open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kostromos srities herbas

**Kostromos srities herbas** - oficialus Rusijos Federacijos Kostromos srities simbolis, priimtas 2006 m. balandžio 28 d. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Mėlyname lauke auksinis laivas su viena bure ir irklais plaukia sidabriniu banguotu vandeniu, kuris užima apatinį skydo trečdalį. Laivo nosies papuošalas - erelio galva su sparnais, raudonais akimis ir liežuviu. Laive septyni irklininkai, laivugalyje priekin nukreiptas vimpelas. Stiebas su bure ir priekin nukreipta vėliava, kurioje Aleksandro II laikų Rusijos erelis (juodas dvigalvis erelis su auksiniais snapais ir kojomis, su raudonais liežuviais, karūnuotas dviem mažomis ir viena didele karūnomis). 

Skydo viršuje auksinė imperatoriaus karūna. Skydininkai - du auksiniai grifonai su liūtų priekinėmis kojomis ir su keteromis, su raudonais liežuviais ir akimis. Skydininkų ir skydo atrama - auksinis augalinio tipo ornamentas, perpintas Lenino ordino juosta. 

### Herbo variantai
Herbas oficialiai turi tris variantus:
* Didysis herbas - kaip pateikta apraše.
* Vidutinis herbas - herbas be skydininkų, be atramos ir Lenino ordino juostų.
* Mažasis herbas - tik skydas.

## Nuorodos
* Закон Костромской области (#13-4-ЗКО) О гербе Костромской области
Lapinskas

• Laimonas Lapinskas-  „Lapinų“ grupuotės vadeiva
* Adolfas Lapinskas – kunigas, poetas, tautosakos rinkėjas;
* Anatolijus Lapinskas – kompozitorius, pedagogas;
* Darius Lapinskas – kompozitorius, dirigentas;
* Daumantas Lapinskas – finansininkas, politikas;
* Edmundas Lapinskas – agronomas, pedagogas;
* Ignas Lapinskas – knygnešys;
* Kęstutis Lapinskas – teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas;
* Petras Lapinskas – geologas, lietuviškos naftos atradėjas;
* Ričardas Lapinskas – gydytojas, politikas;
* Vincas Lapinskas (1920) – gydytojas rentgenologas ir radiologas, pedagogas;
* Vincas Lapinskas (1929) – gydytojas chirurgas, pedagogas;
* Vincas Lapinskas (1949) – gydytojas farmakologas;
* Zenonas Lapinskas (1928) – žurnalistas, redaktorius, pedagogas.
Tulos srities herbas

**Tulos srities herbas** - oficialus Rusijos Federacijos Tulos srities simbolis, priimtas 2000 m. gruodžio 10 d., o 2005 m. lapkričio 24 d. patvirtinti herbo pakeitimai. 

## Herbo aprašas
Herbo skydas prancūziškas/rusiškas. Raudoname lauke sukryžiuotos sidabrinės kalavijų geležtės įkotėmis į viršų. Susikirtimo vietoje horizontaliai eina trečia kalavijo geležtė, kurios įkotė heraldiškai kairėje pusėje. Sukryžiuotų geležčių sudaryto įžambaus kryžiaus atkirstame viršutiniame ir apatiniame ketvirčiuose - po auksinį plaktuką galvomis įviršų. 

Ant skydo viršaus - auksinė imperatoriaus karūna, visas skydas apsuptas Lenino ordino juosta, išeinančia iš už skydo viršaus. 

Tulos srities herbas nuo Tulos miesto herbo skiriasi tuo, kad miesto herbe horizontaliai eina šautuvo vamzdis, o srities herbe - kalavijo geležtė. 

### Herbo elementų aiškinimas
Oficialus aiškinimas:
* Raudona spalva - narsa, vyriškumas, drąsa, bebaimiškumas, kovinė šlovė, kario amatas.
* Trys sukryžiuotos kalavijų geležtės simbolizuoja ginklus, skirtus gynybai, o ne puolimui. 
* Auksiniai plaktukai - aukštas meistriškumas
* Auksinė spalva - turtingumas
* Sidabrinė spalva - ketinimų tyrumas, kilnumas.


Vaizdas:Coat_of_Arms_of_Tula_gubernia_(Russian_empire).png|Rusijos imperijos Tulos gubernijos herbas
Vaizdas:Coat_of_Arms_of_Tula_oblast_(2000).png |Tulos srities herbas (2000 m.)
Vaizdas:Coat of Arms of Tula.png|Tulos miesto herbas


## Nuorodos
* Закон Тульской области (#206-ЗТО) О гербе Тульской области
* Герб Тульской области. История создания
Migliniškių pilkapynas

**Migliniškių pilkapynas**, *Eitulionių pilkapynas* – pilkapynas Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, prie Migliniškių ir Eitulionių kaimų (Elektrėnų savivaldybės Beižionių seniūnija). 

## Tyrimai
Pilkapyne yra dvi pilkapių grupės su 28 pilkapiais. Pirmasis pilkapynas yra 1&nbsp;km į pietryčius nuo Švenčiaus ežero ir tiek pat į pietus nuo Eitulionių kaimo kapinių, 0,35&nbsp;km į vakarus nuo Asono (Liaukiškių) ežero ir 0,25&nbsp;km į pietus nuo antrojo pilkapyno. Antrasis pilkapynas yra 0,9&nbsp;km į pietryčius nuo Švenčiaus ežero, 0,4&nbsp;km į šiaurės vakarus nuo Asono (Liaukiškių) ežero. 1978–1981 m. pilkapyną tyrė Trakų istorijos muziejus (vadovas Algimantas Bliujus). Rasti IV a. – V a. sudegintų mirusiųjų ir VII a. – VIII a. nedegintų mirusiųjų kapai, vienas – simbolinis (rastos tik įkapės), vienas – grupinis (palaidoti 3 mirusieji). Pilkapių sampilai 3–12 m skersmens, 0,3–1,5 m aukščio, supilti iš žemės ir apdėti akmenimis. Kapai apardyti plėšikų. 

Nedegintų mirusiųjų įkapės: kario apranga (geležiniai ietigaliai, pentinai), darbo įrankiai (peiliai), žalvariniai papuošalai (žiedai, sagtys), balto akmens karoliai. Išskirtinas sudegintos didikės kapas su papuošalais (antsmilkiniai, antkaklė, segės, apyrankės, spurgeliai), iš jų minėtina žalvarinė raudonu emaliu puošta pasaginė segė. Tarp pilkapių rasta I tūkstantmečio pradžios gyvenvietės liekanų, šios kultūriniame sluoksnyje – lipdytinės brūkšniuotu ir lygiu paviršiumi keramikos dirbinių, degėsių, geležinis pentinis siauraašmenis kirvis. Radinius saugo Trakų istorijos muziejus. Manoma, pilkapiai priklausė jotvingių gentims. 

## Šaltiniai
Pragula

**Pragula** () – spaudžiamos kūno vietos audinių apmirimas, sutrikus jų vietinei kraujotakai ir neurotrofikai. Dažniausiai pragulos atsiranda ties kryžkauliu, šlaunikaulio gumburais tiems ligoniams (ypač pagyvenusiems), kurie ilgai guli ir negali vartytis.

Pragula susidaro, kai dėl sutrikusio kraujo pritekėjimo į audinius atsiranda vietinė mažakraujystė. Audiniai, kurių kraujagyslės užspaustos, mažiau gauna maistingų medžiagų ir deguonies, taip pat susilaiko ir nereikalingų medžiagų pašalinimas. Procesui užsitęsus  susidaro odos ir gilesnių audinių sluoksnių nekrozė ir audiniai miršta dėl deguonies stygiaus, o ne dėl mechaniškai pažeistų ląstelių.

