open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dublonas

**Dublonas** ( 'dvigubas') – ispaniška aukso moneta, kurios masė buvo 6,77 g. Moneta buvo lygi dviem eskudams arba 32 realams. Dublonus kaldino Ispanijoje, Meksikoje, Peru ir Naujosios Granados vicekaralystėje.

Ispanijoje dublonai cirkuliavo iki XIX a. vidurio, kai Ispanijos karalienė Izabela II 1859 m. pakeitė eskudais pagrįstą pinigų sistemą į dešimtainę realų sistemą. Paskutiniai Ispanijos dublonai (nominalas – 80 realų) buvo nukalti 1849 m.
Nepriklausomybę iškovojusios Meksika, Peru ir Naujoji Granada dublonus kaldino toliau.

Dublonus kaldino ir Portugalijos kolonijos, kuriose juos vadino *dobrão*.

Europoje pagal dublonus panašias monetas kaldino ir kitos šalys – Prancūzija kaldino luidorus (*Louis d’or*), italai – *doppia*, Šveicarija – *duplone*, Šiaurės Vokietija – *[[pistolis|pistolius]]* (*pistole*), Prūsija – *Friedrich d’or*
Jonas Marcinkevičius

**Jonas Marcinkevičius:**
*Jonas Marcinkevičius (1900) – rašytojas, žurnalistas;
*Jonas Marcinkevičius (1937) – kino operatorius;
*Jonas Marcinkevičius (1961) – režisierius;
*Albinas Jonas Marcinkevičius – inžinierius;
*Algimantas Jonas Marcinkevičius – gydytojas kardiochirurgas.
Vandens malūnas

**Vandens malūnas** – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, vandens kinetinę ar potencinę energiją verčiantis mechanine − sukimo momentu. Naudojamas vandens ratas ar vandens turbina.

Šie įrenginiai naudoti miltams malti, metalo apdirbimo, tekstilės pramonėje. Vandens malūnas, sujungtas su elektros generatoriumi, paprastai vadinamas hidroelektrine.

Pirmosios užuominos apie vandens energijos panaudojimą mechaniniam darbui randamos Mesopotamijos civilizacijos laikotarpiu, tačiau tikri vandens malūnai pradėti naudoti senovės graikų ir romėnų. Ši technologija taip pat buvo naudojama senovės Indijoje, Kinijoje, Arabų šalyse.

## Literatūra
* Šiaurės Rytų Aukštaitijos vandens malūnų žiedas (sud. M. Krapauskas). – Vilnius: Žemės trauka, 2008. – 32 p. – ISBN 978-9955-810-02-5

## Nuorodos

* Vandens malūnai Lietuvoje. Žemėlapis
Centrinis Čakas

**Centrinis Čakas** () – Gran Čako gamtinės srities subregionas, esantis tarp Pilkomajo upės šiaurėje ir Bermecho upės pietuose. Didžioji dalis yra Argentinoje (Formosos provincija, Saltos provincijos rytai), bei nedidelė dalis Bolivijoje (Tarichos departamentas). Šiaurėje yra tektontinė įduba, kurioje susiformavę laikini ežerai ir šlapynės (Patinjo, Estreljos). Kaip ir kitoms Čako dalims, Centriniam Čakui būdinga savana su galeriniais miškais upių pakrantėse. Rytinė dalis drėgnesnė už vakarinę. Lietinguoju laikotarpiu susiformuoja daug laikinų upių ir ežerų.

Klimatas žemyninis, su didele dienos ir nakties temperatūrų amplitude. Žiemos dienomis temperatūra gali svyruoti nuo 1 °C iš ryto iki 30 °C vidurdienį. Žiemą tęsiasi sausasis laikotarpis. Vasarą būna lietingasis laikotarpis, o temperatūra pakyla iki 30-45 °C.

Pagrindinės Centrinio Čako indėnų gentys yra viči, čorotai, pilagai, tobai. Po XIX a. vykdytos Centrinio Čako kolonizacijos dabar dauguma regiono gyventojų yra baltieji.
Kobanas

**Kobanas** (jap. 小判, kitaip dar *ōban*) – ovali auksinė Japonijos moneta, naudota Edo laikotarpyje, lygi vienam *ryō* – ankstesnių laikų Japonijos piniginiam vienetui.

Keicho laikotarpio kobanas turėjo aukso už vieną *ryō*, tad kobano vertė buvo 1 *ryō*. Vėliau aukso kiekis kobane mažėjo.

Iki XIX a. vidurio Japonijos ekonomika buvo pagrįsta daugiausia ryžiais. Standartinis masės vienetas buvo *[[koku]]* – ryžių kiekis, kurio pakakdavo vienam šeimai vieneriems metams pramisti. Valstiečiai mokesčius mokėdavo ryžiais, tad šie patekdavo į centrinės valdžios aruodus. Tuo tarpu XVI a. viduryje Japoniją pasiekę portugalai labiau vertino auksą, o ne ryžius. Kobanas, kuris verte buvo lygus trims *koku*, tapo užsienio prekybos moneta.

Kai kurie feodalai pradėjo kaldinti savo kobanus, bet jų vertė būdavo mažesnė dėl netauriųjų metalų priemaišų. Edo centrinė valdžia rengė pinigų reformas, tačiau kobanų vertė vis smuko. Po kiekvienos reformos pasirodydavo nauji klastoti kobanai, kurių vertė būdavo kiek mažesnė negu oficialiųjų to laikotarpio kobanų. 1853 m. ankstesniųjų laikotarpių klastotus kobanus prekybininkai vertino labiau negu naujai kaldintus kobanus dėl didesnio aukso kiekio.

Po Meidži restauracijos 1868 m. buvo imta kaldinti monetas paremtas europinėmis pinigų sistemomis. Kobanų apyvarta buvo nutraukta.

## Frazeologizmai
Japoniška idioma *neko ni koban* (猫に小判 'kobanai (aukso monetos) katėms') reiškia tą patį, kaip „barstyti perlus kiaulėms“.

## Nuorodos
Imperialas

Žodis **imperialas** reiškia:

* imperialas – auksinė Rusijos imperijos moneta;
* Imperial – amerikietiškų *[[Chrysler]]* korporacijos automobilių markė;
* Imperial – vokiškas stalo žaidimas;
* imperialas – vienos iš rasių atstovas kompiuteriniame žaidime *[[The Elder Scrolls]]*;
* Imperialas (*Imperial*) – vienas iš keturių miestų JAV ir vieno Kanadoje:
** Imperialas – miestas Kalifornijoje;
** Imperialas – miestas Misūryje;
** Imperialas – miestas Nebraskoje;
** Imperialas – miestas Pensilvanijoje;
** Imperialas – miestas Saskačevane (Kanada).
Cheltenham Town FC

**Cheltenham FC** – Anglijos futbolo klubas iš Čeltnamo.

## Istorija

## Sezonai

|}

## Apranga
;Sportinių aprangų gamos pokyčiai:

## Emblema

Vaizdas:CheltenhamTownfc.png|Senoji emblema
Vaizdas:Cheltenham Town FC emblema.png|Dabartinė emblema


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Imperialas (moneta)

**Imperialas** (, iš  'imperinis') – Rusijos imperijos auksinė moneta, kaldinta 1755–1805 ir 1885–1917 m.

1755 m. imperialo nominalas buvo 10 rublių, jis buvo lygus 10 sidabrinių rublių. Buvo kaldinamas iš 900 prabos aukso. Imperialo masė – 12,9039 ± 0,018 g (aukso – 11,61 g), skersmuo – 24,384 mm.

