open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kenyon Martin

**Kenjonas Li Martinas** (, g. 1977 m. gruodžio 30 d.) – buvęs JAV krepšininkas, 15 sezonų žaidęs Nacionalinėje krepšinio asociacijoje (NBA).

2000 m. NBA naujokų biržoje Martiną pirmuoju numeriu Naujojo Džersio „Nets“. Po 2003–2004 m. sezono krepšininkas perėjo į kitą komandą – Denverio „Nuggets“. Dėl 2011 m. NBA lokauto nusprendė pasirašyti vienerių metų sutartį su Kinijos krepšinio lygos Sindziango „Flying Tigers“ komanda.

2012 m. vasario 3 d. Martinas sudarė sutartį su Los Andželo „Clippers“. 2013 m. vasario 21 d. prisijungė prie Niujorko „Knicks“. 2015 m. sausio 9 d. įsitraukė į Milvokio „Bucks“ gretas.

2015 m. liepos 3 d. Kenjonas Martinas paskelbė apie profesionalaus krepšininko karjeros pabaigą.

Sūnų Kenyon Martin Jr. 2020 m. NBA naujokų biržoje 52-uoju šaukimu pasirinko Sakramento „Kings“.
## Apdovanojimai ir pasiekimai
### NBA
* NBA „Visų žvaigždžių“ rungtynių žaidėjas (2004 m.)
* Pirmosios NBA simbolinės naujokų komandos žaidėjas (2001 m.)
### NCAA
* NABC metų geriausiai besiginantis žaidėjas (2000 m.)
* Pirmosios „All-American“ simbolinės komandos žaidėjas (2000 m.)
* Nacionalinis metų universiteto žaidėjas (2000 m.)
* „USA“ konferencijos metų krepšininkas (2000 m.)
* 2× pirmosios „USA“ konferencijos simbolinės komandos žaidėjas (1999, 2000 m.)
* Sinsinačio „Bearcats“ įamžinti Nr. 4 marškinėliai
## Išnašos
Gvatemalinis staugūnas

**Gvatemalinis staugūnas** (*Alouatta pigra*) – koatų (*Atelidae*) šeimos primatas. Kūnas juodas, išskyrus baltą patino kapšelį. Būryje būna maždaug 7 nariai tik su vienu patinu, kuris beveik du kartus sunkesnis už patelę. Suėda labai daug maistingų lapų.

Paplitęs Meksikoje, Centrinėje Amerikoje. Belize dar vadinamas *babuinu*, nors ir nėra tiesiogiai susijęs su babuinais Afrikoje.

## Šaltiniai
Rumšiškė

**Rumšiškė** – kaimas pietinėje Telšių rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Varnių.

## Etimologija

Vietovardis kilęs nuo pavardės *Rumša* (ar *Rumšas*, *Rumšys*), pridėjus vietovardžiams būdingą priesagą *-iškė*.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Achondritas

**Achondritai** – akmeniniai meteoritai be chondrų. Silpniau kristalizuoti palyginus su chondritais, chemine sudėtimi ir mineralais panašesni į kai kurias Žemės uolienas. Turi labai mažai geležies ir nikelio. Achondritai yra panašūs į vulkaninius akmenis, kadangi yra lydymosi produktai kažkada egzistavusių stambių asteroidų gelmėse. Daugiausia achondritai skirstomi pagal kilmę – iš Marso, Mėnulio ir Vestos asteroido.
Aleksandras Šliaupa

**Aleksandras Šliaupa** (g. 1932 m. rugsėjo 16 d. Budraičių kaime, Joniškio raj.) – Lietuvos mokslininkas geologas, geomorfologinio ir naudingų iškasenų prognozių žemėlapių sudarytojas.

## Biografija

1944–1951 mokėsi Žagarės vidurinėje mokykloje (gimnazijoje). 1956 m. baigė Vilniaus universitetą ir gavo inžinieriaus – geologo diplomą. 1966–1969 m. mokėsi Geologijos instituto aspirantūroje ir apgynė mokslų kandidato disertaciją „Pietų Pabaltijo struktūriniai morfometriniai tyrimai naftingų struktūrų paieškose“.

1956–1957 m. Vakarų Sibiro geologinės valdybos geologu ir partijos viršininkas. 1958–1966 m. Lietuvos TSR Geologijos valdybos geologas, būrio bei partijos viršininkas, ekspedicijos vyriausiasis geologas. Pagrindinė darbo sritis tais laikotarpiais buvo vidutinio ir stambaus mastelio geologinė nuotrauka. 1969–1971 m. Geologijos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1971 m. sugrįžo į Geologijos valdybą stambaus mastelio geonuotraukinės partijos viršininku. Nuo 1981 m. iki išėjimo į pensiją, vėl dirbo Geologijos institute vyresniojo bei vedančiojo mokslinio bendradarbio, sektoriaus bei skyriaus vadovo pareigose. Pagrindinės geologinių tyrimų kryptys: neotektonika, struktūrinė geologija bei geomorfologija, ekogeologija.

Už TSRS Pabaltijo regiono kompleksinius geologinius tyrimus ir suvestinių geologinių žemėlapių sudarymą 1984 m. kartu su kitais gavo TSRS Valstybinę mokslo ir technikos premiją.

## Svarbiausi darbai

* Pabaltijo respublikų neotektoninis, geomorfologinis ir naudingų iškasenų prognozių žemėlapiai M 1:500 000 (1981, 1982, 1987 m. su bendraautoriais)
* Šiaurės Vakarų Europos neotektoninis žemėlapis M: 500 000 (1997 m., su bendraautoriais)
* „Lietuvos ir kaimyninės teritorijos neotektoninė struktūra“ (monografija, 2001 m.).

Paskelbta per 100 mokslo ir keletas mokslo populiarinimo straipsnių. 1980 m. kartu su V. Baltrūnu parašė mokslo populiarinimo knygelę „Nešė velnias akmenį…“.
Stanislovas Blinstrubas (1901)

**Stanislovas (Stasys) Blinstrubas** (1901 m. gruodžio 20 d. Šiauliai – 1969 m. balandžio 19 d. Vilnius, palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse) – Lietuvos mokslininkas, radijo inžinierius, geologas, magnetinės ir gravimetrinės naudingųjų iškasenų paieškos pradininkas.

## Biografija

1910–1921 m. su tėvais gyveno Ukrainoje. 1918 m. Berdianske baigė 8 klasių komercinę mokyklą. 1921 m. sugrįžęs į Lietuvą įstojo į Kauno universiteto Technikos fakultetą. 1923 m. tęsti studijų išvyko į užsienį, studijavo geologiją Lježo universitete (Belgija), 1929 m. baigė Aukštąją elektrotechnikos mokyklą Paryžiuje.

1926 m. Kauno radijo stoties inžinierius, 1936–1939 m. Klaipėdos radijo stoties viršininkas, 1939–1945 m. Vilniaus radijo stoties viršininkas. 1949–1963 m. dirbo Geologijos ir geografijos, nuo 1963 m. – Geologijos institute.

## Mokslinė veikla
Nuo 1949 m., atėjęs dirbti į Lietuvos mokslų akademijos Technikos mokslų institutą, susidomi magnetine ir gravimetrine naudingųjų iškasenų žvalgyba. 1952 m. pradeda dirbti Lietuvos TSR Mokslų Akademijos Geologijos ir geografijos instituto geofizikos sektoriuje. 1954 m. apgynė mokslų kandidato disertaciją, o 1964 m. – mokslų daktaro disertaciją tema „Magnetinių anomalijų kiekybinio interpretavimo metodas” ir gavo technikos mokslų daktaro laipsnį. 1950–1960 m. vadovavo Lietuvos gravimetriniam kartografavimui. Nuo 1963 m. reorganizavus Mokslų akademijos institutus, dirbo Geologijos institute, o nuo 1965 m. – Mokslų akademijoje.

