open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pijus VII

**Pijus VII** (; tikrasis vardas – **Barnaba Niccolo Maria Luigi Chiaramonti**; 1740 m. rugpjūčio 14 d. – 1823 m. rugpjūčio 20 d.) – 251-asis Romos katalikų
popiežius.

## Biografija
Pijus VII gimė Čezenoje (Emilija-Romanija). Būdamas šešiolikos metų įstojo į Benediktinų ordiną. 1765 m. įšventintas kunigu. Nuo 1766 iki 1775 m. dirbo teologijos profesoriumi Parmoje. 1782 m. paskirtas Tivoli vyskupu, 1785 m. Imolos vyskupu. Kardinolu tapo 1785 m. vasarį. Popiežiumi – 1800 m. kovo 14 d. 1801 m. sudarė konkordatą su Prancūzijos pirmuoju konsulu Napoleonu Bonapartu. 1804 m. Napoleoną Bonapartą karūnavo imperatoriumi. Iškart po karūnacijos tarp jų kilo nesantaika, nes Napoleonas popiežių paskelbė savo pavaldiniu, 1808 m. užėmė Romą, o dar po metų aneksavo Popiežiaus valstybę. Kai popiežius ekskomunikavo Napoleoną I, pastarasis popiežių įkalino. Pijus VII buvo išlaisvintas tik 1814 m., o 1815 m. suteikė politinį prieglobstį Bonapartų šeimai. Popiežius įsteigė naujų vyskupijų ir metropolijų Šiaurės Amerikoje, 1814 m. atkūrė Jėzuitų ordiną. 1821 m. pasmerkė masonus ir Biblijos draugijas. Rėmė menus. Mirė 1823 m. rugpjūčio 20 d.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai
* Pius VII angl.;
* Barnaba Chiaramonti.

## Šaltiniai
Evaldas Ignatavičius

**Evaldas Ignatavičius** (g. 1967 m. vasario 8 d. Ukmergėje) – Lietuvos diplomatas.

## Biografija
1992 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą.

1991–1995 m. LR užsienio reikalų ministerijos Rytų ir Vidurio Europos skyriaus tarnautojas. 1995–1998 m. LR ambasados Lenkijoje patarėjas. 1998–2000 m. LR URM Rytų Europos ir Vidurinės Azijos skyriaus vedėjas. 2000 m. LR generalinis konsulas Kaliningrade.

2001–2002 m. LR užsienio reikalų viceministras. 2002–2003 m. LR URM valstybės sekretorius, ministerijos sekretorius. 2002–2004 m. VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas.

2004–2009 m. LR nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Vokietijoje. 2009–2012 m. buvo Užsienio reikalų viceministras, atsakingas už Rytų kaimynystės ir saugumo politikos, viešosios diplomatijos klausimus, vystomąjį bendradarbiavimą, transatlantinius santykius ir pirmininkavimą Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijai (ESBO).

2013–2016 m. Lietuvos ambasadorius Baltarusijoje. 

Vedęs, turi sūnų ir dukrą.

## Apdovanojimai
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius.

## Nuorodos
* Ambasadorius E. Ignatavičius: „ES ir Baltarusijos santykiuose buvęs sąstingis nebuvo naudingas“ (lrytas.lt interviu)

## Šaltiniai

|-

|-
Vytautas Jurkūnas (1910)

**Vytautas Jurkūnas** (1910 m. birželio 1 d. Vindeikiuose, Musninkų valsčius, Ukmergės apskr. – 1993 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas.

## Biografija
Dailininko Vytauto Jurkūno tėvas. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas, Kajetonas Sklėrius ir kt.

1937–1940 m. mokytojavo Palangoje ir Aukštadvaryje, 1940–1941 m. Kauno meno mokyklos dėstytojas. 1942–1943 m. dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. 1945–1975 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas, 1945–1952 m. direktorius, 1968–1975 m. Grafikos katedros vedėjas, nuo 1960 m. profesorius.

## Kūryba

Jau ankstyvuosiuose raižiniuose („Motina su vaiku“ 1935 m., ciklas „Žvejai“ 1937–1939 m.) susiformavo savitas braižas: stambaus plano, kartais diagonali kompozicija, apibendrintas realistinis piešinys, linijų ir formų ekspresyvumas, dinamiškas štrichas. Karo metais sukūrė dramatiškų, ekspresyvių kompozicijų („Prie duobės“ 1943 m., ciklas „Hitlerinių okupantų žvėriškumai“ 1945–1946 m.). Po karo kūrė monumentalius, dekoratyvius estampus tam laikotarpiui būdinga socialinė tematika („Paukštininkė“, „Etnografija“, abu 1966 m., „Elektrifikacija“ 1967 m., ciklas „Taika“ 1966 m.).

Labiausiai išgarsėjo kaip knygų iliustratorius. Iliustracijas kūrė linoraižinio, medžio raižinio technika, joms būdingas prasminis ryšys su tekstu, ekspresyvus, grubokas štrichas, ryški veikėjų charakteristika, vaizdo dekoratyvumo ir buitinio konkretumo darna. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose, individualios parodos 1960–1963 m. surengtos Vilniuje, Maskvoje, Taline, po mirties 1994 m. Vilniuje.

## Iliustruotos knygos
* Dionizas Poška. Mužikas Žemaičių ir Lietuvos, 1947 m.
* Kristijonas Donelaitis. Metai, 1956 m., LTSR valstybinė premija 1957 m., 1959 m. Leipcigo knygų mugės sidabro medalis
* Žemaitė. Rudens vakaras, 1958–1959 m., išl. 1960 m.
* Teofilis Tilvytis. Artojėliai, 1965 m.
* Motiejus Valančius. Palangos Juzė, 1969 m., išl. 1977 m.
* Antanas Baranauskas. Anykščių šilelis, 1977 m.
* Ernestas Hemingvėjus. Senis ir jūra, 1981 m.

## Literatūra
* Leonas Jasiulis. Vytautas Jurkūnas. Vilnius, 1969 m.

## Šaltiniai
Vytautas Jurkūnas (1946)

**Vytautas Jurkūnas** (g. 1946 m. birželio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikas, karikatūristas.

## Biografija
Tėvai Vytautas Jurkūnas ir Eugenija Jurkūnienė. 1971 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1976 m. žurnalo „Švyturys“ meninis redaktorius. 1981–1993 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) dėstytojas. Nuo 1990 m. kuria karikatūras dienraščiui „Lietuvos rytas“. 

## Kūryba
Iš pradžių kūrė raižinius („Didelė žuvis“, „Maža žuvis“, „Didžiulė žuvis“, visi 1971 m., „Draugas Vilutis, sugavęs aštuonkojį“ 1977 m., „Petras Repšys stebi audros debesį“ 1978 m.), jiems būdingas laisvas piešinys, ekspresyvi raižysena, humoristiniai siužetai, ironija, groteskas. XX a. paskutiniojo dešimtmečio kūriniai („Išskrenda“ 1994 m., „Priemiestis“ 1995 m.) atlikti daugiausia oforto ir sausos adatos technika, jie eskiziško siluetinio piešinio, subtilios formų modeliuotės, kontrastingų spalvų. Iliustravo knygų, sukūrė ekslibrisų. Nuo 1971 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje 1982 m., 1991 m., Šarlotesvilyje, JAV, 1990 m., Reikjavike 1991 m., Oulu, Suomija, 1992 m.

## Iliustruotos knygos
* Vytautas Petkevičius. Molio Motiejus – žmonių karalius, 1978 m.
* Mahulena aukso mergelė: slovakų pasakos, 1983 m.
* Kazys Inčiūra. Eglės žiedas, 1985 m.
* Vytautas Bložė. Miko Kėdainiškio laiškai sau pačiam ir kiti nežinomi rankraščiai, rasti senų griūvančių namų pastogėje, 1986 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Dailininko tinklapis
Eugenija Jurkūnienė

**Eugenija Macytė-Mikšienė-Jurkūnienė** (1907 m. gegužės 9 d. Sankt Peterburgas – 2005 m. rugpjūčio 2 d. Vilnius) – Lietuvos tapytoja.

