open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Osteodermas

**Osteodermas** (; ), *antriniai odos sukaulėjimai* – kai kurių stuburinių gyvūnų odos mezoderminiame sluoksnyje susidarę kauliniai dariniai, paprastai nedidelių plokštelių pavidalo. 

Odos kauliniai dariniai stuburinių evoliucijoje susidarė ne vieną kartą ir nepriklausomai skirtingose tetrapodų grupėse, jie nėra žuvų kaulinių žvynų homologai.

Osteodermai būdingi daugeliui šiuolaikinių ir išmirusių roplių grupių. Juos turėjo arba dabar turi daugelis dinozaurų (ypač ankilozaurų ir stegozaurų), primityvių archozaurų, plakodontų, parejazaurų, krokodilų, kai kurie driežai (scinkai, *Cordylidae*, gluodenai, nuodadančiai). Iš šiuolaikinių roplių labai gerai išvystytus osteodermus turi krokodilai. Jų osteodermai būna po raginiais skydeliais. Galvos osteodermai gali suaugti su kaukolės kaulais. Vėžlių šarvuose osteodermai sudaro periferines (*peripherale*), nuchalines (*nuchale*) ir pigalines (*pygale*) karapakso kaulines plokšteles.

Žinduoliams osteodermai nebūdingi, bet kai kurie jų turi, pvz., šiuolaikiniai (šarvuočiai) ir išmirę (gliptodontai ir antžeminiai tinginiai) nepilnadančiai. Koriumo (dermos) suragėjusiems dariniams priskiriami ir prie kaukolės kaulų priaugantys *ossa cornua*,kurie sudaro porakanopių ragų kaulinius pamatus. Dykaragiuose ir žirafiniuose šie kaulai nuolatiniai. Elninių *ossa cornua* keičiami, jie kasmet nukrenta, nes osteoklastai suardo jų pamatus. Nukritusių ragų tvirtinimo vietas apauga oda, o vėliau po oda ima formuotis nauji kaulai.

Odos raginiai dariniai pirmiausia atlieka apsauginę funkciją. Šiuolaikinių krokodilų osteodermai turi tankų kraujagyslių tinklą, todėl veikia ne tik kaip šarvas, bet ir kaip termoreguliacijos organas. 


File:Ampelosaurus atacis osteoderm.JPG|Ampelozauro osteodermai
File:Aetosaur osteoderms.svg|Etozauro osteodermų išsidėstymas
File:Deinosuchus scutes by Hatcher.png|Senovinio krokodilo deinozucho osteodermai. 
File:Struthiosaurus occitanicus osteoderms.JPG|*Struthiosaurus occitanicus* osteodermai
The Lithuanian Review

**„The Lithuanian review“** () – laikraštis anglų kalba, ėjęs kas 2–4 savaites 1990–1991 m. Vilniuje. Išleista 10 numerių, iš jų 9 numeriai – 1990 m. Tiražas – 3000 egz. Neskaitant nedidelio skaičiaus leidinio prenumeratorių užsienyje, kiti egzemplioriai būdavo veltui dalinami Aukščiausioje Taryboje bei kitur, kur lankydavosi ar apsistodavo užsienio korespondentai ar šiaip užsieniečiai. Leidinį įsteigė ir leido UAB „Atgimimas“ ir UAB „Gimtasis kraštas“. Laikraštyje buvo spausdinami įvairūs analitinio pobūdžio ir apžvalginiai rašiniai užsieniui apie gyvenimą Lietuvoje. Paskutinių keturių numerių redaktorius buvo Arvydas Sabonis, prieš tai dirbęs „Mokslo“ leidykloje vyriausiojo redaktoriaus pavaduotoju.

## Istorija

Leidinio pasirodymą inicijavo Kanados lietuviai, atvažiavę į išsilaisvinusią tėvų žemę skleisti laisvą žodį. Viena iš pirmųjų, vadovavusių laikraščio leidybai, buvo Karla Gruodis. Redakcijos kolektyvo sutelkimu rūpinosi žurnalistai Algimantas Čekuolis ir Liubov Čiornaja, Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio leidinio rusų k. „Soglasije“ redaktorė. Ji tvarkė ir „The Lithuanian review“ finansinius, spausdinimo bei platinimo reikalus. Maketavimo darbai buvo atliekami „Atgimimo“ redakcijoje.  Nuolatinių darbuotojų nebuvo: patys ar su draugų pagalba ieškodavo medžiagos, versdavo, peržiūrėdavo angliškus tekstus, skaitydavo korektūras.    

1991 m.  laikraščio leidyba buvo sustabdyta dėl lėšų stygiaus. Paskutinis numeris išleistas 1991 m. sausio 19 d. Jis buvo skirtas Sausio 13-ajai (Laisvės gynėjų dienai).

## Išleisti numeriai

**1990 m.**
# Vasario 15 d.
# Kovo 2 d.
# Kovo 23 d.
# Balandžio 13 d.
# Gegužės 11 d.
# ...
# Spalio 31 d.
# Lapkričio 21 d.
# Gruodžio 23 d.
**1991 m.**
# Sausio 19 d.
 
## Taip pat skaitykite

* „East Express“

## Nuorodos
Vivariumas

**Vivariumas** (nuo  – vieta gyvybei) – tai bendras dirbtinių talpų, skirtų laikyti nedidelius gyvūnus ar augalus pastovioje dirbtinėje ekosistemoje pavadinimas. Vivariumai dažniausiai naudojami moksliniais arba estetiniais tikslais. Vivariumuose paprastai mažu mastu imituojama natūrali ekosistema, reikalinga ten laikomų rūšių gyvavimui. Dažnai naudojamas kaip sinonimas žodžiui *terariumas*, tačiau priklausomai nuo konteksto, terariumas gali reikšti ir konkrečiai tik vivariumą, skirtą sausumos gyvūnams laikyti. Vivariumais nėra vadinamos vietos gyvūnams laikyti, kuriose neišeina sukurti dirbtinės jiems skirtos ekosistemos, pvz., narvai.

## Tipai
Priklausomai nuo laikomų augalų ar gyvūnų rūšių bei jiems reikalingų sąlygų, įvairūs vivariumai turi konkretesnius pavadinimus.

* egzotariumas – skirtas laikyti egzotinius gyvūnus;
* terariumas – skirtas laikyti mažus sausumos gyvūnus;
** serpentariumas – skirtas laikyti gyvates ir roplius;
* akvaterariumas – skirtas laikyti sausumos-vandens gyvūnus;
* herpetariumas – skirtas laikyti roplius ir varliagyvius;
* paludariumas – skirtas laikyti pelkės gyvūnus ir augalus;
** ripariumas – imituoja vandens telkinių, dažniausiai upių, krantus;
* insektariumas – skirtas laikyti vabzdžius (pvz., Insektariumas Palangoje);
** formikariumas – skirtas laikyti skruzdėlių kolonijas;
** termiterija – skirtas laikyti termitus;
** stiklinis avilys – skirtas laikyti bites.

## Šaltiniai
Ču slėnis

**Ču slėnis** (, ) – tarpukalnių slėnis Vidurinėje Azijoje, Kirgizijos (Ču sritis) ir Kazachstano (Žambylo sritis) teritorijose, apima Ču upės vidurupį. Ilgis iš rytų (nuo Boomo tarpeklio) į vakarus (iki Mojinkumo smėlynų) – 250 km. Plotis nuo 10-15 km rytuose iki 100 km vakaruose. Aukštis virš jūros lygio – 500–1300 m. Slėnį apriboja Kirgizijos Alatau ir Ču-Ilio kalnai.

Būdingos pusdykumės, aplink Ču upę ir jos intakus driekiasi drėkinamų pasėlių plotai (javai, daržovės, cukriniai runkeliai, vaismedžiai). Įrengta irigacinių kanalų, tvenkinių sistema. Ču slėnis yra viena tankiausiai gyvenamų Kirgizijos teritorijų, čia įsikūrusi šalies sostinė Biškekas, taip pat Tokmako, Kanto, Kara Baltos miestai, senovėje čia stovėję svarbūs Sujabo, Balasaguno miestai.

