko retai. Augalai prisitaiko tiek prie sausros, tiek prie šalčio. Dauguma jų 2–3 mėnesius vegetuoja, yra plaukuoti, dygliuoti, apsitraukę vaškinėmis apnašomis, kai kurie (sukulentai) turi storus, mėsingus stiebus arba lapus. Vieni pusdykumių augalai vandens garina mažai, kiti kaupia druskas. Gausu efemerų, pagalvėlinių formų. Augmenija įvairiose vietose labai skirtinga, ji priklauso nuo mikroreljefo, dirvožemio sudėties ir drėgmės kiekio. Pavyzdžiui, druskinguose, sausuose dirvožemiuose dominuoja burnotinių šeimos augalai (kochija, druskė, balandūnė), drėgnesniuose – kiečiai, ašuotės, miglės, kai kurios eraičino rūšys, auga kai kurios tuopos, šilkmedžio, akacijos rūšys.

Iš gyvūnų paplitę graužikai (starai, šokliai, žiurkėnai), plėšrūnai (korsakas), daug roplių (vėžliai). Dažniausiai gyvūnai aktyvūs naktį, smulkieji nuolat gyvena podirvyje, kiti turi itin ilgas kojas.

## Šaltiniai
Romualdas Vytautas Kaminskas

**Romualdas Vytautas Kaminskas** (1929 m. lapkričio 20 d. Anžiliuose, Viduklės valsčius – 2010 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos inžinierius architektas, restauratorius, vadybininkas.

## Biografija
1956 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1956–1959 m. dirbo Specialiosiose mokslinėse restauracinėse gamybinėse dirbtuvėse Kaune konservuojant Kauno pilį, 1959–1967 m. šių dirbtuvių Vilniaus sektoriaus vadovas, 1967–1968 m. vyr. architektas, 1968–1969 m. direktorius. 1969–1975 m. Paminklų restauravimo valdybos viršininkas, 1975–1983 m. Paminklų restauravimo tresto valdytojas. 1982–1990 m. Paminklų konservavimo instituto (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo projektavimo institutas) direktoriaus pavaduotojas. 1970–1993 m. tęstinio leidinio „Architektūros paminklai“ atsakingasis redaktorius. Palaidotas Sudervės kapinėse.

## Darbai
Pagal jo projektus restauruota:
* Astravo dvaro rūmai, su Algimantu Urbštu, 1964 m.
* Malūnas Pakretuonėje (Švenčionių raj.), rekonstruotas į LSSR respublikinės bibliotekos poilsinę, 1970 m.

## Bibliografija

* Mokslinė restauracinė gamybinė dirbtuvė: 1950–1960. – Vilnius, 1960. – 16 p.: iliustr.
* Istorijos ir kultūros paminklų tyrimas ir restauravimas Lietuvos TSR 1979–1980 m.: mokslinė konferencija: pranešimų tezės. – Vilnius, 1980. – 241 p.: iliustr.
* Atgimę paminklai: albumas / fotogr. Mečislovas Sakalauskas, dail. Saulius Chlebinskas. – Vilnius: Mintis, 1983. – 197 p.: iliustr.
* Praeities paminklai ir šiandiena / fotogr. Mečislovas Sakalauskas. – Vilnius: Mintis, 1983. – 45 p.: iliustr.
* *Historic Monuments Today*. – Vilnius: Mintis, 1983. – 44 p.: iliustr.
* Biržų restauratorių darbai. – Vilnius, 1986. – 33 p.: iliustr.
* Trakų restauratorių darbai. – Vilnius, 1986. – 32 p.: iliustr.
* Gynybinės architektūros paminklų mokslinės-projektinės dokumentacijos ruošimas: metodiniai nurodymai / Romualdas Kaminskas, Stanislovas Mikulionis. – Vilnius: Paminklų konservavimo institutas, 1986. – 50 p.: iliustr.
* Kultūros paminklų priešprojektiniai tyrimai: architektūros paminklinės konstrukcijos: mokymo metodinė priemonė. – Vilnius, 1986. – 78 p.
* Meno kūrinių restauravimas: bukletas. – Vilnius, 1988. – 30 p.: iliustr.
* Restauratorės gyvenimo kelias. – Vilnius, 1994. – 109 p.: iliustr. – ISBN 9986-519-11-X
* Milda Kaminskienė-Kriščiokaitytė: gyvenimo ir veiklos dokumentų aprašas. – Vilnius, 1994. – 94 p. – ISBN 9986-519-05-5
* Gyvenusi amžinybės viltimi: prisiminimų rinkinys skirtas M. Kaminskienei / dail. Albertas Kundrotas. – Vilnius: Paulausko poligrafijos firma, 1994. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9986-468-03-5
* Žmogus ir paminklai: architektūros ir meno vertybių gelbėjimas Lietuvoje / Romualdas Vytautas Kaminskas, rengėjas Vaidotas Žukas. – Vilnius: Savas takas ir Ko, 2009. – 191 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9640-5-6