Kartais pragulos susidaro odoje, kai spaudžia gipso tvarstis, protezas arba ortopedinis aparatas, burnos ertmės gleivinėje, kai spaudžia dantų protezas.

Pragulos būna paviršinės ir giliosios. Paviršinė pragula pažeidžia tik odą, o gilioji – dar ir poodinį ląstelyną su raumenimis.

Pragulos gydomos tepalais, švitinamos ultravioletiniais spinduliais, kartais operuojamos. Profilaktinė priemonė: tinkamas ligonio slaugymas.

## Pragulų stadijos
* **I stadija:** balta dėmė, o vėliau aiškiai ribotas paraudimas. Jis neskausmingas ir paspaudus nublykšta. Dar labiau spaudžiant po keleto valandų pabąla ir sutrinka kraujotaka. 
* **II stadija:** epitelio defektas, kuris atsiranda dėl ilgalaikio spaudimo, parausta oda, kaupiasi uždegiminis skystis. Atsiranda epidermio defektas, dermos pažeidimas net iki paodžio. 
* **III stadija:** tai odos ir paodžio gilus pažeidimas dėl ilgalaikio spaudimo ir kraujotakos sutrikimo. Dalis audinių nekrotizuoja net iki fascijų, išsiskiria audinių uždegiminis skystis. Gali būti matomi raumenys, sausgyslės, fascijos, antkaulis. 
* **IV stadija:** tai gilesnių audinių nekrozė. Tai gali sukelti osteomielitą. Šių pragulų gydymui būtinas chirurginis žaizdos išvalymas.

## Šaltiniai
Prakaitinė

**Prakaitinė** () – odos liga, kuriai būdinga odoje, ypač liemens, iškilusios skaidraus skysčio pilnos pūslelės.

Prakaitinė prasideda nusilpusiems žmonėms, kurie serga rachitu arba tuberkulioze, per šiltai vystomiems kūdikiams, kurie gausiai prakaituoja. Būna, kad puslelės susidaro ant paraudusių mazgelių (raudonoji prakaitinė).

Patekus infekcijai, susidaro mažų pūlinių ir šašelių. Liga gydoma, šalinant padidėjusio prakaitavimo priežastis; padeda ir tinkama odos priežiūra.

## Šaltiniai
Praksitelis

**Praksitelis** (; apie 390 m. pr. m. e. Atėnuose – 330 m. pr. m. e.) – graikų skulptorius, vėlyvosios klasikos atstovas.

Skulptoriaus Kefisodoto sūnus ir mokinys. Naujai pradėjo vaizduoti Olimpo dievus. Jo skulptūrų („Apolonas Sauroktonas“, arba „Apolonas, užmušantis driežą“; „Satyras, pilantis vyną“; „Knido Afroditė“, apie 350 m. pr. m. e.) dievai jaunatviški, gražūs, svajingi. Jie vaizduojami laisvomis pozomis, kasdieniškose situacijose.

Praksitelio skulptūroms, kurios visos iš marmuro, būdingas grakštumas, minkšta modeliuotė, subtilūs šviesšešėliai.

Apie Praksitelio kūrinius žinoma iš antikos raštų, romėnų kopijų.

Manoma, kad jis sukūrė išlikusias skulptūrų grupes – „Hermį su mažuoju Dionisu“ ir Mantinėjos bazės reljefą, kuris vaizduoja Letą, Artemidę ir Apoloną.

## Šaltiniai
Migonių lobiai

**Migonių lobiai** – papuošalų ir metalo žaliavos lobiai, rasti Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje Migonių kaime.

## Lobiai

Pirmasis lobis rastas 1931 m. ariamame lauke. Šį lobį sudaro nebaigti dirbiniai: dvi žalvarinės apyrankės, segė, trys papuošalų dalys ir dvi trikampio pjūvio žalvarinės lazdelės. Datuojamas VII a. Manoma, priklausė juvelyrui.

Antrasis lobis rastas XX a. ketvirtame dešimtmetyje Migonių k. laukuose, radėjų atiduotas juvelyrams, perpirktas muziejininkų. Šį lobį sudaro trys sidabrinės antkaklės: dvi balnelinės, viena pergniaužtais galais. Datuojamas VI a. – VII a. manoma, užkastas pavojaus metu. Lobius saugo Biržų krašto muziejus „Sėla“.

## Literatūra
* Mykolas Michelbertas, Stanislovas Sajauskas, Raimonda Norkutė ir kiti. Lietuvos lobiai Vilnius, 2007 m.
* Biržų krašto muziejus „Sėla“, Biržai, 2008 m.

## Šaltiniai
Migonių piliakalnis

**Migonių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Migonių kaimo (Kruonio seniūnija). Pasiekiamas iš plento  pasukus į Migonis, juose – į dešinę link Gliebiškio, yra už sodybos, kairėje, nusileidus nuo kalno, kelio kairėje, priešais Kruonės upelį.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Kruonės kairiojo kranto aukštumos kyšulyje. Šlaitai statūs, 11–16 m aukščio. Aikštelė ovali, 9 x 16 m dydžio. Jos pietiniame šlaite supiltas 4 m aukščio, 13 m pločio pylimas, kurio šlaitas leidžiasi į 25 m pločio, 2 m gylio griovį. Yra 1,5 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurios kultūrinis sluoksnis siekia 0,5 m.

Piliakalnį 1954–1955 m. ir 1957 m. tyrė Vilniaus universitetas ir Lietuvos istorijos institutas (vadovė Regina Volkaitė-Kulikauskienė). Ištirtas 100 m² plotas; padaryti pylimo ir pietinio šlaito pjūviai. Aptiktas 2,8 m storio kultūrinis sluoksnis. Rasta brūkšniuotosios ir grublėtosios keramikos dirbinių, molinių verpstukų, akmeninių trintuvų, geležinis įmovinis kirvis. Išskirti 4 pylimo statybos etapai, kiekvienas jų pasibaigęs gaisru. Pirmasis pylimas buvo 1,2 m aukščio, 5 m pločio, su medine užtvara viršuje, kuri sudegė. Po to pylimas buvo paaukštintas iki 2 m aukščio ir 7 m pločio užpilant smėlio sluoksnį ir užplūkiant molį. Jo viršuje buvusi medinė siena irgi sudegė. Trečiasis pylimas paaukštintas iki 3 m ir ties pagrindu siekė 11 m plotį. Naujoji medinė gynybinė siena įrengta jo vidiniame šlaite, sustiprinta akmenimis. Ji juosė ir visą aikštelę. Sudegus šiai sienai pylimas paaukštintas iki dabartinės išvaizdos, jo išorinis šlaitas išgrįstas iki 40 cm skersmens akmenimis.

Gyvenvietėje rasta pastatų liekanų, masyvi žalvarinė apyrankė, Romos imperatoriaus Maksimino I sestercija, molinių verpstukų, geležinių ylų ir smeigtukų, brūkšniuotosios ir grublėtosios keramikos dirbinių. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.–II tūkstantmečio pradžia. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus. 0,15 km į šiaurės rytus yra Migonių pilkapynas.