Ču slėnis žymus dėl čia natūraliai vešinčių kanapių plotų. Vietiniai gyventojai jas renka ir gamina narkotiką anašą. Valdžia bandė šias kanapes deginti, purkšti herbicidais, tačiau jų sunaikinti nepavyko.

## Šaltiniai
Kara Balta

**Kara Balta** () – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Ču slėnyje, 62 km į vakarus nuo Biškeko. Rajono centras. Pro miestą eina Biškeko–Taškento plentas, yra geležinkelio stotis. Veikia rūdų (urano, aukso, molibdeno) sodrinimo gamykla, vystoma maisto (ypač cukraus) pramonė. Įsikūrusi Rusijos karinė bazė.

## Istorija

Vietovė apgyvendinta nuo V–VIII a. Gyvenvietė įkurta 1825 m., jos pavadinimas reiškia „juodas kirvis“. Rusų valdymo laikais gyvenvietė vadinta ***Kalininskojė*** (), bet 1975 m. suteiktas miesto statusas ir senasis pavadinimas.

## Sportas
* FK Kara-Balta futbolo klubas.

## Šaltiniai
Knišino giria

**Knišino giria** () – didelis miškų masyvas, išsidėstęs Balstogės aukštumose, Palenkės vaivadijoje. 

Giria pietuose ribojasi su Belovežo giria, šiaurėje – su Augustavo giria. Per girią teka Supraslio ir Sokoldos upės. Supraslio mieste įsikūrusi 1988 m. įsteigto Knišino girios kraštovaizdžio parko direkcija. Girios plotas – 1050 km². Joje daugiausiai auga pušys, eglės, beržai, alksniai ir ąžuolai. Iki 1974 m. girioje gyveno stumbrai. Iki 1939 m. giria buvo vadinama *Svisločiaus giria*, nuo Svisločiaus gyvenvietės pavadinimo. Girioje esančiame Kopna Guros kaime įkurtas Kopna Guros medelynas.

## Girios draustiniai

* Borkų Bahno pelkių draustinis;
* Budzisko miškų draustinis;
* Chomontovščiznos miškų draustinis;
* Gura Pieščanos miškų draustinis;
* Jaluvkos miškų draustinis;
* Jesionove Gurų miškų draustinis;
* Karčmisko miškų draustinis;
* Kozlovų Lugo draustinis;
* Krasnės miškų draustinis;
* Kžemiankos miškų draustinis;
* Kžemiene Gurų miškų draustinis;
* Kulikuvkos draustinis;
* Las Cieličanskų miškų draustinis;
* Miendzižečės miškų draustinis;
* Stara Dembinos miškų draustinis;
* Stare Bielės pelkių draustinis;
* Starožev Šindzielskų miškų draustinis;
* Suražkovo pelkių draustinis;
* Tabolų draustinis;
* Vielki Laso miškų draustinis;
* Voroničos draustinis.

## Literatūra

* Andrzej Gołembiewski: Puszcza Knyszyńska. Obszar gospodarowania siedmiu nadleśnictw RDLP w Białymstoku.. Białystok: Fundacja Ekonomistów Środowiska i Zasobów Naturalnych, 2008, s. 31. ISBN 978-83-88771-93-4.
* Wody Parku Krajobrazowego Puszczy Knyszyńskiej, Andrzej Nowak, Wyd. Supraśl 1999
* Puszcza Knyszyńska, monografia przyrodnicza pod redakcją Andrzeja Czerwińskiego, Zespół Parków Krajobrazowych w Supraślu, Supraśl 1995.
Kirgizijos Alatau

**Kirgizijos Alatau** () – kalnagūbris šiaurės Tianšanyje, Kirgizijos ir Kazachstano teritorijose (vakaruose sudaro šių šalių sieną). Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 375 km. Rytuose Bomo tarpeklis skiria nuo Kungėjaus Alatau kalnų, pietuose leidžiasi į Ču slėnį. Aukštis iki 4875 m (Vakarų Alamedino viršukalnė). Sudarytas iš nuosėdinių ir metamorfinių uolienų, porifirito, granito. Yra polimetalų rūdos telkiniai (Bordunskis), trykšta mineralinės versmės (Isyk Ata).

Būdingas aukštikalnių reljefas. Šlaituose iki 2500 m aukščio veši stepės, aukščiau auga miškai (eglės, kadagiai), besimainantys su aukštikalnių pievomis. Virš 3700 m aukščio slūgso ledynai (bendras plotas 223 km²).

## Šaltiniai
Kinijos minkštašarvis vėžlys

**Kinijos minkštašarvis vėžlys** (*Pelodiscus sinensis*) – minkštaodžių vėžlių (*Trionychidae*) šeimos roplys.

## Išvaizda, biologija
Užauga iki 30 cm. Kojų pirštai sujungti plaukiojamąja plėve. Gyvena įvairiuose upėse, ežeruose ir kituose gėlo vandens telkiniuose.

Maitinasi naktį. Medžioja įvairius bestuburius, žuvis, varliagyvius, graužikų jauniklius.

Patelė deda nuo 17 iki 28 kiaušinių du ar keturis kartus per metus.

## Santykis su žmonėm
Iš Kinijos minkštašarvio vėžlio verdama vėžlių sriuba. Kinijoje maistui auginamas vėžlių fermose.

Europoje vėžlys auginamas kaip naminis gyvūnas.

## Paplitimas

Kinijos minkštašarvis vėžlys aptinkamas Kinijoje (įskaitant Mandžiūriją ir Taivaną), Korėjoje, Vietname, Japonijoje ir pietryčių Rusijoje.

Taip pat įvežtas į Malaiziją, Singapūrą, Tailandą, Timorą, Bataneso salas, Guamą, kai kurias Havajų salas.

## Šaltiniai
Tokmakas

: *Apie Ukrainos miestą žr. [[Tokmakas (Ukraina)]].*

**Tokmakas** () – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Ču slėnyje, Ču upės kairiajame krante, Kazachstano pasienyje, į rytus nuo Biškeko. Pro miestą eina Biškeko–Balykči plentas ir geležinkelis. Metalo apdirbimo, maisto (konservų, cukraus), lengvoji (vilnos apdirbimo ir kt.), stiklo pramonė. Veikia Vidurinės Azijos tarptautinis universitetas.

## Istorija

Tokmako apylinkės gyvenamos nuo seno – netoliese yra senovinių Sujabo ir Balasaguno miestų liekanos. Apie 1830 m. čia buvo įkurtas Kokando chanato šiaurinio pasienio fortas. Po trisdešimties metų jį užėmė ir sugriovė rusų kariuomenė. 1864 m. senovinės Tokmako tvirtovės griuvėsių vietoje pastatyta rusų tvirtovė. 1867 m. suteiktas miesto ir apskrities centro statusas, tačiau 1878 m. miestą sunaikino Ču upės potvynis, apskrities centras perkeltas į Biškeką. 1927 m. Tokmakui vėl suteiktas miesto statusas. 2003–2007 m. Tokmakas buvo srities centru.

## Šaltiniai
Šopokovas

**Šopokovas** () – miestas šiaurės Kirgizijoje, Ču srityje, Sokuluko rajone, 20 km į vakarus nuo Biškeko. Yra geležinkelio stotis, greta eina Biškeko–Ošo plentas. Veikia cukraus fabrikas.

## Istorija

XX a. pr. gyvenvietė buvo žinoma ***Novotroickojės*** (*Новотроицкое*) vardu. 1930 m. jai suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas ir ***Krasnooktiabrskio*** (*Краснооктябрьский*) pavadinimas. 1985 m. suteiktas miesto statusas, miestas pervadintas kirgizų tarybinio didvyrio Duišenkulo Šopokovo garbei.

## Šaltiniai
Grudeko žydų kapinės

**Grudeko žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos XIX a. Grudeko kaime. Kapinių teritorija 0,4 ha. Per II pasaulinį karą kapinės buvo sunaikintos. Kapinėse išlikę keli antkapių fragmentai.