## Biografija
Vyras grafikas Vytautas Jurkūnas, sūnus karikatūristas Vytautas Jurkūnas. 1936 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1941 m. ištremta į Altajaus kraštą, 1945 m. grįžo į Lietuvą.

## Kūryba
Nutapė peizažų, ankstyvieji – dekoratyvūs, nuotaikingi, prislopinto kolorito („Venta“, „Pažaislis“, abu 1939 m., „Pavasaris Vilniuje“ 1945 m., „Literatų gatvė Vilniuje“ 1949 m.), šeštojo – aštuntojo dešimtmečio paveikslai impresionistinio stiliaus, subtilių spalvų, kamerinių formų („Naujasis Vilnius“ 1960 m., „Kelias prie jūros“ 1973 m., „Poilsis“ 1975 m.). Nutapė figūrinių kompozicijų, natiurmortų, portretų. Sukūrė piešinių, odos dirbinių projektų. Nuo 1939 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1958 m., 1967 m. Kūrinių („Vilniaus Tilto gatvė“ 1945 m., „Verbos“ 1960 m., „Saulėta diena“ 1966 m., „Žuvėdros“ 1971 m., „Natiurmortas su citrinom“ 1972 m.) turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Vaiva Radasta Vėbraitė

**Vaiva Radasta Vėbraitė-Vėbra** (1954 m. rugpjūčio 24 d. – 2008 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos ir išeivijos visuomenės veikėja.

## Šeima
V. Vėbraitės tėvas – Lietuvos kariuomenės savanoris Juozas Vėbra, įžymus mokslininkas, chemijos mokslų daktaras, Lietuvos Tyrimų laboratorijos organizatorius. Motina Genovaitė Židonytė-Vėbrienė buvo romanistė ir bibliotekininkė, lyginamosios literatūros daktarė, parašiusi prancūzų kalba monografiją apie poetą Oskarą Milašių.

Su vyru James Gust susilaukė keturių vaikų – Aro, Liepos, Lokio ir Sirvydo.

## Biografija
Vaiva Vėbraitė baigė Masačusetso technologijos institutą, biologijos mokslų magistro laipsnį įgijo Jeilio universitete. Kurį laiką dirbo lietuvių istorijos dėstytoja aukštojoje mokykloje.

Studijų metais įsijungusi į išeivijos lietuvių visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą, Vaiva Vėbraitė Konektikuto valstijoje įkūrė sekmadieninę lituanistinę mokyklą „Atgimimas“, buvo jos direktorė ir mokytoja, suorganizavo lietuvių tautinių šokių ansamblį „Vėtra“. Parengė (su Maryte Kunciene) lietuvių kalbos vadovėlį JAV Taikos korpuso savanoriams. 1990 m. įsteigė Konektikuto lietuvių ryšių centrą ir jam vadovavo, teikdama informaciją regiono žiniasklaidai apie atkuriamą Lietuvos valstybę.

Ji taip pat buvo pagrindinė peticijų už Lietuvos pripažinimą vajaus organizatorė: jos iniciatyva buvo surinkta per 160 tūkstančių parašų, kurie buvo įteikti JAV Senato vadovams. Vaiva Vėbraitė aktyviai dalyvavo lietuvių organizacinėje veikloje: buvo JAV lietuvių bendruomenės Krašto valdybos pirmininkė, ilgametė šios Bendruomenės Tarybos narė, Valdybos atstovė Lietuvoje.

1990 m. pirmojo atkurtos Lietuvos kultūros ir švietimo ministro Dariaus Kuolio paskatinta Vaiva Vėbraitė ėmėsi organizuoti Amerikos mokytojų pagalbą Lietuvos mokykloms. Jos ir Jūratės Krokytės-Stirbienės rūpesčiu įsteigta organizacija A.P.P.L.E. (Amerikos mokytojai Lietuvos mokyklai) subūrė JAV lietuvius mokytojus bei dėstytojus ir nelietuvius pedagogus. Pirmieji Lietuvos mokytojų kvalifikacijos tobulinimo kursai įvyko jau 1991 m. vasarą.

1997 m. Vaiva Vėbraitė vadovavo Švietimo ir mokslo ministerijos Pedagogų rengimo ir kvalifikacijos tobulinimo skyriui. 1998–2001 m. ėjo švietimo ir mokslo viceministrės pareigas. Nuo 2004 m. iki mirties dirbo Prezidento Valdo Adamkaus patarėja.

V. Vėbraitė palaidota Vilniuje, Antakalnio kapinėse, šalia savo tėvo, Lietuvos savanorio Juozo Vėbros.

## Išnašos

## Nuorodos
* http://www.bernardinai.lt/index.php?url=articles/88947;
* In memoriam V.Vėbraitei .
Vladas Jurkūnas

**Vladas Jurkūnas** (1911 m. lapkričio 16 d. Odesa – 1982 m. kovo 1 d. Vilnius) – Lietuvos teatro aktorius.

## Biografija
1935-1938 m. studijavo teisę Vilniaus universitete. 1939-1945 m. teatro „Vaidila“, 1945-1968 m. Lietuvos dramos teatro aktorius. Nuo 1960 m. dalyvavo Lietuvos radijo laidose vaikams (Pasakų Senelis). 1954-1959 m. ir 1968-1982 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. Sukūrė raiškių charakterinių, vadinamųjų mažųjų herojų vaidmenų.

## Vaidmenys teatre
* Lomovas, Jepichodovas, Teleginas – Antonas Čechovas. Piršlybos, 1945 m., Vyšnių sodas, 1945 m., Dėdė Vania, 1954 m.
* Topylis – Marti, pagal Žemaitę, 1945 m.
* Alfonsas Rūta – Borisas Dauguvietis. Žaldokynė
* Sčiastlivcevas – Aleksandras Ostrovskis. Miškas, 1948 m.
* Fon Kalbas – Frydrichas Šileris. Klasta ir meilė 1949 m.
* Krizas – Meisteris ir sūnūs, pagal P. Cvirką, 1965 m.

## Filmografija
* 1956 – Statkus. Tiltas, rež. Borisas Šreiberis
* 1960 – Paštininkas. Gyvieji didvyriai, rež. Vytautas Žalakevičius
* 1969 – Šlubis. Gražuolė, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1969 – Birželis, vasaros pradžia, rež. Raimondas Vabalas
* 1973 – Naktibalda, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1975 – Restorano administratorius. Smokas ir Mažylis, rež. Raimondas Vabalas, Algirdas Šemeškevičius
* 1975 – Mokyklos vedėjas – Sadūto tūto, rež. Almantas Grikevičius
* 1978 – Kunigas Narcizas. Markizas ir piemenaitė, rež. Algirdas Dausa.

## Šaltiniai
Rafael Nadal

**Rafaelis Nadalis Parera** (; g. 1986 m. birželio 3 d.) – profesionalus ispanų tenisininkas, buvusi pirmoji pasaulio raketė, 22 Didžiojo kirčio titulų laimėtojas.

Rafaelis Nadalis yra vienuolika kartų laimėjęs Didžiojo Kirčio turnyrą ir 2008 olimpinių žaidynių aukso medalį. Taip pat jis yra laimėjęs paskutinio ketvertuko Prancūzijos atvirąjį turnyrą su Bjornu Borgu (Bjorn Borg) 2008 metais. 2008 m. Nadalis tapo antruoju ispanu, laimėjusiu Vimbldono turnyrą. Taip pat jis yra vienintelis ispanas, laimėjęs Prancūzijos atvirąjį, Londono karališkojo klubo ir Vimbldono turnyrus tais pačiais metais. 2009 m. Nadalis tapo pirmuoju ispanu, laimėjusiu Australijos atvirąjį turnyrą ir ketvirtuoju tenisininku – po Jimmy Connors, Mats Wilander ir Andre Agassi – kuris laimėjo Didijį Kirtį žaidžiant ant trijų skirtingų dangų kortų.