1897 m. sausio 3 d. įsaku „Apie aukso monetų kaldinimą ir išleidimą į apyvartą“ (*О чеканке и выпуске в обращение золотых монет*) buvo imta perkaldinti senus imperialus (vietoj „10 rublių“ buvo užkalamas užrašas „15 rublių“) ir pusimperialius (vietoj „5 rubliai“ buvo užkalamas užrašas „7,5 rublio“). Tai parodė faktinę rublio devalvaciją vienu trečdaliu.
Pusimperialis

**Pusimperialis** () – auksinė Rusijos imperijos moneta, pradėta kaldinti 1755 m.

Pradžioje pusimperialio vertė buvo 5 rubliai, jis buvo kaldinamas iš 88 rusiškosios prabos (916 prabos) aukso, masė buvo 8,265 g.
Nuo 1764 m. pusimperialai buvo kaldinti tos pačios prabos, bet masė buvo 6,544 g.
Valdant imperatoriui Pavelui I 1797 m. praba buvo padidinta iki 986, o masė sumažinta.
Nuo 1817 m. pusimperialiai vėl kaldinti 88 (916) prabos ir 6,544 g masės (kaip 1764 m.).
1885 m. gruodžio 17 d. liepta kaldinti 6,452 g masės ir 900 prabos pusimperialius.

Nuo 1897 m. pusimperialis prilygintas 7 rubliams 50 kapeikų. Ant senų pusimperialių irgi užkaldavo naują nominalą.

## Nuorodos
* Спасский И. Г. Русская монетная система. – Л., 1970. – С. 213–216.
Gabriella Cilmi

**Gabriella Lucia Cilmi** (g. 1991 m. spalio 10 d. Melburne, Australijoje) – australų dainininkė ir dainų autorė. Išgarsėjo 2008 m. išleidusi didžiausio pasisekimo sulaukusį savo singlą "Sweet About Me".

## Diskografija
### Studijiniai albumai

### Singlai

### Video klipai
* "Sweet About Me" (2008)
* "Don't Wanna Go to Bed Now" (2008) (tik Australijoje)
* "Save the Lies" (2008)
* "Sanctuary" (2008)
* "On a Mission" (2010)

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Fanų puslapis 
*
Pietinis Čakas

**Pietinis Čakas** () – Gran Čako gamtinės srities Pietų Amerikoje pietinis subregionas. Driekiasi į pietus nuo Bermecho upės, kuri skiria nuo Centrinio Čako. Rytinė riba eina Paranos ir Paragvajaus upėmis, kurios skiria nuo Argentinos Mesopotamijos. Vakaruose remiasi į Pampų kalnbagūbrius. Pietinė regiono riba nėra aiški, dažnai ji vedama Salado upe ir Salinas Grandes druskos lyguma. Toliau į pietus prasideda pampos. Visas Pietinis Čakas yra Argentinos teritorijoje: Čako, Santjago del Estero provincijose, Tukumano provincijos rytuose, Santa Fė provincijos šiaurėje, Saltos pietryčiuose, taip pat apima nedidelę dalį Kordobos ir Katamarkos provincijų. Pietinio Čako plotas siekia ~270 tūkst. km².

Būdingos daugiausia plokščios lygumos, bet vakaruose reljefas kalvotesnis. Dengia žolinė savana, su miškais, augančiais daugiausia rytinėje dalyje. Tektoninėse įdubose susiformavę pelkynai, laikini ežerai, druskos lygumos. Taip pat yra didelė smūginės kilmės įduba – Kampo del Sielo krateris. Dauguma upių laikinos, vandeningos tik liūčių laikotarpiu.
Taninas

**Taninas** – rauginė augalinė medžiaga, naudojama kailiams dirbti, audiniams dažyti ir kaip vaistas ar priešnuodis. Tai grupė fenolių, turinčių daug hidroksigrupių.

Taninas kaupiasi įvairiose augalo dalyse – žievėje, medienoje, lapuose, vaisiuose. Taniną kaupiantys augalai yra ąžuolas, kaštainis, akacija, eglė, maumedis, eukaliptas, arbatmedis, granatmedis, chininmedis, žagrenis, kvebrachas ir kt.
Britanija (moneta)

**Britanija** () – auksinė ar sidabrinė kaupiamoji moneta, kaldinama D. Britanijoje.

## Auksinės britanijos
Auksines britanijas kaldina nuo 1987 m. Britanijos masė - 1 Trojos uncija (31,1035 g), nominalas - 100 svarų.

Kaldinamos ir mažesnės masės auksinės britanijos - 1/2 (50 £), 1/4 (25 £) ir 1/10 (10 £) uncijos.

Auksinių Britanijų metalas - 917 prabos auksas, kuriame neauksas iki 1989 m. buvo varis, po to - sidabras.

### Matmenys

## Sidabrinės britanijos
1997 m. Karališkoji monetų kalykla (*Royal Mint*) ėmė kaldinti ir sidabrines britanijas - iš Britanijos sidabro, kurio praba yra 958.
 
Sidabrinės britanijos būna vienos 1 uncijos, 1/2 uncijos, 1/4 uncijos ir 1/10 uncijos. Jos kaldinamos kiekvienais metais nuo 1997 m.

### Matmenys
Ruprechtija

**Ruprechtija** (*Ruprechtia*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos augalų gentis. Paplitusi Amerikoje.

## Rūšys
* *[[Ruprechtia apetala]]*
* Venesuelinė ruprechtija *(Ruprechtia apurensis)*
* *[[Ruprechtia costata]]*
* *[[Ruprechtia howardiana]]*
* *[[Ruprechtia laurifolia]]*
* *[[Ruprechtia laxiflora]]*
* *[[Ruprechtia ramiflora]]*
* *[[Ruprechtia tangarana]]*
* *[[Ruprechtia tenuiflora]]*
* *[[Ruprechtia triflora]]*

## Šaltiniai
Astronis

**Astronis** (*Astronium*) – anakardinių (*Anacardiaceae*) šeimos augalų gentis. Sudaro 23 medžių rūšys, paplitusios tropinėje Pietų Amerikoje.

## Rūšys

* Uosialapis astronis (*Astronium fraxinifolium*)
* Kvapusis astronis (*Astronium graveolens*)
* Surinaminis astronis (*Astronium lecointei*)
* Brazilinis astronis (*Astronium urundeuva*)
* ir kt.
Britanijos sidabras

**Britanijos sidabras** () – sidabro lydinys, turintis 95,84 % sidabro, likęs paprastai būna varis.

Britanijos sidabro standartas Anglijoje buvo įvestas 1697 m. parlamento aktu, kuris pakeitė sterlingo sidabrą, buvusį privalomą sidabro gaminiams.
Sterlingo sidabro prabos ženklą „einantis saugantis liūtas“ (*lion passant gardant*) pakeitė prabos ženklas „moters, paprastai vadinamos Britanija, figūra“.

Naujo sidabro standarto įvedimas buvo dalis Anglijos vyriausybės pinginės reformos, kuri Viljamo III iniciatyva buvo pradėta 1696 m. Buvo bandoma nutraukti monetų iš sterlingo sidabro apipjaustymą ar perlydymą. Buvo tikėtasi, kad grynesnio sidabro naudojimas sidabro gaminiams apribos naujai kaldinamų sterlingo sidabro monetų perlydymą.

1720 m. birželio 1 d. sidabrakaliams vėl leista naudoti sterlingo sidabrą, o Britanijos sidabras buvo paliktas kaip papildomas Didžiosios Britanijos sidabro standartas.

1999 m. pasikeitė prabavimo taisyklės D. Britanijoje, Britanijos sidabrą imta žymėti nurodant prabą 958, o Britanijos prabos ženklo dėjimas neprivalomas.

Sidabrinės kaupimo monetos britanijos (jų reverse pavaizduota simbolinė Britanijos figūra), kurias Karališkoji monetų kalykla pradėjo kaldinti 1998 m., gaminamos iš Britanijos sidabro.

Britanijos sidabras nėra tas pats kaip *Britanijos metalas* – alavo lydinio, kuriame nėra sidabro.

## Nuorodos
* „Britannia“ silver standard hallmarks in Great Britain
E105

**Europos kelias E105** – Europos greitkelis, kuris driekiasi per Norvegiją, Rusiją ir Ukrainą. Kelias eina per Murmansko sritį, Kareliją, Leningrado, Novgorodo, Tverės, Maskvos, Tulos, Oriolo, Kursko ir Belgorodo sritis Rusijoje, Charkovo, Dniepropetrovsko, Zaporožės ir Chersono sritis bei Krymą Ukrainoje.