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 61.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines I (lenk.) 
* Aprašymas apie kapines II (lenk.).
Grudeko Habanimo sinagoga

**Grudeko Habanimo sinagoga** () - medinė sinagoga stovėjusi Grudeko kaime *ul. Michałowskiej* gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta XIX a. amžiuje. Per II pasaulinį karą, 1941 m. sinagoga buvo sugriauta. Sinagogoje stovėjo Aron hakodešas.
Basovišča

**Basovišča** (, ) – tai kasmetinis roko muzikos festivalis, vykstantis Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Grudeko valsčiuje. Festivalį nuo 1990 m. organizuoja Gudijos studentų asociacija. Festivalis vyksta kiekvienų metų liepos mėnesį Borako miške. Renginio dalyviai atlikdami įvairius kūrinius varžosi dėl prizų. Dažniausiai renginyje dalyvauja Lenkijos ir Gudijos muzikos grupės. 2006 m. renginyje dalyvavo ir Lietuvos alternatyviojo roko grupė IR. Taip pat renginyje yra dalyvavusi ir Mountainside grupė iš Lietuvos.


Vaizdas:Publika - Basovišča-2008.jpg
Vaizdas:Krama - Basovišča-2007.jpg
Vaizdas:PomidorOFF - Basovišča-2008.jpg
Vaizdas:Basowiszcza-2007-BN-1.JPG


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Renginio tinklalapis (gud.) ;
* Aprašymas apie renginį (gud.);
* Aprašymas apie renginį (gud.);
* Aprašymas apie renginį (ukr.) ;
Grudeko Ohel Jakovo sinagoga

**Grudeko Ohel Jakovo sinagoga** () - medinė sinagoga stovėjusi Grudeko kaime *ul. Fabrycznej* gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta 1909 metais. Sinagogos statybas finansavo *Wolf Goldfarb*. Per II pasaulinį karą, 1941 m. sinagoga buvo nugriauta.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
Sevara Nazarchan

**Sevara Nazarchan** (*Sevara Nazarxon*; g. 1978 m.) – Uzbekistano dainininkė, dainų autorė. Atlieka tradicinę, pop, folkroko stiliaus muziką.

Nazarchan gimė Andižane, muzikų šeimoje. 1998–2003 m. mokėsi Uzbekistano konservatorijoje. Karjerą pradėjo grupėje „Sideris“, grojo dutaru. 2000 m. ji susipažino su žymiu etninės muzikos populiarintoju Piteriu Geibrieliu ir 2002 m. su jo pagalba išleido debiutinį solinį albumą *Yol Bolsin*. Jis susilaukė teigiamų kritikų įvertinimų, o pati Sevara Nazarchan dalyvavo Geibrielio pasauliniame ture „Growing Up“. 2004 m. atlikėja apdovanota BBC Radio 3 pasaulinės muzikos apdovanojimuose kaip geriausia Azijos atlikėja. 2007 m. ji išleido albumą *Sen*, kurį prodiusavo žymus prodiuseris Bruno Elingemas, o 2010 m. pseudonimu „Sevara & Elf“ išleido albumą rusų kalba *Так легко*, kurio dainas sukūrė remdamasi įvairių rusų poetų kūryba.

## Diskografija
* *Yol Bolsin* (2003 m.)
* *Gozal Dema* (2004 m.)
* *Sen* (2007 m.)
* *Так легко* (2010 m.)
* *Tortadur* (2011 m.)
* *Maria Magdalena* (2012 m.)
* *Письма* (2013 m.)

## Nuorodos
* 
* Nazarchan ''Real World Records'' svetainėje
* Youtube kanalas
Seklyčia (ansamblis)

**„Seklyčia“** – Akademijos (Kėdainių raj.) kultūros centro folkloro ansamblis. Kolektyvui vadovauja etnokultūros puoselėtoja Ona Auškalnienė.

## Istorija

„Seklyčia“ susikūrė 1986 m. Lietuvos žemdirbystės institute. Iš pradžių neketinta rodytis scenoje, norėta tik susirinkus padainuoti, pašokti, suorganizuoti švenčių sau ir bendraminčiams. Ilgainiui toks požiūris keitėsi, ir ansamblis ėmė aktyviai koncertuoti.  

## Veikla

Aktyviai koncertuojantis kolektyvas yra nuolatinis Pasaulio lietuvių dainų švenčių (1994, 1998, 2003 m.), tarptautinių folkloro festivalių „Baltica“ (1996, 2002 m.), „Skamba skamba kankliai“ (2001–2005), „Atataria lamzdžiai“, „Vai žiba žiburužiai“ (1998 m.), „Trys ratilėliu“, Kernavės Joninių ir kitų švenčių dalyvis. Per dvidešimt penkerius savo veiklos metus kolektyvas tapo vienu brandžiausių folkloro ansamblių Kėdainių rajone. Ansamblio programas pristatė LTV laidos „Mūsų miesteliai“, „Gero ūpo“, Lietuvos radijas, kompaktinės plokštelės (rinkinys „Margi dvarai“ (2005 m.), atskira plokštelė „Galiam sodi rymojau“ (2008 m.)).

Ansambliečiai dainuoja, šoka, groja tradiciniais liaudies instrumentais. Veiklos pradžioje kolektyvo repertuare buvo įvairių Lietuvos regionų dainų, vėliau imta labiau gilintis į savo krašto liaudies kūrybą. Repertuare vyrauja Kėdainių krašto įvairios proginės liaudies dainos, kuriose paliečiamos karo, darbo, vestuvių, jaunimo, įvairių apeigų temos. Be dainų, liaudies kūryba pristatoma ir šokiais, rateliais, žaidimais, smulkiosios tautosakos pavyzdžiais.

## Nuorodos

* Mokslininkei Onai Auškalnienei - garbingas apdovanojimas
* „Seklyčios“ atliekama liaudies daina ''YouTube'' portale
Pelomedūzos

**Pelomedūzos** – vėžlių būrio šeima priklausanti šonakaklių pobūriui. Šeimoje yra 2 gentys, 19 rūšių. Paplitę Pietų Amerikoje ir Afrikoje bei Madagaskare.

Gentys ir rūšys:
* *Pelomedusa*
** *[[Pelomedusa subrufa]]*
* *Pelusios*
** *[[Pelusios adansonii]]*
** *[[Pelusios bechuanicus]]*
** *[[Pelusios broadleyi]]*
** *[[Pelusios carinatus]]*
** *[[Pelusios castaneus]]*
** *[[Pelusios castanoides]]*
** *[[Pelusios chapini]]*
** *[[Pelusios cupulatta]]*
** *[[Pelusios gabonensis]]*
** *[[Pelusios marani]]*
** *[[Pelusios nanus]]*
** *[[Pelusios niger]]*
** *[[Pelusios rhodesianus]]*
** *[[Pelusios seychellensis]]* (išnykusi)
** *[[Pelusios sinuatus]]*
** *[[Pelusios subniger]]*
** *[[Pelusios upembae]]*
** *[[Pelusios williamsi]]*
Jorija

**„Jorija“** – Kėdainių kultūros centro folkloro ansamblis, daugiausiai puoselėjantis  Aukštaitijos regiono etninę kultūrą ir paveldą, atliekantis Kėdainių krašto liaudies dainas. 

## Istorija

Folkloro ansamblis veiklą pradėjo Mikalojaus Daukšos viešojoje bibliotekoje 1977 m. Jo vadove buvo Janina Matulienė. 2007 m. lapkričio 24 d. kolektyvas šventė kūrybinės veiklos trisdešimtmetį. Per tris dešimtmečius ansamblis įsitvirtino ne tik krašto, bet ir šalies etninės kultūros sklaidos darbe.