## Įvertinimas
* 1978 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
* 1979 m. LTSR nusipelnęs architektas

## Šaltiniai
Vytautas Kaminskas

**Vytautas Kaminskas** (1946 m. sausio 8 d. Kaune – 2022 m. lapkričio 9 d. ten pat) – Lietuvos inžinierius kibernetikas, informatikas, pedagogas.

## Biografija
1963 m. aukso medaliu baigė Kauno 12-ąją vidurinę mokyklą. Nuo 1963 m. studijavo Vilniaus universitete ir Kauno politechnikos institute, kurį baigė 1968 m., įgijo automatikos ir telemechaniko specialybės inžinieriaus kvalifikaciją.

1968–1989 m. dirbo LSSR MA Fizikinių techninių energetikos problemų institute jaunesniuoju (1968–1973 m.) ir vyresniuoju (1974–1980 m.) mokslo darbuotoju bei sektoriaus (1981–1983 m.) ir laboratorijos (1984–1989 m.) vadovu. 1972 m. technikos mokslų kandidatas, 1983 m. technikos mokslų daktaras. Nuo 1984 m. profesorius.

1989–1990 m. VDU mokslo centro „Informatika“ direktorius. 1990–1996 m. VDU Informatikos fakulteto dekanas ir prorektorius mokslui ir aukštosioms studijoms. 1996 m. gruodžio 12 d. išrinktas VDU rektoriumi. 2001 m. perrinktas rektoriumi antrai kadencijai (iki 2006 m. rugpjūčio mėn.). Nuo 2007 m. Sistemų analizės katedros vedėjas ir Kauno aukštųjų ir informacinių technologijų parko direktorius.

1991 ir 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas, 1998–2011 m. narys korespondentas, 2011–2021 m. buvo tikrasis narys, nuo 2021 m. – narys emritas. 2003–2006 m. Lietuvos universitetų rektorių konferencijos prezidentas. 2004–2007 m. Lietuvos mokslo tarybos narys.  

1975–1989 m. SSKP, 1989–1991 m. LKP narys. 2008 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos sąraše nesėkmingai kandidatavo LR Seimo rinkimuose.

## Mokslinė veikla
Svarbiausios tyrimų sritys: sistemų ir procesų modeliavimas, identifikavimas, valdymas ir diagnostika. Paskelbė 4 monografijas ir apie 200 mokslo straipsnių.

## Bibliografija
* Statistiniai metodai identifikuojant dinamines sistemas, su A. Nemura, 1975 m., rusų kalba
* Vibracija technikoje, su kitais, 1981 m., rusų kalba
* Dinaminių sistemų identifikavimas panaudojant diskretinius stebėjimus, d. 1, 1982 m., d. 2, 1985 m., rusų kalba
* Vytauto Didžiojo universitetas: mokslas ir visuomenė 1922–2002, su kitais, 2002 m.

## Įvertinimas
* 1980 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
* 1987 m. LSSR Ministrų Tarybos mokslo ir technikos premija
* 2001 m. Latvijos Respublikos IV laipsnio Trijų žvaigždžių ordinas
* 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius 
* 2004 m. Vatikano Šv. Popiežiaus Silvestro ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Elena Milda Kaminskienė

**Elena Milda Kriščiokaitytė-Kaminskienė** (1933 m. balandžio 7 d. Kaune – 1994 m. sausio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos chemikė, restauratorė.

## Biografija
1956 m. Kauno politechnikos institute baigė chemijos technologiją. 1960–1965 m. dirbo konstravimo biure „Puntukas“, 1965–1973 m. LSSR lengvosios pramonės ministerijos Trikotažo pramonės gamybos skyriuje, nuo 1973 m. Paminklų konservavimo institute Vilniuje. 1993 m. aukščiausios kvalifikacijos tapybos restauratorė.