Didžiausi Nadalio varžybų priešai yra Rodžeris Federeris ir Novakas Džokovičius.Yra daug kriterijų ir nuomonių, kuris tenisininkas geriausias. Jis buvo pirma pasaulio raketė iki tol, kol po 2011 metų Vimbldono turnyro jį aplenkė Novakas Džokovičius.

Jam ypač labai sekėsi grunto kortuose. Jis turi 22 – 1 rekordą grunto kortų turnyro finaluose ir nenugalėtas 43 mačuose iš penkių setų. Per pastaruosius ketverius metus, jis laimėjo abu Prancūzijos atvirojo ir du grunto kortų Master serijos turnyrus. Jis taip pat turi ilgiausią vienos dangos laimėjimo seriją po *atidarymo eros*, laimėjo 81 iš eilės rungtynių ant grunto kortų nuo 2005 m. balandžio iki 2007 m. gegužės. Todėl geriausi žaidėjai ir teniso kritikai vertina jį kaip geriausią grunto kortų žaidėją. Nadalis laimėjo 14 kartų French Open čempionatą, daugiausiai nei bet kuris kitas žaidėjas.

2008 m. spalio 18 d. Nadalis tapo geriausiu 2008 metų žaidėju.

## Nuorodos
* Oficiali Rafaelio Nadalio svetainė
Paulius Jurkus

**Paulius Jurkus** (slapyvardis *A. Džiugėnas* 1916 m. liepos 29 d. Žemaičių Kalvarija, Alsėdžių valsčius – 2004 m. balandžio 9 d. Niujorkas) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, beletristas, redaktorius, meno kritikas, dailininkas, visuomenės ir kultūros veikėjas.

## Biografija
1932 m. baigė Sedos progimnaziją, 1936 m. – Telšių gimnaziją, 1936–1940 Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-Filosofijos fakultete studijavo filosofiją. 1943 Vilniaus universitete parašęs diplominį darbą „Impresionizmas ir Vaičiulaičio Valentina“ baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.

1943 m. mokytojavo Kauno VI gimnazijoje, 1944 paskirtas Telšių žurnalo „Žemaičių žemė“ korespondentu, artėjant frontui pasitraukė į Vakarus. 1946–1948 m. Popiežiaus misijos tautinio lietuvių delegato įstaigos sekretorius. 1949 žurnalo „Aidai“ leidėjas (su P. Gaučiu), žurnalo „Ateitis“ redaktorius Vokietijoje. 1950 m. persikėlė į JAV. 1951–1955 m. ir 1958–1960 m. žurnalo „Ateitis“ redaktorius.  1951–1993 m. dirbo laikraštyje „Darbininkas“. 1988–1998 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

## Kūryba
Besimokydamas Telšių gimnazijoje kūrė dekoracijas moksleiviškiems vaidinimams, piešė afišas ir programas. Kartu su bendraminčiais literatais įkūrė laikraštėlį „Šešios žaros“, kuriame aktyviai bendradarbiavo. Nuo 1937 m. bendradarbiavo spaudoje, spausdindamas savo kūrybą, rašydamas straipsnius meno, literatūros temomis. Debiutavo neoromantinės nuotaikos eilėraščiais ir ilgesingos lyrikos persmelktomis novelėmis žurnaluose „Ateitis“, „Studentų dienos“, „Naujoji Romuva“, „Naujoji Lietuva“. Kartu su kitais rašytojais priklausė Žemaičių rašytojų sambūriui, dalyvavo literatūros vakaruose, skaitė savo kūrybą. Jo artimas draugas buvo Vytautas Mačernis.

Novelėse vyrauja romantiniai Lietuvos praeities ir tautinio atgimimo, pasakų ir legendų motyvai. Romane „Smilgaičių akvarelė“ vaizduojama Žemaitijos bažnytkaimio kasdienybė. Parašė padavimų apie Vilniaus praeitį, tautosakinę poemą „Juodvarniai“, eilėraščių. Kūrybai būdingas realizmas, romantinių ir fantastinių elementų derinimas, poetinis pakilumas, humoras. Parašė dailės ir literatūros kritikos straipsnių, apipavidalino ir iliustravo apie 100 knygų, sukūrė tapybos ir grafikos kūrinių.

## Bibliografija
* *Namų ugnis*, eilėraščiai, 1945
* *Pavasaris prie Varduvos*, novelės, 1954 m.
* *Smilgaičių akvarelė*, romanas, 1957 m.
* *Ant Vilnelės tilto*, padavimai, 1968
* *Kai Vilniaus liepos žydi*, padavimai, 1985 m.
* *Juodvarniai*, poema, 1975 m.
* *Klevai prie vartų*, eilėraščiai, 1993 m.
* Art collection of the Lithuanian Franciscan Fathers, albumas, redaktorius, 1963 m.

## Šaltiniai
Istra (upė)

**Istra** () – upė Rusijoje, Maskvos srities vakaruose; Maskvos upės kairysis intakas. Prasideda Maskvos aukštumoje, teka į pietryčius. Įteka į Maskvą netoli Petrovo Dalnėjės gyvenviete.

Upė aukštupyje patvenkta Istros hidroelektrinės tvenkiniu (plotas 33,6&nbsp;km²). Jo vanduo naudojamas Maskvos vandens aprūpinimui. Istros slėnyje įsikūrusios poilsiavietės, sanatorijos. Prie upės yra Istros miestas.

## Šaltiniai
Danutė Juronytė

**Danutė Juronytė-Zelčiuvienė** (1933 m. lapkričio 14 d. Kaune – 2015 m. vasario 27 d. Kaune) – Lietuvos teatro ir kino aktorė, režisierė.

## Biografija
1949–1951 m. mokėsi Panevėžio dramos teatro vaidybos studijoje, vadovaujamoje režisieriaus Juozo Miltinio. 1951–1954 m. Panevėžio dramos teatro aktorė. 1954 m. ištekėjo už aktoriaus Leonardo Zelčiaus. Nuo 1954 m. Kauno dramos teatro (iki 1959 m. Kauno muzikinis dramos teatras) aktorė. Sukūrė apie 80 vaidmenų teatre, kino ir televizijos filmuose, Kauno dramos teatre pastatė spektaklių. Palaidota Petrašiūnų kapinėse.

## Kūryba
**Vaidmenys teatre**:
* 1955 m. Helia – Gabriela Zapolska. Ponios Dulskos moralė
* 1956 m. Aucė – Rūdolfs Blaumanis. Siuvėjų dienos Silmačiuose
* 1957 m. Kristina – Juozas Grušas. Herkus Mantas
* 1962 m. Keitė Keler – Arthur Miller. Visi mano sūnūs
* 1964 m. Dženė – Bertold Brecht. Opera už tris skatikus
* 1965 m. Goda – Kaimas kryžkelėje, rež. Henrikas Vancevičius
* 1968 m. Madlena Bežar – Michailas Bulgakovas. Moljeras
* 1970 m. Aura – Kazys Saja. Šventežeris
* 1973 m. Rožė Kumpytė – Balys Sruoga. Dobilėlis penkialapis
* 1975 m. Aleksandra – Juozas Grušas. Švitrigaila
* 1976 m. Motina – Luigi Pirandello. Šeši personažai ieško autoriaus
* 1978 m. Sofija – Maksimas Gorkis. Paskutinieji
* 1988 m. Tilžės giedotojų draugijos Choristė - Gediminas Jankus. Amžinas keleivis
**Vaidmenys kine**:
* 1967 m. Rūta – Suaugusių žmonių žaidimai, antroji kino novelė, pagal Raimondą Kašauską, rež. Algimantas Kundelis
* 1969 m. Angelė – Birželis, vasaros pradžia, rež. Raimondas Vabalas
* 1969 m. Ave, Vita, rež. Almantas Grikevičius