## Veikla

„Jorija“ aktyviai dalyvauja rajono bei Respublikos koncertinėje ir edukacinėje veikloje. 2000 m. darytas įrašas ir reportažas Lietuvos radijuje, įvairių liaudies dainų (darbo, karo, jaunimo, vestuvių, vaikų) įrašyta kompaktinėje plokštelėje „Margi dvarai“ (2005 m.). Kolektyvas yra visų rajoninių ir respublikinių Dainų švenčių dalyvis. Dalyvavo tarptautiniame folkloro festivalyje „Saulės žiedas“ Šiauliuose, respublikinėje folkloro ansamblių šventėje Kupiškyje, tarptautiniame folkloro festivalyje „Baltica“ Vilniuje. Kita koncertinė veikla:
* 1978 m. dalyvavo LTV liaudies dainų festivalio laureatų koncerte,
* Pasaulio lietuvių dainų šventėse: 1994, 1998, 2003, 2007, 2009 m.,
* Tarptautiniuose folkloro festivaliuose „Baltika“ (1996, 2002, 2005 m.),
„Vai žiba žiburėliai“(1998 m.), festivalyje Lenkijoje (2001 m.),
* 1989 m. dalyvavo Baltijos kelyje,
* 1999 m. koncertavo LR Seime,
* 2004 m. – LRT laidoje „Gero ūpo“,
* 2007 m. – tarptautiniai festivaliai „Atataria lamzdžiai“ (Kaunas), „Lingaudala. Kupos kelias“ (Kupiškis).

## Nuorodos

* Folkloro ansamblis „Jorija“
Janina Matulienė

**Janina Šimkutė-Matulienė** (1935 m. gruodžio 22 d. Žaiginio km., Raseinių raj.) – bibliotekininkė, Kėdainių visuomenininkė, folklorinių ansamblių vadovė.

## Biografija

* Mokėsi Žaiginio pradžios mokykloje, 
* 1955 m. baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. Po vidurinės mokyklos pradėjo dirbti Maižiškių (Raseinių raj.) bibliotekos vedėja, tuo pačiu metu neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus bibliotekiniame technikume, kurį baigė 1958 m., 
* Vėliau dirbdama tęsė studijas Vilniaus valstybiniame universitete, kurį sėkmingai baigė,
* Dirbo Šilalės rajono bibliotekos skaityklos vedėja, Raseinių rajono bibliotekos kilnojamojo fondo vedėja, 
* 1962-1967 m. - Kėdainių rajoninės bibliotekos abonemento vedėja,
* 1967-1974 m. - bibliotekos vedėja, 1974-2001 m. - direktorė.

## Kultūrinė veikla

Janina Matulienė buvo Kėdainių senamiesčio senato, Lietuvai pagražinti draugijos tarybos narė. Subūrusi darbštų, kūrybingą bibliotekos kolektyvą, įžiebė Kėdainiuose tikrą kultūros židinį. Buvo kaupiama kraštotyrinė medžiaga, organizuojami literatūriniai susitikimai, vakarai, poezijos spektakliai, parodos, susitikimai su krašto žymiais žmonėmis, kurie vėliau peraugo į kraštiečių šventę „Būkite sugrįžtančiais paukščiais“. Vienos šventės metu (1995 m.) bibliotekai buvo suteiktas žymaus kraštiečio Mikalojaus Daukšos vardas. 

1977 m. direktorė subūrė autentiškas Kėdainių krašto liaudies dainas atliekantį folkloro ansamblį „Jorija“, koncertavusį ne tik rajone, šalyje, bet ir užsienyje. Janina Matulienė nuo 1984 m. vadovavo ką tik susikūrusiam LASS folkloro ansambliui „Temela“, kitiems saviveikliniams jaunimo bei moksleivių kolektyvams.

## Įvertinimas

* Įrašyta į Lietuvos bibliotekininkų draugijos garbės knygą,
* Tarptautinės knygos metų atminimo ženklas, „Knygos bičiulio“ ženklas, Lietuvos kultūros žymūno ženklas,
* Kėdainių krašto kultūros premija (1994 m.),
* Geriausia Lietuvos metų bibliotekininkė (1995 m.), 
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis (1997 m.). 

## Nuorodos

* Janinos Matulienės biografija 
* Janina Matulienė ''xxiamzius.lt'' portale
Torugarto perėja

**Torugarto perėja** (, ) – kalnų perėja Tianšanio kalnuose, tarp Kinijos (Sindziangas) ir Kirgizijos (Naryno sritis), greta Čatyrkiolio ežero. Aukštis – 3752 m. Per šią perėją eina kelias iš Biškeko per Balykči, Naryną į Kašgarą. Žiemą dėl sniego ir nuošliaužų šis kelias dažnai nepravažiuojamas.

1881 m. Torugarto perėjoje atidarytas carinės Rusijos ir Kinijos pasienio postas, 1906 m. nutiestas kelias. 1952 m. pagrindiniai transporto srautai nukreipti per Irkeštamo perėją, o nuo 1969 iki 1983 m., dėl TSRS-Kinijos konflikto, Torugarto perėja buvo uždaryta. Planuojama per perėją nutiesti geležinkelį, sujungsiantį vakarų Kiniją su Ferganos slėniu.
Irkeštamas

**Irkeštamas** () – kaimas pietų Kirgizijoje, Ošo srityje, Alajaus slėnio rytiniame gale, Kinijos pasienyje. Pro šią gyvenvietę eina vienas iš dviejų pagrindinių kelių, jungiančių Kirgiziją su Kinija (Kašgaro miestu). Kitas toks kelias eina per Torugato perėją (165 km į šiaurės rytus). Irkeštamo postas neretai būna nepravažiuojamas dėl nuošliaužų kelyje, sunkvežimių spūsčių ir muitinės darbo sutrikimų. Per Irkeštamą du kartus per savaitę vyksta autobusas tarp Ošo ir Kašgaro.

## Istorija

Ši perėja kinų šaltiniuose kaip *Weilüe* minima jau nuo II–III a.
Sary Tašas

**Sary Tašas** () – miesto tipo gyvenvietė pietų Kirgizijoje, Ošo srityje, Alajaus rajone, Alajaus slėnyje. Svarbus transporto mazgas: per Sarytašą eina Pamyro plentas (ruožas Ošas–Chorogas) bei atsišakoja kelias į Kašgarą (Kinija) per Irkeštamą. Į šiaurę nuo gyvenvietės yra Taldyko perėja per Alajaus kalnagūbrį, į pietus – Kyzyl Arto perėja per Užalajės kalnagūbrį. Sary Taše yra degalinė, du viešbučiai, kelios kavinės.

Gyvenvietės pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „geltonas akmuo“.

## Šaltiniai
Lombardijos Lyga

**Lombardijos Lyga** – 1167 m. suformuota karinė šiaurės Italijos miestų sąjunga. Ji buvo sudaryta daugiausia Veronos Lygos miestų sąjungos pagrindu. Lombardijos miestų sąjunga buvo nukreipta prieš Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho I Barbarosos siekius panaikinti miestų laisves ir savivaldą. Lombardijos ir kiti miestai ją suformavo Pontid’oje, mažame miestelyje Lombardijoje. Lygos steigėjais buvo Ferara, Lodis, Milanas, Parma ir Pjačenca. Lombardijos lygoje dalyvavusių miestų skaičius buvo nepastovus, daugiausia jų buvo 20.

Po katastrofiško popiežiaus Aleksandro III pajėgų pralaimėjimo Monte Porzio mūšyje 1167 m. gegužę, Lombardijos Lyga tapo paskutine realia grėsminga jėga imperatoriui ir buvo popiežių remiama. 1176 m. Lombardijos Lygos kariuomenė Lenjano mūšyje sumušė Frydricho Barbarosos kariuomenę. Lombardijos lyga 1237 m. sumušė Frydricho II kariuomenę, tokiu būdu pasipriešindama jo siekiams pakeisti šiaurės Italijos valdymo sistemą.

## Šaltiniai
Chan Tengri

**Chan Tengri** (, , ) – viršukalnė Vidurinėje Azijoje, rytinėje centrinio Tianšanio kalnų dalyje, Tengri Tago kalnagūbryje. Ties šiuo kalnu susikerta Kinijos (Uigūrija), Kirgizijos ir Kazachstano sienos. Aukštis – 7010 m, tačiau atmetus ledo kepurę – 6995 m. Kazachstane tai yra aukščiausia vieta, tai antras pagal aukštį kalnas Tianšanyje (po Pergalės viršukalnės) ir toliausiai į šiaurę nutolęs, kalnas viršijąs 7000 m aukštį.