Tyrinėjo senąsias sienų tapybos technologijas, ieškojo naujų priemonių jai restauruoti ir konservuoti. Dalyvavo restauruojant Šv. Jonų ir Šv. Dvasios bažnyčias Vilniuje, Pažaislio vienuolyną Kaune.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Restauratorės gyvenimo kelias / Romualdas Vytautas Kaminskas. – Vilnius, 1994. – 109 p.: iliustr. – ISBN 9986-519-11-X
* Milda Kaminskienė-Kriščiokaitytė: gyvenimo ir veiklos dokumentų aprašas / Romualdas Vytautas Kaminskas. – Vilnius, 1994. – 94 p. – ISBN 9986-519-05-5
* Gyvenusi amžinybės viltimi: prisiminimų rinkinys, skirtas M. Kaminskienei / Romualdas Vytautas Kaminskas, dail. Albertas Kundrotas. – Vilnius: Paulausko poligrafijos firma, 1994. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9986-468-03-5
Kampsvykių pilis

**Kampsvykių pilis**, *Kamsvykių pilis* () arba *Tamavos pilis* – prūsų, vėliau Vokiečių ordino pilis prie Įsruties (nuo 1946 m. Černiachovskas, Kaliningrado sr.), Unguros upės krante.

## Istorija
Pasak XIV a. pr. vokiečių kronikininko Petro Dusburgiečio, čia stovėjusią nadruvių pilį Kamswykus (*Kameniswike, Cameniswika*) 1276 m. užėmė kryžiuočiai ir pastatė savo medinę pilį, kurią pavadino *Tammov*. Šalia Tamavos kaimo (, nuo 1938 m. *Tammau*), upės staigiame vingyje, išlikęs piliakalnis. Po 1336 m., kai kryžiuočiai pastatė Įsruties pilį, Kampsvykiu pilis perstatyta į mūrinę ir saugojo Įsrutį nuo lietuvių puolimų. 1371 m., 1376 m., 1381 m. ją lietuviai sudegino, 1384 m. puolė, gerokai apnaikino, bet neužėmė, 1409 m. sugriovė, po to atstatyta nebuvo.

XIX a. ant piliakalnio lietuvininkų būdavo švenčiama Rasos šventė. Šalia piliakalnio, kuriame nuo 2001 m. vykdomi archeologiniai tyrimai, yra dviejų didelių senovės gyvenviečių archeologinių liekanų.

## Šaltiniai
Baliutas

**Baliutas** (, iš *balloon* 'balionas' + *parachute* 'parašiutas') – parašiuto tipo stabdymo įtaisas, pritaikytas naudoti dideliuose aukščiuose ir skrendant viršgarsiniais greičiais. Įtaisą 1958 m. išrado *Goodyear* kompanijos specialistai.

Pirmasis baliutas buvo kūgio formos balionas su toro pavidalo stabdine „užtvara“ plačiausioje vietoje. Baliutą pripučia dujų generatorius arba pro specialias angas įsiveržiantis oras.

Kitas galimas baliutų pavidalas - toras (riestainis).

## Naudojimas
Baliutus naudoja kaip laisvakričių bombų lėtintuvus. *Gemini* kosminiuose laivuose baliutai buvo dalis gelbėjimo įrangos, skirtos stabdymui.

## Nuorodos
* http://www.parachutehistory.com/other/ballute.html
* Andrews Space Ballute Rentry Technology  and simulation video
Jusinė

**Jusinė** – upė pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone; Žeimenos dešinysis intakas. Prasideda pelkėse prie Pavarpių kaimo. Teka į rytus, pietryčius. Prateka Sužionių miško pietinį pakraštį, Minkelių ežerą. Įteka į Žeimeną ties Jusinės viensėdžiu.

Pagrindinis intakas – Pajuodupis (kairysis). Aukštupio ir žemupio vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis 351&nbsp;cm/km. Prie Jusinės įsikūrusios gyvenvietės: Blusinė, Voskonys, Petravas, Čižiškė, Pajusinė, Jusinė.

## Etimologija

Upėvardis šaltiniuose minimas nuo 1434 m. kaip *Jvzin*, vėliau kaip *Juszyna, Jusina*. Spėjama pirminę lytį buvus **Jušinė*. Šaknis *juš-* siejama su *jušinti* („judinti“), *jušėti* („judėti“).

## Šaltiniai
Kampiškiemių kapinynas

**Kampiškiemių kapinynas** – prūsų kapinynas prie Kampiškiemių kaimo ir dvaro (, nuo 1938 m. *Angereck*, buv. Gumbinės apskritis, nuo 1946 m. , Gusevo rajonas, Kaliningrado sr.), Unguros upės krante, smėlėtoje kalvoje. 