**Vaidmenys televizijos filmuose**:
* 1973 m. Grafienė Konstancija – Tadas Blinda, 4 serijos, rež. Balys Bratkauskas
* 1979 m. Balzarienė – Kaimynai, 4 serijos, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1981 m. Raudonmedžio rojus, rež. Bronius Talačka
* 1988 m. Karalienė – Vilius Karalius, pagal Ievą Simonaitytę, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1993–1997 m., 1998–2000 m. Ramutė Urniežienė – Giminės, rež. Saulius Vosylius

**Pastatymai**:
* 1994 m. Aldona Liobytė. Meškos trobelė
* 1996 m. Dar kartą atsigręžiu, pagal Birutę Pūkelevičiūtę

## Įvertinimas
* 1983 m. LSSR nusipelniusi artistė
* 2013 m. „Fortūnos“ statulėlė, už nuopelnus Lietuvos teatrui
* 2013 m. LR kultūros ministerijos apdovanojimas „Nešk savo tiesą ir tikėk“ 

## Šaltiniai
Isetė

**Isetė** () – upė Rusijoje, Urale (Sverdlovsko, Kurgano ir Tiumenės srityse); Tobolo kairysis intakas. Išteka iš Isetės ežero 25 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo. Teka į rytus, aukštupyje Vidurinio Uralo rytiniu šlaitu, toliau – Vakarų Sibiro lyguma.

Didžiausi intakai: Miasas, Teča, Sinara (dešinieji). Laivuojama nuo Šadrinsko. Isetės aukšupyje įrengta tvenkinių kaskada ir kanalas, skirtas Jekaterinburgo aprūpinimui vandeniu. Prie Isetės įsikūrę miestai: Jekaterinburgas, Uralo Kamenskas, Kataiskas, Dalmatovas.

Upės pavadinimas mansių kalba reiškia „daug žuvies“.

## Šaltiniai
Istra

**Istra** gali reikšti:
* Istra – miestas Rusijoje;
* Istra – upė Rusijoje, Okos baseine;
* Istra – kitas Istrijos pusiasalio Kroatijoje pavadinimas.
Agluona (Biržai)

**Agluona** – upė šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Apaščios baseine.

Prasideda Vaitkūnų – Mickūnų apylinkėse, šiauriniame Judiškio miško pakraštyje. Teka į šiaurę, Mūšos–Nemunėlio žemuma, įteka į Širvėnos ežerą Biržų miesto šiaurinėje dalyje.

15 km nuo ištakos vaga sureguliuota. Vidutinis nuolydis 72&nbsp;cm/km. Plotis 6-8 m, gylis 1,2–1,9 m. Srovės greitis 0,2-0,3 m/s. Vidutinis debitas 0,59 m³/s. Labai sausais metais vietomis išdžiūsta.

Žymesni tiltai: Biržų Kęstučio gatvės tiltas.

Intakai – Agluonėlė, Gavėnupis, Baronas (kairieji).

Prie upės yra Geidžiūnų, Dirvonakių kaimai.

Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo *aglė*.

## Šaltiniai
Barys

**Barys** – kairysis Jūros intakas, į ją įteka 90,3 km nuo jos žiočių, ties Spraudaičių piliakalniu. Teka pietų kryptimi Šilalės rajone.

Spėjama, kad upėvardis archajiškas, susijęs su  („bala“),  („šlapia vieta tarp kalvų“),  („bala“).

## Šaltiniai
Jaguar XJ

**Jaguar XJ** - automobilių gamintojo Jaguar modelis.

## Istorija

Pirmasis modelis pristatytas 1968 m. rugsėjo 26 d. Jaguar pagamino šešis XJ tipo sedanų modelius. Iš viso šio tipo mašinų buvo pagaminta virš 800 000 (t. y. daugiau negu pusė kada nors pagamintų Jaguarų yra XJ6 tipo mašinos).

## Šaltiniai, nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Peter Young „Jaguar XJ istorija“
Agluona (Akmenė)

**Agluona** arba **Egluona** – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje; Vadaksties kairysis intakas. Prasideda Stipirkių apylinkėse, Karpėnuose, į pietus nuo Naujosios Akmenės. Teka į šiaurės vakarus Ventos vidurupio žemuma, aukštupyje prateka Stipirkių mišką. Įteka į Vadakstį į šiaurę nuo Kesių, Latvijos pasienyje, 36 km nuo jo žiočių.

Ilgis 23 km, baseino plotas 188 km². Slėnis išryškėja tik žemupyje, nuo Kivylių. Slėnio plotis aukštupyje 30–50 m, žemupyje 60–100 m. 15,5 km nuo ištakos vaga reguliuota. Vidutinis nuolydis 0,5 m/km. Vidutinis debitas 1,5 m³/s. Žemupyje patvenkta 81 ha Kivylių tvenkiniu.

Intakai: Bradaulis, Kališupis, Upelis, Paislė, Molupis, Kirgas, Sertupis (kairieji), Žaras, Vėžupis, Pipiris (dešinieji).

Prie Agluonos yra kaimai: Stipirkiai, Agluonai, Kivyliai.

Upėvardis kilo nuo tarmiško eglės pavadinimo *aglė*.

## Šaltiniai
Vilka

: *Apie Minijos intaką žr. [[Vilka (Minija)]].*

**Vilka** – upė Lietuvoje, Tauragės rajone ir Pagėgių savivaldybėje; dešinysis Gėgės intakas, įteka į ją 14,9 km nuo jos žiočių, prie Plaškių; Nemuno mažųjų intakų baseinas. Ištakos į Vaitiškės kaime, prie krašto kelio 199. Teka pietvakarių kryptimi. Kulmenų kaime prie Vilkos stūkso Kreivėnų (Kulmenų) piliakalnis. Upę dusyk kerta geležinkelio linija Radviliškis – Pagėgiai, bei kartą – Pagėgių – Klaipėdos geležinkelis, prie Anužių Vilką kerta krašto kelias .

Vidurupyje stovi technikos paminklas Gudų tiltas.

Intakai:
* Kairieji: Kreivė, Piktupė;
* Dešinieji: Kulmena, Žardė, Juodupė, Kamona, Kreivutė.

Upės vidutinis nuolydis – 83 cm/km.

## Istorija

Vilka (*Wilke*) minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo *[[vilkas]], vilkė*.


Vilka, upė.JPG|Upė ties Gudais
Vilka, ženklas.JPG|Upėvardis kelyje 


## Šaltiniai
Alanta (Nevėžis)

**Alanta** – upė Lietuvoje, Panevėžio rajone; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda į pietvakarius nuo Šilų, netoli Anykščių rajono ribos. Teka į šiaurę. Vidurupyje teka Jotainių miško rytiniu pakraščiu. Įteka į Nevėžį 155 km nuo jo žiočių, ties Tautkūnais.

Intakai: Bikilys, Gariava (dešinieji).

Vidutinis nuolydis 87&nbsp;cm/km.

Upės pavadinimas kildinamas iš šaknies *al-* (alėti = „tekėti, varvėti“).

## Šaltiniai
Heleris

Heleris (, *Haller*) – 1/2 pfenigo vertės vokiška moneta, pavadinta pagal Halės, kuri dabar yra *[[Švabijos Halis]]* (), miestą. Helerius pradėjo kaldinti XIII a. pradžioje, tuomet jie buvo sidabriniai pfenigai (*Häller Pfennig*).

Žodį *heleris* dažnai naudojo kaip mažo nominalo monetų pavadinimą daugelyje Vokietijos valstybių iki 1873 m., kai suvienijus Vokietiją markė ir pfenigas tapo vienintele nacionaline Vokietijos valiuta.

Vokietijoje heleriai atgijo 1904 m., kai Vokietijos vyriausybė perėmė atsakomybę už Vokietijos Rytų Afrikos valiutą iš Vokietijos Rytų Afrikos kompanijos. Heleris tapo 1/100 rupijos dalimi vietoj pesos. kuri buvo 1/64 rupijos dalis.

Helerius kaip monetų pavadinimą naudojo Austrijoje – heleris buvo lygus 1/100 Austrijos-Vengrijos kronos, kuri buvo Austrijos-Vengrijos valiuta nuo 1892 m. iki Imperijos suirimo.