Kalnas piramidės formos, nuolat padengtas sniego ir gausių ledynų (bendras jų plotas 2500 km²). Didžiausias ledynas – Inylčekas.

Chan Tengri tiurkų kalbomis reiškia „dangaus valdovas“ arba „valdovas Tengri“. Senovės tiurkų religijoje tengrizme Tengri laikytas pasaulio, dangaus skliauto valdovu, o kalnas lyg buvęs jo buveine, šventviete, pasaulio ašimi.

Kalnas buvo žinomas nuo senovės, tačiau šaltiniuose paminimas nuo 1857 m., kai prie jo lankėsi žymus rusų keliautojas Piotras Semionovas-Tianšanskis. Tačiau per klaidą keliautojas Chan Tengri įvardino ne tą viršūnę, nes tiurkai tokiu vardu iš tiesų vadino dabartinę Pergalės viršukalnę. Tikrasis dabartinio Chan Tengri pavadinimas buvęs ***Kanto***. Dėl šios klaidos buvo kilęs nesusipratimas tarp Kinijos ir Kirgizijos dėl valstybinės sienos.

Į kalną pirmasis įkopė (1931 m.) rusų alpinistas Michailas Pogrebeckis.

## Šaltiniai
Sulaiman To

**Sulaiman To** () arba **Suleimano kalnas, Tachte Suleimanas** – šventasis kalnas Kirgizijoje, Ošo miesto apylinkėse. Tai penkiaviršūnis klintinis atlikuonis, išsitęsęs iš vakarų į rytus daugiau nei 1140 m, jo plotis 560 m.

Šis kalnas nuo senovės buvo šventa vieta, tą rodo čia aptikti petroglifai. Pašlaitėje įsikūręs kalno istorijos muziejus. Iki XVI a. kalnas vadintas Bara Kuchu, iki XIX a. – Tachte Suleimanu („Saliamono sostu“). Sulaiman To viršūnėje yra pastatyta Tacht Suleimano mečetė, datuojama Babūro valdymo laikotarpiu (XV–XVI a.). 1963 m. ji buvo susprogdinta, bet 1991 m. atstatyta. Taip pat stovi kita XVI a. Ravat Abdulachano mečetė, bei pastatas, vadinamas Babūro namu. Kalne yra Čaka Tamaro ir Tepeunkuro olos. Rytinėje pusėje yra XI–XIV a. pirtis.

2009 m. Sulaiman To įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip geriausias šventojo kalno pavyzdys visoje Vidurinėje Azijoje, garbinamas jau kelis tūkstantmečius.
Buranos bokštas

**Buranos bokštas** () – masyvus minaretas šiaurės Kirgizijoje, Ču slėnyje, 80 km į rytus nuo Biškeko, senovinio Balasaguno miesto vietoje. Tai žymiausias, geriausiai išsilaikęs šio miesto paminklas. Buranos bokštas pastatytas Karachanidų chanato valdymo laikotarpiu, IX a. pab.

Bokštas buvęs 45 m aukščio, bet dėl žemės drebėjimų jis smarkiai apgriuvo ir dabar tesiekia 21,7 m aukštį. Tarybiniais metais norėta bokštą atstatyti, bet pabijojus, kad dėl to gali sugriūti visas statinys, darbai nepradėti vykdyti. Minareto viduje yra siauri ir statūs laiptai.

Apie Buranos bokštą pasakojama legenda: ragana perspėjusi miesto valdovą, kad jo naujagimė dukra žus, kai jai bus 18 metų. Valdovas tuomet uždaręs dukrą bokšte ir nieko prie jos neprileidęs išskyrus maistą nešančią tarnaitę. Dukra tapo gražia mergina, tačiau kai jai sukako 18 metų, ją sugėlė nuodingas voras, patekęs su atneštu maistu. Raganos pranašystė išsipildė – mergina mirė.
Taš Rabatas

**Taš Rabatas** () – gerai išsilaikęs XV a. pastatytas karavansarajus, esantis Kirgizijoje, Naryno srityje, At Baši rajone. Jis stovi tarp Čatyrkiolio ežero ir Torugato perėjos pietuose ir Košoj Korgono tvirtovės šiaurėje, netoli Biškeko–Kašgaro plento.

Manoma, kad Taš Rabatas nuo X a. galėjęs būti nestoriečių arba budistų vienuolynu. Pro čia ėjęs prekybinis kelias tarp vakarų Kinijos ir Isyk Kulio pakrančių. Pavadinimas reiškia „akmenų rūmai“.
Košoj Korgonas

**Košoj Korgonas** () – senovinės tvirtovės griuvėsiai Kirgizijoje, Naryno srityje, At Baši rajone, į vakarus nuo At Baši kaimo, greta Biškeko–Kašgaro plento. Iš pastato belikę plūkto molio sienų fragmentai. Pastatymo data nežinoma. Košoj Korgonas pavadintas kirgizų epo Manaso herojaus, batūro Košojaus vardu.

Greta veikia muziejus. Toliau pietuose yra senovinis karavansarajus Taš Rabatas.
Rudasis vėžlys

**Rudasis vėžlys** (*Manouria emys*) – sausumos vėžlių rūšis, gyvenanti Indijoje (Asamas), Bangladeše, Mianmare, Tailande, Malaizijoje ir Indonezijoje (Sumatra, Borneo).

## Aprašas

Rudasis vėžlys yra stambiausias žemyninės Azijos sausumos vėžlys: šiaurinio porūšio (*M.e. phayrei*) stambūs individai laisvėje siekia iki 25 kg, o nelaisvėje būna ir dar stambesni. Masė iki 31 kg, o karapakso ilgis – iki 47 cm.

Gyvena musoniniuose amžinai žaliuosiuose miškuose, drėgnose vietovėse. Didelį dalį laiko praleidžia po miško paklote, įsirausę į drėgną gruntą.

Daugiausia augalėdžiai, tačiau pasitaikius progai ėda ir įvairius bestuburius bei smulkius varliagyvius.

Šarvas gana plokščias, aukštis nesiekia pusės šarvo ilgio. Priekinis ir užpakalinis šarvo kraštai atlenkti, daugiau ar mažiau dantyti. Turi nuchalinį skydelį, antuodeginiai (suprakaudaliniai) skydeliai du, pilviniai skydeliai koncentriškai juostuoti, dažnai įdubę. Slanksteliniai skydeliai platesni nei ilgesni, plotis ne mažesni už šonkaulinių skydelių plotą. Plastronas didelis, gerklinė sritis gana išsikišusi, paprastai su išpjova. Užpakalinė skiautė giliai skelta. Krūtininiai skydeliai gali būti plačiai atitolę vienas nuo kito (nuo trumpos medialinės siūlės). Ašinis skydas labai mažas, kirkšninis – didelis.

Galva vidutinio dydžio, turi du didelius prieškaktinius skydelius ir didelį kaktinį. Snapas nekabliškas. Žandikauliai silpnai dantyti. Viršutinio žandikaulio alveolinis paviršius su tvirta medialine ketera.
Priekinės kojos priekyje turi labai didelius aštrius žvyniškus gumburėlius, kurie sudaro 4 ar 5 išilgines eiles. Užpakalinės kojos turi labai didelius gumburėlius padiniame paviršiuje, kiti dideli gumburėliai, kūgiški, primenantys pentinus yra ant kulnų; grupė irgi didelių kūgiškų gumburėlių yra kiekvienoje šlaunų pusėje.

Suaugę vėžliai tamsiai rudi ar juosvi. Jaunų vėžlių karapaksai geltonai rudi su tamsiai rudomis žymėmis.

Manoma, kad rudieji vėžliai yra vieni primityviausių iš visų dabar išlikusių vėžlių, tai rodo molekuliniai ir morfologiniai tyrimai.

Dauginimosi metu patinai kviečia pateles garsiu girgždėjimu. Patelės atsako lojimą primenančiu girgždančiu balsu,
Rudieji vėžliai yra vieninteliai, kurie kiaušinius deda į lizdus iš nukritusių lapų virš žemės lygio. Lapus lizdui patelės rausia tiek priekinėmis, tiek užpakalinėmis kojomis. Lizde padeda 31-60 kiaušinių. Tada laukia prie lizdo ar ant jo ir saugo jį, varo plėšrūnus ir nesiartinančius gyvūnus šalin.