## Šaltiniai

* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 127.
* Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p.&nbsp;108-109 (Nr. 440)
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – KPC A. – F.1. – Ap.1. – B.25. – P.180-196.
* Petras Tarasenka. Lietuvos piliakalniai. -V., 1956. – P.46.
* R. Volkaitė – Kulikauskienė. Lietuvos archeologiniai paminklai ir jų tyrinėjimai. – V.,1958. – P.33-37.
* R. Volkaitė-Kulikauskienė. Migonių (Jiezno raj.) archeologiniai paminklai // Iš lietuvių kultūros istorijos. – V., 1958. – T.1. – P.44-57, 61-62.
* R. Volkaitė-Kulikauskienė. Miniatiūrinių piliakalnių Lietuvoje klausimu // Iš lietuvių
kultūros istorijos. – V., 1958.
* J. Žukauskaitė. Budelių, Migonių, Mūro Strėvininkų, Palapainio (Vilūnų), Paparčių piliakalnių (Kaišiadorių r.) aplinkos 2008 m. žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų ataskaita. Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Skydo galva

**Skydo galva** – garbingoji heroldinė figūra, viršutinė skydo sritis, paprastai juostos pavidalo ir kitos spalvos.

Galvos aukštis nėra griežtai apibrėžtas, būna nuo 1/4 iki 1/3 skydo aukščio. Jei galva neturi savo figūrų, aukštis paprastai artimas 1/4, jei turi – tuomet 1/3. Kai kuriuose viduramžių bei Renesanso herbuose galvos aukštis kartais būdavo artimas beveik pusei skydo aukščio. Tuomet skydas praktiškai tampa *perkirstas*. Siaurų (žemų) galvų Anglijos ir Škotijos heraldikoje nebūna.

Apatinė galvos riba paprastai tiesi, bet gali būti ir kitų formų.

Skydo galva galėjo būti naudojama kaip jaunesnės linijos ženklas. Dažnai jaunesnių linijų herbai būdavo pažymėti bordiūrais. Tačiau atvejais, kai pagrindinės linijos skydas jau turi bordiūrą, tuomet jaunesniosios linijos herbai būdavo žymimi papildomai uždėta galva.

Miestų heraldikoje skydo viršuje galėjo būti pridedama galva, kuri nurodydavo miesto priklausomybę. Galvoje dažnai būdavo suspaustas valstybės herbas. Tai buvo būdinga vokiškajai heraldikos tradicijai.

Daug itališkų herbų turėjo galvas, kuriose buvo Neapolio karalystės arba Šventosios Romos imperijos herbo variantas, taip buvo žymimas priklausymas Gvelfų ar atitinkamai Gibelinų stovyklai.


File:Generiek schildhoofd van religie.jpg|Skydas su siauresne galva
File:Blasó de Marçà.svg|Rombinis skydas su galva
File:Blason ville fr Adaincourt (Moselle).svg|Skydo galva su mobiliosiomis figūromis (žvaigždėmis)
File:Blason Jean de Kammerer von Worms (selon Gelre).svg|Skydo galva su stambiai dantyta apačia
File:Hämeenkyrö.vaakuna.svg|Skydas su dantytai liepsniška apačios linija
File:Chvalkovice-znak.jpg|Skydas su skydo galva, kurios apatinė dalys mūriškai dantyta
File:Blason Jean-Jacques-Régis de Cambacérès (1753–1824).svg|Auksinėmis bitėmis damaskuota skydo galva
File:Slatiny CZ CoA.jpg|Skydas su galva banguota apačia, kur galvą pridengia kairioji šoninė (kairysis šonas).
Migonių pilkapynas

**Migonių pilkapynas**, *Kleboniškio pilkapynas, Milžinkapiai* – pilkapynas Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Migonių ir Kleboniškio kaimų, Kruonės dešiniajame krante. 

## Pilkapynas
Pilkapynas buvo 1,8&nbsp;km į šiaurės vakarus nuo kelio Rumšiškės-Jieznas kryžkelės su keliu į Migonis ir 0,45&nbsp;km ta pačia kryptimi nuo kelio Gliebiškis-Jugalinas, 1,2&nbsp;km į šiaurę nuo Migonių kaimo kapinių ir 0,1&nbsp;km ta pačia nuo Kruonės dešiniojo kranto, 0,2&nbsp;km į šiaurės rytus nuo Migonių piliakalnio, Kaišiadorių miškų urėdijos Kruonio girininkijos Gojaus miško 43 kvartalo pietiniame pakraštyje. Pilkapyną sudarė 36 pilkapiai, išliko 28. 1954 m., 1955 m. ir 1957 m. Vilniaus universiteto archeologai (vadovė Regina Volkaitė-Kulikauskienė) ištyrė 9 pilkapius. Jie iki 1,5 m aukščio, supilti iš smėlio, sampilus juosia akmenų vainikai. Mirusieji laidoti nedeginti. Įkapės: ginklai (geležiniai antskydžiai, ploviniai ietigaliai, peiliai), papuošalai (smeigtukai, sagtys, segės), lipdytosios keramikos dirbintai. Pilkapynas datuojamas IV a. – V a. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 

## Šaltiniai
Mykolas Mikalajūnas

**Mykolas Mikalajūnas** (1936 m. gruodžio 15 d. Janušavoje, Kėdainių valsčius – 2012 m. spalio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos meteorologas, pedagogas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvai, seneliai ir proseneliai buvo evangelikai reformatai.

Gyveno ir mokėsi Kėdainiuose. 1959 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete įgijo meteorologo specialybę. Dirbo sinoptiku laivuose, plaukiojo su žvejais, banginių medžiotojais, dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Atlante ir Baltijos jūroje. Iki 1962 m. ir 1965–1970 m. dirbo Vilniaus orų biure, 1970–1974 m. Lietuvos hidrometeorologijos valdyboje. 1974–1976 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos Geografijos ir geologijos redakcijos vedėjas. 1976–1988 m. Lietuvos hidrometeorologijos ir gamtinės aplinkos kontrolės valdybos viršininkas. 1988–1990 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyriausiasis redaktorius. 1989 m. gamtos mokslų kandidatas. 1990–1992 m. Enciklopedijų leidyklos generalinis direktorius.

1992 m. vienas iš Lietuvos biblijos draugijos įkūrėjų, 1992–2010 m. draugijos vykdomasis direktorius, nuo 1993 m. dar ir krikščioniškos leidyklos „Apyaušris“ vadovas. 1995–2011 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. docentas. 2006 m. Lietuvos evangelikų reformatų Sinodo kuratorius, 2010 m. Lietuvos evangelikų reformatų Konsistorijos prezidentas.

Paskelbė straipsnių iš taikomosios meteorologijos ir fenologijos, redagavo, leido knygas, recenzavo mokslo darbus. Parašė scenarijų mokslo populiarinimo filmui „Duokite mums gerą orą“ (su Algimantu Kundeliu, 1972 m.). Parengė „Rusų-lietuvių kalbų meteorologijos terminų žodyną“ (1975 m.).

Palaidotas šeimos kape, Kėdainių kapinėse (Kauno g.).

## Įvertinimas
* 1987 m. LTSR nusipelnęs inžinierius

## Šaltiniai
Domicelė Mikalauskaitė

**Domicelė Mikalauskaitė** (1923 m. lapkričio 25 d. Sobuva, Jiezno valsčius) – Lietuvos fiziologė ir biochemikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. biologijos mokslų daktarė.

1945–1993 m. dirbo Vilniaus universitete, 1967–1988 m. VU MF Fiziologijos ir biochemijos katedros vedėja, 1975–1991 m. vadovavo savo iniciatyva įkurtai „Žmogaus racionalios mitybos laboratorijai“. Nuo 1989 m. – profesorė. 1954–1962 m. Higienos instituto skyriaus vedėja. 1983 m. įkūrė Respublikinį mitybos problemų centrą (nuo 1991 m. Mitybos centras) ir iki 1991 m. jam vadovavo.

Parengė 3 programas Lietuvos gyventojų sveikai mitybai organizuoti. 1978–1992 m. Medicininės mitybos problemų mokslinės tarybos prie TSRS Medicinos mokslų akademijos prezidiumo narė. Tyrė askorbo rūgšties įtaką kraujo baltymų apykaitai, patobulino nustatymo metodus – askorbo rūgšties kraujo plazmoje, liekamojo azoto audiniuose. Paskelbė daugiau kaip 300 mokslinių darbų.