Heleriais (; ) vadino ir 1/100 Čekijos kronos, Slovakijos kronos ir Čekoslovakijos kronos dalį.


File:AHK 10 heller 1892 reverse.jpg|10 Austrijos-Vengrijos helerių monetos reversas (1892 m.)
File:AHK 10 heller 1892 obverse.JPG|10 Austrijos-Vengrijos helerių monetos aversas (1892 m.)
File:1 heller 1901.jpg|1 Austrijos-Vengrijos heleris (1901 m.)
Alėja

**Alėja** – takas, kelias ar gatvė su medžių eilėmis iš abiejų jos pusių. Būdingos parkuose, miestuose, prie įvažiavimų į dvarus, sodybas. Lietuvoje būdingos šių augalų alėjos: mažalapių liepų, paprastųjų eglių, grakščiųjų liepų, tujų, skroblų, maumedžių, ąžuolų.

## Gatvės
* Aušros alėja, Šiauliai
* Birutės alėja, Palanga
* Imanuelio Kanto alėja, Vilnius
* Kaštonų alėja, Šiauliai
* Laisvės alėja, Kaunas
* Martyno Mažvydo alėja, Klaipėda
* Meilės alėja, Palanga
* Olimpinės šlovės alėja, Vilnius
* Saulėtekio alėja, Vilnius
* Tiškevičių alėja, Palanga 
* Vydūno alėja, Kaunas
* Vilniaus alėja, Druskininkai
* Liepų alėja, Kėdainiai
*Liepų alėja, Panevėžys
*Topolių alėja, Panevėžys

## Šaltiniai
Alėja (reikšmės)

**Alėja** reiškia:

* Alėja – medžiais apsodintas kelias;
* Alėja (Virčiuvis) – upė Latvijoje ir Lietuvoje, Virčiuvio intakas;
* Alėja (Upė) – upė Lietuvoje, Upės intakas.

Panašūs:

* Medžių alėjos.
Kulmena

**Kulmena** – upė Tauragės rajone, dešinysis Vilkos intakas, įteka į ją 24,6 km nuo jos žiočių. Išteka Pagėgių savivaldybėje, bet tuoj pat, už 60 metrų įteka į Tauragės rajoną. Teka pietryčių kryptimi.

Kairysis intakas – Kamša.

Upėvardžio šaknis *kul-* siejama su žodžiu *kulys* („įlanka, vingis, kampas, kraštas“).

## Šaltiniai
M1 Abrams

**M1 Abrams** – pagrindinis tankas, sukonstruotas ir gaminamas Jungtinėse Amerikos Valstijose, pavadintas generolo *Creighton Abrams* garbei. Tankas yra gerai ginkluotas, šarvuotas ir labai mobilus, pritaikytas šiuolaikiniams mūšiams. Į Abrams‘ą įmontuotas daugiakuris turbininis variklis, naujos kartos šarvai. Tanko šaudmenų saugyklos izoliuotos dėl įgulos saugumo, jei kartais šaudmenys užsidegtų. Tačiau jis yra ir vienas iš sunkiausių tankų, sveriantis daugiau kaip 61 toną.

*M1 Abrams* į Amerikos kariuomenę priimtas 1980 metais, pakeitė M60 kovos tanką, turintį 105 mm patranką, bet patobulintas M60A3 tarnavo dar gerą dešimtmetį. Dabar M1 tankas turi net keletą pagrindiniu versijų M1, M1A1, M1A2 (SEP Sistemos patobulinimo paketas) kuriuose yra patobulinti ginklai, saugumas ir elektronika. Tokie patobulinimai tankui leidžia prailginti tarnavimo laiką ir dalyvauti aktyviuose mūšiuose. Šis tankas yra naudojamas Jungtinių Amerikos Valstijų, Egipto, Kuveito, Saudo Arabijos ir nuo 2007 metų Australijos armijos.

## Sukūrimo istorija
Pirmasis bandymas pakeisti M60 tankų seriją buvo neišsiplėtojęs MBT-70 tanko projektas, kuris buvo kurtas kartu su Vakarų Vokietija. Tačiau dėl daugybės kilusių problemų projektas buvo atšauktas, bet pradėta dirbti ties žymiai sėkmingesniu *M1 Abrams* projektu.

## Kūrimas
Prototipinio tanko „XM1 Abrams“ dizainas buvo sukurtas „Chrysler Defense“ kompanijoje, o dabar tankas kuriamas „General Dynamics“ kompanijos padalinyje Limos mieste, Ohajo valstijoje. Pradinė tanko versiją M1 teturėjo 105 mm „Royal Ordinance L7“ patranką.

Patobulintos M1 ir M1A1 versijos buvo sukurtos 1985 metais. M1A1 versija jau turėjo 120 mm M256 patranką, pagaminta Vokietijoje ir skirtą Leopard 2 tankui. Pabūklas taip pat turi CBRB (Cheminė, Biologinė, Radiologinė, Branduolinė) apsaugą. M1A2 tanko versija buvo papildyta nepriklausoma šilumine sensorine kamera ir ginklų sistema tanko vadui, vietovės navigacijos sistema, skaitmeninės laikmenos ir radijo signalo sąsajos terpė. O M1A2 SEP tanko versija buvo papildyta skaitmeniniais žemėlapiais, XXI amžiaus mūšio lauko komandos vadovavimo galimybėmis dėl į M1A2 versiją įmontuotų papildomų kompiuterių ir pagerinta vėdinimo sistema.
Argentėjas

**Argentėjas** () – Romos imperijos sidabro moneta, kaldinta nuo Diokletiano pinigų reformos 294 m. iki maždaug 310 m.

Argentėjo masė maždaug atitiko Nerono laikų denaro masę. Monetos masė turėjo būti lygi 1/96 Romos svaro (apie 3 g), ką rodė romėniškas skaičius XCVI monetos reverse.
 
Žodis *argenteus* 'sidabro, sidabrinis' pirmą kartą panaudotas Plinijaus Vyresniojo veikale *Naturalis Historia*, jame buvo frazė *argenteus nummus* 'sidabro moneta'. Tą pačią frazę naudojo ir IV a. istorikas Amianas Marcelinas (*Ammianus Marcellinus*), tačiau neaišku, ar tai buvo oficialus šios monetos pavadinimas.
Alsa

**Alsa** – upė Lietuvoje; Mituvos dešinysis intakas. Prasideda Raseinių rajone, netoli automagistralės A1, prie Ražaitėlių kaimo. Teka pietvakarių kryptimi pro Raseinių ir Jurbarko rajonus. Prateka Birbiliškės miško vakariniu pakraščiu. Įteka į Mituvą 47 km nuo jos žiočių, ties Pažėrais. Vidutinis nuolydis 178&nbsp;cm/km. Prie Alsos esantys kaimai: Rupeikiai, Paalsys Ii.

## Intakai
* Dešinieji: Lazdynupis – 3 km, Bobylas – 3,1 km (intakai – Tridupis (4,2 km), Akmens upelis (1,6 km)), Serbentinė – 3 km.
* Kairieji: Alšakis – 4 km, Mižupis – 3 km.

## Etimologija
Upėvardžio etimologija nėra labai aiški. Pasak vienos hipotezių, susidarė iš šaknies *als-* (plg. *alsa* „nuovargis“, *alsus* „varginantis, tvankus“), kuri galėtų sietis su vandens lėtumu.

## Šaltiniai
Aknysta (upė)

**Aknysta** – upė rytų Lietuvoje; Šventosios kairysis intakas. Išteka iš Aknystėlio ežero Utenos rajone. Teka į šiaurės vakarus Anykščių rajonu. Prateka Lipšio ežerą. Įteka į Šventąją 127 km nuo jos žiočių, ties Antupiais.

Intakai: Kilėva, Gėtys, Bigulis (kairieji), Varnupys (dešinysis). Vidutinis nuolydis 473&nbsp;cm/km. Prie Aknystos esantys kaimai: Aukštakalnis, Aknystos, Aknysčiai.