## Tyrimai
Kapinyne 1872 m. Hermanas Devicas ištyrė 5 kapus, 1875 m. – 11 kapų. Mirusieji laidoti sudeginti, palaikai supilti į urnas. 1872 m. viename kape buvo rastos trys urnos. Kapo duobės apdėtos akmenų grindinėliais. Greta palaikų urnose rasta žieduotųjų ir lenkta kojele segių, gintarinių ir stiklo karolių, žiedų, apyrankių. Atsitiktinai rastas verpstukas ir aštuoneto formos gintarinis pakabukas. Kapinyno vidurinėje dalyje aptikta mirusiųjų deginimo vieta. Kapai datuojami III amžiumi. Netoli kapinyno yra piliakalnis.

## Šaltiniai
Gintautas Pranciškus Kamuntavičius

**Gintautas Pranciškus Kamuntavičius** (g. 1942 m. liepos 16 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.

## Biografija
1965 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, 1968 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto Teorinės fizikos katedros aspirantūrą. 1970 m. apgynė fizikos – matematikos mokslų kandidato disertaciją „Kvantinės lauko teorijos metodų taikymas atominių sluoksnių teorijoje“, o 1989 m. Dubnos Jungtinio branduolių tyrimų instituto Teorinės fizikos laboratorijoje (Rusija) – fizikos – matematikos mokslų daktaro disertaciją „Lygtys tapatingų fermionų sistemų banginių funkcijų komponentėms“. 1998–1999 m. su Fulbraito stipendija dirbo mokslinį darbą JAV Arizonos universitete.

1968–1990 m. dirbo Fizikos institute. Nuo 1990 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1994 m. Fizikos fakulteto dekanas, 1997–2006 m. – Fizikos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. 2006–2010 m. Gamtos mokslų fakulteto dekanas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausios sritys – teorinė ir matematinė fizika, atomo branduolio teorija. Sukūrė ir išplėtojo savaime surištųjų kvantinių sistemų, susidedančių iš tapačiųjų dalelių, teoriją. Yra paskelbęs apie 70 mokslo darbų prestižiniuose Lietuvos, buvusios TSRS ir užsienio žurnaluose. Išvertė fizikos (su kitais) ir kvantinės mechanikos vadovėlių.

## Bibliografija
* Visata ir Žmogus, vadovėlis, 2005 m.
* Matematinė fizika, monografija, 2008 m.

## Šaltiniai
Sakramentalijos

**Sakramentalijos** – kai kurių krikščionių bažnyčių liturginiai veiksmai ir daiktai, kurie tariamai turi antgamtinės galios. Nuo sakramentų skiriasi tuo, kad jas įsteigęs ne Kristus, o Bažnyčia, be to, veikiančios žmogaus dievobaimingumo galia, tuo tarpu sakramentai – Dievo jiems suteikta galia. Taip pat sakramentalijos neduodančios Šventosios Dvasios malonės.

Svarbiausios katalikų daiktinės sakramentalijos – rožinys, škaplieriai, kryželiai, šventinti paveikslai, žvakės, veiksmo sakramentalijos – maldos, šventinimas, žegnojimas(is), šlakstymas(is) šv. vandeniu, barstymasis pelenais.

## Šaltiniai
Žvejonė

**Ekologinis klubas „Žvejonė“** – nevyriausybinė nepelno siekianti, Lietuvos pajūryje veikianti visuomeninė aplinkosaugos organizacija, įkurta 1988 metais kaip Lietuvos Žaliųjų judėjimo klubas Klaipėdoje.

## Tikslai

„Žvejonės“ tikslas yra darnus ir tausojantis pajūrio regiono vystymasis. Klubo nariai savo savanoriška veikla siekia keisti gamtai ir žmonėms pavojingą aplinkosaugos situaciją ir ugdyti aplinką gerbiančią visuomenę.

## Veikla

* Pajūrio zonos apsauga – ekologinės situacijos stebėjimas, pranešimų rengimas atsakingoms institucijoms, informacinės ir protesto kampanijos, pagalba vietos bendruomenei.
* Aplinkosauginės informacijos teikimas – aplinkosaugos ir informacinių akcijų rengimas, informacijos rinkimas ir publikavimas, tarptautinių aplinkosaugos švenčių minėjimas.
* Aplinkosauginis švietimas – ekologiniai seminarai, aplinkotyros stovyklos, įvairūs aplinkosauginio švietimo projektai.
* Bendradarbiavimas – seminarų, kursų rengimas vietos, nacionaliniu ir tarptautiniu lygiu, viešųjų diskusijų, konkursų organizavimas, jaunimo mainai, savanorių siuntimas ir priėmimas pagal Europos savanorių tarnybos programą (EVS).
* Ekologinio turizmo ir ekotransporto propagavimas – gamtos pažinimo žygiai pėsčiomis, dviračiais, baidarėmis, slidėmis.
Laisvakritė bomba

**Laisvakritė bomba** () – aviacinė bomba, kuri neturi jokio variklio ar valdymo sistemos, todėl numesta krenta paprasta balistine trajektorija.