Pagrindiniai miestai: Kirkenesas, Elvenesas, Murmanskas, Kandalakša, Petrozavodskas, Sankt Peterburgas, Tverė, Maskva, Oriolas, Charkovas, Simferopolis, Alušta, Jalta.

### Maršrutas
*  Norvegijoje – 15 km
**   Kirkenesas
**  Hesengas, Elvenesas

*  Rusijoje – 2970 km
**  Severomorskas, Murmanskas, Olenegorskas, Mončegorskas, Kandalakša, Louhi, Kemė, Medvežjegorskas, Petrozavodskas, Olonecas, Naujoji Ladoga, Kirovskas, Šliselburgas, Vsevoložskas
**  Tosnas, Liubanė, Čiudovas, Tregubovas, Naugardas, Valdajus, Bologoe, Toržokas, Tverė, Klinas, Solnečnogorskas, Chimkai, Maskava
**  Maskava, Ščerbinka, Podolskas, Klimovskas, Čechovas, Serpuchovas, Tula, Ščiokinas, Plavskas, Mcenskas, Oriolas, Fatežas, Kurskas, Belgorodas

*  Ukrainoje – 780 km
** Charkovas
**  Merefa, Krasnohradas, Novomoskovskas, Zaporožė, Vasylivka, Melitopolis, Novooleksijivka, Džankojus, Simferopolis, Alušta, Hurzufas, Masandra, Jalta
Idealizmas

**Idealizmas** – filosofija, kuri teigia, kad galutinė realybės prigimtis yra idealas, pagrįstas idėjomis, vertybėmis, esme. Išorinis, t. y. realusis pasaulis negali būti atskirtas nuo sąmonės, suvokimo, minties, intelekto. Idealizmo siekiamybė yra idealas – tobulas kažkieno vaizdinys, neatitinkantis esamos realybės. Idealizmo priešingybė yra realizmas, taip pat kontrastuoja ir su materializmu. Idealizmas teigia, kad materija kinta, o idėjos išlieka amžinos.

Idealizmo pradininku laikomas Platonas.
Parmenidas

**Parmenidas** (540-480 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, kilęs iš Elėjos kolonijos. Elėjos mokyklos įkūrėjas.

Sukūrė filosofinę poemą „Gamta“, kurioje teigė, kad *kas yra* negali nei kilti, nei išnykti, nes niekas negalįs atsirasti iš nebūties nei kas nors tapti niekuo. Taip esą todėl, kad nebūtis neegzistuojanti ir negali būti apmąstoma, yra tik būtis. Iš to galima daryti išvadą, kad būtis neatsiranda ir neišnyksta, taigi yra amžina. Taip pat tai reiškia, jog žmogus negali mąstyti apie tai, ko nėra. Visa, apie ką jis mąsto, turi atitikmenį realybėje. Tuo tarpu jutiminis pasaulis nėra realus. Judėjimas, anot Parmenido, kaip ir nebūtis, neegzistuojąs.

Visatą laikė tvirta nejudria būtimi. Pasaulis, kurį pažįstame, tesąs *įtikėjimo* (*doxa*) pasaulis. Šis pasaulis nagrinėjamas antrojoje poemos „Gamta“ dalyje. Jo pagrindas esančios skirtybės tarp to, kas laikoma pozityvu ir negatyvu (t. y. pozityvaus nebuvimas).

Parmenidas pirmasis panaudojo nuoseklų išvadų išvedimo iš pasirinktos tezės būdą, vėliau pavadintą apodiktiniu. Parmenidas taip pat pirmasis įvedė Aksiominę teiginių sistemą.

Vienas žinomiausių jo mokinių – Zenonas Elėjietis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Parmenido poemos vertimas į lietuvių kalbą
Anaksimenas

**Anaksimenas Miletietis** (; apie 585–525 m. pr. m. e.) – senovės graikų filosofas, Anaksimandro mokinys, paskutinis iš Mileto mokyklos.

Pirmuoju pradu laikė orą. Kitos materijos rūšys, jo manymu, atsiradusios kondensuojantis orui. Sielą taip pat sudarąs oras, ugnis esanti išretintas oras. Tankėdamas oras virsta vandeniu, dar labiau tankėdamas – žeme ir galiausiai akmeniu. Oras, Anaksimeno teigimu, išreiškiąs begalybę, kintamumą, judėjimą, kokybės perėjimą į kiekybę, amžinumą, gamtos vienumą. Šilumos ir šalčio sukeltą oro judėjimą laikė gamtos kitimo priežastimis. 

Anaksimenas atrado, jog nejudančios žvaigždės skiriasi nuo planetų, sukūrė Saulės bei Mėnulio užtemimų, Mėnulio fazių hipotezes.

Anaksimeno darbų iki šių dienų nėra išlikę. Jo idėjas perteikė Diogenas Laertietis.

## Šaltiniai
Individualizmas

**Individualizmas** – politinė filosofija, moralinė laikysena, socialinis požiūris, pabrėžiantis individo laisvę ir nepriklausomybę. Individualizmas iškelia asmeninius siekius ir vertybes virš visuomenės tikslų bei vertybių. Individualizmas dažnai atmeta tikėjimą, moralines, socialines normas, pabrėžia asmeninių santykių naudą santuokos ir kt. atvejais.

Aleksio de Tokvilio įvesta sąvoka XIX a. pirmojoje pusėje. Terminą išplėtojo Adamas Smitas ir Džeremis Bentamas. Politiškai individualizmas siejamas su liberalizmu. Ši ideologija oponuoja kolektyvizmui, kuris iškelia visų pirma visuomenės, valstybės gerovę.

## Išnašos
Paranormalus reiškinys

**Paranormalus reiškinys** – terminas, apibrėžiantis reiškinius, kuriems trūksta mokslinio paaiškinimo arba fenomenus, kurie nėra žinomi ir suprantami šiuolaikinio mokslo. Paranormaliais įvardijami tik tie reiškiniai, kurių egzistavimu abejojama dėl mokslinių įrodymų trūkumo, todėl tokie reiškiniai kaip tamsioji materija ir tamsioji energija nėra laikomi paranormaliais, nors kol kas yra sunkiai paaiškinami. Į paranormalius reiškinius dažnai įtraukiama telepatija, bendravimas su dvasiomis, vaiduokliai, telekinezė, NSO, kriptozoologinės būtybės, praeitų gyvenimų atsiminimai ir ksenoglosija.

Apie paranormalius reiškinius dažnai spekuliuojama masinėje kultūroje, folklore, apie juos kuriamos šiuolaikinės legendos. Oficialusis mokslas paranormalius reiškinius paprastai atmeta kaip neegzistuojančius.
Paprastasis amalas

**Paprastasis amalas** (*Viscum album*) – amalinių (*Viscaceae*) šeimos augalas.

Tai pusiau parazitinis visžalis puskrūmis, augantis ant medžių. Lapija iki 1 m skersmens. Savo šakneles įleidęs į beržų, tuopų, obelų, baltažiedžių robinijų šakas amalas siurbia savo maitintojų sultis. Taip gauna mineralines medžiagas. Organines medžiagas pats pasigamina žaliuose lapuose ir stiebuose. Stiebai tariamai dichotomiškai šakoti, žalsvi, nenumetantys storokų šviesiai žalių (netgi gelsvai žalių) lapelių visą žiemą.

Žiedai vienalyčiai, smulkūs. Vaisius – balta netikroji uoga. Žydi kovo – balandžio mėnesiais. Nors amalas ir laikomas parazituojančiu augalu, bet jis medžiui žalos nepadaro. Nuodingas.

Lietuvoje dažnas pietinėje ir pietrytinėje šalies dalyje, kitur apyretis arba visai neauga.

## Farmokologinės savybės
Amalas vartojamas liaudies medicinoje nedideliam kraujospūdžio padidėjimui gydyti. Literatūroje aprašytų augalo savybių tyrimai dažnai yra prieštaringi, nes yra duomenų, kad augalas mažina eksperimentinių gyvūnų kraujospūdį, tačiau kitų mokslininkų duomenimis, šio poveikio nebūna.