Upėvardis galimai kilęs iš *akis* („eketė, properša, akivaras“), plg.  iš  („šulinys“).

## Šaltiniai
Alšia

**Alšia** – upė Kaišiadorių ir Prienų rajone; Verknės dešinysis intakas. Priklauso Nemuno mažųjų intakų baseinui.

Išteka iš Kaišiadorių rajone telkšančio Švenčiaus ežero. Teka į šiaurės vakarus, toliau į pietvakarius per Prienų rajoną. Iki Alšios (Pieštuvėnų) ežero vadinama Alšyčia. Pratekėjusi Alšios (Pieštuvėnų) ežerą, toliau pasuka į pietus; vaga labai vingiuota. Įteka į Verknę 25 km nuo jos žiočių, į pietvakarius nuo Stakliškių. Alšios žemupys įeina į Alšios hidrografinį draustinį.

Vidutinis nuolydis 275&nbsp;cm/km. Alšios baseine nemažai ežerų, todėl upė vandeninga ir vasarą, o potvynių amplitudė mažesnė negu 1 m. Alšios baseino plotas – 137,8 km². Didžioji baseino dalis nesimetriška, nes dauguma intakų yra kairieji.

**Intakai**:
* kairieji – Karvė, Veršiukas, Juodupis, Zelvia, Sulinga, Tauriekėlė, Meduja;
* dešinieji – Virkius, Kamainė.

Prie upės esantys kaimai: Ringailiai, Mockonys, Alšininkai, Sudvariškės, Trečionys.

## Etimologija

Upėvardžio etimologija neaiški. Kazimieras Būga kildino iš  „tekėti, tižti“, kur *š* (ide. *ḱ*) yra determinantas. Plg.  „liūnas, raistas, klampynė“,  „durpinga pelkė“,  „pelkių miškelis“.

## Šaltiniai
Vilniaus Gedimino technikos universiteto Humanitarinis institutas

**Vilniaus Gedimino technikos universiteto Humanitarinis institutas** -  Vilniaus Gedimino technikos universiteto struktūrinis padalinys, turėjęs fakulteto statusą. Buvo įkurtas 2003 m. ir panaikintas 2012 m. vasario 1 d., o jo pagrindu įkurtas Kūrybinių industrijų fakultetas.
Institutui nuo įkūrimo vadovavo profesorius habilituotas daktaras Povilas Tamošauskas.  

## Katedros

### Filosofijos ir Politologijos katedra
1992 metais Politologijos katedra reorganizuota į Humanitarinių ir socialinių mokslų katedrą, kuri
nuo 1993 m. tapo Verslo vadybos fakulteto padaliniu.

Nuo 1994 m. katedroje yra edukologijos magistrantūra.

Humanitarinių ir socialinių mokslų katedra 2001 metais buvo pervadinta į Filosofijos ir politologijos
katedra, o nuo 2003 m. ji tapo Humanitarinio instituto padaliniu.

Dabartinis katedros vedėjas yra doc. dr. Tomas Kačerauskas.

### Kūno kultūros katedra
1965 m. buvo įkurta KPI Vilniaus filialo Fizinio lavinimo katedra. Jos vedėju buvo paskirtas Lietuvos krepšininkas Vytautas Kulakauskas, ėjęs vedėjo pareigas iki 1980 m. Paskui katedrai vadovavo doc. Vytautas Sakalys, nuo 1991 m. - doc. Arvydas Mačys.
1993 m. įsteigtam Verslo vadybos fakultetui priskirta Kūno kultūros katedra. Taip ji pavadinta 1991 m.

2003 m. įsteigtam Humanitariniam institutui priskirtajai Kūno kultūros katedrai vadovauja prof. habil. dr. Povilas Tamošauskas.

### Lietuvių kalbos katedra
1997 m. buvusi Kalbų katedra buvo reorganizuota į Užsienio kalbų katedrą ir Lietuvių kalbos katedrą.

Katedros vedėju buvo paskirtas prof. habil. dr. Juozas Stonys, kuris katedrai vadovavo iki 2001 m.

Nuo 2002 m. katedrai vadovauja doc. dr. Angelė Kaulakienė.

Lietuvių kalbos katedra palaiko glaudžius ryšius su Lietuvių kalbos institutu, Valstybine lietuvių kalbos komisija.

### Užsienio kalbų katedra

1963 m. KPI Vilniaus filiale steigiama Kalbų katedra, kurios vedėja tapo Aldona Ona Glemžienė.

1969 m. Kalbų katedra priskiriama Statybos fakultetui. 1977 m. Kalbų katedra reorganizuota į Užsienio kalbų bei Lietuvių ir rusų kalbų katedras. Užsienio kalbų katedros vedėja tapo doc. dr. A. O. Glemžienė (iki 1979 m.). Nuo 1979 iki 1992 m. katedrai vadovavo doc. dr. Kazimieras Rukšėnas.

1992 m. katedros buvo vėl sujungtos ir pervadintos į Kalbų dėstymo centrą, o 1993 m. centras pavadintas Kalbų katedra. Nuo 1993 iki 1997 m. katedrai vadovavo doc. dr. Liudmila Mauzienė. 1997 m. Kalbų katedra buvo reorganizuota į Užsienio kalbų katedrą ir Lietuvių kalbos katedrą.
Nuo 1997 iki 2001 m. Užsienio kalbų katedrai vadovavo doc. dr. Kazimieras Rukšėnas.

Nuo 2002 m. katedros vedėja yra doc. dr. Laimutė Alfonsą Kitkauskinė.

Katedrai priklauso Kalbų mokymo kompiuterinė laboratorija.

## Kiti struktūriniai padaliniai
Estetinio ugdymo centras, Kalbų mokymo centras, Sporto ir turizmo klubas „Inžinerija“.
Viceministras

**Viceministras** - ministro politinio (asmeninio) pasitikėjimo valstybės tarnautojas.

## Lietuvoje
Pareigybė Lietuvoje įvesta 1996 m., pradedant dirbti 8-ajai Vyriausybei (vadovas - Gediminas Vagnorius) suformavus naują ministerijų valdymo sistemą (ministras - politinio pasitikėjimo viceministrai - ministerijos sekretorius). Kiekvienoje ministerijoje dirbdavo po keletą viceministrų, jų kuravimo sfera buvo pagrindinės ministerijos veiklos kryptys.

2002 m. pakeistas teisinis reglamentavimas - kaip aukščiausi vadovai kiekvienoje ministerijoje dirbo po vieną viceministrą ir valstybės sekretorių bei keletą ministerijų sekretorių. Pastarieji perėmė buvusias viceministrų funkcijas (klausimų kuravimą pagal ministerijos veiklos sritis). Viceministras padėdavo ministrui suformuoti politines nuostatas ir prioritetus, priimti sprendimus ir juos įgyvendinti. Paprastai ministras ir viceministrai būdavo deleguojami nuo skirtingų koalicinių partnerių. Šios nuostatos atsisakyta formuojant 14-ąją Vyriausybę (vadovas - Gediminas Kirkilas), nuo tada viceministrą delegavo ministrą delegavusi vyriausybinės koalicijos partija.
  
Viceministras:
* kontroliavo, ar ministerijos rengiami teisės aktų projektai atitinka ministro politines nuostatas ir Vyriausybės programos nuostatas ministrui pavestose valdymo srityse;
* koordinavo ministro politinio (asmeninio) pasitikėjimo valstybės tarnautojų veiklą;
* ministro pavedimu atstovavo ministrui pristatydamas bei aptardamas ministro politines nuostatas ir sprendimus visuomenei, Seimo komitetuose, Vyriausybės posėdžiuose, Vyriausybės pasitarimuose;
* dalyvavo derinant ministerijos rengiamų teisės aktų projektus su suinteresuotomis institucijomis;
* atlikdavo kitas ministro jam pavestas funkcijas.