Tokios buvo visos aviacinės bombos, ir tik Antrojo pasaulinio karo antroje pusėje pradėtos naudoti pirmos valdomosios bombos. Iki XX a. 10-ojo dešimtmečio dauguma aviacinių bombų buvo laisvakritės.

Paskutinį XX a. dešimtmetį imta vis plačiau naudoti ypač taiklius šaudmenis. Prireikė naujo termino, kuriuo būtų vadinamos senosios netaikomos aviacinės bombos. Angliškai jos pradžioje buvo vadinamos *dumb bombs* 'bukosios bombos' ar *iron bombs* 'geležinės bombos', o vėliau imta vadinti *gravity bombs* 'sunkio jėgos bombos'.

## Lėtakritės bombos
Ypatingas laisvakričių bombų variantas yra *lėtakritės bombos*, kurių kritimo greitis sumažinamas didinant pasipriešinimą naudojant lėtintuvus – parašiutą, baliutą ar stabdančius „vainiklapius“. Lėtintuvai ima veikti po to, kai bomba jau išmesta. Lėtintuvai sulėtina kritimą, sutrumpina bombos trajektoriją pirmyn lėktuvo skrydžio kryptimi. Lėtintuvai pailgina bombos kritimo trukmę, neleidžia lėktuvui nukentėti nuo nuosavos bombos sprogimo bombarduojant iš nedidelio aukščio. Lėtintuvai svarbūs ir bombarduojant branduolinėmis bombomis.

Lėtakričių bombų trūkumas – jos mažiau taiklios už paprastas laisvakrites bombas, be to, padidėja šansai, kad jas gali sušaudyti greitašaudėmis automatinėmis priešlėktuvinėmis patrankomis.
Kaltis

**Kaltis** – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone; Apšės (Bartuvos baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Latvijos pasienyje, aukštupyje prateka Kalčių ežerą. Toliau teka į pietus, nuo Vižančių – į pietvakarius. Įteka į Apšę 26 km nuo jos žiočių, į vakarus nuo Gėsalų.

Intakas – Cedvė (kairysis). Vidutinis nuolydis 385&nbsp;cm/km. Prie Kalties esančios gyvenvietės: Kaltys, Vižančiai, Gėsalai.

Upėvardis (dar žinomas kaip ***Kalčia***) kildinamas iš  („sekli, smėlėta vieta ežere, kur tiesiami tinklai, džiovykla“). Šis žodis nuo  („džiovinti, sausinti“).

## Šaltiniai
Virintos hidrografinis draustinis

**Virintos hidrografinis draustinis** – hidrografinis draustinis Lietuvoje, daugiausia Anykščių rajone (maža dalis – Molėtų). Apima Virintos slėnį nuo Klabinių iki Kurklių tilto kelyje . Plotas 550 ha. Nuo tilto į žiočių pusę iki Vetygalos atodangos driekiasi Virintos kraštovaizdžio draustinis.

Draustinyje saugoma gilaus salpinio slėnio smarkiai vingiuota Virintos vidurupio atkarpa.

## Šaltiniai
Sritis

**Sritis** – stambus valstybės administracinio teritorinio padalijimo vienetas.

## TSRS, Rusijos ir susijusių valstybių sritys
Rusiškai sritis vadinasi *область*.

Carinėje Rusijoje sritys buvo lygios gubernijoms, tačiau jos buvo tik nacionaliniuose pakraščiuose, nutolusiose žemėse ar kazokų kariuomenių žemėse. Sričių valdymo sistema skyrėsi nuo gubernijų valdymo sistemų, nes srityse visada buvo kariuomenės daliniai, todėl srities viršininkas buvo ne tik civilinės, bet ir karinės valdžios vadovas.

Sritys egzistavo TSRS sudarančiose sąjunginėse respublikose, o TSRS suirus – potarybinėse valstybėse – Rusijoje, Baltarusijoje, Kazachstane, Kirgizijoje, Tadžikistane, Uzbekistane, Ukrainoje.

## Taip pat skaitykite
* Rusijos sritys
* Bulgarijos sritys
* Baltarusijos sritys
* Kazachijos sritys
* Kirgizijos sritys
Ašmantas

**Ašmantas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ašmantienė (ištekėjusi moteris) ir Ašmantaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

*Andrius Ašmantas – kalbininkas;
*Leonas Vaidotas Ašmantas – inžinierius šilumininkas, politikas.