Svarbiausi moksliniai darbai yra apie magnetinių anomalijų interpretavimą. Domėjosi teoriniais ir praktiniais magnetinės žvalgybos klausimais. Jam vadovaujant ir pačiam aktyviai dalyvaujant, buvo atlikta tiksli magnetinė ir gravimetrinė kai kurių Lietuvos rajonų žvalgyba. Jis atrado ir ištyrė eilę magnetinių ir gravimetrinių anomalijų Lietuvoje, sukūrė originalią metodiką magnetinėms anomalijoms interpretuoti ir pasiūlė paprastą bei aiškų metodą iškasenų klodų formai ir gyliui nustatyti, domėjosi magnetinių reiškinių ryšiais su žmonių sveikata. S. Blinstrubas vienas pirmųjų šalyje tyrė blokinę kristalinio pamato sandarą, pagal matematinių anomalijų išsidėstymą gravitaciniame lauke analizavo anomalijų ir tektoninių lūžių ryšį.

## Šaltiniai
Tuvalu vėliava

**[[Tuvalu]] vėliava** įvesta 1978 m., po to, kai šalis 1976 m. atsiskyrė nuo Gilberto salų. Kaip ir daugelyje buvusių britų kolonijų vėliavų, Tuvalu vėliavos kampe matoma Jungtinės Karalystės vėliava. Žydrame fone išsidėsčiusios devynios žvaigždės simbolizuoja Tuvalu salas: Nanumea, Niutao, Nanumanga, Nui, Vaitupua, Nukufetau, Funafučio, Nukulaelae ir Niulakita. Žvaigždžių išsidėstymas atitinka salų išsidėstymą žemėlapyje, vėliavos viršus – rytai.

1995 m. buvo įvesta kita vėliava, kurioje nebebuvo Jungtinės Karalystės simbolikos. Tačiau šiai vėliavai populiarumo nesulaukus, 1997 m. grąžinta senoji vėliava.
Valerija Čepulytė

**Valerija Čepulytė** (1904 m. vasario 24 d. Sankt Peterburge, Rusija – 1987 m. lapkričio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos mokslininkė geologė, pedagogė, visuomenės veikėja.

## Biografija
1915 m. Peterburge baigė lietuvišką privačią pradžios mokyklą, 1918 m. – tris Kotrynos gimnazijos klases. 1919 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1920–1923 m. mokytojavo Švenčionių apskrities pradinėse mokyklose. 1924–1927 m. mokėsi Vilniaus lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ mokytojų seminarijoje. 1927–1930 m. mokytojavo „Ryto“ pradžios mokykloje, 1930–1933 m. „Kultūros“ pradžios mokykloje Lazinkose. 1934 m. Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje eksternu išlaikiusi visus brandos egzaminus ir gavusi atestatą, tais pačiais m. įstojo į Vilniaus Stepono Batoro universitetą, kur studijavo geologiją ir geografiją. Jau studijų metais įsitraukė į geologines ekspedicijas, 1936 m. prof. Malkovskiui padėjo sudaryti Vilniaus krašto apžvalginį petrografinį žemėlapį, organizuoti lauko tyrimo darbus. Universitetą baigė 1939 m., už diplominį darbą „Gardino žemės šiaurės rytai. Geografijos bruožai“ suteiktas filosofijos magistro laipsnis.

1939–1940 m. dirbo inspektore ir geografijos mokytoja Vilniaus IV lenkų mergaičių gimnazijoje, 1940–1941 m. Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijos (dab. Vilniaus Salomėjos Nėries gimnazija) direktore. 1941 m. pradėjo dirbti LSSR MA Geologijos ir geografijos institute. 1946 m. parengė ir apgynė geografijos mokslų kandidatės disertaciją, skirtą Lietuvos pleistoceno morenų stratigrafijai ir charakteristikai. Vėliau atliko Lietuvos geomorfologinius tyrimus, sudarė geomorfologinį ir pleistoceno paleopaviršių žemėlapius, tyrimų rezultatus apibendrino mokslinių straipsnių serijoje, apibūdindama visą Lietuvos kvartero storymės sandarą. Nuo 1957 m. vadovavo LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriui. Įvaldžiusi morenų petrografinį, palinologinį, struktūrinį, paleogeomorfologinį ir kitus tyrimo metodus, detaliai ištyrė Pietų Lietuvos kvartero sluoksnius ir apibendrinusi rezultatus 1968 m. Vilniaus universitete apgynė geologijos ir mineralogijos mokslų habilituotos daktarės disertaciją. 1955–1958 m. LSSR AT deputatė. Palaidota Antakalnio kapinėse.

## Darbai
Paskelbė 73 mokslinius straipsnius, pirmoji 1953 m. sudarė 1:500 000 mastelio visos Lietuvos geomorfologinį žemėlapį, parengė monografiją „Lietuvos geomorfologija“, nemažai prisidėjo tobulinant geomorfologijos terminiją, pirmoji sudarė stratigrafiškai suskirstytų moreninių priemolių paviršiaus ir pado žemėlapius visai Lietuvos teritorijai, išaiškino nemažai subkvarterinių ir tarpledynmečių slėnių atkarpų, paleogeomorflogiškai išnagrinėjo atskiras teritorijas, gvildeno neotektoninių judesių įtaką kvartero nuogulų formavimuisi ir kt.

1933–1939 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vilniaus žodis“, „Lietuviškas baras“. Parašė komedijų, dramų apie Vilniaus kraštą. Už visuomeninę veiklą ir mokslinius darbus buvo ne kartą apdovanota.

## Įvertinimas
* 1965 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja

## Šaltiniai
Eduardas Eichvaldas

**Eduardas Karolis Eichvaldas** (, 1795 m. Mintaujoje – 1876 m. lapkričio 16 d. Peterburge) – vokiečių kilmės Latvijos ir Lietuvos mokslininkas zoologas, paleontologas, geologas.

## Biografija

Baigė Mintaujos gimnaziją, 1814-1817 m. studijavo mediciną ir gamtos mokslus Berlyno ir Paryžiaus universitetuose, o po to keliavo po Vakarų Europą – Šveicariją, Angliją. 1819 m. grįžo į Lietuvą ir Vilniaus universitete apgynė medicinos daktaro disertaciją.

1819-1821 m. dirbo gydytoju Latvijoje, Aizputėje. 1821 m. Dorpate apgynė habilituoto daktaro disertaciją ir liko dėstyti universitete. 1823-1827 m. dirbo Kazanės universitete. 1827 m. iš prof. L. H. Bojanaus perėmė vadovavimą Vilniaus universiteto zoologijos ir lyginamosios anatomijos katedrai. 1832-1838 m. dėstė zoologiją ir ir lyginamąją anatomiją Vilniaus medicinos – chirurgijos akademijoje, profesorius. Kartu buvo ir akademijos mokslinis sekretorius. Nuo 1838 m. iki mirties gyveno ir dirbo Peterburge. 1835-1851 m. dėstė Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje, zoologijos profesorius, o 1839-1855 m. dar skaitė paleontologijos kursą Peterburgo kalnakasybos insitute.

## Darbai
Dirbdamas Vilniuje, tyrė Lietuvos, Baltarusijos, Ukrainos florą, fauną, domėjosi paleozoologija. 1829 m. suorganizavo kompleksinę ekspediciją po Pietų Lietuvą, tyrė Volynės, Podolės gamtines sąlygas. 1830 m. aprašė molio ir smėlio atodangas Ventos krantuose prie Papilės. Propagavo evoliucionizmą.