## Porūšiai
* *Manouria emys emys* – šarvas plokščias, rudas, su šviesias centrais slanksteliniuose ir šonkauliniuose skydeliuose. Gyvena P. Tailande, Malaizijoje, Sumatroje, Borneo.
* *Manouria emys phayrei* – šarvas kupoliškas, beveik visiškai juodas. Gyvena nuo šiaurės vakarų Tailando iki šiaurrytinės Indijos. Porūšis (*M. e. phayrei*) pavadintas sero Artūro Perveso Feiro (*Arthur Purves Phayre*; 1812–1885 m.), D.Britanijos armijos karininko, vėliau tapusio britų Birmos komisionieriumi, garbei.

*M. e. emys* turi atskirtus krūtininius skydelius, o *M. e. phayrei* skydeliai sujungti.

## Nuorodos
Kirgizijos himnas

**Kirgizijos Respublikos valstybinis himnas** () – vienas iš Kirgizijos oficialių valstybinių simbolių. Kirgizijos Aukščiausiosios Tarybos priimtas 1992 m. Himno žodžių autoriai – Džamilas Sadykovas ir Ešmambetas Kulujevas, muziką sukūrė Nasyras Davlesovas ir Kalijus Moldobasanovas. Oficialų rusišką vertimą parašė K. Akmatovas ir M. Rudovas.

## Eilės

## Nuorodos
* Vokalinė versija
Jūrės herbas

**Jūrės herbas** – pagrindinis Jūrės miestelio (Kazlų Rūdos savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame lauke stovintis juodas ilgaragis ožys, tarp kurio ragų prakištas raudonas jurgino žiedas ilgų žaliu kotu su keliais lapais.

## Simbolika

Diskusijos apie herbą užtruko ilgokai. Daug kas siūlė įvairius geležinkelio ir miškų simbolius, tačiau netikėtai buvo apsistota ties ožio, minimo nesenuose pasakojimuose, piešiniu. Taip buvo patvirtintas herbas, kurio sidabriniame fone vaizduoja­mas juodas ožys su tarp ragų įstrigusiu raudonu jurginu. Manoma, kad ožys simbolizuoja užsispyrimą, ištvermingumą, vaisingumą, kurį ypač parodo per Jurgines (tam tarp jo ragų ir patalpintas jurgino žiedas).

## Istorija

Herbą 2008 m. lapkričio 19 d. dekretu Nr. 1K-1589 patvirtino prezidentas Valdas Adamkus. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Vėžlienos sriuba

**Vėžlienos sriuba** – iš vėžlio mėsos gaminamos sriubos ar troškiniai. Šie patiekalai egzistuoja įvairiose kultūrose ir dažniausiai laikomi delikatesiniais. 

JAV ir Jungtinėje Karalystėje vėžlienos sriuba paprastai ruošiama iš žaliojo vėžlio mėsos, JAV dar populiarus ir kaimaninis vėžlys. Azijos šalyse labiau paplitę patiekalai iš minkštaodžių vėžlių. Sriubai čia sunaudojamos beveik visos minkštos vėžlio dalys – mėsa, viduriai, oda. Dėl religinių – mitologinių priežasčių Kinijoje sriubai beveik nenaudojami ne minkštaodžiai vėžliai.

Šiuo metu daug kur vėžlio sriuba, kaip ir apskritai patiekalai iš vėžlių, yra nelegali, kadangi daug valgomų vėžlių rūšių yra nykstančios ir draudžiamos gaudyti. Kaimaninis vėžlys JAV yra viena išimčių, jo sriubos galima gauti įvairiuose restoranuose ar parduotuvėse – konservuotos skardinėse.

## Nuorodos ir šaltiniai

* Vėžlienos sriubos paruošimas (vienas iš būdų)
* 
* itm online
* Kaimaninio vėžlio sriubos paruošimas
Liolių herbas

**Liolių herbas** – pagrindinis Liolių miestelio ir Liolių seniūnijos (Kelmės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname lauke įžambiai sukryžiuoti kardas sidabrine pjūkliška geležte ir auksine rankena ir sidabrinė alebarda auksiniu kotu. Kardo rankena heraldiškai dešiniame viršutiniame kampe, o geležtės smaigalys kairiame apatiniame kampe, alebardos kotas dešiniame apatiniame kampe, o galvos smaigalys kairiame viršutiniame kampe.

## Simbolika

Heraldikos komisijos posėdyje su seniūnijos atstovais buvo nuspręsta herbe pavaizduoti apaštalų Simono ir Judo Tado atributus – lenktą kardą-pjūklą ir alebardą. Šių apaštalų titulą turi Liolių bažnyčia, todėl jie ir pasirinkti. Mėlyna spalva heraldikoje reiškia ištikimybę, dievišką išmintį, pastovumą ir sąžiningumą.

## Istorija

Herbą 2009 m. rugpjūčio 19 d. dekretu Nr. 1K-83 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Surviliškio herbas

**Surviliškio herbas** – pagrindinis Surviliškio miestelio ir Surviliškio seniūnijos (Kėdainių rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Žaliame skyde auksinis vieno iš V. Svirskio kryžių viršutinis fragmentas.

## Istorija

Herbą 2011 m. liepos 12 d. dekretu Nr. 1K-757 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Juozas Galkus.

## Šaltiniai
Kyzyl Arto perėja

**Kyzyl Arto perėja** () – kalnų perėja, kertanti Užalajės kalnagūbrį. Aukštis – 4280 m. Per šią perėją eina Pamyro traktas (ruožas Ošas–Chorogas), įrengtas Tadžikistano–Kirgizijos pasienio postas. Šiaurėje kelias nuožulniai leidžiasi vaizdingu tarpekliu į Alajaus slėnį, o pietuose statmenai leidžiasi Markansu upės slėniu.

Perėjos pavadinimas tiurkų kalbomis reiškia „raudona nugara“.

## Šaltiniai
Endriejavo herbas

**Endriejavo herbas** – pagrindinis Endriejavo miestelio ir Endriejavo seniūnijos (Klaipėdos rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Herbe pavaizduoti sovietmečiu nugriauti buvusios Endriejavo bažnyčios šventoriaus vartai.

## Simbolika

Svarstant galimus herbo motyvus iš pradžių norėta vaizduoti įžambųjį Šv. Andriejaus kryžių, sietųsi su Endriejavo bažnyčios titulu ir primintų bažnyčios steigėjus, nuo kurių vietovė ir gavo Endriejavo vardą. Kitas svarstytas variantas – vaizduoti Šv. Andriejaus kryžių kartu su šventoriaus vartais. Vėliau šios idėjos atsisakyta ir miestelio herbe palikti sunaikinti mūriniai trijų arkų šventoriaus vartai. 

Vartai kasdienybėje reiškia patikimą apsaugą, o dvasiniame – perėjimą iš vienos būsenos į kitą: iš žemiškosios į dvasiškąją, dieviškąją amžinybę. Heraldikoje sidabras (balta spalva) be kitų dalykų simbolizuoja vandenį ir perkeltine prasme rodo, kad Endriejavas įsikūręs šalia Kapstato ežero.

## Istorija

Herbą 2009 m. liepos 24 d. dekretu Nr. 1K-58 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė.

## Šaltiniai
Sheila Chandra

**Šeila Čandra** (*Sheila Chandra*; g. 1965 m. balandžio 14 d.) – iš Indijos kilusi Anglijos dainininkė.

Karjerą pradėjo 1979 m. kaip aktorė BBC seriale „Grange Hill“. Jaunystėje dainavo vakarietišką muziką su indiškais motyvais atliekančioje grupėje „Monsoon“. Jie išleido albumą *Third Eye* kurio daina „Ever So Lonely“ Jungtinės Karalystės tope pakilo iki 12 vietos. 1982 m. Šeila Čandra pradėjo solinę karjerą. Vėliau jos albumai pradėti leisti Piterio Geibrielio įrašų kompanijos „Real World Records“.