## Bibliografija
* Sveika mityba (1960 m.
* Mityba (1986 m., antrasis leidimas – 1996 m.)
* Profilaktinė mityba (2003 m.)
* Fiziologija, vadovėlis, su kitais 1978 m.
* Kraujo sistemos fiziologija, vadovėlis, su kitais, 1989 m.

## Įvertinimas
* 1984 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

## Šaltiniai
Antanas Mikalauskas (1935)

**Antanas Mikalauskas** (1935 m. sausio 2 d. Gelvonai – 1987 m. rugpjūčio 13 d. Vilnius) – Lietuvos geografas, geomorfologas, geografijos mokslų daktaras.

## Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1979 m. geografijos mokslų daktaras.

1958–1964 m. dirbo Geologijos ir geografijos institute, nuo 1964 m. zoologijos ir parazitologijos instituto Geografijos skyriuje; 1986 m. vyriausiasis mokslinis darbuotojas.

## Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos zandrus ir fliuvioglacialines lygumas. Sukūrė kompleksinę fliuvioglacialinių lygumų tyrimo metodiką.

## Bibliografija
* Pabaltijo fliuvioglacialinių nuogulų sluoksniuotos tekstūros, monografija, 1982 m., su kitais, rusų kalba
* Lietuvos fliuvioglacialinės lygumos, monografija, 1985 m., rusų kalba
* Vidurio Lietuvos moreninės lygumos sandara ir morfogenezė, monografija, vienas autorių, 1971 m., rusų kalba

## Šaltiniai
Punsko Dariaus ir Girėno gimnazija

**Punsko Dariaus ir Girėno vardo gimnazija**,  – dieninė, savarankiško mokymosi, nepilną vidurinį išsilavinimą suteikianti Lenkijos švietimo įstaiga, esanti Punsko vietovėje. Mokykla įsikūrusi Punsko Kovo 11-tosios mokyklų komplekse, kartu su kitomis švietimo įstaigomis: pagrindine mokykla ir dviem licėjais. Lietuvių arba lenkų kalbomis dėstomos šios disciplinos: lietuvių, lenkų, anglų ir rusų kalbos, istorija, visuomenės mokslas, matematika, fizika su astronomija, chemija, biologija, geografija, muzika, technika, informatika, fizinis lavinimas, religija arba etika. Mokoma iš lenkiškų vadovėlių. Po trejų metų gimnazistai laiko valstybinius egzaminus, nuo kurių rezultatų priklauso ar bus tęsiamas mokslas licėjuje. Besimokantys gali dalyvauti gausiuose saviveiklininkų būreliuose, sportuoti.

## Istorija
Po 1999 m. švietimo reformos Punske pradėjo veikti šešiametė pagrindinė mokykla bei gimnazija su lenkų ir lietuvių dėstomąja kalba. Trimetėje gimnazijoje yra 9 klasės (po dvi su lietuvių ir viena su lenkų mokomąja kalba). 2004 m. gruodžio 10 d. gimnazijai suteiktas Dariaus ir Girėno vardas.

## Nuorodos
* Gimnazijos internetinis puslapis (liet.) 
* Gimnazijos pirmos klasės vadovėlių sąrašas
* Pamokų tvarkaraštis
* Gimnazijos trečios klasės matematikos ir gamtos mokslų egzaminų užduotis 2009 m.
Panevėžio apygardos teismas

**Panevėžio apygardos teismas** - vienas iš Lietuvos bendrosios kompetencijos apygardos teismų, nagrinėjančių jo kompetencijai priskirtas baudžiamąsias ir civilines bylas pirmąja arba antrąja instancija. Adresas - Elektros g. 9,
LT-35175, Panevėžys. Teismo pirmininkas - Eigirdas Činka.

Veikia 2 skyriai - Baudžiamųjų bylų (pirmininkas - Sigitas Bagdonavičius) ir Civilinių bylų skyrius (pirmininkas - Laimantas Misiūnas).

## Istorija
1925 m. balandžio 20 d. įstatymu buvo įsteigtas Panevėžio apygardos teismas (aukščiausioji teisminė instancija visai valstybės teritorijai buvo Vyriausiasis Lietuvos tribunolas). Sovietinės okupacijos metais teismas panaikintas.

1995 m. sausio 1 d. vėl pradėjo veikti Panevėžio apygardos teismas. 

## Apygardos teritorijoje veikiantys teismai
* Panevėžio apylinkės teismas:
* Panevėžio rūmai 
* Biržų rūmai 
* Kupiškio rūmai
* Pasvalio rūmai 
* Rokiškio rūmai 

* Utenos apylinkės teismas:
* Utenos rūmai
* Anykščių rūmai 
* Ignalinos rūmai 
* Molėtų rūmai 
* Visagino rūmai
* Zarasų rūmai.

## Išnašos

## Nuorodos

*Oficialus Panevėžio apygardos teismo tinklalapis
Grybavimas

**Grybavimas** – grybų rinkimas maistui miške. Grybavimas ypač populiarus Vidurio ir Rytų Europos šalyse (Lenkijoje, Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kt.) taip pat vietomis Šiaurės Europoje, Viduržemio regione, JAV. Grybavimas gali būti verslas – surinkti grybai priduodami į supirkimo punktą arba pardavinėjami turguje, prie kelio; tai taip pat gali būti hobis – grybaujama siekiant pabūti gamtoje, pasivaikščioti, patirti ieškojimo ir rinkimo azartą bei pririnkti grybų maistui.

Grybaujant labai svarbu atskirti valgomus grybus nuo nuodingų, rinkti tik gerai žinomus grybus. Grybus reikia nupjauti, o ne rauti, kad liktų grybiena ir vėl galėtų užaugti grybas. Geriausia rinkti į pintines, kibirus, o ne į maišelius, nes ten grybai susigulės ir praras formą. Einant į mišką svarbu pasirūpinti tinkama apranga: drabužiais ilgomis rankovėmis, aukšta apykakle, kepure, kad būtų išvengta įbrėžimų, sužalojimų, bei nepatektų erkės; būtina patvari, drėgmės nepraleidžianti, patogi avalynė. Vykstant į gerai nepažįstamą mišką reikia turėti kompasą. Surinktus grybus reikia tinkamai apdoroti.

Lietuvoje dažniausiai renkami baravykai, raudonviršiai, lepšės, voveraitės, žaliuokės, paliepiai, kelmučiai, ūmėdės ir kt.

## Nuorodos
* Lietuvos raudonoji knyga (Grybai)
* Grybų katalogas
Lenos plynaukštė

**Lenos plynaukštė** () – platus žemų kalnų kraštas Rusijoje, daugiausia Jakutijoje, nuo Žemutinės Tunguskos slėnio vakaruose, per Lenos vidurupį, iki Amgos slėnio rytuose. Paviršių sudaro senovinės uolienos, tankiai išraižytos upių ir upelių tinklu (daugiausia Lenos intakai). Pasitaiko supelkėjusių teritorijų. Išsidriekusi vakarų-rytų kryptimi 1200 km. Aukštis iki 626 m. Lenos plynaukštė šiaurėje pereina į Vidurio Jakutijos lygumą, o pietuose ribojasi su pietų Jakutijos kalnynais ir plokščiakalniais.

## Šaltiniai
Evenkai

**Evenkai** (savivardis *эвэнкил*) – Sibiro tauta, kalbanti evenkų kalba ir gimininga evenams bei mandžiūrams. Gyvena ne tik beveik visame vidurio ir rytų Sibire, tačiau ir šiaurės Kinijoje bei Mongolijoje.

Iš apie 35 tūkst. Rusijos evenkų 18 232 gyvena Jakutijoje, taip pat Krasnojarsko krašte (4632), Užbaikalės krašte (1492), Irkutsko srityje (1431), Buriatijoje (2334), Chabarovsko krašte (4533), Amūro srityje (1501) ir kt. Kinijoje gyvena apie 38 tūkst. evenkų; jie suskirstyti į 4 etnolingvistines grupes: (tikruosius) evenkus, oročonus, chamniganus ir solonus. Jie gyvena Vidinėje Mongolijoje, Heilongdziango ir Liaoningo provincijose. Mongolijoje gyvena ~3000 evenkų-chamniganų, kurie susitelkę Selengos aimake.

