open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pressurized Mating Adapter

**PMA** () – hermetiškas prisijungimo adapteris, Tarptautinės kosminės stoties (TKS) elementas. Šie adapteriai jungia rusiškus АПАС tipo jungties mazgus naudojančius aparatus (modulis „Zaria“, erdvėlaiviai „Shuttle“, komerciniai kosminiai aparatai bei būsimi naujieji žmonių pilotuojami erdvėlaiviai ()) su amerikietiškais CBM ( 'vieningas švartavimosi mechanizmas') tipo jungimosi mazgus naudojančiais jungiamaisiais TKS mazgais – „Unity“, „Harmony“ ir „Tranquility“. Iš viso Tarptautinėje kosminėje stotyje yra trys tokie elementai.

## Istorija

1998 m. gruodžio 4 d. startavo daugkartinio naudojimo JAV erdvėlaivis „Space Shuttle Endeavour“ nešdamas „Unity“ modulį su dviem hermetiškais prisijungimo adapteriais PMA-1 bei PMA-2.

Amerikietiški CBM tipo mazgai, sumontuoti modulyje „Unity“ buvo nesuderinami su rusiškuoju АПАС mazgu. Prie „Unity“ tiesiogiai prisijungti negalėjo ir „Shuttle“: jo jungiamajame skyriuje taip pat sumontuotas tas pats rusiškas АПАС. Todėl prie priekinio ir galinio „Unity“ jungties mazgo buvo prijungti 2 hermetiški nupjautinio kūgio formos prisijungimo adapteriai PMA. Prie PMA-1 buvo prijungtas modulis „Zaria“, o prie PMA-2 – „Shuttle“. Adapteriuose buvo sumontuoti modulio „Unity“ valdymo ir kontrolės kompiuteriai. Pradiniame TKS kūrimo etape šie kompiuteriai taip pat buvo skirti duomenų, garso bei vaizdo perdavimui.

Vėliau, 2001 m. lapkritį, į TKS atvykus JAV laboratorijai „Destiny“, PMA-2 buvo prijungtas prie šio mazgo priekio. Dar vėliau, 2007 m. lapkričio 12 d., PMA-2 buvo perkeltas į jo galutinę poziciją – prijungtas prie jungiamojo mazgo „Harmony“, kuris buvo iškeltas į orbitą 2007 m. spalio 23 d.

PMA-3 į TKS pristatė „Space Shuttle Discovery“ („STS-92“ misija) 2000 m. spalio mėn. Astronautai naudodami „Discovery“ robotą-manipuliatorių () iškėlė PMA-3 adapterį iš erdvėlaivio krovinių sekcijos ir prijungė prie modulio „Unity“. 2010 m. vasarį PMA-3 adapteris buvo perkeltas ir prijungtas prie naujai atvykusio jungiamojo mazgo „Tranquility“ (Node 3).

## Konstrukcija
PMA adapterius sukonstravo kompanija „Boeing“. Ji prieš tai buvo sukonstravusi panašų adapterį, leidusį JAV erdvėlaiviams „Space Shuttle“ prisijungti prie Rusijos kosminės soties „Mir“.

## Techniniai duomenys
* Ilgis – 1,86 m
* Skersmuo – 1,9 m plačiajame pagrinde bei 1,37 m siaurajame pagrinde
* Masė
** PMA-1 – 1589 kg;
** PMA-2 – 1376 kg;
** PMA-3 – 1183 kg;
* Paleidimo data
** PMA-1 ir PMA-2 – 1998 m. gruodžio 4 d., STS-88 misija.
** PMA-3 – 2000 m. spalio 11 d., STS-92 misija.

## Galerija

Image:Pressurized Mating Adapter integration 2.jpg | APAS mazgo pusė
Image:STS-130 PMA-3 relocation 1.jpg | Pasyvi CBM mazgo pusė
File:PMA-3 arrives in SSPF.jpg|PMA-3 atvyksta į SSPF testavimo patalpas
File:Sts088-322-035.jpg|„STS-88“ įgulos nariai viename iš PMA adapterių


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus NASA puslapis
Barbara Bach

**Barbara Bach** (tikras vardas **Barbara Goldbach**, g. 1946 m. rugpjūčio 27 d. Kvinsas) – amerikiečių aktorė ir modelis, geriausiai žinoma rusų agentės Anios Amasovos vaidmeniu filme apie agentą 007 Džeimsą Bondą „Šnipas, kuris mane mylėjo“.