Amalo žolėje yra iki 0,1 % baltos amorfinės medžiagos viskotoksino, susidedančio iš daugybės aminorūgščių ir cukrų; viscerino, viskolio, oleanolovinės ir ursolio rūgščių, cholino, viskamino. Uogose yra iki 1,2 % alkoholių, riebalų, vitamino C, karotino, glikozido siringinino, kaučiuko dervų, rauginių ir mineralinių medžiagų.

Amalo ekstraktas vartojamas nuo aterosklerozės ir hipertoninės ligos I ir II stadijose, nuo epilepsijos bei nervų ligų. Jis mažina arterinį kraujospūdį, išplečia kraujagysles, stiprina širdies veiklą, sumažina centrinės nervų sistemos jautrumą.

## Legendos ir papročiai
Angliškai kalbančiose Europos šalyse ir Šiaurės Amerikoje su šiuo augalu susijęs įdomus paprotys: po amalu atsidūrusį patinkantį žmogų – pažįstamą arba ne – galima pabučiuoti. Didžiojoje Britanijoje tai daroma dažniausiai per Kalėdas. Tokie papročiai paremti senomis druidų legendomis: druidai laikė amalą taikos simboliu, žinojo, jog jis turi gydomųjų savybių. Savo galių amalas esą neprarasdavo tik nukirstas auksiniu pjautuvu ir nepalietęs žemės. Kitokių pasakojimų apie amalą turi ir norvegai bei graikai.

Lietuvoje dar vadinamas laumės šluota.

## Šaltiniai
Paprastasis buksmedis

**Paprastasis buksmedis** (*Buxus sempervirens*) – buksmedinių (*Buxaceae*) šeimos augalas.

Tai 1-1,5 m aukščio krūmas su tankiai išsišakojusia laja (0,8-1 m). Stiebo žievė pilkšvai gelsva, senstant negiliai suaižėja. Lapai pailgai kiaušiniški, žvilgantys, apatinėje pusėje šviesesni. Žiedai gelsvai balti, kvapūs. Žydi kovo – balandžio mėn.

Auginamas želdiniuose, darželiuose.
Kininis citrinvytis

**Kininis citrinvytis**, arba **kininė šizandra** (*Schisandra chinensis*) – citrinvytinių (*Schisandraceae*) šeimos augalų rūšis.

Augalas vijoklinis, išauga iki 8 m aukščio. Žiedai kvapnūs, balti, augalui peržydėjus, parausvėja, po 3-5 lapų pažastyse. Žydi gegužės – birželio mėn. Vaisius sutelktinis, sudarytas iš daugelio raudonų dvisėklių uogų. Vaisiai nunoksta rugpjūčio – rugsėjo mėn. Uogos rūgščios, citrinos skonio, valgomos; jose yra cukraus, obuolių rūgšties ir eterinio aliejaus. Iš uogų gaminama bealkoholiniai gėrimai, vynas. Taip pat jos vartojamos konditerijos pramonėje ir kulinarijoje. Žievė ir lapai vartojami kaip prieskonis ir arbatžolių pakaitalas. Augalas dauginamas sėklomis, atlankomis, ūgliais, šaknų atžalomis.

Lietuvoje retai auginamas soduose, mėgėjų kolekcijose. Natūraliai išplitęs Tolimuosiuose Rytuose, Sachaline, Japonijoje, Šiaurės Kinijoje, kur auga mišriuose miškuose, krūmynuose. Aukštai apsivynioja apie medžius, susiraizgęs sudaro ištisas sienas.
Sodinis hamamelis

**Sodinis hamamelis** (*Hamamelis virginiana*) – hamamelinių (*Hamamelidaceae*) šeimos augalų rūšis.

Tai 2-3 m aukščio krūmas su išskėsta šakota laja. Žiedai geltoni, kvapūs. Žydi rugsėjo – lapkričio mėn. Kartais pakartotinai žydi pavasarį. Dauginamas sėklomis, atlankomis. Auga lėtai. Žievėje ir lapuose yra taninų, kurie naudojami kosmetikos preparatams ir vaistams gaminti.
Gebenė lipikė

**Gebenė lipikė**, arba **paprastoji gebenė** (*Hedera helix*) – aralijinių (*Araliaceae*) šeimai, gebenės (*Hedera*) genčiai priklausanti rūšis.

Natūraliai auga Vakarų, Vidurio ir Pietų Europoje, pietų Skandinavijoje, Kaukaze, Pietvakarių Azijoje, Šiaurės Afrikoje. Plačiai auginama kaip dekoratyvinis augalas, JAV, Australijoje invazinė.

Augalas visžalis, daugiametis, su šakotu stiebu, kuris driekiasi žeme, lipa į medžius, remdamasis kimbamosiomis orinėmis šaknelėmis. Lapai odiški, kiaušiniškos ar pailgai kiaušiniškos rombinės formos, jauni plaukuoti. Iš pradžių lapai šviesesni, o sendami tampa tamsiai žali, blizgantys. Žiedai susitelkę pusrutuliškuose skėčiuose, gelsvi, 0,5 cm skersmens, dvilyčiai. Vaisiai – melsvai juodos uogos su 2-3 sėklomis. Prisirpsta kovą–balandį, laikosi visus metus. Gebenės uogos lengvai nuodingos.

Gebenių preparatai naudojami gydyti kosulį, bronchitą, astmą, kitas kvėpavimo takų ligas, dizinteriją.

Gebenė lipikė žydi rugsėjo–spalio mėn. Auga ūksmėtuose lapuočių miškuose, medžiais apaugusiuose šlaituose. Lietuvoje auga savaime ir auginama, reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje gebenė lipikė natūraliai paplitusi pietų Lietuvos lapuočių miškuose, ypač ūksmėtose liepinių skroblynų bendrijose (Lazdijų, Vilkaviškio, Marijampolės sav., taip pat Vilniaus raj.). Didžiausia populiacija aptikta Vištytgiryje. Kadangi per Lietuvą eina šiaurrytinė arealo riba, tad čia gebenės lipikės, palyginus su pietiniais kraštais, skurdžios: nežydi, dauginasi tik vegetatyviškai, tepakyla į 1–2 m (daugiausia 4 m) aukštį, žiemomis apšąla. Nyksta dėl miškų kirtimo, trypimo, iškasimo, šaltų besniegių žiemų.


Image:OLD IVY ON DUNOLLIE.JPG|Gebenė lipikė
Gebenė Ostupo miške prie Prapuntų.JPG|Gebenė lipikė Lazdijų rajone (Ostupo miškas, prie Prapuntų)
Image:English Ivy Berries.jpg|Uogos
File:Entrance to High Castle in Malbork.jpg


## Išnašos
Pinjaisas

**Pinjaisas** () – miestas pietryčių Brazilijoje, Paranos valstijoje, Kuritibos metropolinėje teritorijoje. 116,9 tūkst. gyventojų (2008 m.). Chemijos (šampūnų gamyba), maisto pramonė, turizmas.

## Istorija

Pinjaisas pradėjo kurtis 1920 m. kaip keramikos pramonės centras. 1932 m. prijungtas prie Pirakuaros savivaldybės, o 1992 m. nuo jos atsiskyrė ir tapo savarankišku miestu.
Zagvės dinastija

**Zagvės dinastija** – Etiopijos imperatorių dinastija, o kartu ir Etiopijos istorijos laikotarpis, trukęs nuo maždaug X a. iki 1270 m. Prieš jį buvęs laikotarpis buvo Aksumo imperija, o po jo sekė Saliamonidų dinastija.

Dėl ypač šykščių istorinių šaltinių šis laikotarpis kartais vadinamas Etiopijos tamsiaisiais amžiais.

## Dinastijos pradžia
Dinastija kilo iš agau tautos, kuri kadaise buvo apgyvendinusi šiaurinę Etiopijos kalnyno dalį. Dinastijos pavadinimas kilo iš gezo kalbos žodžio *Ze-Agaw*, kas reiškia "iš agau", "agau kilmės". Kadangi visos kitos Etiopijos dinastijos buvo semitiškos (habeša) kilmės, ši dinastija oficialiai yra laikoma tarsi "iškritusia iš konteksto": jos atstovai nebuvo Saliamono palikuonys.