Evenkai susidarė iš III tūkst. pr. m. e. į šiaurės Kiniją atsikrausčiusios Glazkovo kultūros. II tūkst. šioje eroje evenkai išstumti į šiaurę jakutų; rytiniai evenkai suformavo evenų etnosą.

Kaip ir kitos Sibiro tautos, evenkai tradiciškai verčiasi elnininkyste ir medžiokle, taip pat amatais, kailinių žvėrelių auginimu. Būdinga poliarinė virtuvė – daug mėsos, žuvies, pieno produktų. Tradicinis evenkų pastatas – kūginis čiumas. Religija – šamanizmas.

## Šaltiniai
Elžbieta Mikalauskaitė

**Elžbieta Mikalauskaitė** (1899 m. rugpjūčio 13 d. Kelmaičiai, Rudaminos valsčius – 1970 m. gegužės 9 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkė, viena fonetikos mokslo pradininkių Lietuvoje.

## Biografija
1926–1933 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1931–1933 m. ir 1939–1944 m. dirbo Lietuvių kalbos žodyno redakcijoje, vėliau – mokytoja. 1937–1939 m. tobulinosi Berlyno, Leipcigo, Hamburgo universitetuose. 1944–1947 m. dirbo Lietuvių kalbos institute. 1944–1970 m. VPI Lituanistikos fakulteto dėstytoja, nuo 1960 m. docentė.

Paskelbė baltų kalbų istorijos straipsnių, taip pat apie savo gimtosios pietvakarių dzūkų tarmės metatoniją. Rinko „Lietuvių kalbos atlaso“ medžiagą, redagavo akademinės „Lietuvių kalbos gramatikos“ (t. 1, 1965 m.) fonetikos skyrių. 1975 m. išleista jos knyga „Lietuvių kalbos fonetikos darbai“, kurioje paskelbtas jos Vilniaus pedagoginiame institute skaitytas bendrinės lietuvių kalbos fonetikos kursas, gimtosios tarmės fonetikos tyrinėjimai, įvairūs eksperimentiniai darbai.

## Šaltiniai
Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra

**Lietuvos Respublikos generalinė prokuratūra** (**LR gen. prokuratūra**) – Lietuvos teisėsaugos institucija, šalies generalinė prokuratūra. Generalinės prokuratūros prokurorai turi prokuroro įgaliojimus veikti visuose Lietuvos teismuose. Už prokuratūros veiklą generalinis prokuroras atsiskaito Prezidentui ir Seimui, o Vyriausybei teikia informaciją apie prokuratūros neprocesinę veiklą.

Lietuvos prokuratūros diena yra kovo 30-oji.

## Funkcijos
* vadovauja teritorinėms prokuratūroms ir kontroliuoja jų veiklą;
* formuoja vienodą nusikalstamų veikų ikiteisminio tyrimo ir baudžiamojo proceso veiksmų kontrolės praktiką;
* atlieka ikiteisminį tyrimą ir palaiko valstybinį kaltinimą itin svarbiose baudžiamosiose bylose;
* organizuoja centrinėse ikiteisminio tyrimo įstaigose atliekamą ikiteisminį tyrimą, jam vadovauja ir kontroliuoja šių įstaigų pareigūnų atliekamus baudžiamojo proceso veiksmus;
* formuoja vienodą valstybinio kaltinimo baudžiamosiose bylose palaikymo praktiką ir dalyvauja nagrinėjant bylas apeliacine bei kasacine tvarka;
* koordinuoja ikiteisminio tyrimo įstaigų veiksmus tiriant nusikalstamas veikas;
* gina viešąjį interesą ir formuoja vienodą prokurorų veiklos praktiką šioje srityje;
* organizuoja prokurorų profesinį rengimą, kvalifikacijos kėlimą ir teikia jiems metodinę pagalbą;
* tarptautinių sutarčių, įstatymų ir kitų teisės aktų nustatyta tvarka susižino su užsienio valstybių įstaigomis ir tarptautinėmis institucijomis;
* rūpinasi prokuratūros finansiniu, materialiniu aprūpinimu, taip pat prokurorų socialinėmis garantijomis;
* analizuoja prokuratūros veiklą ir tvarko prokuratūros statistinius duomenis;
* atlieka kitas įstatymų bei tarptautinių sutarčių nustatytas funkcijas.

## Istorija
1990 m. įkurta kaip **Lietuvos Respublikos prokuratūra**, pertvarkius LSSR prokuratūrą, pavaldžią SSRS generalinei prokuratūrai. Tais pačias metais ji pertvarkyta į **Lietuvos Respublikos generalinę prokuratūrą**.

1995 m. tapo **Generaline prokuratūra prie [[Lietuvos Aukščiausiasis Teismas|Lietuvos Aukščiausiojo Teismo]]**, tuo pat metu įsteigtos Vilniaus, Kauno, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio apygardų prokuratūros. 2003 m. įstaigos pavadinimas pakeistas į **Generalinę prokuratūrą**.

2012 m. apylinkių prokuratūros prijungtos prie apygardų prokuratūrų. 2020 m. dalis apygardų prokuratūrų teritorinių padalinių buvo uždaryta.

Nuo 2021 m. sausio 14 d. LR prokuratūrai vadovauja generalinė prokurorė Nida Grunskienė.

## Susiję straipsniai
* Europos prokuratūra

## Šaltiniai
Vytautas Barkauskas

**Vytautas Barkauskas:**

*Vytautas Barkauskas (1931) – muzikas;
*Vytautas Barkauskas (1953) – teisininkas;
*Vytautas Barkauskas (1927) – architektas.
Vytautas Barkauskas (1953)

**Vytautas Barkauskas** (g. 1953 m. balandžio 26 d. Telšiuose) – teisininkas, prokuroras.

## Biografija
1971 m. baigė Telšių J. Žemaitės vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultete ir įgijo teisininko specialybę.

Nuo 1980 m. iki 1982 m. Vilniaus miesto Tarybų Rajono prokuratūros stažuotojas ir tardytojas, nuo 1982 m. iki 1985 m. Vilniaus miesto prokuratūros vyresnysis tardytojas, nuo 1985 iki 1988 m. Vilniaus miesto Lenino rajono prokuratūros prokuroro pavaduotojas, nuo 1988 m. iki 1995 m. – Lietuvos TSR Respublikos prokuratūros Tardymo valdybos prokuroras, Kauno miesto prokuratūros prokuroro pavaduotojas, nuo 1995 m. iki 1997 m. Kauno apygardos prokuratūros vyriausiojo prokuroro pavaduotojas, nuo
1997 m. iki 2001 m. – LR Generalinės prokuratūros Kvotos ir tardymo kontrolės skyriaus vyriausiasis prokuroras, nuo 2001 m. sausio 17 d. Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro pavaduotojas (paskirtas LR Prezidento dekretu). Turi valstybinio justicijos patarėjo rangą. 2010 pavasarį, atleistas pasibaigus įgaliojimų laikui..

## Apdovanojimai
* Vyčio Kryžio ordino Karininko kryžius (2004 m. vasario 6 d. LR Prezidento dekretu).
* Prokuroro garbės ženklo „Už nuopelnus“ 2-ojo laipsnio medalis (2005 m. kovo 23 d. LR generalinio prokuroro įsakymu).

Vedęs, turi sūnų.

## Šaltiniai
Vėjavaikė

**Vėjavaikė** – 2008 m. išleistas britų režisieriaus ir scenaristo Mike Leigh filmas. Filmas sulaukė didžiulės sėkmės ir pelnė 19 prestižinių apdovanojimų.