## Biografija
Bach gimė Kvinse, žydų kilmės policininko iš Austrijos ir airės šeimoje ir buvo vyriausia iš 5 vaikų. Iki 16 metų ji mokėsi Dominican Commercial mokykloje, kurią metė nusprendusi tapti modeliu ir sutrumpino savo pavardę iš Goldbach į Bach.

Tapusi modeliu, ji daug keliavo po įvairias šalis. 1968 m. ji ištekėjo už italų verslininko Augusto Gregori ir persikėlė gyventi į šią šalį. Netrukus Barbara sulaukė pasiūlymų filmuotis TV reklamose, o po jų – ir kine.

1968 m. ji debiutavo kaip aktorė TV mini seriale „Odyssea“. Vėliau sekė 3 metų pertrauka, po kurios Barbara ėmė kur kas dažniau rodytis ekrane. Jos vaidmenys daugiausia buvo komedijose arba giallo stiliaus veiksmo filmuose. 1971 m. ji suvaidino siaubo filme „Juodas tarantulo pilvas“, kuriame taip pat filmavosi Bondo merginos Claudine Auger ir Barbara Bouchet (pastaroji, tiesa, buvo vaidinusi oficialiai Bondo filmų serijai nepriskiriamoje juostoje „Casino Royale“).

1975 m. Barbara grįžo į JAV, kur pratęsė savo, kaip aktorės, karjerą. 1977 m. ji buvo pakviesta vaidinti juostoje „Šnipas, kuris mane mylėjo“. Atlikusi rusų agentės Anios Amasovos vaidmenį, Barbara akimirksniu sulaukė tarptautinio pripažinimo ir „sekso simbolio“ etiketės, o jos nuotraukos netrukus pasirodė žurnale „Playboy“. Po metų, 1978 m., režisierius Gajus Hamiltonas pakvietė ją į savo filmą „Force 10 from Navarone“, kuriame taip pat filmavosi Harisonas Fordas. Tais pačiais metais Barbara pretendavo vaidinti populiariame seriale „Čarlio angelai“, tačiau vaidmuo buvo patikėtas Shelley Hack.

9–ojo dešimtmečio pradžioje Barbara filmavosi vis rečiau, kol 1986 m. po filmo „To the North of Katmandu“ baigė aktorės karjerą, viso atlikusi vaidmenis 25 TV ir kino filmuose.

## Asmeninis gyvenimas
1966 m., skrisdama lėktuvu į Romą, Barbara susipažino su 11 metų vyresniu italų verslininku ir aristokratu Augusto Gregorini. 1968 m., jai sulaukus 18, pora susituokė ir rugpjūčio 7 d. susilaukė dukters Francesca Gregorini (pastaroji vėliau tapo dainininke). 1972 m. Barbara susilaukė sūnaus Gianni, tačiau dėl gimdymo komplikacijų berniukas tapo neįgalus. Turtingas tėvas galėjo leisti gydyti sūnų geriausiose Italijos ir JAV klinikose, tačiau nelaimė atnešė į šeimą ir nesutarimus. 1975 m. aktorė kartu su vaikais grįžo gyventi į JAV. Pora oficialiai išsiskyrė 1978 m.

1980 m., kuriant filmą „Caveman“, Barbara susipažino su buvusių grupės „The Beatles“ nariu Ringo Starr. Vėliau ji prisipažino jaunystėje buvusi viename iš grupės koncertų, tačiau niekada nesižavėjusi jų muzika. 1981 m. balandžio 27 d. Barbara ir Ringo susituokė. Starrui tęsiant muzikinę karjerą, žmona vaidino keliuose jo dainų vaizdo klipuose, o 9 dešimtmečio pabaigoje abu sutuoktiniai gydėsi nuo priklausomybės alkoholiui bei kokainui.

1993 m. Barbara baigė psichologijos studijas UCLA universitete.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Veltai

**Veltai** – Ptolemėjo II a. paminėta baltų gentis, gyvenusi Lietuvos ir Latvijos pajūryje, pietuose nuo Minijos žiočių iki Šventosios ir toliau, rytuose siekė Salantų apylinkes ir Jūros upės aukštupį. Veltai priskiriami I–V a. vakarų Lietuvos plokštinių kapinynų kultūrai. Geopolitinė padėtis lėmė, kad jie buvo glaudžiai susiję su Romos imperija, palaikė ryšius su kitomis ryčiau ir šiauriau gyvenusiomis baltų gentimis bei kaimynine Skandinavija.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Istorija tau. Mokyklinis istorijos žodynas
Teodoras Kazimieras Valaitis

**Teodoras Kazimieras Valaitis** (1934 m. liepos 4 d., Kaunas – 1974 m. rugsėjo 21 d.) – Lietuvos skulptorius ir tapytojas.