Kilmės regionas buvo Lasta (dalis istorinio Volo regiono), kadaise gausiai gyvenamas agau. Čia vėliau buvo ir Zagvės valstybės centras, sostinė Lalibela. Iš šio regiono kilo dinastijos įkūrėjas Mara Takla Haimanotas, kuris buvo vedęs paskutiniojo Aksumo imperatoriaus Dil Naodo dukterį ir buvo jo generolas. Jis nuvertė Dil Naodą ir pasiskelbė naujuoju imperatoriumi.

Dėl patikimų šaltinių trūkumo nėra vieningai priimtos nuomonės, kada ši dinastija atėjo į valdžią. Kai kurie šaltiniai taigia, jog Zagvės pradėjo valdyti X a., kiti jų valdymo pradžią nukelia į XII a.

## Raida
Zagvių laikotarpiu Etiopija apėmė tik dabartinės Etiopijos šiaurines sritis ir Eritrėją (istorinius regionus Volo, Tigrajų, Mereb Melašą taip pat dalį Begmendero). Vietovės aplink Tanos ežerą, taip pat dabartinė rytų ir pietų Etiopija valstybei nepriklausė.

Nors Zagvių laikotarpį dažnai linkstama laikyti tamsiaisiais amžiais, daug mokslininkų pripažįsta, kad tuo metu Etiopijos civilizacija pasiekė žymių pasiekimų. Klestėjo centralizuota valdžia, buvo nuolatinė sostinė Rohoje (vėliau Lalibela), kur buvo sukurti nuostabūs architektūros šedevrai Lalibelos bažnyčios.

1270 m. Zagvės dinastija buvo nuversta amharų kilmės karvedžio Jekuno Amlak, kuris save kildino iš paskutinio Aksumo dinastijos imperatoriaus, ir skelbėsi atkūręs Saliamonidų dinastiją. Zagvės buvo nugalėti. Jų dinastija buvo paskirta valdyti Vago regioną, kur jie buvo tituluojami Vago vietininkais, t. y. vagšumais.

## Valdovų sąrašas
* Mara Takla Haimanotas;
* Tatadimas;
* Jan Sejumas;
* Germa Sejumas;
* Jemrehana Krestos;
* Kedus Harbe;
* Gebre Meskelis Lalibela (1189–1229);
* Nakueto Labas;
* Jetbarakas;
* Mairaris ?;
* Harbajus ?.

## Nuorodos
* Tekeste Negash, "The Zagwe period re - interpreted: post-Aksumite Ethiopian urban culture".
Vitkūnų piliakalnis

**Vitkūnų piliakalnis** – piliakalnis Zarasų rajono savivaldybėje, Vitkūnuose, valstybiniame miške tarp Smalvo, Smalvykščio ir Arklinio ežerų. Piliakalnio kalva pailga rytų-vakarų kryptimi, šoniniai šlaitai statesni, iki 12 metrų aukščio. Galiniai šlaitai nuolaidesni ir žemesni. Viršuje yra apie 35 m ilgio ir 25 m pločio ovali aikštelė apardyta apkasų. Piliakalnis apaugęs mišku. Šiaurės rytinėje, pietinėje ir pietvakarinėje papėdėse yra senovės gyvenvietės žymės. Kasinėjant rasta lipdytos keramikos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi.

1958 ir 1972 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas. 1978 m. nustatyta paminklo teritorija ir jos apsauginė zona sudaranti 3,9 ha plotą. Prie piliakalnio pastatyta paminklinė lenta. Piliakalnio teritorijoje ir apsauginėje zonoje draudžiami visi ūkiniai darbai, išskyrus šienavimą.

Apie piliakalnį rašė įžymus Lietuvos geografas ir gamtininkas profesorius Česlovas Kudaba: „Ypač įdomus Smalvo ir Smalvykščio tarpuežeris. Tai pelkėtas duburio dugnas, kuriame ežerų akutės kaitaliojasi su kupetiškomis sausomis kalvelėmis. Vienoje aukštesnėje – piliakalnis, Vitkūnų vardu žinomas. Jį suradęs, gėriesi – kokia tai gamtos slėptuvė, gynybai patogi vieta. Šalia minima esant senovės gyvenvietės archeologinių liekanų.“ . Buvęs Zarasų miškų urėdijos miškininkas Jonas Malakauskas, pasakodamas apie buvusį siaurąjį geležinkelį į Pasmalvę, sako: „Karačiūnos miško kvartale Nr.2, ant esančio piliakalnio buvo pastatyta bažnyčia, tačiau, iš pasakojančių apie tai, niekas gerai neprisimena.“

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vitkūnų piliakalnis
* Vitkūnų piliakalnis
* Vitkūnų piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Saliamonidai

**Saliamonidų dinastija** – Etiopijos imperatorių dinastija, su pertrūkiais valdžiusi 1270–1974 m. Ji pakeitė prieš tai buvusią Zagvės dinastiją.

Kartais Saliamonidais vadinama ir IV a. pr. m. e. – X a. Etiopiją valdžiusi Aksumo dinastija. Šie Saliamonidai vadinami Ankstyvaisiais Saliamonidais.

## Dinastijos pradžia
XIII a. Saliamonidų dinastija prasidėjo nuo karvedžio Jekuno Amlak, kuris 1270 m. nuvertė paskutinį Zagvės dinastijos imperatorių (vardas nežinomas). Kadangi Jekuno Amlak save kildino per tėvo liniją iš paskutiniojo Aksumo imperijos imperatoriaus Dil Naodo, oficialiai yra laikoma, kad tai buvo senosios Aksumo dinastijos grįžimas į valdžią. Pagal tuo metu paplitusią legendą, Aksumo dinastija buvo kildinama iš karaliaus Saliamono sūnaus Meneliko I, todėl Jekuno Amlako dinastijai ir taikomas pavadinimas Saliamonidai. Iš tiesų, tiek Aksumo dinastijos kilmė iš Saliamono, tiek Saliamonidų kilmė iš Aksumo dinastijos yra ginčytina.

Tiek Jekuno Amlak, tiek visos tolesnės dinastijos tautybė buvo amharai. Šiuo įvykiu Etiopijos tauta amharai paėmė Etiopijos imperijos vairą į savo rankas, ir iki pat dabar yra išsaugojusi savo politinę ir kultūrinę taką šalyje.

Jekuno Amlak kilmės regionas buvo Ševa. Jam konsolidavus valdžią, prie Zagvių dinastijos teritorijų buvo prijungtos etninės amharų sritys – istoriniai regionai Begmenderis ir Godžaras. Tokiu būdu suformuotas Etiopijos imperijos branduolys.

## Raida
Saliamonidų valdymas sąlyginai gali būti skirstomas į šiuos laikotarpius:

* Kovos su Islamu (XIII–XVI a)
Jekuno Amlakas · Saliamonas I · Senfa Aredas IV · Hezba Asgadas · Kedma Asgadas · Džin Asgadas · Saba Asgad as· Vedem Aradas · Amda Sejonas I · Nevaja Krestos · Nevaja Marjamas · Dovydas I · Teodosijus I · Yeshaq I · Andrėjus · Takla Marjamas · Sarve Ijasus · Amda Ijasus · Konstantinas I · Baeda Marjamas I · Konstantinas II · Amda Sejonas II · Naodas · Dovydas II · Klaudijus
* Krizės laikotarpis (XVI a. II pusės Oromo migracija)
Menas · Sarsa Dengelis · Jakobas · Za Dengelis · Jakobas
* Gondaro laikotarpis (1606–1755)
Susenjos · Fasilides · Jonas · Ijasus Didysis · Tekle Haimanotas I · Teofilis · Justas · Dovydas III · Bakafa · Ijasus II
* Zemene Mesafint laikotarpis (1755–1855):
Iyoas · Jonas II · Tekle Haimanotas II · Susenjos II · Tekle Haimanotas II · Saliamonas II · Tekle Gijorgis · Ijasus III · Tekle Giyorgis · Hezkejas · Tekle Giyorgis · Baeda Marjamas II · Tekle Giyorgis · Saliamonas III · Yonas · Tekle Giyorgis · Saliamonas III · Demetros · Tekle Giyorgis · Demetros · Egvale Sejonas · Ijoas II · Gigaras · Baeda Marjamas III · Gigar · Ijasus IV · Gebre Krestos · Sahle Dengelis · Gebre Krestos · Sahle Dengelis · Jonas III · Sahle Dengelis · Jonas III · Sahle Dengelis · Jonas III · Sahle Dengelis
* XX a. (1889–1974) – laikotarpis po dinastijos trūkio:
Menelikas II (1889–1913), Zauditu (1916–1930), Haile Selasie (1930–1974)

## Pabaiga
Paskutinis imperatorius Haile Selasie buvo nuverstas 1974 m. Etiopijoje į valdžią atėjus komunistiniam Dergo režimui. Jis mirė savo rūmuose. Spėjama, kad buvo nužudytas.
Ukrainos karinės oro pajėgos

**Ukrainos karinės oro pajėgos** () – Ukrainos oro pajėgų kariuomenė, Ukrainos ginkluotųjų pajėgų dalis. Ukrainos KOP tarnauja 36,3 tūkst. žmonių, turi 208 karinius ir 37 transportinius orlaivius. Pajėgų vadas – Anatolijus Krivonožka.