## Siužetas

Pradinukų auklėtoja, trisdešimtmetė senmergė Pauline „Poppy“ Cross gyvena Londone su kambarioke ir geriausia drauge Zoe. Kai pavagiamas Poppy dviratis ji nusprendžia pirmą kartą savo gyvenime lankyti vairavimo pamokas.

Jos naujasis vairavimo mokytojas Scott yra emociškai pažeidžiamas, kenčiantis nuo pykčio problemų ir nuolatos pabrėžia savo įsitikinimus dėl mizoginijos, sąmokslo teorijos ir rasizmo.

Poppy yra atsidavusi savo auklėtiniams, bet jos gyvenimas nepatenkina jos visų lūkesčių. Ji pradeda lankyti flamenko ir batuto pamokas. Poppy su draugais ir jaunesniąja seserimi dažnai laiką praleidžia vietinėje aludėje.

Grįždama iš sesers užmiesčio vilos ji pastebi aplink jos namus besisukinėjanti jos vairavimo instruktorių Scott, bet pabandžius su juo pašnekėt jis pabėga. Kitos vairavimo pamokos metu Scott tvirtina nieko apie tai nežinantis. Dėl nepastovios jo emocinės būklės įvyksta konfliktas, kurio metu Scott išsako savo pavydą dėl naujojo Poppy vaikino.

Paskutinėje filmo scenoje Poppy geriausia draugė Zoe pasiūlo jai nebebūti tokiai mielai visiems nepažįstamiems.

## Vaidina
* Sally Hawkins – Pauline „Poppy“ Cross
* Eddie Marsan – Scott
* Alexis Zegerman – Zoe
* Andrea Riseborough – Dawn
* Sinead Matthews – Alice
* Sylvestra Le Touzel – Heather
* Samuel Roukin – Tim
* Caroline Martin – Helen

## Kritika ir apžvalgos
Rotten Tomatoes duomenimis 95 % visos kritikos iš 76 apžvalgų apie filmą buvo teigiama. Filmas pateko į 13 žurnalų sudarytus geriausių 2008 m. filmų dešimtukus.

* Peter Bradshaw (*„The Guardian“*) 
* Roger Ebert (*„Chicago Sun-Times“*) 
* Peter Travers (*„[[Rolling Stone]]“*) 

## Apdovanojimai ir nominacijos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė 
*
Virgilijus Valančius

**Virgilijus Valančius** (g. 1963 m. birželio 12 d. Plungėje) – teisininkas, teisėjas, MRU profesorius, buvęs Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo vadovas.

## Biografija
### Teisinė karjera

1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1998 m. iki 2000 m. Lietuvos teisės universitete studijavo ir baigė doktorantūros studijas, 2000 m. apgynė socialinių mokslų (teisės krypties) daktaro disertaciją.

Stažavosi užsienio valstybėse kaip Prancūzija (1993, 1996 m.); Austrija (1993 m.); JAV (1994; 1996 m.); Vokietija (1995; 1998 m.); Škotija (1996 m.); Olandija (1996; 1998; 2001 m.); Suomija (1996; 1999 m.); Ispanija (1995; 1996; 2001 m.); Danija ir Liuksemburgas (1997); Šveicarija (1997; 1999 m.) ir kitur.

Nuo 1986 m. iki 1990 m. rajono prokuratūros stažuotojas, prokuroro padėjėjas, vyr. prokuroro padėjėjas; LR generalinės prokuratūros skyriaus prokuroras, nuo 1991 m. iki 1994 m. Vilniaus 1 apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 1995 m. iki 2002 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, Civilinių bylų skyriaus pirmininkas, nuo 2002 m. iki 2008 m. lapkričio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 2008 m. lapkričio mėn. LVAT teisėjas.

### Pedagoginė veikla
Nuo 1997 m. iki 1998 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas, nuo 1998 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto Šeimos ir civilinio proceso katedros dėstytojas, vedėjas.

Nuo 1999 m. Tarptautinės teisėjų mokyklos (CEELI instituto, Praha) kviestinis lektorius; nuo 1998 m. žurnalo „Justitia" redaktorių kolegijos narys, nuo 1997 m. iki 1998 m. Lietuvos teisėjų mokymo centro valdybos narys.

Dalyvavo regiant teisė aktus, buvo LR civilinio proceso kodekso rengimo (1995–2001) darbo grupės vadovas, LR teismų įstatymo naujos redakcijos (2000) rengimo darbo grupės narys, kitų teisės aktų rengimo dalyvis, Jungtinių Tautų inicijuoto Lietuvos teisėjų mokymo centro veiklos įvertinimo darbo grupės narys (2000).

Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) sutaikymo ir arbitražo teismo arbitras (nuo 1998 m.).

## Kita informacija

Vedęs; turi 2 vaikus.

Moka anglų, rusų, prancūzų kalbas.

## Narystė organizacijose

* Lietuvos teisėjų asociacija, pirmininkas (nuo 1997 m.)
* Lietuvos teisininkų draugija, Tarybos, valdybos narys (1993–1998 m., nuo 2001 m.)
* Baltijos teisėjų tarybos pirmininkas (1997–1999 m.)
* Atviros Lietuvos fondo ekspertas (nuo 1999 m.)
* Europos teisėjų tarybos (patariamoji Europos Tarybos institucija) narys (nuo 2000 m.), Tarybos darbo grupės narys (nuo 2001 m.).

## Šaltiniai

|-

|-
Teritorinė prokuratūra

**Teritorinė prokuratūra** – prokuratūra, veikianti tam tikroje valstybės teritorijoje, regione. Teritorinei prokuratūrai vadovauja teritorinės prokuratūros vyriausiasis prokuroras. Lietuvoje teritorines prokuratūras steigia, reorganizuoja ir likviduoja, jų statusą, struktūrą, kompetenciją ir veiklos teritorijas, atsižvelgdamas į įstatymų nustatytas apygardų ir apylinkių teismų veiklos teritorijas, nustato LR generalinis prokuroras.

## Apygardų prokuratūros
Apygardų prokuratūros Lietuvoje:
* organizuoja ikiteisminį tyrimą ir jam vadovauja;
* atlieka ikiteisminį tyrimą;
* kontroliuoja ikiteisminio tyrimo pareigūnų veiklą baudžiamajame procese;
* palaiko valstybinį kaltinimą baudžiamosiose bylose;
* dalyvauja apeliacine tvarka nagrinėjant baudžiamąsias bylas;
* kontroliuoja nuosprendžių pateikimą vykdyti ir jų vykdymą;
* koordinuoja ikiteisminio tyrimo įstaigų veiksmus tiriant nusikalstamas veikas;
* gina viešąjį interesą;
* įstatymų ir tarptautinių sutarčių nustatytais pagrindais ir tvarka užsienio valstybių įstaigoms ir tarptautinėms institucijomis rengia ir vykdo jų teisinės pagalbos prašymus;
* atlieka kitas prokuratūros funkcijas.

## Apylinkių prokuratūros
Apylinkių prokuratūros Lietuvoje:
* organizuoja ikiteisminį tyrimą ir jam vadovauja;
* atlieka ikiteisminį tyrimą;
* kontroliuoja ikiteisminio tyrimo pareigūnų veiklą baudžiamajame procese;
* palaiko valstybinį kaltinimą baudžiamosiose bylose;
* kontroliuoja nuosprendžių pateikimą vykdyti ir jų vykdymą;
* koordinuoja ikiteisminio tyrimo įstaigų veiksmus tiriant nusikalstamas veikas;
* gina viešąjį interesą;
* įstatymų ir tarptautinių sutarčių nustatytais pagrindais ir tvarka vykdo užsienio valstybių įstaigų ir tarptautinių institucijų teisinės pagalbos prašymus;
* atlieka kitas prokuratūros funkcijas.