Sukūrė mažųjų formų ir dekoratyvių skulptūrų, interjero puošmenų, linoraižinių, tapybos kompozicijų, piešinių. Ankstyvoje kūryboje plėtojo neoklasicizmo stilistiką, mėgo mitologines temas ir motyvus, vėliau taikė pokubistinės stilizacijos principus, kai kurie kūriniai pasižymi siurrealizmo iracionalumu. Garsėjo kaip novatorius; kūrė itin stilizuotų, vėliau abstrakčių formų skulptūras, objektus; šią raišką pritaikė visuomeninių pastatų interjero puošybai. Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo gaminti kinetinės skulptūros objektus. Kai kurie kūriniai pastatyti pagal eskizus po autoriaus mirties.

## Biografija
1959 m. baigė skulptūrą LTSR Valstybiniame dailės institute, 1961 m. pradėjo dirbti interjero skulptūros srityje. 1965 m. Vilniaus restoranui „Gintaras“ sukūrė dekoratyvinę sienelę, kurią 1966 m. pritaikė dekoruoti Lietuvos skyrių Leipcigo pavasarinėje mugėje. Kūrinio montavimas buvo pirma menininko išvyka už TSRS ribų. 1968 m. suvaidino dailininką Algirdo Aramino režisuotame filme „Kai aš mažas buvau“. Filmuodamasis pradėjo tapyti didelio formato paveikslus. 1969 m. pasaulinei parodai „Expo-70“ (Osaka) sukūrė biomorfų sienelės projektą, kuris liko neįgyvendintas. 1971 m. suvaidino viduramžių raitelį Almanto Grikevičiaus režisuotame filme „Herkus Mantas“. 1973 m. sukūrė kinetinę metalo skulptūrą „Vėtrungė“ (Lazdynų mikrorajonas, Vilnius). 1974 m. pavasarį dirbo Dailininkų kūrybos namuose Palangoje. Rugsėjo 21 d. neaiškiomis aplinkybėmis žuvo Smiltynėje. Oficiali versija – užduso gaisre. Palaidotas Vilniuje, Saulės kapinėse.

## Kūriniai
* „Saulė“, kalstyto metalo bareljefas kavinei „Dainava“, Vilnius, 1963 m.
* „Nemuno kraštas“, metalo kompozicija restoranui „Nemunas“, Alytus, 1964 m.
* Interjero dekoracijos restoranui „Vasara“, Palanga, 1964 m.
* Dekoratyvinė sienelė restoranui „Gintaras“, Vilnius, 1965 m.
* „Laivas“, dekoratyvinė kompozicija restoranui „Palanga“, Vilnius, 1965 m.
* Dekoratyvinis pano TSRS paviljono okeanografijos skyriuje pasaulinei parodai „Expo-67“, Monrealis, 1967 m.
* Brangių ir pusbrangių akmenų stendas TSRS paviljonui San Paulo tarptautinėje mugėje, San Paulas, 1969 m.
* Dekoratyvinė kompozicija restoranui „Šaltinėlis“, Vilnius, 1970 m.
* „Karys“, skulptūra, 1970 m.
* „Vėtrungė“, kinetinė metalo kompozicija, Vilnius, 1973 m.
* Vilniaus Gaono paminklas, gipsinis modelis.
* „Žiedas“, metalo plastikos skulptūra, „grojanti“ pučiant vėjui. Jaunimo parkas, Alytus, 1982 m.

## Šaltiniai
Šošonų kalba

**Šošonų kalba** – Amerikos indėnų kalba, priklausanti jutų-actekų kalbų šeimai, kuria kalba šošonų gentis. Šošonų kalba kalbantys indėnai gyvena Vajominge, Jutoje, Nevadoje, Aidahe ir Montanoje.

Pagrindinės šošonų kalbos tarmės apima vakarų šošonų tarmę Nevadoje, gosjut () tarmę vakarų Jutoje, šiaurės šošonų tarmę pietų Aidahe ir rytų šošonų tarmę Vajominge. Be to, Wind River šošonų tai šiaurės šošonų patarmė, kuria kalbama Wind River rezervate.