Šeila Čandra savo kūryboje apjungia pop, klasikinę indų, Europos folklorinę, elektroninę (drone) muziką. Ji prisidėjo įrašant garso takelį filmui „Žiedų Valdovas: Dvi Tvirtovės“ (kompozitorius Hauardas Šoras), dalyvavo muzikiniame projekte „The Imagined Village“ ir kt.

## Diskografija
  
Su „Monsoon“:
* *Third Eye* (1982 m.)
Solo:
* *Out on My Own* (1984 m.)
* *Quiet* (1984 m.)
* *Nada Brahma* (1985 m.)
* *The Struggle* (1985 m.)
* *Roots and Wings* (1990 m.)
* *Weaving My Ancestors' Voices* (1992 m.)
* *Silk* (1993 m.)
* *The Zen Kiss* (1994 m.)
* *ABoneCroneDrone* (1996 m.)
* *Moonsung: A Real World Retrospective* (1999 m.)
* *This Sentence Is True (The Previous Sentence Is False)* (2001 m.)
* *The Indipop Retrospective* (2003 m.)

## Nuorodos
* 
* IMDB profilis
* Real World Records profilis
Larry Ellison

**Larry Ellison** – JAV verslininkas, vienos didžiausių pasaulyje programinės įrangos įmonės „Oracle“ vadovas ir steigėjas. Jis buvo geriausiai apmokamas vadovas praeitą dešimtmetį susižėręs $1,84 mlrd. Larry Ellison turi sukaupęs $355 mlrd. asmeninio turto.

## Nuorodos
* Bloomberg Game Changers: Larry Ellison.

## Išnašos
Vėžaičių herbas

**Vėžaičių herbas** – pagrindinis Vėžaičių miestelio ir Vėžaičių seniūnijos (Klaipėdos rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Herbe pavaizduotos dvi raudonųjų ir baltųjų Vėžaičių dvaro vartų kolonos, taip pat simboliškai nuspalvintos raudona ir balta spalva bei pastatytos ant žalios spalvos pagrindo.

## Istorija

Herbą 2011 m. birželio 28 d. patvirtino Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė dekretu Nr. 1K-744. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Judrėnų herbas

**Judrėnų herbas** – pagrindinis Judrėnų miestelio ir Judrėnų seniūnijos (Klaipėdos rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Mėlyname fone kylantis sidabrinis vanagas. Svarstant herbo motyvus, vietos atstovai norėjo jame matyti simbolius, susijusius su apylinkėse gimusiu lakūnu Steponu Dariumi, čia pratekančiu Judrės upeliu, mišku, bažnyčia. Buvo pasirinktas skrendantis sakalas, kuris asocijuojasi su 1933 m. skrydžiu „Lituanica“ per Atlantą.

## Simbolika

Mėlyna spalva reiškia ištikimybę senosioms tradicijoms, dvasingumą, o sidabras (balta sakalo spalva) – praeityje svarbiausia kunigaikštysčių ir kartu Žemaitijos kunigaikštystės karinių vėliavų spalva.

## Istorija

Heraldikos komisija herbo etaloną aprobavo 2011 m. gegužės 19 d. Herbą 2011 m. birželio 9 d. dekretu Nr. 1K-722 patvirtino prezidentė Dalia Grybauskaitė. Etalono autorius – Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Salantų herbas

**Salantų herbas** – pagrindinis Salantų miesto ir Salantų miesto seniūnijos (Kretingos rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame skydo lauke ant žalios papėdę sudarančios kalvos žengiantis raudonas gaidys auksiniais snapu ir kojomis, iškištu raudonu liežuviu.

## Simbolika

Gaidys – ryto ir Saulės pranašas, daugelyje tautų dėl skaisčių plunksnų ir ugnies spalvos skiauterės laikomas Saulės bei ugnies simboliu, šviesos pergalės prieš tamsą ir budrumo reiškėju. Savo karingumo dėka gaidys pelnė kovos, narsumo ir drąsos įvaizdį. Krikščionybėje gaidys yra prisikėlimo ir Kristaus sugrįžimo Paskutinio teismo dieną simbolis. Vėjarodės pavidalu dažnai iškeltas ant bažnyčių bokštų viršūnių ir anksčiausiai nušviečiamas saulės spindulių, gaidys reiškia tikėjimo Kristumi pergalę prieš tamsos jėgas, be to, yra kvietimo ryto maldai įvaizdis.

## Istorija

1996 m. Salantai šventė 440 metų paminėjimo jubiliejų. Šia proga miestui suteiktas herbas (iki tol miestas istorinio herbo neturėjo). Aptariant naujo herbo idėjas Heraldikos komisijos nariai ir Salantų miesto seniūnija parinko gaidžio simbolį. Heraldikos komisija herbą aprobavo 1996 m. gegužės 28 d. Herbas patvirtintas 1996 m. liepos 2 d. LR prezidento dekretu Nr. 984. Herbo etaloną parengė dailininkas Arvydas Každailis.

## Šaltiniai
Sasnavos herbas

**Sasnavos herbas** – pagrindinis Sasnavos miestelio ir Sasnavos seniūnijos (Marijampolės savivaldybė) heraldinis atributas.

## Aprašas

Sidabriniame lauke tupintis juodas kiškis, virš jo heraldiškai kairiajame kampe raudona aštuonkampė žvaigždė.

## Simbolika
* Kiškis daugelyje senųjų pasaulio kultūrų kiškis buvo „mėnulio žvėris“, nes tamsios dėmės, matomos dangaus šviesulyje per pilnatį, primena šuoliuojantį juodą kiškį. Jis – budrumo, sumanumo, miklumo įsikūnijimas. „Sasnis“ senovės sūduvių-prūsų kalba reiškė *kiškis*, nuo kurio vardo kilęs upėvardis ir vietovės pavadinimas.
* Aštuoniakampė raudona žvaigždė primena garsius ir Sasnavos krašto kilusius žmones. Kūrybingumo ir derlingumo išraiška. 
* Sidabrinė skydo spalva – dorumas, skaistumas ir turtas.

## Istorija

Sasnava istorinio herbo neturėjo. Herbas patvirtintas 2005 m. gegužės 3 d. Prezidento dekretu Nr. 284. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

## Šaltiniai
Tres Riosas (Kosta Rika)

**Tres Riosas** ( – „trys upės“) – miestas centrinėje Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, tarp Kartago (12 km) rytuose ir San Chosė (11 km) vakaruose. La Uniono kantono centras. Praeina Panamerikos plentas. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, ypač kavos auginimu. Veikia Pilioriaus Marijos bažnyčia.

## Istorija

Gyvenvietė pradėjo kurtis dar kolonijiniais laikais aplink Marijos koplyčią.
Paraisas

**Paraisas** ( – „rojus“) – miestas centrinėje Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, Gvarko slėnyje, 8 km į pietryčius nuo Kartago. Kantono centras. Praeina Kartago–Sikireso plentas. Yra turgus. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Veikia Lankasterio botanikos sodas.

## Istorija

Paraisas įkurtas 1823 m. Miesto statusas suteiktas 1957 m.
Gvajabo nacionalinis paminklas

**Gvajabo nacionalinis paminklas** () – archeologinė vietovė vidurio Kosta Rikoje, Kartago provincijoje, į šiaurę nuo Turialbos miesto, Turialbos ugnikalnio papėdėje, prie Gvajabo upės. 218 ha teritorijoje džiunglių apsuptyje yra atkastos senovinės indėnų gyvenvietės liekanos.

Manoma, kad ši vietovė buvo gyvenama nuo XI a. pr. m. e. iki XV a. m. e., čia gyvenę nuo 2000 iki 10 000 žmonių. Miesto gyventojai mokėję apdirbti akmenį, auksą, gamino kokybiškus keramikos gaminius. Miestas buvo veikiamas tiek kultūrų iš šiaurės, tiek iš pietų. Nei kas buvo miesto statytojai, nei kodėl jis buvo apleistas likus dar šimtmečiui iki ispanų atvykimo, nežinoma.