Nuo 1991 m. Tarybų Sąjungos subyrėjimo Ukrainos pajėgos palaipsniui yra modernizuojamos. Dėka didelių vietinių gamintojų, tokių kaip „Ukroboronprom“ ir „Antonov“, Ukrainos pajėgos sėkmingai išlaiko senesnius karinius orlaivius ir iki 2022 m. Rusijos invazijos buvo 7 pagal dydį Europoje.

Ukrainos karinės oro pajėgos dalyvavo kariniuose veiksmuose 2014 m. Kare Donbase bei 2022 m. ginantis nuo Rusijos karinės invazijos į Ukrainą.

Teritoriškai Ukrainos KOP suskirstytos į keturis regionus: „Vakarų“, „Pietų“, „Rytų“ ir „Centro“.

## Ginkluotė ir technika

Po 2022 m. vasario Ukrainos KOP orlaivių skaičius sparčiai kito. Situacijai fronte keičiantis, mūšiuose numušant ir sugadinant, sąjungininkams pateikiant naujus orlaivius žemiau esančioje lentelėje pateikiami skaičiai yra netikslūs. Pavyzdžiui, 2022 m. kovo 6 d. Rusijos Federacijos gynybos ministerijos pranešime teigiama, kad buvo sunaikinta virš 100 Ukrainos gynybos sistemų ir 90 orlaivių, Ukrainos pusė šių teginių nekomentavo. Tiksliausius duomenis apie nuostolius 2022-2023 m. pteikdavo nešališki stebėtojai, pvz. Oryx, naudodamiesi faktiniais įrodymais iš atvirų šaltinių, Šie duomenys taip pat negali būti laikomi išsamiais dėl galimų klaidų ir savo pobūdžio - t. y. to, jog naudojami tik į viešą erdvę patekę įrodymai. 

### Oro gynyba
 

## Išnašos

## Nuorodos
* Ukrainos KOP 
* Istorinės Ukrainos KOP vėliavos 
* Ukrainos KOP lėktuvų nuotraukos
Puošnusis kapokmedis

**Puošnusis kapokmedis** (*Ceiba speciosa*) – kapokmedžio (*Ceiba*) genčiai priklausanti medžių rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos tropiniuose ir subtropiniuose miškuose (Brazilijoje, Argentinoje, Paragvajuje).

Aukštis iki 25 m, kamienas kaupiantis vandenį, 2 m skersmens. Žievė padengta tankiais ir dideliais dygliais. Jaunų medžių žievė yra žalios spalvos, nes turi chlorofilo ir vykdo fotosintezę. Vėliau žievė parduoja ir sukietija. Ant vieno lapkočio auga po 5 lapus. Žiedai 10-15 cm skersmens, kremiškai baltu vidumi ir rožiniais vainklapiais. Žydi vasario-gegužės mėnesiais. Sėklų dėžutė ovali, 20 cm ilgio, viduje padengta medvilnę primenančiu pluoštu.

Vaisių pluoštas kartais naudojamas terminei izoliacijai, pagalvių kimšimui. Mediena lengva, minkšta ir lanksti naudojama kanojų statybai, popieriaus gamybai. Iš sėklų gaunamas augalinis aliejus. Gausiai žydintis puošnusis kapokmedis dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas tropinių šalių soduose, gatvėse, parkuose.


Image:Flordepaineiraabelha.jpg|Puošniojo kapokmedžio žiedas
Image:Balboa park thorny trunk.JPG|Žievė
Image:Balboa park flower and fruit.jpg|Vaisiai
Miško skliautas

**Miško skliautas** – viršutinė miško ardų dalis, kurią sudaro aukštųjų medžių lajos. Skliautą suformuoja dominuojantys medžiai. Drėgnajame atogrąžų miške skliauto storis ~10 m, jis sugeria 95 % visos krentančios saulės šviesos. Skliautas taip pat sulaiko didelę dalį kritulių, neleisdamas išplauti dirvožemio, sumažina vėjo greitį. Dėl didelės sugeriamos saulės energijos kiekio miško skliautą sudarantys medžiai aktyviai vykdo fotosintezę ir yra svarbūs deguonies gamintojai. Džiunglėse didelė dalis gyvūnų prisitaikę gyventi miško skliauto zonoje, kuri yra pati produktyviausia dalis. 

Po miško skliautu auganti augalija, įskaitant žolinius augalus, krūmokšnius, krūmus, krūmedžius, jaunus medelius, žemaūgius medžius vadinama - pomiškiu.

## Taip pat skaitykite
* Ardas
* Pomiškis
* Miško paklotė

## Šaltiniai
Juodasis algarobas

**Juodasis algarobas** (*Prosopis nigra*, ) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos, algarobo (*Prosopis*) genties medžių rūšis. Paplitęs Argentinoje ir Paragvajuje, Gran Čiako regione.

Žydi spalio-lapkričio mėnesiais, vaisius veda lapkritį-kovą. Auga drauge su *[[Prosopis vinalillo]]* algarobu ir baltąja kopernicija. Gali iškęsti ilgas sausras ir potvynius.

Mediena tamsiai rudos spalvos, labai sunki, turi daug tanino. Naudojama prabangių baldų gamybai. Taninas naudojamas odų raugimui. Iš juodojo algarobo ankščių sėklų gaminami miltai.
Geltonvaisis zizifas

**Geltonvaisis zizifas** (*Ziziphus mistol*) – šunobelinių (*Rhamnaceae*) šeimos augalų rūšis. Gausiai paplitusi Gran Čiako regione Pietų Amerikoje.

Tai medis ar krūmas, paprastai užaugantis iki 4-9 m aukščio, nors pavieniai individai užauga ir iki 10-15 m. Kamieno skersmuo 20-60 cm. Šakos gausios, dygliuotos. Lapai ovalūs, 2-7 cm ilgio. Žydi vėlai pavasarį, spalio – gruodžio mėnesį, vaisius veda lapkritį – kovą. Vaisius valgomas, kaštoniškai raudonas, 1-5 cm ilgio, saldus ir aitrus.

Mediena kieta, dažnai naudojama įrankių, vežimų gamybai. Geltonvaisio zizifo vaisiai nuo seno naudojami indėnų (komečingonų, diagitų, kilmesų) maisto gamyboje. Dabar iš jo vaisių gaminama kava be kofeino.
Apostolikai

**Apostolikai** arba **apaštališkieji broliai** () – krikščionių sekta, kurią įkūrė italų valstietis Segarelio apie 1260 m. Parmos rajone. 

Gyveno skurdžiai, kadangi manė, jog to reikalauja apaštalų mokymas. Apostolikai kritikavo katalikų dvasininkiją bei Romos kuriją, dvasinius ir pasaulietinius feodalus. Sekta buvo pasmerkta Liono bažnytiniame susirinkime, vykusiame 1274 m. Ją taip pat pasmerkė Honorijaus (1284 m.) ir Mikalojaus (1290 m.) bulės. Kaip eretikas, Segarelis buvo sudegintas 1300 m. Po jo vadu tapo Dolčinas. Valstiečių judėjime (1304–1307 m.), kuriam vadovavo Dolčinas, aktyviai dalyvavo apostolikai, dėl to persekioti.