Per pastaruosius kelis dešimtmečius žmonių skaičius, kurie kalba šošonų kalba nuolat mažėja. Šiandien laisvai kalbančių šia kalba žmonių skaičius svyruoja nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių žmonių. Nors vakai mokosi šošonų kalbos, leidinys *Ethnologue* pažymi, kad šiai kalbai yra sukelta gresmė, nes daugelis žmonių kalbančių šia kalba turi 50 arba daugiau metų. UNESCO pažymi, kad šošonų kalbai gresia rimtas pavojus Aidahe, Vajominge, Jutoje. Tačiau šošonų kalbos padėtis yra viena geriausių lyginant su kitomis vietinėmis amerikiečių kalbomis, nes vaikai įgyja šošonų kalbą kaip savo gimtąją kalbą. Be to, šošonai deda daug pastangų tam, kad jų kalba išliktų gyva: šošonų kalbos yra mokoma Wind River rezervato mokyklose bei yra panaudojamos naujos technologijos, kad išsaugoti šią kalbą.

## Šaltiniai ir išnašos

*
Radviliškio šv. apaštalų Petro ir Povilo sentikių cerkvė

**Radviliškio sentikių cerkvė** – rusų sentikių maldos namai Radviliškyje, Sakalausko g. 15, įsikūrę šalia pervažos į Radviliškio geležinkelio stotį. 

Cerkvė priklauso Radviliškio sentikių religinei bendruomenei. Statinys medinis, stačiakampis, paprastos architektūros, tūris primena gyvenamąjį namą. Lakoniškų formų pastatas bebokštis, su dviem kupoliukais ir kryžiais, kylančiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Šoninius fasadus skaido stačiakampės durų ir langų angos, galinės sienos ir frontonai – aklini.

Parapijoje yra sentikių kapinės Radviliškyje ir Dvarčiūnuose.

## Istorija

Sentikių cerkvė (buv. Šv. Vladimiro stačiatikių cerkvė) pastatyta 1881 m. Jos fundatorius–  stambiausios Rusijos geležinkelių magnatų šeimos atstovas Vladimiras fon Mekas. 1892 m. padidinta. 1948 m. sovietmečiu uždaryta ir nacionalizuota. Nuo 1955 m. priklausė buitinam kombinatui. Atgimimo laikais buvo perduota sentikių bendrijai ir atkurta. 2012 m. atnaujinta.

## Literatūra

* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas
Rod Ailando kolonija

**Rod Ailando ir Providenso Plantacijų kolonija** () – buvo XVII–XVIII amžių anglų kolonija Šiaurės Amerikos rytiniame krante, Naujojoje Anglijoje. Jos teritorija sutapo su dabartine Rod Ailando valstijos teritorija.

## Istorija
Būsimosios Rod Ailando kolonijos teritorijas iki atvykstant anglams valdė indėnai naragansetai, o pietrytinės salos priklausė vampanoagų konfederacijai. Tačiau į jas teises reiškė ir olandai, kurie jas laikė Naujųjų Nyderlandų dalimi.

Toliau rytuose anglams įkūrus Plimuto ir Masačusetso įlankos kolonijas, šiose atsirado religiniai kolonistų nesutarimai. Kai kurios persekiojamos bendruomenės ryžosi palikti jas ir migruoti toliau į vakarus, todėl Rod Ailando kolonija prasidėjo kaip kelių pabėgėlių prieglobstis. Vienas jų buvo teologas ir lingvistas Roger Williams, 1636 m. išsiderėjęs iš naragansetų vado Kanoniko gabalėlį žemės, kuriame įkūrė Providenso gyvenvietę. 1637 m. kita pabėgėlė, baptistų dvasininkė Anne Hutchinson iš indėnų vampanoagų išpirko dalį Akidneko salos (dar vadinamos Rod Ailandu), kur įkūrė Portsmutą. 1639 m. dalis jos bendruomenės salos pietuose įkūrė Njuportą. Galiausiai 1942 m. Samuel Gorton žemyne įkūrė Šavometą (dab. Varvikas).

Visose šiose gyvenvietėse kolonistai propagavo religinę laisvę ir demokratišką valdymą. Kadangi kolonistams nuolat grasino Masačusetso kolonija, kuri reiškė savo teises į žemes, naujakuriai vienijosi tarpusavyje, siekdami gauti iš Anglijos leidimą turėti savo oficialią koloniją. Šis leidimas jiems buvo suteiktas 1644 m.