## Išnašos
Gintautas Miliauskas

**Gintautas Miliauskas** (g. 1954 m. gruodžio 31 d. Mikalinė, Marijampolės rajonas) – Lietuvos energetikos inžinierius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1978 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1995 m. stažavo Japonijos centriniame elektros tyrimo institute Tokijuje. 2000 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1978 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) bendradarbis, nuo 2000 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – šilumos ir masės mainai išpurkštų skysčių sistemose, spektrinės spinduliuotės ir sudėtinės šilumos pernašos modeliavimas pusskaidrėse terpėse, nestacionariųjų šilumos ir masės pernašos procesų sąveikos determinavimas garuojant skysčių lašeliams. Sukūrė naują išpurkšto skysčio lašelių šilumos ir masės mainų analitinio ir skaitinio tyrimo metodiką, kuri leido įvertinti garuojančių lašelių terminės būsenos ir falinių virsmų intensyvumo kitimo dėsningumus.

Paskelbė daugiau kaip 130 mokslinių straipsnių, iš jų daugiau kaip 40 užsienio spaudoje. Parengė „Aiškinamąjį šiluminės ir branduolinės technikos terminų žodyną“ (su kitais, 2004 m.).

## Įvertinimas
* 2002 m. – Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai
Sally Hawkins

**Sally Cecilia Hawkins** (g. 1976 m. balandžio 27 d.) – britų aktorė. Labiausiai išpopuliarėjo suvaidinusi Poppy filme Vėjavaikė. Už vaidmenį filme 2008 m. pelnė 10 prestižinių apdovanojimų.

## Biografija
Gimė Dulviče, knygų vaikams autorių ir iliustratorių šeimoje. 1998 m. baigė Dramatiško meno karališką akademiją. Tais pačiais metais pradėjo vaidinti teatre. 2002 m. pradėjo karjerą televizijoje ir radijuje. Nuo 2004 m. vaidina ir kino filmuose. 2006 m. pristabdė veiklą dėl ligos lėtinės būsenos, bet jau tais pačiais metais grįžo į eterį.

## Atlikti vaidmenys

### Teatras
* *Accidental Death of an Anarchist* (1998)
* *Romeo and Juliet*,(1998)
* *The Dybbu]* (1999)
* *The Cherry Orchard* (1999)
* *A Midsummer Night’s Dream* (2000)
* *Misconceptions* (2001)
* *Country Music* (2004)
* *The House of Bernarda Alba*(2005)
* *The Winterling* (2006)

### [[2016 m.|Filmai]]

### Televizija
* *[[Tipping the Velvet]]* (2002)
* *[[Little Britain]]* (2003-05)
* *[[Fingersmith (TV serial)|Fingersmith]]* (2005)
* *[[H G Wells: War with the World]]* (2006) – Rebecca West
* *[[Persuasion (2007 film)|Persuasion]]* (2007) – Anne Elliot

### Radijas
* *Concrete Cow* (2002)
* *Think the Unthinkable* (2004)
* *War with the Newts* (2005)
* *The Party Line* (2005)

## Nuorodos

*
Alkoholio teisė

**Alkoholio teisė** – visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, susijusius su alkoholio produktais; maisto teisės pošakis. Tikslas – mažinti bendrąjį alkoholio suvartojimą, jo prieinamumą, ypač nepilnamečiams, piktnaudžiavimą alkoholiu, jo daromą žalą sveikatai ir ūkiui, nustatyti teisės gaminti, parduoti, įvežti, importuoti ir eksportuoti reglamentuojamus alkoholio produktus suteikimo ūkio subjektams teisinius pagrindus. Lietuvoje pagrindinis alkoholio teisės įstatymas – LR alkoholio kontrolės įstatymas.

## Objektas
Alkoholio teisė reguliuoja santykius, susijusius su alkoholio produktų, maisto ir kitų produktų, kuriuose yra etilo alkoholio, gamyba, prekyba, laikymu, gabenimu, įvežimu, importu, eksportu, vartojimu, reklama, rėmimu, ir nustato valstybės alkoholio kontrolės pagrindus.

## Nuorodos
LR AĮ
Aukštesnysis administracinis teismas

**Aukštesnysis administracinis teismas** – istorinis LR administracinis teismas. Įkurtas 1999 m. pagal LR ABTĮ (kaip ir visi Lietuvos administraciniai teismai).

## Pirmoji instancija
Aukštesnysis administracinis teismas (kaip pirmosios instancijos teismas) nagrinėjo šias bylas:
* pirmoji instancija LR ABTĮ 4 straipsnyje nurodytoms byloms, kai viena iš šalių yra centrinis valstybinio administravimo subjektas, taip pat mokestinėms byloms, išskyrus ginčus dėl privalomų mokėjimų bei rinkliavų;
*dėl norminių valdymo aktų, kuriuos priėmė centriniai valstybinio administravimo subjektai, teisėtumo;
*pagal Seimo kontrolierių pareiškimus remiantis Seimo kontrolierių įstatymu;
* pagal LR savivaldybių tarybų pareiškimus dėl jų teisių pažeidimo, kai atsakovai yra centriniai valstybinio administravimo subjektai;
* dėl turtinės ir moralinės žalos, padarytos fiziniam asmeniui ar organizacijai centrinės administravimo institucijos, įstaigos, tarnybos ar jos tarnautojo, einančio tarnybines pareigas, neteisėtais veiksmais ar neveikimu viešojo administravimo srityje, atlyginimo (LR civilinio kodekso 485 straipsnis);
* pagal valstybės tarnautojų prašymus, susijusius su tarnybos santykiais (LR ABTĮ 4 straipsnio 5 punktas), kai viena iš ginčo šalių yra centrinė administravimo institucija, įstaiga, tarnyba ar jos tarnautojas;
* pagal pareiškimus, kai kyla ginčai tarp nepavaldžių vienas kitam viešojo administravimo subjektų dėl kompetencijos ar administracinius santykius reglamentuojančių įstatymų pažeidimo (LR ABTĮ 4 straipsnio 6 punktas), kai viena iš ginčo šalių yra centrinė administravimo institucija, įstaiga ar tarnyba;
* pagal skundus dėl rinkimų ir LR referendumo įstatymų pažeidimo arba Vyriausiosios rinkimų komisijos sprendimų;
* pagal LR ABTĮ 28 straipsnio 1 dalyje nurodytų subjektų pareiškimus dėl visuomeninių organizacijų, bendrijų, politinių partijų, politinių organizacijų ar asociacijų priimtų bendro pobūdžio aktų teisėtumo;
* pagal skundus (prašymus) dėl Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos sprendimų;
* pagal prašymus užtikrinti administracinių ginčų komisijų sprendimų vykdymą.

## Apeliacinė instancija
Aukštesnysis administracinis teismas buvo apeliacinė instancija byloms, kurias išnagrinėjo apygardų administraciniai teismai, kaip pirmosios instancijos teismai.

## Išnašos
Simas Miglinas

**Simas Miglinas** (1907 m. balandžio 29 d. Skrantonas, JAV – 1997 m. rugsėjo 7 d., palaidotas Biržuose) – Lietuvos žurnalistas, knygų leidėjas.

## Biografija
1931 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune. 1931–1934 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto humanitarinių mokslų fakultete.