## Bibliografija
* Lietuvos, Volynės ir Podolės gamtos bruožai. *Naturhistorische Skizze von Litauen, Volynien und Podolien*, vokiečių kalba, 1830 m.
* Specialioji zoologija. *Zoologia specialis*, trijų dalių vadovėlis studentams 1829-1831 m.
* 1825–1826 m. kelionės prie Kaspijos jūros ir į Kaukazą. *Reise auf dem Kaspischen Meer und in den Kaukasus, unternommen in den Jahren 1825-26*, 2 t. Štutgartas, 1834–1837 m.
* Vilniaus Medicinos ir chirurgijos akademijos muziejaus katalogas. *Catalogus Musaei zootomici Imperatoriae Academiae mediko-chirurgicae Vilnensis*, 1835 m.
* Rusijos pietinių provincijų mineralų gausos atmintinė. *Mémoire sur les richesses minérales des provinces occidentales de la Russie* (prancūzų kalba), Vilnius, 1835 m.
* Senoji Kaspijos jūros, Kaukazo ir pietų Rusijos geografija. *Alte Geographie des Kaspischen Meers, des Kaukasus und des südlichen Rußland*, Berlynas, 1838 m.
* Apie Estijos silūro sluoksnių sistemą. *Über das silurische Schichtensystem von Estland*. Peterburgas, 1840 m.
* Rusijos paleontologija. *Die Paläontologie Russland*, 4 t. 1860-1868 m.

## Šaltiniai
Plėšrusis maitvabalis

**Plėšrusis maitvabalis** arba **keturtaškis maitvabalis** (*Dendroxena quadripunctata*) – maitvabalių (*Silphidae*) šeimos vabalas. Kūnas 12-14 mm ilgio, plokščias, ovalinis. Jo viršutinė pusė geltona, tankiai taškuota, o apatinė ir kojos juodos spalvos. Antsparniuose yra po dvi juodas dėmes. 

Aptinkamas lapuočių miškuose. Minta drugių vikšrais, ypač ąžuolinio lapsukio, žiemsprindžio.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
*Xylodrepa quadripunctata (plėšrusis arba keturtaškis maitvabalis)
*Xylodrepa quadripunctata (L.) 
*МЕРТВОЕД ЧЕТЫРЁХТОЧЕЧНЫЙ (Xylodrepa quadripunctata)
Kirmvabaliai

**Kirmvabaliai** (*Boridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Kūnas ilgas ir siauras, volelio formos.

Lietuvoje randama 1 rūšis – Šneiderio kirmvabalis (*Boros schneideri*), įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
* Family Boridae – Conifer Bark Beetles
* Атлас борид (Boridae) России (проект Э.Я.Берлова и О.Э.Берлова)
Steponas Eitminavičius

**Steponas Eitminavičius** (1932 m. rugsėjo 20 d. Šiauliuose – 2000 m. rugpjūčio 26 d. Vilniuje. Palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos geologas mokslininkas ir hidrogeologas praktikas, fotografas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Kilęs iš senos bajorų giminės. 1943–1950 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1951–1953 m. Vilniaus 1-oje berniukų vidurinėje mokykloje. 1953–1958 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete geologiją, įgijo hidrogeologo specialybę. 1962–1964 m. gilino žinias Leningrado Plechanovo kalnakasybos institute. 1972 m. baigė neakivaizdinę aspirantūrą ir apgynė mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos TSR pelkių hidrogeologinės sąlygos ir jų vandens balansas“ (nostrifikuota 1993 m.)

1958–2000 m. Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijos (nuo 1991 m. valstybinės hidrogeologijos įmonės „ARTVA“, 1994 m. AB „ARTVA“) bendradarbis, paskutinius 20 metų vadovavo melioracinei hidrogeologijos mokslinei grupei.

S. Eitminavičius buvo didelės erudicijos ir plačių interesų asmenybė. Jis profesionaliai užsiiminėjo menine fotografija – dvi jo meninės peizažo fotografijos tarptautinėse parodose pelnė sidabro medalius. Domėjosi Lietuvos istorija, filosofija, bitininkyste, žirgų sportu. Dalyvaudavo Geologų sąjungos suvažiavimuose.

Nuo 1990 m. Lietuvos bajorų karališkosios sąjungos narys, Vilniaus apskrities bajorų vadas.

## Darbai

Disertacijoje apibendrino savo ilgamečių mokslinių tyrimų rezultatus. Pagrindinė visos gamybinės veiklos sfera buvo požeminio vandens monitoringas. Didžiąją gamybinės ir mokslinės veiklos dalį jis tyrė melioracijos darbų poveikį požeminio vandens režimo ir balanso formavimuisi ir parengė melioracinį – hidrogeologinį šalies teritorijos rajonavimą, atliko plačius tyrimus tipinėse Lietuvos pelkėse ir jų pagrindu suformavo melioruojamų teritorijų monitoringo pagrindus. Visus darbus ir tyrimus siejo su Lietuvos gamtinės aplinkos ir jos atskirų ekosistemų apsauga. Plačiai žinomi jo tyrimai Švento bei kitų šalies ežerų baseinuose, vertinant bei prognozuojant žemių melioracijos poveikį ežerų ekosistemoms.

Parengė detalų hidrogeologinį pagrindą Trakų istoriniam nacionaliniam bei Gražutės regioniniam parkui. Apibendrino Baltijos regiono melioracijos darbų poveikio gamtinei aplinkai. Savo darbais prisidėjo prie melioracinės hidrogeologijos mokslo plėtros Lietuvoje.

## Bibliografija

17 vadovėlių ir monografijų autorius ir bendraautoris, parengė 8 ataskaitas. Svarbiausios:
* Hidrogeologinės pelkių sąlygos, 1972 m. (rusų kalba),
* Pabaltijo regioninė hidrogeologija, 1989 m. (bendraautoris, rusų k.).

## Literatūra
* Lietuvos geologas Steponas Eitminavičius
Šneiderio kirmvabalis

**Šneiderio kirmvabalis ** (*Boros schneideri*) – kirmvabalių (*Boridae*) šeimos vabalas.

Kūnas 11-17 mm ilgio, juodai pilkos spalvos, blizgantis. Antsparniai švelniai taškuoti, su išilginėmis vagutėmis. Letenos raudonai rudos, antenos rudos.

Lervos vystosi po trūnijančia medžių žieve.

Lietuvoje reta rūšis. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
* Straipsnis apie Šneiderio kirmvabalį lietuvių kalba 
* Boros schneideri – Polish Red Data Book of Animals 
* Boros schneideri Panzer (Boridae) – photo by K. V. Makarov
Antanas Giedraitis (1848)

**Antanas Karolis Giedraitis** (, gimė 1848 m. vasario 20 d. Vilniaus apskrityje, Karvio dvare, mirė 1909 m. spalio 26 d. Vilniuje; palaidotas Karvyje) – kunigaikštis, Lietuvos mokslininkas, pirmasis lietuvių geologas, Lietuvos kvartero darinių tyrinėjimų pradininkas ir pagrindėjas, nuoseklus poliglacializmo šalininkas.

## Biografija

Kilęs iš lietuvių kunigaikščių Giedraičių giminės. 1878 m. baigė Freibergo kalnakasybos akademiją.

1878–1882 m. tyrinėjo Lietuvą, Baltarusiją ir šiaurės rytų Lenkiją. Pirmasis Lietuvoje detaliai aprašė kvartero nuogulas, buvo kontinentinio apledėjimo šalininkas. 1882 m. įkūrus Rusijos Geologijos komitetą tapo jo bendradarbiu, vykdė geologinius maršrutus Kauno ir Suvalkų gubernijose, o jų medžiagą panaudojo 10 varstų mastelio geologinio žemėlapio 5-tam lapui sudaryti. Šių tyrimų medžiaga paskelbta Komiteto leidinyje. Tyrinėjo Polesės geologiją. Šių tyrimų ataskaitos pirmą kartą buvo paskelbtos 1886–1887 m.

Kurį laiką dirbo Turkmėnijoje, tyrė Amu Darjos senvagę, vėliau išvyko į Sibiro geležinkelio statybas dirbti geologu, daug metų tyrinėjo Užbaikalės Šilkos, Argūnės ir Selengos upių baseinuose. 1900–1903 m. Jekaterinoslavo aukštojoje kalnakasybos mokykloje skaitė rūdinių naudingųjų iškasenų ir lauko geologijos paskaitas. Tačiau sveikatos būklė privertė jį grįžti į gimtinę.