Dalis apostolikų dar iki XV a. pr. skelbė savo idėjas Šiaurės Italijoje, Ispanijoje, Vokietijoje, Langedoke.

## Šaltiniai
Apotecis

**Apotecis** ( – sandėlis, saugykla) – atviras kerpių ir aukšliagrybių vaisiakūnis.

Būna bekotis, kotuotas, lėkštelės, taurelės, dubenėlio, disko pavidalo, netaisyklingais kraštais, kartais raukšlėtas. Viršutinį sluoksnį, vadinamą himeniu, sudaro statmenai apatiniajam sluoksniui išsidėstę aukšliai su sporomis. Apatinį sluoksnį, vadinamą hipoteciu, sudaro susiraizgę hifai.

## Šaltiniai
Zizifas

**Zizifas** (*Ziziphus*) – šunobelinių (*Rhamnaceae*) šeimos augalų gentis. Sudaro medžiai ir krūmai, paplitę šilto klimato kraštuose, subtropikuose. Žiedai maži, gelsvai žali. Vaisius – valgomas kaulavaisis.

## Rūšys

Pasaulyje auga ~40 zizifo rūšių.

* Bolivinis zizifas (*Ziziphus joazeiro*)
* Dygliuotasis zizifas (*Ziziphus spina – christi*)
* Paprastasis zizifas (*Ziziphus zizyphus*)
* Indinis zizifas (*Ziziphus mauritiana*)
* Geltonvaisis zizifas (*Ziziphus mistol*)
* *[[Ziziphus mucronata]]*
* ir kt.
Skruobenė

**Skruobenė** (*Dyckia*) – bromelijinių (*Bromeliaceae*) šeimos augalų gentis. Sudaro 125 rūšys, paplitusios Pietų Amerikos pietinėje dalyje (Brazilijoje, Argentinoje, Urugvajuje, Paragvajuje). Auga saulėtose, šiltose vietose, iki 2000 m aukščio virš jūros lygio.

## Rūšys
* Trumpalapė skruobenė (*Dyckia brevifolia*)
* Retažiedė skruobenė (*Dyckia remotiflora*)
* ir kt.
Antanas Impulevičius

**Antanas Impulevičius-Impulėnas** (1907 m. sausio 28 d. Panevėžyje – 1970 m. gruodžio 4 d. Filadelfijoje, JAV) – Lietuvos kariuomenės karininkas, nuo 1937 m. Generalinio štabo majoras. Talkino Nacionalsocialistams.

## Biografija
1925 m. baigė Karo mokyklą. 1925–1933 m. ir 1934–1937 m. tarnavo Septintajame, Penktajame ir Trečiajame pėstininkų pulkuose, buvo kuopos vadas, ėjo Prezidento rūmų komendanto pareigas. 1933 m. lapkričio mėn. – 1934 m. spalio mėn. tarnavo Antrosios divizijos štabe. 1937 m. birželio mėn. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus, tarnavo Kariuomenės štabo antrajame (Informacijos) skyriuje. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. Šaulių sąjungos štabo karinio mokymo skyriaus viršininkas.

Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo mėn. NKVD suimtas, nuteistas kalėti. Per 1941 m. Birželio sukilimą išlaisvintas.

Vokiečių okupacijos metais 1941 m. rugpjūčio mėn. – 1942 m. lapkričio mėn. savanoriu tarnavo pagalbinėje policijoje, 2-ojo lietuvių policijos bataliono, vėliau vadinto 2-uoju apsaugos, 12-uoju batalionu, okupantų panaudoto žydų ir kt. tautybių žmonių žudynėms Baltarusijoje ir kitur, vadas. 1941 m. rudenį jo vadovaujamas batalionas kartu su vokiečiais sušaudė apie 46 tūkstančius žmonių, kurių dauguma žydai, o apie 9000 – sovietų karo belaisviai. 1944 m. balandžio-gegužės mėn. Vietinės rinktinės Kauno pulko štabo viršininkas; vokiečių trumpam suimtas. Vėliau buvo Tėvynės apsaugos rinktinės formuojamo Antrojo pulko bataliono vadas.

Po 1944 m. spalio mėn. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1962 m. spalio mėn. LSSR Aukščiausiojo Teismo kolegijos už akių nuteistas mirties bausme. Po teismo Sovietų Sąjungos prašymą jį išduoti JAV atmetė.

## Įvertinimas
* 1929 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Čilinis gluosnis

**Čilinis gluosnis** (*Salix humboldtiana*, sin. *Salix chilensis*, ) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos medžių rūšis, paplitusi Pietų Amerikos subtropikuose ir vidutinėse platumose. Auga Argentinoje, Urugvajuje, Čilėje, Brazilijoje, Paragvajuje, Peru.

Tai lapus metantis, dvinamis medis, užaugantis iki 15 m. Lapai šviesiai žali, paprastieji, 6-12 cm ilgio. Žiedas – žirginys; vyriškas – 7 cm ilgio, gelsvas, moteriškas – 3-4 cm ilgio, žalias. Čilinis gluosnis auga upių ir upelių pakrantėse.

Mediena minkšta ir lengva, naudojama įpakavimų gamybai.
Vaikų žaidimai (filmas)

**Vaikų žaidimai** (, ) – 2003 m. prancūzų režisieriaus Jano Samiuelio () drama pasakojanti apie vyro ir moters santykius, pavadintus: meilė, tai žaidimas.

Filmo premjera įvyko 2003 m. rugpjūčio 29 d. Telurido filmų festivalyje (Telluride Film Festival), JAV.

## Siužetas

Likimas suvedė juos ne veltui: dviese jie buvo keista, bet harmoninga pora. Žiuljenas ir Sofi gimė dideliais fantastais, tokiais, nuo kurių išdaigų kentėjo visa mokykla. Jų iškrėstus pokštus galima buvo pasmerkti ir pakrikštyti juos užkietėjusiais chuliganais, jei šie nebūtų buvę – tik maži vaikai.

Jie sugalvojo žaidimą, kurį galėjo sugalvoti tik jie, žaidimą: „išdrįsi – neišdrįsi“. Jie gaudė viens kitą ant „silpnas – neišdrįsi“ ir šis žaidimas augo kartu su jais. Viskas pasikeitė, bet jie nebegalėjo atskirti gyvenimą nuo žaidimo, nes žaidimas tapo jų gyvenimu. Niekas nenorėjo nusileisti. Jie pokštavo ir juokėsi, jie vienas kitam suteikdavo skausmą, jie kentėjo ir buvo pasiryžę prarasti savo gyvenimo metus…

Jie žinojo, kad myli vienas kitą, jie ištardavo šiuos žodžius, bet žaidimas vis tiek sugrįždavo ir neleisdavo jiems iš žaidėjų tapti vyru ir moterimi… Bet kartą pasikeitė ir tai…

## Monologas iš filmo
Velniop Sofi! Žaidimas vėl prasidėjo. Laimė gryname pavidale. Grubi, gamtiška, vulkaniška. Tai buvo visų geriausiai. Geriau už narkotikus, geriau už heroiną. Geriau kaip dopingas, koksas, krekas, hašišas, kanapės, marihuana, LSD, rūgštis ir ekstazi. Geriau nei seksas, feliacija, grupinis, masturbacija, tantra, kamasutra. Geriau nei arachiso aliejų, bananų–pieno kokteilį. Geriau už Džordžo Lukaso trilogiją. Geriau už visus Mapped šou. Geriau už 2001 m. pabaigą. Geriau už Merlin, Laros Kroft, Naomi Kembel klubų judesius ir geriau už Sidi Krovford apgamą. Geriau už Hendrikso solo, už Nilo Amstrongo žingsnius Mėnulyje, už ratelį aplink eglutę, už Bilo Geitso turtus. Geriau už visus Dalai Lamos transus, už visus Švarcenegerio testosterono ampules ir Pamelos Anderson halogeninės lūpas. Geriau už Vudstoką ir orgazminius kliedesius. Geriau už Rembo, Morisono, Kastanedos fantazijos išgyvenimus. Geriau už laisvę. Geriau, kaip gyvenimas!