Nuo 2009 m. liepos 1 d. vėl pakeista administravimo sistema - panaikintos ministerijų sekretorių pareigybės, valstybės sekretorių funkcijas perėmė ministerijų kancleriai, o viceministrai (ne daugiau keturių kiekvienoje ministerijoje) koordinuoja ministerijos darbą pagal veiklos sritis.

Viceministro įgaliojimai nutrūksta kartu su jį priėmusio ministro įgaliojimais.
Hirošimos taikos memorialas

**Hirošimos taikos memorialas** (; dar dažnai vadinamas **Atominės bombos kupolu**) – viena iš Hirošimos (Japonija) memorialinio parko dalių. Tai vienintelis pastatas, kuris išliko nesugriuvęs 1945 m. rugpjūčio 6 d. ryte įvykusio atominio sprogimo hipocentre. 1966 m. jį nuspręsta išsaugoti neribotam laikui kaip memorialą 140 000 tuo metu žuvusių žmonių. 1996 m. pastatas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Suprojektuotas čekų architekto Jan Letzel. Baigtas 1915 m. balandį ir pavadintas *Hirošimos prefektūros prekybos paroda* (HMI). 1921 m. pavadinimas buvo pakeistas į *Hirošimos prefektūros produktų parodų salė*, o 1933 m. į *Hirošimos prefektūros pramonės skatinimo salė*.

1945 m. rugpjūčio 6 dieną pirmoji prieš žmones panaudota atominė bomba sprogo virš šio pastato stogo (tikrasis hipocentras buvo už 160 metrų ir 580 metrų aukštyje). Iš pradžių planuota kupolą nugriauti kartu su kitais griuvėsiais, bet kadangi jis buvo beveik sveikas, griovimo planai buvo atidėti. Kai miestas aplink pastatą buvo atstatytas, dalis vietinių gyventojų vis dar norėjo kupolą nugriauti, bet jis buvo išsaugotas kaip memorialas.

## Galerija

Image:Genbaku_Dome_2.jpg|Salė nuo Motoyasu tilto pusės (nuotrauka daryta maždaug 1921–33 m.).
Image:Gambaku Dome of Hiroshima.jpg|Fotografuota nuo pietvakarių pusės.
Image:Ganbaku Dome of Hiroshima from distance.jpg|Memorialas nuo Aioi tilto.
Image:A-bomb dome closeup.jpg|Sugadintas kupolas
Image:HiroshimaGembakuDome6747.jpg|Kupolas su lentele.
Image:Hiroshima Peace Memorial before and after bombing.jpg|Memorialas seniau ir dabar.
VILNIUS TECH Mechanikos fakultetas

**VILNIUS TECH Mechanikos fakultetas** – Vilniaus Gedimino technikos universiteto struktūrinis padalinys.

## Istorija
Mechanikos fakulteto pradžia 1956 metai, kai buvo įkurtas KPI vakarinio fakulteto Vilniaus skyrius. Jis yra vienas iš seniausių fakultetų universitete.

1960 m. KPI vakarinio fakulteto Vilniaus skyrius pertvarkytas į vakarinį KPI Mechaninės technologijos fakultetą, kuriame buvo pramoninės ir civilinės statybos specialybė.

Nuo 1961 m. jis tampa KPI Vilniaus filialo Mechaninės technologijos fakultetu.

1990 m. fakulteto pavadinimas pakeistas į Vilniaus technikos universiteto Mechanikos fakultetą. Iki 1994 m. fakultetas buvo didžiausias tuometiniame Technikos universitete.

## Katedros
Fakultetui priklauso 5 katedros:

### Biomechanikos inžinerijos katedra
Katedra įkurta 1996 m.
Biomechanikos inžinerijos katedroje atliekami žmogaus judesių ir biosignalų matavimo tyrimai, analizuojamos ir modeliuojamos biosuderinamos medžiagos. Katedroje daug dėmesio skiriama tyrimams, susijusiems su aplinkos pritaikymu neįgaliems asmenims, kuriami motorikos sutrikimų terapiniai metodai, projektuojamos išmanios biomechatroninės priemonės (egzoskeletai, reabilitacinė robotika ir aktyvūs galūnių protezai).

Šiuo metu katedra prisideda prie vieno didžiausio projekto vykdomo su Santaros klinikomis, kuriant biologinio grįžtamojo ryšio matavimo ir analizės technologiją. Katedroje taip pat šiuo metu yra penki doktorantai, kurie atlieka mokslinius darbus, susijusius su širdies, kaulų ir raumenų matavimais bei vertinimu.

### Mechanikos ir medžiagų inžinerijos katedra
1965 m. KPI Vilniaus filiale buvo įkurta Mašinų gamybos procesų automatizavimo katedra, kuri 1967 m. buvo pavadinta Mašinų gamybos technologijos katedra, o 1991 m. - Mašinų gamybos katedra. Nuo 2013-09-02 katedros pavadinimas - Mechanikos inžinerijos katedra, o nuo 2017-07-01 Vilniaus Gedimino technikos universiteto Tarybos nutarimu dėl Vilniaus Gedimino technikos universiteto akademinių padalinių struktūrinių pakeitimų 2017-03-28 Nr. 1-1 Mechanikos fakultete sujungtos Mechanikos inžinerijos katedra ir Medžiagotyros ir suvirinimo katedra, sujungtas padalinys pavadintas Mechanikos ir medžiagų inžinerijos katedra.

### Mechatronikos, robotikos ir skaitmeninės gamybos katedra
Katedroje kuriamos mechatroninės sistemos, atliekami dirbtinio intelekto tyrimai ir taikymas, analizuojami 3D spausdinimo metodai ir medžiagos. Katedros mokslininkai aktyviai dalyvauja Lietuvos ir tarptautinių projektų veiklose, siekiant skaitmenizuoti gamybą taikant dirbtinio intelekto metodus, demokratizuojant bendradarbiaujančius robotus (CoBots) bei kuriant išmaniąsias mechatronines priemones mokslo bei pramonės sritims.

## Kiti padaliniai
* Mechanikos mokslo institutas 
* Techninės kūrybos ir inovacijų centras 

## Šaltiniai
Amata (upė)

**Amatà** ar **Atmatà** – upė šiaurės Lietuvoje; Lėvens kairysis intakas. Prasideda Panevėžio rajono šiaurėje, Barklainių miške. Teka į šiaurę ir šiaurės rytus Pasvalio rajonu. Žemupyje pasuka į rytus ir įteka į Lėvenį 26 km nuo jo žiočių, į vakarus nuo Lavėnų.

Intakai: Ažagėlė, Juodvalkis, Paltis, Valka (dešinieji), Bėravalka, Rupis (kairieji).

Vidutinis nuolydis 82&nbsp;cm/km. Prie Amatos esantys kaimai: Mikoliškis, Pušalotas.

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *[[amalas|amalu]]*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga“, hetitų *amiḭara-* – „griovys“, graikų *ἀμάρα* – „griovys“, hipotetinė **am-* – „upės vaga, griovys“). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų **Amala, *Amela*, lenkų *Jemielnia*.

## Šaltiniai
Virginijus Jokšas

**Virginijus Jokšas** (g. 1962 m. rugpjūčio 26 d. Kelmės rajone) – Skuodo rajono politikas, istorijos mokytojas metodininkas, kraštotyrininkas, filatelistas.

## Biografija
1980–1985 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. Mokytojavo Šiaulių rajone, nuo 1989 m. Skuodo 2-osios vidurinės mokyklos mokytojas, vėliau – direktoriaus pavaduotojas, nuo 2006 m. Bartuvos vidurinės mokyklos direktorius. 1990 m. Bartuvos vidurinės mokyklos muziejaus įkūrėjas.

Yra dirbęs Lietuvos kraštotyros draugijos Skuodo skyriaus pirmininku. Parašė kraštotyros darbus „Kalvystė Ginkūnų gyvenvietėje“, „Latviai Skuodo krašto gyvenime“, „Žydai Skuode“, „Skuodas tarpukario laikotarpiu“, „Skuodo palaidojimų vietos“ ir kt. Lietuvos filatelistų sąjungos Skuodo skyriaus pirmininkas.