Lietuvos geologijos klausimais 1895 m. išleido stambų veikalą, kuriame apibendrino savo tyrinėjimų rezultatus, sudaręs Lietuvos ir kaimyninių sričių kreidos darinių paplitimo geologinį žemėlapį. Atrado ir aprašė daug naujų kreidos, terciaro uolienų atodangų. Jis pirmasis apibūdino vidurio Lietuvos prieledyninių ežerų nuosėdas, sudarytas iš sluoksniuotojo molio, priemolio, priesmėlio. Nurodė juros, kreidos ir terciaro uolienų intarpus kvartero nuogulose. Jis teigė, kad kreidos mergelis, baltasis kvarcinis smėlis, molis ir kitos uolienos ateityje bus pirmiausiai kasamos.

## Bibliografija
* Vilniaus, Gardino, Minsko, Voluinės gubernijų ir Lenkijos karalystės šiaurinės dalies geologiniai tyrimai (Geologičeskie issledovanija v gubemijach Vilenskoj, Grodenskoj, Minskoj, Volynskoj i sev. časti Carstva Polskogo), 1895 m.

## Šaltiniai
Puošnusis skydinukas

**Puošnusis skydinukas** (*Cassida margaritacea*) – lapgraužių (*Chrysomelidae*) šeimos vabalas.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
* Cassida margaritacea Schaller, 1783
Raudonasis pievasprakšis

**Raudonasis pievasprakšis** (*Anostirus purpureus*) – sprakšių (*Elateridae*) šeimos vabalas.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
* Purpurroter Schnellkäfer · Anostirus purpureus
* Anostirus purpureus (Poda, 1761)
* Anostirus purpureus (Poda, 1761) – photo by S. I. Ruban
Skydvabaliai

**Skydvabaliai** (, sin. *Ostomidae*, ) – vabalų (*Coleoptera*) šeima, kuriai priklauso įvairios formos vabalai su penkianarėmis letenomis. Jų kūnas gali būti elipsiškas, išgaubtas ar cilindriškas. Antenos buožiškos.

Dauguma rūšių grobuonys. Minta vabzdžių lervomis (kinivarpų, skaptukų). Gyvena po išdžiūvusių medžių žieve, trūnijančioje medienoje bei medžių kempinėse. Kai kurios rūšys (Mauritaninis skydvabalis) aptinkamos maisto produktų sandėliuose, butuose.

Pasaulyje yra apie 600 rūšių. Dauguma jų būdingi tropikams.

Lietuvoje žinomos 7 retos rūšys:

## Nuorodos
* Trogositidae 
* Trogositidae
Didysis skydvabalis

**Didysis skydvabalis** (*Peltis grossa*) – skydvabalių (*Trogositidae*) šeimos vabalas. Kūnas plokščias, tamsiai rudas, 11-19 mm ilgio. 

Randamas eglynuose. Gyvena senuose, trūnijančiuose rąstuose ir kelmuose. Lervos graužia gilius takus. Vabalų randama po atšokusia žieve. Tame pačiame medyje vabalai gali gyventi ilgiau nei 20 metų.

Lietuvoje reta rūšis. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos
*Raudoni lapai 
*Peltis grossa (Linnaeus, 1758)
*„Didysis skydvabalis - reta, nykstanti vabalų rūšis“
Marmurinis auksavabalis

**Marmurinis auksavabalis** (*Protaetia lugubris*) – auksavabalių (*Cetoniidae*) šeimos vabalas.

Įrašytas į Lietuvos raudonoją knygą.

## Taip pat skaitykite

* Lietuvoje gyvenantys auksavabaliai vabalai

## Nuorodos

* Raudoni lapai
* Мраморная бронзовка Netocia lugubris (Herbst, 1786) – сканографии О.Берлова
Aštuoniataškis auksavabalis

**Aštuoniataškis auksavabalis** (*Gnorimus variabilis*) – auksavabalių (*Cetoniidae*) šeimos vabalas. Kūnas truputį išgaubtas, juodas, 17-22 mm ilgio. Antsparniai su aksomiškomis dėmėmis.

Aptinkamas saulėtomis dienomis pamiškėse, miškų aikštelėse. Lervos vystosi trūnijančioje lapuočių medžių medienoje.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Taip pat skaitykite

* Lietuvoje gyvenantys auksavabaliai vabalai

## Nuorodos
* Raudoni lapai
Akidalijos lyguma

**Akidalijos lyguma** – tamsi lyguma Marso šiauriniame pusrutulyje tarp 10 ir 50° v. ilgumos ir 35 ir 55° š. platumos. Ilgis 2300 km, daug kraterių. Ribojasi su Tarsio ir Arabijos vulkaniniais regionais. Lygumoje yra savo kalvomis garsus Kidonijos regionas.

Pavadinta Akidalijos šaltinio, kuriame Venera maudėsi su gracijomis, vardu.

## Geologija
Gylis nuo –4 iki –5 km.

Kilmė daugiausia vulkaninė. Manoma, kad regiono grunto pagrindą sudaro juodas smėlis, susidaręs iš tamsių bazaltų vykstant erozijai.

Tolimoje geologinėje praeityje į Akidalijos lygumą sutekėdavo vanduo iš aplinkinių vandens šaltinių.
Niūriaspalvis auksavabalis

**Niūriaspalvis auksavabalis** (**Šerdvabalis**) (*Osmoderma barnabita*, sin. *Osmoderma eremita*) – auksavabalių (*Cetoniidae*) šeimos vabalas. Kūnas 22–32 mm ilgio, juodas ar juodai rudas, kiek metališko atspalvio. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą, saugoma.

## Taksonomija
Taksonomija nėra galutinai nusistovėjusi. Kurį laiką Europoje gyvenantys Osmoderma genties vabalai buvo laikomi viena rūšimi – *[[Osmoderma eremita]]*. Tačiau, atlikus eilę tyrimų, nustatyta, jog po šia rūšimi yra kelios panašios rūšys ir ji išskaidyta į *[[Osmoderma eremita]]*, *[[Osmoderma cristinae]]*, *[[Osmoderma italicum]]*, *[[Osmoderma lassallei]]* ir *[[Osmoderma barnabita]]*. Lietuvoje iš šių rūšių gyvena tik *Osmoderma barnabita*.

## Išvaizda
Vabalai 23–39 mm ilgio, juodos arba juodai rudos spalvos. Priešnugaris siauresnis už antsparnius. Patinai priešnugarėlėje turi įdubą. Lervos apie 7 cm ilgio, jų kūnas su trumpais šereliais, baltai gelsvas su pilkesne galine dalimi, galva tamsiai oranžinė. Lervos išoriškai panašios į marmurinio auksavabalio lervas, neretai randamas panašiose buveinėse. Kokonas apie 30 mm ilgio.


Eremitt larve MF.jpg|Lerva
Osmoderma eremita larver.jpg|Lervos
Eremitt larvehode MF.jpg|Lervos galva
Osmoderma barnabita KR.jpg|Suaugėlis
Osmoderma eremita female.jpg|Patelė
Osmoderma eremita male.jpg|Patinas
Osmoderma eremita head female.jpg|Suaugėlio galva


## Biologija

Lervos vystosi trūnijančioje lapuočių medienoje, dažniau ąžuolo, nors tinka ir kiti medžiai (drebulė, klevas, liepa). Vystymosi trukmė – 2–3 metai. Vabalai skraido dieną gegužės–rugpjūčio mėn. Aptinkami pamiškėse ar miško aikštelėse ant įvairių augalų žiedų, medžių kamienų, drevėse. Maitinasi sula, nektaru. Kvepia degutu. Suaugėliai geba skristi, tačiau skrenda tik nedaugelis ir dažniausiai ne daugiau šimto metrų, todėl plinta ribotai. Laisvėje vabalai gyvena maždaug mėnesį, laboratorijos sąlygomis gali gyventi daug ilgiau.