Anglijoje vykstant revoliucijai, 1651 m. Rod Ailandui vėl grėsė likimas būti sujungtiems su Konektikutu ir Masačusetsu, tačiau kolonistai griežtai pasipriešino šiam žingsniui ir išsaugojo nepriklausomybę. Po revoliucijos, 1663 m. karalius Karolis II suteikė kolonijai visas teises ir laisves. Liberali politika traukė į ją persekiojamas visuomenės grupes, tokias kaip kvakeriai ir žydai.

Nors kolonistai siekė taikiai sugyventi su vietos gyventojais indėnais naragansetais, kurių skaičių stipriai sumažino infekcinės ligos, ne kartą kilo ir nesutarimų. Ryčiau gyvenantiems vampanoagams sukėlus Karaliaus Pilypo karą (1675–1676) su Plimuto kolonistais, į jį įsijungė ir naragansetai. Jie nusiaubė ir sudegino Providensą. Rod Ailando kolonistai leido gretimų kolonijų (Konektikuto ir Plimuto) milicijai kovoti su indėnais, dėl ko 1675 m. įvyko Didžiosios pelkės skerdynės, sumažinusios neragansetų populiaciją.

Kolonistai gana sparčiai įsisavino buvusias indėnų žemes. Kadangi kolonijoje klestėjo žemės ūkis, laivų statyba, žuvininkystė, labai trūko darbo rankų. Ją ėmė kompensuoti vergai iš Afrikos. Ironiška, bet prekyba vergais buvo tapusi svarbiu kolonijos ekonomikos varikliu.

Prasidedant JAV nepriklausomybės karui, 1776 m. Rod Ailandas buvo pirmoji iš Trylikos kolonijų, atsisakiusi ištikimybės Britų imperijai. Po karo ji įsijungė į JAV kaip viena iš valstijų.
Berovas

**Berovas** () – nedidelis miestelis Rytų Makedonijos regione, Makedonijoje. Berovo savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 161 km nuo Skopjė, 47 km nuo Strumicos ir 52 km nuo Kočanų. 7 002 gyventojai (2002 m. duomenys).

Per miestelį teka Bregalnica. Berovas iškilęs 830–900 m virš jūros lygio. Maleševo kalno papėdėje. Netoli miestelio telkšo Berovo ežeras.

## Istorija
XIX a. pab. XX a. pr. priklausė Osmanų imperijai. Po Balkanų karų tapo Serbijos karalystės dalimi. Nuo 1929 iki 1941 m. buvo Jugoslavijos karalystės sudėtyje. 1941–1944 m. okupuotas Bulgarijos karalystės.


Berovo Lake2.jpg|Berovo ežeras
Sv. Arhangel Mihail - Berovo (5).JPG|Šv. Mykolo Arkangelo vienuolynas
Berovo-monastery-church.jpg|Vienuolyno bažnyčia
Caparezza

**Mikelis Salvemini** (, labiau žinomas pseudonimu **Kapareca** (; g. 1973 m. spalio 9 d. Molfetoje)) – italų reperis, kuris 1997 metais debiutavo Sanremo muzikos festivalyje.

M. Salvemini tėvas grodavo muzikos grupėje, taigi jis irgi pradėjo vaikystėje groti muziką. Jis pradėjo kurti muziką savo garaže ir 2000 metais išleido savo pirmą albumą pseudonimu **MikiMix**.

M. Salvemini kritikuoja visuomenę ir politiką su aštria ironija, kurios kontekstas dažniausia būna fantastinis arba nerealus. Jo dainų žodžiuose yra netipinių metaforų ir užuominų į filmus, komiksus, reklamas, televizijos transliacijas, klasikinius rašytojus, kitus muzikantus ir kitas asmenybes, kurias sunku pastebėti ir kurios yra mažiau žinomos. Pavyzdžiui, jo populiariausia daina „Fuori dal tunnel“ kritikuoja pramogos deindividualizavimą. Tačiau daina grojama diskotekose ir televizijos reklamose, t. y. dvejose srityse, kurios prisideda prie pramogų deindividualizavimo. Daina „Vieni a ballare in Puglia“ kalba apie dabartinę politinę situaciją Apulijoje. Taip pat daina „Caduti del lavoro“ pristato miškų gaisrus Gargane ir užterštumą Tarante.
Manuel de Pedrolo

**Manuelis de Pedrolas i Molina** (; g. 1918 m. balandžio 1 d. L'Aranjo, Leridos provincija – m. 1990 m. birželio 26 d. Barselonoje) – katalonų rašytojas, romanų, apsakymų, poezijos ir pjesių autorius. Jo kūriniai išversti į daugiau nei dvidešimt kalbų. M. de Pedrolo garsiausias kūrinys yra mokslinės fantastikos romanas „Antrosios kilmės rankraštis“ ().