Vedęs; žmona Gražinitė, sūnus Augustinas, dukra Kamilė. Moka anglų, rusų kalbas.

## Šaltiniai
Van Erewan

**Jerevano „Van“** – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1990 m. Atkūrus nepriklausomybę žaidė aukščiausioje lygoje. Nutraukė veiklą 1997 m.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
*
FA Vaġaršapat Ēǰmiaçin

**Ečmiadzino „Vaġaršapat“** – Armėnijos futbolo klubas iš Ečmiadzino.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1967 m. Tuo metu vadintas Araks. Armėnijai tapus nepriklausoma valstybe, klubas žaidė aukščiausioje šalies lygoje.

2005 m. nutraukė veiklą.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Šengavit’ Erewan

**Šengavit’ Erewan** – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano. 

## Istrorija
Klubo ištakos siekia 1990 m. Buvo iširęs 1993 m., tačiau atkurtas kaip Ulis Erewan dukterinė komanda. 2016 m. žlugo ir Ulisas.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
*
Impuls Diliǰan

**Diližano „Impuls“** – Armėnijos futbolo klubas iš Diližano.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1985 m. 

1994 m. iširo, bet 2009 m. atkurtas. Žaidė aukščiausioje lygoje.

Po 2012/2013 m. sezono pabaigos buvo pranešta, kad dėl finansinių problemų komanda išformuojama.

## Pasiekimai
* Armėnijos TSR taurės laimėtojas (1985 m.)

## Sezonai

|}
* TT - tik šalies taurės turnyras.
* Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* RSSSF duomenų bazė
Apteka

**Apteka** – upė vidurio Lietuvoje; Juodos (Nevėžio baseinas) dešinysis intakas. Išteka iš Lėno ežero šiaurinės dalies pelkynų Ukmergės rajone. Teka į šiaurės vakarus Panevėžio rajonu. Žemupyje prateka Jotainių mišką, pasuka į vakarus ir įteka į Juodą 22 km nuo jos žiočių, ties Jotainiais.

Intakai: Kapėsė (kairysis), Klampioji (dešinysis). Vidutinis nuolydis 86&nbsp;cm/km. Vaga sureguliuota.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *apteka* („aptaka, upės išsiliejimas“).

## Šaltiniai
Kilikia Erewan (1992)

**Jerevano „Kilikia“** – buvęs  Armėnijos futbolo klubasiš Jerevano. Dalyvavo pirmosiose šalies pirmenybėse, bet 1993 m. prisijungė prie Malatia Erewan klubo.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Tipas 96

**Tipas 96** () – pagrindinis tankas, naudojamas Kinijos Liaudies išsivadimo armijoje. Nuo 2005 metų Kinijos Liaudies Respublika turi daugiau kaip 1500 šio modelio tankų.
Aznavor Noyemberyan

**Aznavor Noyemberyan** – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Nojemberiano.

## Istorija
klubo ištakos siekia 1981 m. 1992 m. pakito pavadinimas, o klubas buvo perregistruotas.

1997 m. paskelbtas bankrotas, komanda išformuota.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Agt’amar Sean

**Sevano „Agt’amar“** – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Sevano.

## Istorija
Klubo užuomazgos yra 1990 m.

Dalyvavo pirmosiose šalies pirmenybėse, bet 1993 m. iširo.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Tipas 99

**Tipas 99** (), *ZTZ-99*, *WZ-123* – Liaudies išsivadavimo armijos pagrindinis tankas.

Suprojektuotas, kaip varžovas šiuolaikiniams Europos ir JAV tankams. Manoma, kad jų Kinijos armija pagamins nedaug, nes jie žymiai brangesni už ekonomiškus Tipas 96 tankus.
Debed Alaverdi

**Alaverdi „Debed“** – buvęs Armėnijos futbolo klubas iš Alaverdi miesto.

## Istorija
klubo ištakos siekia 1938 m., kai buvo suburtas Lokomotiv. Nuo 1990 m. žinomas Debed pavadinimu.

1992 m. dalyvavo aukščiausioje lygoje. Liko tarp blogiausiųjų. 1993 m. žlugo.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Arka

**Arka** – kreivinė sąrama virš angos, nišos ar skliautuotos patalpos. Savo forma gali būti pusapskritės, segmentinės, smailiosios, trilapės, elipsinės, liepsninės ir kt.

Lietuvos architektūroje arkos atsirado XIII–XIV a. (Krėvos, Medininkų, Lydos, Kauno pilys). Pirmosios arkos buvo segmentinės, pusapskritės. Gotikos architektūros laikotarpiu išplito smailiosios ir liepsninės arkos, renesanso–biforinės, elipsinės.


Image:Treledsbåge.png|Trikampė arka
Image:Rundbåge.png|Pusapskritė arka
Image:Segmentbåge.png|Segmentinė arka
Image:Stigande båge.png|Netaisyklinga arka


Image:Lansettbåge.png|Lancetinė arka
Image:Spetsbåge.png|Liespsninė arka
Image:Skulderbåge.png|Plokščiaviršūnė arka
Image:Trepassbåge.png|Trilapė arka


Image:Hästskobåge.png|Pasaginė arka
Image:Korgbåge.png|Tricentrė arka 
Image:Ellipsbåge.png|Elipsinė arka
Image:Draperibåge.png|Nelanksčioji arka


Image:Kölbåge.png|Išraityta arka
Image:Karnisbåge.png|Išraityta atvirkščia arka
Image:Tudorbåge.png|Tiudorų arka
Image:Parabelbåge.png|Parabolinė arka


## Taip pat skaitykite
* Triumfo arka
* Arkinis tiltas
* Arkų nacionalinis parkas

## Šaltiniai
Julius Jurša

**Julius Jurša** (1916 m. lapkričio 8 d. Pavalakė, Rodūnios valsčius – 1974 m. liepos 8 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas fiziologas.

## Biografija
1945 m. baigęs Vilniaus universitetą jame dėstė, nuo 1960 m. fiziologijos kurso vadovas. 1956–1974 m. su kitais įkūrė ir redagavo žurnalą „Sveikatos apsauga“. Paskelbė mokslinių straipsnių periferinės kraujotakos ir termoreguliacijos klausimais.

## Bibliografija
* Kraujo sistemos fiziologija, 1976 m. 2 leid. 1989 m.
* Fiziologija, vadovėlis, vienas autorių, 1978 m.

## Įvertinimas
* 1984 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Alashkert FC

**Alashkert Football Club** arba **Alaškert Fowtbolayin Akowmb** – Armėnijos futbolo klubas iš Jerevano. 

## Istorija

Klubas įkurtas 1990 m. Martunyje ir čia veikė iki 2000 m. 

2011 m. klubo veikla buvo atgaivinta, o 2013 m. jis buvo perkeltas į šalies sostinę Jerevaną.

2015 m. pirmą kartą istorijoje klubas pateko į UEFA Europos lygos atrankos varžybas.

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė
Lernayin Arcax

**Stepanakerto „Lernayin Arcax“** – Armėnijos futbolo klubas iš Stepanakerto (Kalnų Karabachas). 

Dėl politinės padėties anksčiau namų rungtynes žaisdavo Kapane, Jerevane, o nuo 2009 m. Gorise.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1990 m. Nuo 1993 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje. Paskutinį kartą joje dalyvavo 2005–2006 m. sezone.

Kurį laiką buvo išnykęs iš futbolo žemėlapio, tačiau 2019 m. vėl žaidė Pirmoje lygoje. Dėl pandemijos Pirma lyga liko neužbaigta.

2020–2021 m. Pirmoje lygoje liko penktoje vietoje. 2021–2022 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojais.

2022–2023 m. rungtyniavo Premjer lygoje, tačiau tarp dešimties dalyvių liko paskutiniai.

## Pasiekimai

## Sezonai
### 1993 – 2006/07

|}
### 2019 –

|}
Šaltiniai: 

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarket
* RSSSF duomenų bazė