Patelės padeda apie 30 kiaušinėlių į medžių dreves. Medžių kamiene daug metų gali gyventi kelios kartos lervų, kol sunaudojamos maistinės medžiagos.

## Paplitimas

Aptinkamas didžiojoje dalyje Europos, tačiau dėl savo retumo saugomas, įtrauktas į Berno konvenciją, IUCN Europos saproksilinių vabalų raudonąją knygą, ES Buveinių direktyvos II ir IV priedus.

Lietuvoje dažniausiai aptinkami tik pavieniai vabalai centrinėse ir vakarinėse šalies dalyse. Dėl savo retumo rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Vabalų populiacijai grėsmę kelia sanitarinių kirtimų metu neišsaugomi seni drevėti medžiai.

## Vaizdavimas mene

Kauno Ąžuolyne 2024 m. rugsėjį buvo atidengta niūriaspalviui auksavabaliui skirta skulptūra, nes parkas yra viena iš rūšies buveinių. Skulptūros autorius – Lukas Šiupšinskas.


Osmoderma eremita Kaunas.jpg|Niūriaspalvio auksavabalio skulptūra Kauno Ąžuolyne.


## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Lietuvoje gyvenantys auksavabaliai vabalai
Adamso žiedas

**Adamso žiedas** – išorinis Neptūno planetos žiedas, pavadintas britų matematiko ir astronomo Džono Kaučo Adamso vardu. Nuo planetos nutolęs apie 63 930 km. Tai – geriausiai ištyrinėtas Neptūno žiedas. Jis yra siauras, šiek tiek ekscentriškas ir išlinkęs. Žiedo storis apie 35 km (15 – 50 km). Dulkių dalis šiame žiede yra 20-40%, t. y. mažesnis, nei kituose siauruose žieduose.

### Arkos

Šviesiausios Adamso žiedo dalys – arkos – buvo atrastos pirmiausiai. Arkos yra pavieniai regionai žiede, kuriuos sudarančios dalelės yra paslaptingai susigrupavusios. Adamso žiedą sudaro penkios trumpos arkos, išsidėsčiusios pakankamai siaurame ilgumos intervale (247° – 294°). 1986 metais, šios arkos buvo aptiktos tokiose ilgumose:
* 247–257° – Brolybė(Fraternité),
* 261–264° – Lygybė 1(Égalité 1),
* 265–266° – Lygybė 2(Égalité 2),
* 276–280° – Laisvė(Liberté),
* 284.5–285.5° – Drąsa (Courage)

Ryškiausia ir ilgiausia arka – Brolybė, blyškiausia – Drąsa.

Arkos – pakankamai stabilios struktūros, kurių padėtis beveik nesikeitė laikui bėgant. Vis dėlto jų buvimas Adamso žiede išlieka mįsle.
Stanislovas Bonifacas Jundzilas

**Stanislovas Bonifacas Jundzilas** (1761 m. gegužės 6 d. Jasionyse, dab. Gardino sritis, Varanavo rajonas – 1847 m. balandžio 27 d. Vilniuje. Palaidotas Bernardinų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas filosofas, publicistas, botanikas, geologas.

## Biografija
Pradinį mokslą baigė Valkininkuose. 1774-1779 m. mokėsi Lydos, Liubešovo (Volynės sritis) pijorų mokyklose. 1779 m. Liubešove buvo patvirtintas pijorų ordino nariu. 1779-1780 m. mokytojavo Raseinių, Ščiutino ir Vilniaus pijorų mokyklose. 1781-1783 m. klausė filosofijos kursą Vilniaus pijorų kolegijoje Šnipiškių vienuolyne Vilniuje, kartu Vilniaus universitete 1782 m. lankė fizikos, o 1783 m. chemijos paskaitas. 1784 m. įšventintas kunigu. Iki 1786 m. mokytojavo Ščiutine. 1786-1787 m. Vilniaus universitete išklausė chemijos ir zoologijos kursus, taip pat 1787 m. G. Forsterio privačiai skaitytą botanikos kursą.

1790-1792 m. Vilniaus universitete dėstė gamtos mokslus. Buvo išvykęs tobulintis į Vakarų Europą – Austriją, Saksoniją, Vengriją, kur domėjosi naudingosiomis iškasenomis, jų geologija. Sumanęs Vilniuje įkurti veterinarijos mokyklą, 1795-1796 m. tobulinosi Vienoje. Išklausė gyvulių anatomijos, fiziologijos, farmacijos, patologijos ir terapijos kursus. 1797 m. grįžo į Lietuvą ir Vyriausioje mokykloje užėmė iš pradžių viceprofesoriaus, o 1802 m. – gamtos mokslų profesoriaus vietą. 1798 m. apgynė disertaciją, skirtą mineralogijos, krašto geografijos klausimams nagrinėti.

## Mokslinė veikla
Tyrė Vilniaus, Ščiutino, Lydos, Gardino apylinkių florą, taip pat paukščius, vabzdžius. Jo iniciatyva perorganizuotas ir išplėstas Vilniaus universiteto botanikos sodas iš Pilies gatvės perkeltas į Sereikiškes. Pagausino sodo augalų skaičių, keisdamasis augalais su 15 miestų išpopuliarino jį Europoje, papildė naujais rinkiniais Gamtos mokslų kabinetą. Teigė, kad gamta turi savo dėsnius, o gyvieji gamtos kūnai yra medžiagos cheminių kitimų rezultatas, kad žmogus kūnu panašus į kitus žinduolius. Aiškindamas organizmų kilmę ir jų psichinę veiklą pripažino dieviškąjį pradą.

1802-1803 m. paskelbė naują gamtos mokslų dėstymo programą, į ją įtraukė naminių gyvulių anatomijos, jų laikymo ir veisimo kursą. Skaitė mineralogijos paskaitas, dėstė botaniką, vadovavo gamtos mokslų katedrai. Tyrė mineralinių vandenų versmes, nustatė druskų koncentraciją buvusio Stakliškių kurorto mineraliniuose Žiupos šaltiniuose, tyrė durpynus, pelkių rūdas.

Varšuvos, Peterburgo gamtininkų draugijų narys. Kartu su kitais redagavo žurnalą lenkų kalba „Vilniaus dienraštis“ (*Dziennik Wileński*), jame skelbė gamtos mokslų srities straipsnius. Pirmasis parašė vadovėlių studentams.

## Bibliografija
* Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės provincijos augalų aprašymas (*Opisanie roślin w Prowincyi W. X. Litewskiego, naturalnie rosnących*), 1791 m.
* Taikomoji botanika (*Botanika stosowna*), 1799 m.
* Lietuvos augalų aprašymas pagal Linėjaus sistemą (*Opisanie roślin Litewskich, wedlug ukladu Linneusza*), 1811 m.
* Botanikos pradmenys (*Początki botaniki*) 2 d. 1804-1805 m., 1829 m.
* Trumpoji zoologija (Zoologia krótko zebrana), 4 t. 1807 m., 4 leid. 1829 m.

## Šaltiniai
Aerolitai

**Aerolitai** – akmeniniai meteoritai. Susideda daugiausiai iš silikatų. Aerolitai sudaro apie 95 % visų meteoritų. Šiai grupei priklauso įvairių rūšių chondritai ir achondritai.
Tikrosios voverės

**Tikrosios voverės** (*Sciurinae*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos pošeimis. Skirstomas į gyvenančias medžiuose ir ant žemės.