## Biografija
Manuelis de Pedrolas gimė 1918 m. L’Aranyó kaime, Segaros komarkoje, Katalonijoje. Vaikystę ir jaunystę praleido Taregoje, Katalonijoje. 1935 m. persikėlė į Barseloną, kur vertėsi įvairiais darbais, o rašė vakarais. Ispanijos pilietinio karo metu įstojo į Nacionalinę Darbo Federaciją / Iberijos Anarchistų Federaciją, dirbo mokytoju Figols miestelyje. Priklausė Ispanijos Respublikos Armijos artilerijos padaliniui, dalyvavo kovose prie Figereso, Falseto.

1949 m. išleido pirmąją savo darbų knygą, poemų rinkinį *Ésser en el món* („Būti pasaulyje“). Pirmąjį romaną *Es vessa una sang fàcil* išleido 1953 m., o 1954 m. gavo *Premi Sant Jordi de novel·la* („Šv. Jurgio romano premija“). Vėliau už knygą *Crèdits humans* gavo *Mercè Rodoreda* prizą už istorijas ir pasakojimus.

Nuo 1974 m. visiškai atsidėjo literatūriniam darbui, rašė kūrinius, vertė ir redagavo tekstus.

M. de Pedrolas mirė Barselonoje, 1990 m., po ilgos ligos.

## Kūryba

M. de Pedrolas yra laikomas vienu iš ambicingiausių rašytojų, kūrusių katalonų kalba. Nors parašė visų literatūros žanrų kūrinių, tačiau jis žinomas daugiausiai dėl savo prozos kūrinių. Tarp 1949 m. ir 1985 m. parašė daugiau nei 72 romanus, daugelis jų buvo detektyviniai. Daugelis jo kūrinių buvo kruopščiai cenzūruojami dėl "kataloniško nacionalizmo, politinių nuomonių, religijos, seksualinės moralės ir netinkamos kalbos".

1972 m. kovo mėn. Barselonoje buvo teisiamas už uždarų durų dėl novelėje *Amor fora ciutat* aprašytų ir kaip amoralių įvertintų scenų, dėl kurių kūrinys buvo išimtas iš apyvartos dar 1970 m. Jis buvo išteisintas, o kūrinio platinimas leistas. 

### Mecanoscrit del segon origen

M. de Pedrolo vardas labiausiai siejamas su šiuo populiariausiu jo parašytu kūriniu, kuris buvo pirmasis jo bandymas rašyti fantastiką. Pirmą kartą išleistas 1974 m. per artimiausią dešimtmetį jis tapo plačiausiai leidžiamu katalonų fantastikos kūriniu, iš viso atspausdinti 26 leidimai, o 1986 m. parduota 270 000 knygų.

Romanas pasakoja dviejų vaikų iš nedidelio kaimo Benaura Katalonijoje istoriją. Alba, keturiolikmetė mergaitė, ir Dídac, juodaodis devynmetis berniukas, tampa vieninteliais dviem Žemėje likusiais žmonėmis po to, kai atsitiktinai išgyvena ateivių sukeltą holokaustą, kuris sunaikina visus planetos žinduolius. Alba ir Dídac atsigauna po katastrofos ir ne tik gyvena post-apokaliptiniame pasaulyje, pilname lavonų ir išprotėjusių išlikusiųjų, bet imasi misijos išlaikyti žmonijos kultūrą ir iš naujo apgyvendinti Žemę.

## Nuorodos
Laurel apdovanojimas

**Laurel** – kino apdovanojimas, kuriuo buvo pagerbiami aktoriai, režisieriai, kompozitoriai bei filmai. Prizas, kurį įsteigė žurnalas „Motion Picture Exhibitor“, buvo teikiamas 1958–1968 m. bei 1970–1971 m.

„Golden Laurel“ nominacija buvo nustatoma JAV ir Kanados kino mėgėjų. Po balsavimo nugalėtojai buvo skelbiami žurnale, be apdovanojimų ceremonijos.