Nuo 1924 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas“, „Mūsų Vilnius“, „Trimitas“, „Ūkininko patarėjas“. Pasirašinėdavo *Stasys Mingaila, S. Tyla, A. Rigmantas*. 1933 m. redagavo žurnalą „Vienybė“, 1938–1939 m. – laikraštį „Naujoji spaktyva“. 1940 m. sausį leido ir redagavo dienraštį „Vakarinės naujienos“, 1941–1944 m. Šiauliuose – laikraštį „Tėvynė“ (nuo 1942 m. ėjo pavadinimu „Tėviškė“), 1944 m. Telšiuose redagavo Tėvynės apsaugos rinktinės leidinį „Lietuvos gynėjas“.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1951 m. veikė Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komitete, iki 1954 m. buvo LLKS atstovas. 1950–1955 m. Memingene leido ir redagavo laikraštį „Tremtis“, 1951 m. įsteigė knygų leidyklą „Tremtis“, kuri veikė iki 1959 m. Joje išleido V. Mykolaičio–Putino, I. Šeiniaus, V. Alanto, J. Savickio, V. Kudirkos, K. Barėno kūrinių. 

## Bibliografija
* *Neapkenčiamo žmogaus užrašai*, 1947 m.
* *Pavergtoji Lietuva*, 1958 m.
* *Lietuva sovietinės agresijos dokumentuose*, 1959 m.

## Šaltiniai
Maisto teisė

**Maisto teisė**, **Maisto produktų teisė** – visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, susijusius su maisto produktais.

## Tikslai
Maisto teisės normomis siekiama užtikrinti, kad:
* į rinką būtų teikiamas maistas, atitinkantis šio įstatymo ir kitų teisės aktų nustatytus saugos reikalavimus;
* maistas atitiktų tarptautinius laisvam prekių judėjimui keliamus reikalavimus ir nacionalinis maisto gamintojas galėtų plėsti savo prekių eksportą į kitas šalis, o tam tikroje valstybėje pagamintas maistas galėtų lengviau konkuruoti tarptautinėje rinkoje;
* būtų skatinama ekologiškų žemės ūkio produktų gamyba, sveikesnė gyventojų mityba, gerinama su maistu ir mityba susijusi žmonių sveikata.

## Objektas
Maisto teisė nustato teikiamo į rinką maisto bei jo tvarkymo reikalavimus, valstybės institucijų bei visuomeninių vartotojų teisių gynimo organizacijų kompetenciją užtikrinant maisto saugą, taip pat reglamentuoja maisto gamintojų, paslaugų teikėjų bei pardavėjų pareigas ir atsakomybę.

Nustato maisto ūkio politikos tikslus, valstybės, tarptautinių organizacijų (pvz., Europos Sąjungos) paramos maisto ūkiui įgyvendinimo principus, paramos priemones, šias priemones ir maisto ūkio politiką įgyvendinančias bei žemės ūkio, maisto ūkio oficialiąją statistiką.

## Lietuva

Lietuvoje pagrindinis šios teisės šakos teisės aktas – 2000 m. balandžio 4 d. LR Maisto įstatymas (Nr. VIII-1608). Kiti teisės aktai – 2002 m. birželio 25 d. LR žemės ūkio, maisto ūkio ir kaimo plėtros įstatymas (Nr. IX-987), LR ŽŪM ministro 2007 m. lapkričio 29 d. Nr. 3D-524 įsakymas Dėl išskirtinės kokybės žemės ūkio ir maisto produktų etc.

## Nuorodos
* LR maisto įstatymas
Karlis Miulenbachas

**Karlis Miulenbachas** (*Mylenbachas*, , , 1853 m. sausio 18 d. Kandava, dab. Tukumo rajonas – 1916 m. kovo 27 d. Vyru, Estija, palaidotas Rygoje) – latvių pedagogas, kalbininkas, bendrinės latvių kalbos kūrėjas.

## Biografija
1871 m. įstojo ir 1876 m. baigė Mintaujos gimnaziją. 1876–1880 m. Tartu universitete studijavo klasikinę filologiją. Dirbo mokytoju Talsuose, Jelgavoje, Rygoje. Vienas ar kartu su J. Endzelynu rinkdamas kalbos faktus apkeliavo daugelį Latvijos vietovių. Tyrė latvių kalbos sintaksę. Mokyklinei „Latvių kalbos gramatikai“ (Latviešu gramatika 1907 m. 2 leid. 1939 m., su J. Endzelynu) parašė sintaksės skyrių. Rašė straipsnius latvių kalbos norminimo, kultūros, rašybos klausimais.

Svarbiausias veikalas – „Latvių kalbos žodynas“ (*Latviešu valodas vardnīca* 4 t. 1923–1932 m. latvių ir vokiečių kalbų žodynas); žodyną redagavo, papildė ir etimologinę dalį parašė J. Endzelynas. 1890–1895 m. išvertė Homero „Odisėją“.

## Bibliografija
* Latviešu valoda, laikraksts „Pagalms“, 1881, Nr. 2. Parašytas pseudonimu *Līgciemnieks*.
* Par valodas dabu un sākumu, Jelgavā, 1891.
* Daži jautājumi par latviešu valodu, 1–4, 1891–1909.
* K. Mīlenbaha brahiloģismu un mīklu vākumi, 1892.
* Latviešu valodas mācība, gramatika skolām. 1895.
* Teikums, 1898.
* Latviešu valodas skolu gramatika, 1907.
* Īss apcerējums par latviešu dzejas valodu, 1909.
* Kāds vārds par latviešu izrunu, 1913, Laikraksts „Druva“ I, 68.–77. lpp.
* Par šauro un plato e, 1914, Laikraksts „Druva“ I, 40.–44. lpp.
* Latviešu valodas vārdnīca, Manuskriptu izrediģēja, papildināja un publicēja J. Endzelīns. 1.–4., 1923–1932.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mīlenbahs', Endzelīns' Latvių ir vokiečių kalbų žodynas
* Kārlis Mīlenbahs (1853–1916) – valodnieks 
* Kārlis Mīlenbahs
Bučas

;Bučas
* Algirdas Bučas – verslininkas;
* Bernardas Bučas – skulptorius;
* Jonas Bučas – ekonomistas, VU rektorius;
* Jurgis Bučas – architektas, pedagogas;
* Kazimieras Bučas – architektas;
* Vytautas Bučas – finansininkas.

;Bučienė
* Irena Bučienė – teatro ir televizijos režisierė.
* Salomėja Bačinskaitė-Bučienė – poetė.
Valančius

* Juozas Valančius (1891–1942) – Lietuvos provizorius, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas;
*Motiejus Valančius (1801–1875), Žemaičių vyskupas, lietuvių grožinės prozos pradininkas;
*Sigitas Valančius (g. 1957 m.), pedagogas, Marijampolės savivaldybės politinis ir profsąjungų veikėjas;
*Virgilijus Valančius (g. 1963 m.), teisininkas, teisėjas, buvęs LVAT pirmininkas.
Teniso profesionalų asociacija

**Teniso profesionalų asociacija** (, **ATP**) – profesionalius tenisininkus vienijanti organizacija. Sukurta 1972 m. apsaugoti profesionalių vyrų tenisininkų interesus. Moterų žaidėjų interesus gina Moterų teniso asociacija (**WTA**).

Nuo 1990 m. asociacija organizavo pagrindinius teniso turnyrus vyrams visame pasaulyje – **ATP Tour** (nuo 2009 iki 2019 m. **ATP World Tour**). ***ATP vykdomieji biurai*** yra Londone, Didžiojoje Britanijoje. ***ATP Americas*** bazė – Ponte Vedros paplūdimyje, Floridoje, JAV, ***ATP Europe*** būstinė yra Monake, o ***ATP International***, kuri apima Afriką, Aziją ir Australaziją, įsikūrusi Sidnėjuje, Australijoje.

## ATP Turas
ATP Turas susideda iš **Grand Slam**, **ATP World Tour Masters 1000**, **ATP World Tour 500**, **ATP World Tour 250**, **ATP Challenger Series** ir **Futures** turnyrų. 

## Nuorodos
* Oficiali ATP tinklavietė (anglų k.)

## Šaltiniai