## Aktoriai
* Gijomas Kane – Žiuljenas Žanve
* Marion Kotijar – Sofi Kovalski
* Žeraras Votkinsas (Gérard Watkins) – Žiuljeno tėvas
* Žilis Lelušas (Gilles Lellouche) – Sergej Nimov Nimovič
* Elodi Navar (Élodie Navarre) – Eurelija
* Tibo Veražas (Thibault Verhaeghe) – 8 metų Žiuljenas
* Žozefina Lebas–Žoli (Joséphine Lebas-Joly) – 8 metų Sofi
ir kt.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali filmo svetainė  (Anglų kalba)
* Apdovanojimai ir nominacijos
* Apie filmą „Allocine“ svetainėje (Prancūzų kalba)
Celtis

**Celtis** (*Celtis*) – kanapinių (*Cannabaceae*) šeimos augalų gentis. Sudaro 60-70 lapus metančių medžių rūšių, paplitusių pietų Europoje, pietų ir rytų Azijoje, pietų ir centrinėje Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Pietų Amerikoje.

Tai vidutinio dydžio (10-25 m) aukščio medžiai, paprastais, 3-15 cm ilgio lapais. Vaisius – mažas kaulavaisis, daugelio rūšių tinkamas valgymui, saldaus skonio.

Dalis celčio rūšių auginamos kaip dekoratyviniai augalai.

## Rūšys
* Afrikinis celtis (*Celtis africana*)
* Pietinis celtis (*Celtis australis*)
* Siauralapis celtis (*Celtis gomphophylla*)
* Lygusis celtis (*Celtis laevigata*)
* Vakarinis celtis (*Celtis occidentalis*)
* Paprastasis celtis (*Celtis philippensis*)
* Dykuminis celtis (*Celtis ehrenbergiana*)
* Kininis celtis (*Celtis sinensis*)
* *[[Celtis tala]]*
* *[[Celtis jessoensis]]*
* ir kt.
Algirdas Indrašius

**Algirdas Jonas Indrašius** (1937 m. kovo 2 d. Traidžiūnuose, Užpalių valsčiuje – 2024 m. vasario 19 d.) – Lietuvos dailininkas.

## Biografija
Gimė 1937 m. Traidžiūnų kaime, tais pačiais metais tėvai persikėlė gyventi į Vyžuonas. 1952 m. baigė Vyžuonų septynmetę mokyklą. 1953–1957 m. mokėsi Švenčionių pedagoginėje mokykloje.

1957–1960 m. dirbo Švenčionėlių mokykloje-internate. 1960–1966 m. studijavo Vilniaus dailės institute. 1966–1970 m. Telšių taikomosios dailės technikumo dėstytojas. 1969 m. įsidarbino Utenos trikotažo fabrike, vadovavo modeliavimo skyriaus dailininkams, vėliau dirbo apipavidalintuoju. Nuo 1970 m. gyveno Utenoje, nuo 1998 m. Vyžuonose.

2002 m. liepos mėn. Vyžuonų krašto garbės pilietis. 2017 m. vasario 16 d. skirta Utenos rajono Meno ir kultūros premija.

## Kūryba
Sukūrė tapybos, akvarelės, metalo plastikos (pano „Gyvybės medis“ Utenos centrinėje ligoninėje), grafikos kūrinių (ciklas „Lietuva – baimės ir vilties vizija“, 1963–1965 m.), tarp jų ekslibrisų (popiežiaus Jono Pauliaus II ir kt.); taip pat ąžuolinių dekoratyvinių (Utenoje, Vyžuonose) ir paminklinių (Jūžintų, Utenos kapinėse) skulptūrų.

1963 m. surengė pirmą savo darbų parodą. 1970 m. surengta akvarelės paroda Utenos trikotažo fabrike ir Vyžuonų vidurinėje mokykloje. 1974 m. surengė metalo plastikos parodą Utenos kraštotyros muziejuje. Dalyvavo daugiau kaip 50 tarptautinių parodų, buvo pelnęs per 15 įvairių apdovanojimų Lietuvoje ir užsienyje.

Vyžuonose yra jo sodyba-muziejus su skulptūrų parku „Tūkstantmečio kryžius“ (2000 m.). 2011 m. išleista autoriaus kūrybos darbų monografija. 2017 m. surengta autoriaus jubiliejinė paroda „…einu, kad pasodinčiau medį“. 

## Šaltiniai
Europos TRIZ asociacija

**Europos TRIZ asociacija** ETRIA – atvira bendruomenė jungianti pastangas, teikianti globalios standartizacijos galimybes, atliekanti mokslinius tyrimus, palaikanti informacijos ir žinių mainus tarp profesionalų ir visuomenės apie TRIZ ir technologijų inovacijas, paremtas TRIZ.

TRIZ suprantamas kaip tarpdisciplinarinis, generinis metodas, tačiau tai nepateikta logikos ar kita formalia žinių perteikimo kalba. Dauguma terminų yra netikslūs, dauguma metodų vis dar euristiniai ir tik dalinai formalizuoti. Tolimesniam TRIZ vystymui ir konceptualiam žinių pagrindo pertvarkymui ETRIA įtraukia ir bendradarbiauja su ekspertais ir profesionalais iš logikos, organizacinių mokslų, informatikos ir lingvistikos sričių.

## Nuorodos
* ETRIA tinklalapis
Mamertas Indriliūnas

**Mamertas Indriliūnas** (1920 m. sausio 28 d. Gataučiuose, Vabalninko valsčiuje – 1945 m. vasario 21 d. Leliškiuose, Krinčino valsčiuje) – lietuvių literatūros kritikas, vertėjas, publicistas, partizanas.

## Biografija
1938 m. baigęs Biržų gimnaziją studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, 1941–1944 m. Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Priklausė „Šatrijos“ meno draugijai. Buvo išlaikęs visus reikiamus egzaminus, bet nespėjo parašyti diplominio darbo. Artėjant antrajai sovietinei okupacijai, grįžo į tėviškę, 1944 m. pabaigoje įsijungė į pasipriešinimo judėjimą, priklausė Vytauto Šato partizanų būriui, kuris veikė Vabalninko ir Krinčino valsčių teritorijoje. Žuvo su broliu Jonu ir kitais partizanais po poros mėnesių per susidūrimą su NKVD daliniu. Kūnas užkastas Gerkiškių žvyryne prie Pabiržės. 2000 m. pripažintas kario savanorio statusas.

## Kūryba
Bendradarbiavo „Ateityje“, „Studentų dienose“, „Židinyje“, „Naujojoje Romuvoje“, „Kūryboje“. Dalis tekstų pasirašyti K. Ramojaus slapyvardžiu.
Vienas įžvalgiausių žemininkų kartos literatūros kritikų. Straipsnis „Vinco Mykolaičio-Putino lyrikos kelias“ (1944) – prof. Vandos Zaborskaitės nuomone, vienas giliausių Putino poezijos nušvietimų; akcentuojami ir Putinui, ir bręstančiai žemininkų kartai bendri momentai: individualybės herojinis mostas, kūrybos kaip aukščiausios žmogaus būties formos suvokimas. Kūrybos prigimties, meno paskirties temos nagrinėjamos ir kituose straipsniuose. Recenzavo originaliosios poezijos ir prozos knygas (Bernardo Brazdžionio, Antano Vaičiulaičio ir kt.), taip pat verstines (Fiodoro Dostojevskio, Ernesto Hello ir kt.). Publicistiniuose rašiniuose svarstė žmogaus santykio su krikščionybe, jaunuomenės ir kaimo ir kt. klausimus. Iš prancūzų, anglų, vokiečių kalbų išvertė Francis Jammes’o, W.B. Yeatso, Rainerio Marios Rilkės, Oskaro Milašiaus eilėraščių.

## Bibliografija
*Mamerto Indriliūno raštai*, parengė Virginijus Gasiliūnas, Vilnius: Kriventa, 2019.

## Šaltiniai