## Nugalėtojai

### Geriausias filmas
* „Patton“ 1971 m. (kitais metais šios kategorijos nebuvo)

### Geriausia aktorė
* Doris Day 1958–1964 m.
* Elizabeth Taylor 1965–1966 m.
* Julie Andrews 1967–1968 m.
* Katharine Hepburn 1970–1971 m.

### Geriausias aktorius
* Rock Hudson 1958–1960, 1962–1963 m.
* Burt Lancaster 1961 m.
* Cary Grant 1964, 1966 m.
* Jack Lemmon 1965, 1967 m.
* Elvis Presley 1966 m.
* Paul Newman 1968, 1970 m.
* Dustin Hoffman 1971 m.

### Geriausias prodiuseris / režisierius
* Cecil B. DeMille 1958 m.
* Alfred Hitchcock 1959–1962, 1964, 1966, 1970–1971 m.
* Billy Wilder 1963 m.
* Melwyn LeRoy 1965 m.
* Robert Wise 1967–1968 m.

### Geriausias režisierius
* Fred Zinnermann 1958–1959, 1961–1964 m.
* Vincente Minnelli 1960 m.
* George Cukor 1965 m.
* David Lean 1966 m.
* Henry Hathway 1967 m.
* Norman Jewison 1968 m.
* Mike Nichols 1970–1971 m.
Debaras

**Debaras** (; ; ) – miestas Pietvakarių Makedonijos regione, vakarų Makedonijoje, netoli pasienio su Albanija. Debaro savivaldybės administracinis centras. 2002 m. duomenimis, mieste gyveno 14 561 gyventojas, iš kurių 10 768 (74,0 %) albanai, 1 415 (9,7 %) turkai, 1 079 (7,2 %) čigonai, 1 054 (7,2 %) makedonai bei 245 (1,7 %) kitos tautybės.

Apsuptas Dešato, Stogovo, Jablanicos ir Bistros kalnų. Debaras iškilęs 625 m virš jūros lygio. Netoli miesto teka Juodasis Drinas ir Radika.

## Istorija
Pirmasis įrašas apie Debarą atsirado II a. vid., Ptolemėjaus žemėlapyje, kuriame pavadintas *Deborus*.

## Sportas
* KF Korabi futbolo klubas.
* Miesto stadionas, kurio talpa 5 000 žiūrovų.

## Galerija

Бигорский монастырь.jpg|Vienuolynas netoli Debaro
Skenderbeg-Debar-monument.jpg|Skanderbego paminklas
Bengalų raštas

**Bengalų raštas** () – rašto sistema, priklausanti brahminių raštų šeimai. Naudojama daugiausia užrašyti bengalų kalbai (tiek Indijoje, tiek Bangladeše). Taip pat šiuo raštu (su mažais pakeitimais) užrašomos asamų, manipuri, bišnuprija manipuri kalbos (Vakarų Bengalija, Asamas, Manipuras). Bengalijoje dar naudotas ir sanskrito užrašymui.

Bengalų raštas susidarė iš sidhamo rašto, Indijoje (ypač Palos imperijoje) naudoto VII–XIII a. Šiuolaikinį standartizuotą raštą sukūrė XIX a. Išvaras Čandra Vidjasagaras.

## Raštas
Bengalų raštas pagrįstas tuo pačiu principu, kaip ir kiti indiški raštai: grafemos pagrindą sudaro priebalsis su prijungtu balsiu (tačiau ne *a*, bet *o*), jis keičiamas kitais balsiais pridedant diakritinius ženklus, o priebalsių samplaikos sudaromos ligatūromis.

### Priebalsiai

### Balsiai

Balsių ženklai paprastai pasitaiko tik žodžio pradžioje, kitur kaip diakritikai jungiami prie priebalsio.

### Skaičiai

### Kiti ženklai

* ‍্য (džofola) – ženklas, pakeičiantis matrą sudarančią *o* į *a*;
* ঁ (condrobindu) – žymi nosinį balsį;
* ং (onuššor) – žymi praleistą nosinį priebalsį;
* ঃ (bišorgo) – žymi iškvėpimo garsą (paprastai sanskrito kilmės žodžiuose), taip pat santrumpos ženklas;
* ্ (hošonto) – panaikina pridėtą balsį *o*.
Radviliškio evangelikų liuteronų bažnyčia

**Radviliškio evangelikų liuteronų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Radviliškyje, Dariaus ir Girėno g. 58. 