* **Medžiuose gyvenančios voverės**:
** Puošniosios voverės (*Callosciurus*), 15 rūšių.
** Afrikinės voverės (*Epixerus*), 2 rūšys.
** Mažosios voverės (*Exilisciurus*), 6 rūšys.
** Palminės voverės (*Funambulus*), 5 rūšys.
** Dryžuotosios voverės (*Funisciurus*), 12 rūšių.
** Kalimantaninės voverės (*Glyphotes*), 2 rūšys.
** Sauliamėgės voverės (*Heliosciurus*), 3 rūšys.
** Sulavesinės voverės (*Hyosciurus*), 1 rūšis: sulavesinė voverė (*Hyosciurus heinrichi*).
** Amerikinės nykštukinės voverės (*Microsciurus*), 5 rūšys.
** Pelinės voverės (*Myosciurus*), 1 rūšis: pelinė voverė (*Myosciurus pumilio*).
** Azijinės nykštukinės voverės (*Nannosciurus*), 1 rūšis: rudoji nykštukinė voverė (*Nannosciurus melanotis*).
** Krūmyninės voverės (*Paraxerus*), 12 rūšių.
** Sulavesinės nykštukinės voverės (*Prosciurillus*), 5 rūšys.
** Alyvmedinės voverės (*Protoxerus*), 2 rūšys.
** Didžiosios voverės (*Ratufa*), 4 rūšys.
** Ilgasnukės voverės (*Rhinosciurus*), 1 rūšis: ilgasnukė voverė (*Rhinosciurus laticaudatus*)
** Rubininės voverės (*Rubrisciurus*), 1 rūšis: rubininė voverė (*Rubrisciurus rubriventer*).
** Voverėlės (*Sciurillus*), 1 rūšis: voverėlė (*Sciurillus pusillus*).
** Voverės (*Sciurus*), 31 rūšis.
** Indonezinės voverės (*Sundasciurus*), 13 rūšių.
** Grioveliakaplės voverės (*Syntheosciurus*), 2 rūšys.
** Raudonosios voverės (*Tamiasciurus*), 2 rūšys.
* **Ant žemės gyvenančios voverės**:
** Antilopiniai starai (*Ammospermophilus*), 5 rūšys.
** Berberinės antžeminės voverės (*Atlantoxerus*), 1 rūšis.
** Preriniai šuniukai (*Cynomys*), 5 rūšys.
** Ilganosės voverės (*Dremomys*), 4 rūšys.
** malajinės voverės (*Lariscus*), 4 rūšys.
** Švilpikai (*Marmota*), 14 rūšių.
** Daugiadryžės voverės (*Menetes*), 1 rūšis: daugiadryžė voverė (*Menetes berdmorei*).
** Kutaausės voverės (*Rheithrosciurus*), 1 rūšis: kutaausė voverė (*Rheithrosciurus macrotis*).
** Plonapirščiai starai (*Spermophilopsis*), 1 rūšis: plonapirštis staras (*Spermophilopsis leptodactylus*).
** Starai (*Spermophilus*), 36 rūšys.
** Burundukai (*Tamias*), 23 rūšys.
** Azijinės dryžuotosios voverės (*Tamiops*), 4 rūšys.
** Urvinės voverės (*Xerus*), 4 rūšys.
Vytautas Juodkazis

**Vytautas Juodkazis** (g. 1928 m. lapkričio 1 d. Pagėgiuose) – Lietuvos mokslininkas geologas, profesorius, akademikas.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus vidurinę suaugusiųjų mokyklą. 1952–1957 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete ir įgijo inžinieriaus geologo diplomą. 1961–1963 m. mokėsi Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto aspirantūroje. 1982 m. geologijos ir mineralogijos mokslų daktaras. 1998 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

1957–1961 m. Vilniaus hidrogeologijos ekspedicijos vyr. inžinierius ir vyr. hidrogeologas. 1963–1988 m. Geologijos ir geografijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, mokslinis sekretorius, skyriaus vadovas. Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto vyr. dėstytojas, docentas, nuo 1985 m. profesorius.

Nuo 1991 m. Lietuvos geologų sąjungos žurnalo „Geologijos akiračiai“ atsakingasis redaktorius. Lietuvos geologų sąjungos, Lietuvos geologų draugijos, Tarptautinės hidrogeologų asociacijos, Tarptautinės geotermijos asociacijos, Šiaurės šalių hidrologų asociacijos, Amerikos naftos geologų asociacijos narys.

## Mokslinė veikla
Pagrindiniai moksliniai darbai skirti Baltijos artezinio baseino hidrogeologijai. Pagrindė Baltijos šalių požeminių vandenų eksploatacinių išteklių hidrodinaminių tyrimų kryptį, įvertino Baltijos artezinio baseino gėlo požeminio vandens išteklius, nustatė jo susidarymo dėsningumus, numatė racionalaus naudojimo būdus.

## Bibliografija
* **Monografijos**
* Lietuvos teritorijos artezinio vandens eksploatacinių išteklių įvertinimas (rusų kalba, 1966 m.),
* Baltijos šalių požeminio vandens išteklių formavimasis ir įsisavinimas (rusų kalba, 1980 m.),
* Lietuvos geologijos istorija (bendraautoris, 1981 m.),
* Baltijos šalių regioninė hidrogeologija (atsakingas redaktorius, bendraautoris, rusų kalba, 1989 m.),
* Lietuvos karstas: hidrogeologija ir požeminio vandens apsauga (sudarytojas, bendraautoris, 1992 m.),
* Lietuvos geologija (bendraautoris, 1994 m.),
* Radioizotopiniai metodai ekologinėje hidrogeologijoje (bendraautoris, 1995 m.).
* **Knygos**
* Marijampolės apskrities hidrogeologija ir požeminio vandens ištekliai (sudarytojas, bendraautoris, 1996 m.),
* Geomokslai. Lietuvos mokslas, 23 knyga (vienas iš sudarytojų ir bendraautorių, 1999 m.)
* **Vadovėliai**
* Baltijos šalių hidrogeologijos pagrindai (autorius, 1979 m.),
* Požeminio vandens išteklių įvertinimo metodikos pagrindai (autorius, 1992 m.),
* Geriamojo vandens kokybė ir jos norminimas (autorius, 1999 m.).
* **Žemėlapiai**
* Baltijos šalių prekvartero uolienų hidrogeologinis 1:500 000 žemėlapis (rusų ir anglų kalba, 1982 m.),
* Baltijos šalių kvartero nuogulų hidrogeologinis 1:500 000 žemėlapis (rusų ir anglų kalba, 1982 m.),
* Baltijos šalių gėlo požeminio vandens eksploatacinių išteklių 1:500 000 žemėlapis (rusų ir anglų kalba, 1991 m.),
* Baltijos šalių gėlo požeminio vandens gamtinių išteklių 1:500 000 žemėlapis (rusų ir anglų kalba, 1991 m., atsakingas redaktorius ir bendraautoris).

## Įvertinimas
* 1984 m. TSRS valstybinė premija
* 1996 m. Lietuvos mokslo premija
* 2012 m. Pagėgių krašto garbės pilietis

## Šaltiniai
Propagandos ministerija

**Reicho visuomenės švietimo ir propagandos ministerija** () arba tiesiog **Propagandos ministerija** () – nacistinės Vokietijos šakinė ministerija, kuri buvo atsakinga už spaudos, literatūros, dailės, kino, teatro, muzikos ir radijo turinio kontrolę nacionalsocializmo metais. Ministerijai vadovavo propagandos ministras Jozefas Gėbelsas.

Įsteigta 1933 m. kovo 13 d. imperijos prezidento Hindenburgo įsaku dėl Propagandos ministerijos įsteigimo (*Reichsministeriums für Volksaufklärung und [[Propaganda]]*).

## Nuorodos
* Propagandos ministerijos 3D-rekonstrukcija
Mykolas Kaveckis

**Mykolas Kaveckis** (1889 m. gegužės 20 d. Orenburge – 1969 m. vasario 28 d. Kaune. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas geologas, mineralogas.

## Biografija

1912 m. baigė Charkovo universiteto fizikos-chemijos skyrių, 1914-1916 m. studijavo Kijevo Politechnikos institute.

1921 m. atvyko į Lietuvą. 1921–1922 m. Lietuvos Aukštųjų kursų asistentas, nuo 1922 m. Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto Fizikos katedros asistentas, vyr. asistentas, Mineralogijos katedroje skaitė kristalografijos ir mineralogijos kursą. 1923-1926 m. išrinktas Mineralogijos katedros docentu ir vedėju, 1926 m. Mineralogijos-geologijos katedros vadovas.