Vietovė atrasta 1800 m., valant naują plantaciją kavai auginti. 1882 m. Kosta Rikos nacionalinio muziejaus direktorius Anastasijus Alfaras pradėjo pirmus kasinėjimus. Tačiau nuoseklūs vietovės tyrimai pradėti tik nuo 1968 m. Nuo 1973 m. archeologinė vietovė ir apylinkės paskelbtos valstybiniu paminklu.

Archeologinė vietovė užima 15-20 ha, iš kurių tik nedidelė dalis ištyrinėta. Rasta, kad paviršiuje buvo suformuotos dirbtinės kalvos, keliai, buvo vandens kanalai, akvedukai ir vandens saugyklos, rasta kapaviečių, skulptūrų, akmenų su petroglifais. Gausu akmeninių pakilumų, kurios yra apskritimo formos, 10-30 m skersmens ir 5-45 dm aukščio.
 
Dabar Gvajabo nacionalinis paminklas yra populiarus turistinis šalies objektas. Veikia muziejus, yra sukurtos senovinių gyvenamųjų namų rekonstrukcijos.


Image:Monumento Nacional Guayabo (SLiM) 001.jpg|Archeologinė vietovė
Image:Petroglifos de Guayabo.JPG|Akmuo su petroglifu
Image:Entrada al sitio arqueológico Guayabo.JPG|Įėjimas
File:Nuevas obras viejos sitemas en Guayabo.JPG|Rekonstruoto pastato viduje
Uolų raižiniai

**Uolų raižiniai** (arba **petroglifai**;  – akmuo,  – raižyti) – piktograminiai arba logograminiai paveikslėliai, kokiu nors būdu išraižyti ant uolienos (akmens, olos sienos ir kt.) paviršiaus. Tokių dirbinių randama visame pasaulyje. Jie dažniausiai siejami su priešistorinėmis kultūromis ir yra vieni ilgiausiai ir geriausiai išsilaikančių archeologinių radinių. Petroglifai nemaišytini su urvų piešiniais, kuomet paveikslėliai gaminami ne apdirbant uolieną, o ją spalvinant.

Seniausi žinomi petroglifai datuojami neolito ar vėlyvojo paleoloito laikotarpiu (prieš 10–12 tūkst. metų), tačiau spekuliuojama ir apie senesnius petroglifus. Prieš 9000–7000 m. paveikslėlius pradėjo keisti rašto ženklai ar jų užuomazgos, tačiau petroglifai vietomis gaminti iki pat XX a. Daugiausia jų randama Afrikoje, Skandinavijoje, Sibire, Šiaurės Amerikos pietvakariuose, Australijoje.

Petroglifuose dažnai vaizduojamos įvairių gyvūnų, žmonių figūros, dangaus kūnai, geometrinės figūros. Tiksli jų paskirtis nežinoma – keliamos hipotezės, kad jie galėję būti šamanų ritualinės praktikos arba pirmykštės bendravimo priemonės, galėjo turėti reikšmę nustatant astronominius reiškinius, migracijos kelius, medžioklės plotus, galėję būti savotiški žemėlapiai.


Image:Petroglifo IV region.JPG|Petroglifas Čilėje
Image:Slagstaristningen 2009d.jpg|Duobučių formos petroglifai Švedijoje
Image:KM-Gallery04.jpg|Kamiana Mohylos petroglifai, Ukraina
File:Lion Twyfelfontein Namibia.JPG|Tveifelfonteinas. Įvairūs gyvūnai petroglife Namibijoje


## Taip pat skaitykite

* Geoglifas
* Urvų piešiniai
* Inukšukas
* Megalitas

## Išnašos

## Nuorodos
* Bradshaw Foundation
Karavansarajus

**Karavansarajus** ( – „karavanų rūmai“) arba **chanas** () – daugiausia Viduriniuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje ir Vidurinėje Azijoje paplitę statiniai, kurie buvo skirti priimti nakvynei karavanus ir pavienius keliautojus. Jie statyti prie daugelio svarbių prekybinių kelių, ypač prie šilko kelio, buvo randami tiek dideliuose miestuose, tiek atokiose vietovėse. Pasak Herodoto, jau Persijos imperijos laikais prie Karalių kelio iš Sardų į Sūzą buvęs įrengtas tankus karavansarajų tinklas.

Įprastas karavansarajus yra kvadrato ar stačiakampio formos, turi vienus plačius vartus. Centre yra atviras vidinis kiemas, o aplink, statinio nišose įrengtos patalpos gyvulių laikymui, žmonių apnakvindinimui ir aptarnavimui. Karavansarajuose būdavo vandens, maisto atsargų, vykdavo prekyba. Kai kuriuose būdavo įrengtos ir pirtys. Dabar daugelis išlikusių karavansarajų paskelbti architektūros paminklais, kartais juose įrengiami viešbučiai.


Image:Damascus Khan asad Pacha cropped.jpg|Asado Pašos chanas (karavansarajus) Damaske
Image:Nicosia Buyuk Han 02.jpg|Biujuk Chanas (Kipras) 
Image:Hotel Shah Abbas Sahn.jpg|Šacho Abaso karavansarajus (dabar viešbutis) Isfahane (Iranas)
Image:Akko BW 13.JPG|Al Umadino chanas Akrėje (Izraelis)
Žvaigždinis vėžlys

**Žvaigždinis vėžlys** (*Geochelone elegans*) – sausumos vėžlių rūšis.

## Aprašas

### Išorinės savybės

Vėžlys yra vidutinio dydžio, patelių ilgis siekia 25 cm, patinų – 15 cm. Karapaksas labai išgaubtas, nugaros skydeliai dažnai suformuoja kalnelius. Dėl gražaus šarvo labai mėgstamas auginti terariumuose. Savo pavadinimą vėžlys gavo dėl neįprasto geltono žvaigždinio rašto ant kiekvieno šarvo skydelio (išskyrus šoninius). Šarvo foninė spalva – tamsiai ruda arba juoda. Nors ši spalva atrodo labai ryški ir krentanti į akį nelaisvėje, bet gamtoje padeda vėžliui pasislėpti sausos žolės kupstuose. Patinų karapaksas mažau išgaubtas nei patelių. Plastronas didelis, nupjautas ar atvirai rantytas priekyje, giliai rantytas, perskeltas pusiau užpakalyje. Patelių plastronas daug plokštesnis nei patinų, kurių forma įdubusi.

### Paplitimas

Paplitimo arealas apima Indiją nuo Orisos valstijos rytuose iki Gudžarato vakaruose ir Sindo provincijos Pakistano pietryčiuose bei pietinio Indostano taško, Šri Lankos ir šalia esančių salų.

Gyvena sausuose, apaugusiuose krūmais miškuose.

### Elgesys

Žvaigždinių vėžlių aktyvumo pikas būna rytais ir vakarais. Vidurdienį slepiasi nuo karščio šešėlyje. Aktyvūs lietingo sezono metu, o sausuoju periodu miega.

### Mityba

Žvaigždinis vėžlys yra žolėdis, paprastai valgo žolę, nukritusius vaisius, gėles ir sukulentinių augalų lapus. Retais atvejais maitinasi dvėseliena, tačiau nelaisvėje niekada nereikėtų maitinti mėsa.

### Dauginimasis

Dauginasi lietinguoju sezonu nuo birželio iki spalio. Viena patelė gali padėti nuo dviejų iki trijų dėtaviečių po 3 – 6 kiaušinius. Inkubacinis periodas laisvėje trunka nuo 45 iki 147 dienų.

## Auginimas nelaisvėje

Žvaigždiniai vėžliai laikomi terariume su padidintu oro drėgnumu. Temperatūra – 24–30°С dieną ir 22–25°С naktį. Reikalingas negilus baseinas. Vėžlius galima išvesti į lauką esant didesnei nei 24°С laipsnių temperatūrai. Skatinant dauginimąsi reikia palaikyti vėžlius 2 mėnesius 18–20°С laipsnių temperatūroje. Kiaušinių inkubacija 28–30°С ir 90% drėgnumo ore trunka nuo 54 iki 177 dienų.

Žvaigždinio vėžlio gyvenimo trukmė yra iki 80 metų.

## Šaltiniai