Dalyvavo mokslinėse ekskursijose po Vidurio ir Vakarų Europos kalnų rajonus, aplankė mokslinius centrus Lenkijoje, Austrijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje. 1932 m. suteiktas gamtos mokslų daktaro laipsnis, išrinktas Vytauto Didžiojo universiteto ordinariniu profesoriumi.

1933-1937 m. tyrė Lietuvos kvartero nuogulas, redagavo tų nuogulų Lietuvos žemėlapį. 1939 m. mineralogijos-geologijos katedra perkelta į Vilnių, bet 1948 m. jis vėl pakviestas į Kauno valstybinį universitetą, kur dirbo Inžinerinės geologijos katedros profesoriumi ir vedėju, nuo 1956 m. Kauno Politechnikos institute. Kartu dar ketverius metus – Vilniaus universiteto Mineralogijos katedros vedėjas.

## Darbai
Be pedagoginio tęsė ir mokslo tiriamąjį darbą. 1948-1951 m. dalyvavo Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto respublikos mineralinių žaliavų tyrimuose, dirbo šio instituto mineralinių žaliavų sektoriaus vedėju. Tyrė Lietuvos hidrogeologines sąlygas, ypač giliųjų sluoksnių požeminius vandenis. Dideli darbai atlikti, tiriant Lietuvos gruntų statybines savybes. 1956-1958 m. aktyviai dalyvavo reorganizuojant Lietuvos geologijos tarnybą, buvo Teritorinės atsargų komisijos pirmininku. Daug dėmesio skyrė Lietuvos teritorijos inžineriniam geologiniam rajonavimui, karstinių procesų tyrimui Biržų-Pasvalio rajone. Jam vadovaujant, buvo paruoštos monografijos:
* Lietuvos TSR mineraliniai vandenys
* Lietuvos TSR mineralinės žaliavos
* Lietuvos TSR kurortiniai resursai

1958 m. išrinktas TSRS mokslų akademijos Karsto komisijos nariu. 1959 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio mokslo veikėjo garbės vardas.

## Šaltiniai
Stasys Žeiba

**Stasys Žeiba** (1916 m. vasario 3 d. Adomavoje, Kurklių valsčiuje – 1999 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos karinis veikėjas, mokslininkas geologas.

## Biografija
Augo jauniausias keturių vaikų šeimoje. Mokėsi Anykščių progimnazijoje ir Ukmergės gimnazijoje, kurios nebaigęs, 1935 m. pradėjo karo tarnybą Kauno miesto ir apskrities komendantūroje, karo policijos mokykloje. 1936 m. perkeltas į Kauno karo aviacijos mokyklą, kurią baigęs ir gavęs II eilės karo lakūno vardą, paliktas puskarininkiu-liktiniu 7-oje naikintuvų eskadrilėje Kaune. 1939 m. suteikus I eilės karo lakūno vardą, perkeltas į Šiaulius, 1940 m. spalio mėn. paleistas į atsargą.

1940–1944 m. Vilniuje dirbo ką tik susikūrusioje Lietuvos geologinėje tarnyboje techniku, vyr. inžinieriumi, agrogeologu. Kartu 1941 m. lankė Vilniaus universiteto (VU) geologijos kursus, 1943 m. mokėsi Lietuvos žemės ūkio akademijos dirvožemininkų kursuose, kur įgijo agrogeologo kvalifikaciją. 1943 m. baigė Vilniaus suaugusiųjų gimnaziją. 1944–1949 m. VU Gamtos mokslų fakultete studijavo geologijos specialybę, dirbo laborantu Geologijos katedroje.

1949–1960 m. VU Geologijos katedros vyresnysis dėstytojas. Skaitė daugelį geologijos kursų – paleontologijos, bendrosios ir istorinės geologijos, regioninės geologijos, facijų ir formacijų bei kitus, vadovavo studentų mokomosioms ir gamybinėms praktikoms, ne vienerius metus su studentais lankėsi Kryme. Tobulinosi Maskvos universitete (1952 m.), Prahoje (1971 m.), Greifsvalde (1972–1974 m.), dalyvavo VU Gamtos fakulteto jungtinėse ekspedicijose. Parengė paleontologijos rinkinių ekspoziciją VU Geologijos muziejui. 1960 m. apgynė geologijos ir mineralogijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos famenio stratigrafija ir fauna“. 1960–1963 m. VU Mineralogijos, 1963–1975 m. Geologijos ir mineralogijos katedros vedėjas, 1963 m. docentas. 1993 m. išėjo į pensiją.

1981–1985 m. Lietuvos aviacijos sporto federacijos veteranų komiteto pirmininkas. 1991 m. suteiktas dimisijos jaunesniojo leitenanto, 1993 m. dimisijos leitenanto laipsnis. 1995–1999 m. Lietuvos atsargos karininkų sąjungos Vilniaus miesto skyriaus pirmininkas.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse, Lakūnų kalnelyje.

## Svarbiausi darbai
Mokslinių tyrimų kryptis – Lietuvos devono uolienų paleontologija ir stratigrafija bei paleogeografija. Paskelbė per 80 mokslinių straipsnių, yra kelių monografijų bendraautoris.

## Įvertinimas
* 1993 m. Dariaus ir Girėno medalis 
* 1994 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narys 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Stasys Žeiba – karo lakūnas ir geologas: bendražygių prisiminimai (sud. Gailė Žalūdienė, Eugenija Rudnickaitė, Gediminas Motuza). – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 151 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-340-1
Afroditės Žemė

**Afroditės Žemė** – didelė Veneros plokštikalnė, tęsiasi 15 000 km maždaug išilgai pusiaujo nuo 60° iki 210° r. ilgumos ir tarp 25° š. platumos ir 45° p. platumos. Pavadinta senovės graikų meilės ir grožio deivės Afroditės vardu. Iškilusi 2–5 km virš Veneros lygumų.
Marijonas Tamošauskas

**Marijonas Tamošauskas** (1868 m. Žarėnų apylinkėse – 1926 m. sausio 11 d. Vilniuje, palaidotas Telšių raj. Žarėnų kapinėse) – Lietuvos mokslininkas geologas, akmens anglių telkinių paieškos specialistas.

## Biografija
 
Baigęs Daugpilio realinę gimnaziją, 1889 m. įstojo į Krasnoufimsko kalnų pramonės mokyklą, bet netrukus perėjo į Peterburgo kalnų institutą. Dar tebestudijuojantį jaunuolį prof. Z. Voislovas pakvietė dirbti į dirvožemio tyrimo biurą, garsėjusį ne tik dirvožemio tyrimu, bet ir anglies, rūdų, naftos paieškomis, o ypač artezinių šulinių gręžimo darbais. M. Tamošauskui buvo pavesta vadovauti geologinių tyrimų partijai, atlikusiai tyrimus įvairiose Rusijos vietose.

1898 m. pirmojo laipsnio diplomu baigė Kalnų institutą ir buvo paskirtas į Peterburgo valstybinį geologijos komitetą. Vadovavo geologiniams naudingųjų iškasenų tyrimams Latvijoje – Šmardeno, Rygos, Tukumo geležinkelio stočių apylinkėse. 1902 m. pakviečiamas į Sibiro geležinkelio valdybą. Kaip žymų specialistą 1908 m. jį pakvietė Rusijos-Azijos akmens anglies kasyklų bendrovė. Čia jis daugiausia vadovavo akmens anglies paieškų darbams, pasižymėjo kaip puikus specialistas ir sumanus vadovas. Vėliau dirbo Vladivostoko anglies kasyklų pramonės įmonėse, o nuo 1920 m. atliko geologinius tyrimus Šiaurės ir Pietų Mandžiūrijos anglies baseine, surado aukštos rūšies telkinius.

1924 m. grįžęs į Lietuvą pradėjo dirbti Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto geologijos katedros vyr. asistentu. 1924 m. vasarą fakultetas išsirūpino lėšų geologinei ekspedicijai, kuri turėjo pradėti Lietuvos naudingųjų iškasenų žvalgybą. Formalus ekspedicijos vadovas buvo tuometinis Geologijos katedros vedėjas olandas prof. Gerardas Leonardas Smit Sibinga, tačiau faktiškai ją organizavo ir lauko darbus atliko M. Tamošauskas. 1925 m. pradžioje Matematikos-gamtos fakulteto mokslinė taryba M. Tamošauskui suteikė docento vardą, o po netikėto G. L. Smit-Sibingos pasitraukimo iš pareigų, išrinktas Geologijos katedros vedėju. Per tuos metus daug prisidėjo prie Lietuvos universiteto Matematikos-gamtos fakulteto bazės išplėtimo. Jis tiesiogiai vadovavo fakulteto botanikos sodo irigavimo sistemos sukūrimo darbams. Atliko Fizikos-chemijos fakulteto rūmų statybos vietovės grunto inžinerinius geologinius tyrimus ir kitus darbus.

## Šaltiniai
Virbališkė

**Virbališkė** (arba ***Virbališkės***) – Palangos miesto dalis, esanti į rytus nuo miesto centro. Dar žinoma kaip C kvartalas. Yra gyvenamųjų daugiabučių namų kvartalai, vaikų darželiai, Palangos Baltijos pagrindinė mokykla. Dviejų konfesijų maldos namai – stačiatikių ir evangelikų liuteronų.

## Istorija

XX a. tarpukariu buvo palivarkas, dar vadintas *Antaninos* pavadinimu. Prie Palangos gyvenvietė prijungta sovietmečiu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lazdyninė miegapelė

**Lazdyninė miegapelė** (*Muscardinus avellanarius*) – miegapelinių (*Gliridae*) šeimos graužikas, paplitęs Eurazijoje (ir Lietuvoje).
Žiemą užmiega žiemos miegu. Minta augalais, ypač jų sėklomis.
Vaidotas Pridotkas

**Vaidotas Pridotkas** (g. 1984 m. balandžio 6 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos krepšininkas.

2009 m. vasario 2 d. sudarė vienerių metų sutartį su Šiaulių „Šiaulių“ klubu. 2009 m. spalio 27 d. pradėjo žaisti Prienų „Rūdupio“ komandoje, iki tol, kol gaus geresnio pasiūlymo iš užsienio klubo.

2009 lapkričio pabaigoje išvyko į Prancūzijos trečiosios lygos Šampanės Šalono „ESPE Basket“ komandą. 2012 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė vienerių metų sutartį su Šarlevilio-Mezjero „Charleville“ klubu, kuris žaidžia antrojoje lygoje.

2019 m. rugpjūčio pabaigoje paskelbė, kad baigia profesionalo karjerą.

## Pasiekimai

* 2005 m. Pasaulio jaunimo čempionato nugalėtojas

## Šaltiniai
Ernestas Ežerskis

**Ernestas Ežerskis** (g. 1987 m. gegužės 5 d. Lietuvoje, Panevėžyje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Marijampolės „Sūduvos“ klube.

Karjerą pradėjo 2004 m. Panevėžio „Panevėžio“ komandoje.
2006 m. pasirašė ilgalaikę sutartį su Vilniaus „Lietuvos Rytu“, tačiau už komandą sužaidė tik vienerias rungtynes (jas sužaidė Eurolygoje). 
2012 m. gruodžio 3 d. sugrįžo į Lietuvą iš Latvijos ir pasirašė mėnesio trukmės sutartį su Kėdainių "Nevėžio" klubu, tačiau sužaidęs vienas rungtynes, jis paliko ekipą ir išvyko rungtyniauti į Švediją.
2013 m. po klajonių po Švedija grįžo į Lietuvą ir sezoną baigė Prienų „Prienai“ klube.
2013 m. rugpjūčio 15 d. pasirašė 2 metų kontraktą su Utenos „Juventus“ klubu, pagal formulę 1+1, tačiau lapkričio 15 d. sutartis buvo nutraukta abipusiu sutarimu.

2013 metų lapkričio pabaigoje sudarė sutartį iki tų metų pabaigos su Panevėžio „Lietkabelio“ klubu. 2018 m. rugpjūčio viduryje sugrįžo į Panevėžį ir pasirašė vienerių metų kontraktą.

## Pasiekimai
* 2017 m. NKL čempionas

## Šaltiniai
Miškinė miegapelė

**Miškinė miegapelė** (*Dryomys nitedula*) – miegapelinių (*Gliridae*) šeimos graužikas. Kūnas 86-120 mm ilgio, pilkšvai rudas, apačia šviesi. Uodegos viršutinė pusė pilkesnė ir tamsesnė už nugarą, apatinė balkšva.

Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose, parkuose. Gūžtą įsirengia uoksuose. 

Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Nuorodos

* The Dormouse Hollow
* Dryomys nitedula
* Dryomys nitedula
Ragiana

**Ragiana** (*Paradisaea raggiana*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio rojaus paukščių (*Paradisaeidae*) šeimos paukštis.

Patinai dažnai spalvingesni už pateles. Patino galva geltona, gerklė metalinio blizgesio žalia, o uodega – tamsiai raudona. Veisimosi sezono metu medžių viršūnėse besivaržantys patinai demonstruoja plunksnas, bandydami patraukti praskrendančių patelių dėmesį. Pasirodymo pabaigoje visi patinai išsitempia ir ant nugaros išskleidžia raudonų plunksnų kuokštą. Susiporavusios patelės vienos suka lizdus ir augina jauniklius.
Didysis rojaus paukštis

**Didysis rojaus paukštis** (*Paradisaea apoda*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio rojaus paukščių (*Paradisaeidae*) šeimos paukštis.

Šis paukštis yra 42-45 cm ilgio. Tuoktuvių metu į medį šokiui susirenka 12-20 patinų. Jie išskleidžia sparnus, o dominuojantis patinas lieka centre. Gyvena Aru salose ir Naujosios Gvinėjos pietinėje dalyje.
Mėlynasis rojaus paukštis

**Mėlynasis rojaus paukštis** (*Paradisaea rudolphi*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio rojaus paukščių (*Paradisaeidae*) šeimos paukštis.

Patinai yra melsvai juodomis galvomis, turkio mėlynumo sparnais ir turi ilgas, į vielą panašias uodegos plunksnas – vimpelus. Vestuvinių ritualų metu kabo žemyn galva ant šakų, virpindami išskleistus sparnus, demonstruodami nuostabias spalvas ir skleisdami įvairius šaižius garsus. Apie šių paukščių dauginimąsi žinoma nedaug, tačiau atrodo, kad kaip ir kiti rojaus paukščiai, patinai jauniklių auginti nepadeda.
Vilsono rojaus paukštis

**Vilsono rojaus paukštis** (*Cicinnurus respublica*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio rojaus paukščių (*Paradisaeidae*) šeimos paukštis.

Ši rūšis sutinkama Javos saloje, bet jos nėra Papua Naujojoje Gvinėjoje. Abiejų lyčių paukščių pakaušyje yra pilkos mėlynos odos lopeliai. Patinai išsiskiria raudonais sparnais ir spiralės formos uodegos plunksnomis. Ritualo metu paukštis jas laiko stačiu kampu.
Karaliaus Alberto rojaus paukštis

**Karaliaus Alberto rojaus paukštis** (*Pteridophora alberti*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio rojaus paukščių (*Paradisaeidae*) šeimos paukštis.

Patinai yra ryškiai raudonai oranžiniai, baltomis pašonėmis. Uodegoje turi po dvi ilgas vimpelo pavidalo plunksnas, kurių galiukai susisukę kaip spyruoklės. Didžiąją laiko dalį praleidžia aukštai medžiuose. Ši rūšis yra viena iš mažiausių rojaus paukščių.