## Istorija

Radviliškio miesto centre stovinčiuose evangelikų liuteronų maldos namuose sovietmečiu veikė baldų krautuvė. Istorinės medžiagos apie vieną iš seniausių Radviliškio akmens mūro pastatų nėra daug. Žinoma, kad caro laikais tai buvo pašto užvažiuojamasis kiemas.

Radviliškio miesto seniūnija nykstančio pastato sutvarkyti negali, nes jis priklauso evangelikams liuteronams. Siūloma šiame pastate įrengti dailės galeriją. Ši idėja patraukli ir miesto valdžiai, ir vietos liuteronų bendruomenei. 2014 m. buvo paruoštas žemės sklypo prie bažnyčios suformavimo ir pertvarkymo projektas. 

Liuteronų bendruomenei pamaldos laikinai rengiamos Gražinos pagrindinės mokyklos patalpose, Gražinos g. 8.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Radviliškio parapija 
* Evangelikų liuteronų bažnyčia nyksta akyse
Sahlene

**Anna Cecilia Sahlin** (g. 1976 m. gegužės 11 d. Sioderhamne) – Švedijos dainininkė, geriau žinoma kaip **Anna Sahlene** (anksčiau **Sahlene**). 2002 m. ji atstovavo Estijai „Eurovizijos“ konkurse su daina „Runaway“.

## Biografija

Gimė 1976 m. gegužės 11 d. Švedijos miestelyje Sioderhamne. Sahlene buvo vyriausias vaikas šeimoje, turi tris jaunesnius brolius ir tris jaunesnes seseris. Atlikėja dainuoja nuo mažens, be to, groja fortepijonu, violončele, gitara ir obojumi.

Savo karjerą pradėjo kaip aktorė: būdama devynerių metų, atliko pagrindinį vaidmenį filme „Alla vi barn i Bullerbyn“ (1986), pastatytame pagal Astridos Lindgren knygą „Padaužų kaimo vaikai“, o sekančiais metais pasirodė ir filmo tęsinys – „Mer om oss barn i Bullerbyn“.

Būdama 18-os metų, Sahlene persikėlė į Stokholmą, kur pradėjo dainininkės karjerą. Kelerius metus ji buvo Gospelo muziką atliekančios grupės „One Voice“ narė. „One Voice“ buvo pasirodę su garsiausiais Švedijos atlikėjais, tokiais kaip Eric Gadd, Carola Häggkvist ir Robyn. 1999 m. grupė pasirodė „Eurovizijos“ dainų konkurse kaip Charlotte Nilsson pritariantieji dainininkai, kur su daina „Take Me to Your Heaven“ laimėjo konkursą. 2000 metais šiame konkurse Sahlene pasirodė kaip Maltos atstovės Claudette Pace pritariančioji vokalistė.

Sahlene pirmasis solinis singlas buvo išleistas 2000 metais pavadinimu „The Little Voice“ (singlas didelio populiarumo nesulaukė, tačiau 2004 metais kūrinį perdainavo Hilary Duff). 2002 metais atlikėja išgarsėjo Europoje, kai su daina „Runaway“ „Eurovizijos“ konkurse atstovavo Estijai. „Runaway“ tapo populiarus ne tik Estijoje ir Švedijoje, bet ir kitose Šiaurės Europos ir Baltijos šalyse, taip pat Šveicarijoje ir Prancūzijoje.

2009 metais Sahlene su Maria Haukaas Storeng dalyvavo Švedijos muzikiniame konkurse „Melodifestivalen“ su daina „Killing Me Tenderly“.

## Diskografija

### Albumai
* *It’s Been A While* (2003)
* *Photograph* (2005)
* *Roses* (2012)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Gudžaratų raštas

**Gudžaratų raštas** () – rašto sistema, priklausanti brahminių raštų šeimai. Ja užrašoma gudžaratų kalba, vartojama daugiausia Indijos Gudžarato valstijoje. Taip pat juo Gudžarate neretai užrašomas sanskritas, kuči kalba, Avesta (parsų bendruomenės).

Gudžaratų raštas labai panašus į devanagari, tačiau neturi viršutinio žodį jungiančio brūkšnio („dandos“), dalis ženklų kiek pakitę. Susidarė XVI a. pab., o dabartinė atmaina susiklostė XIX a.

## Raštas

### Priebalsiai

### Balsiai
Balsių ženklai paprastai pasitaiko tik žodžio pradžioje, kitur kaip diakritikai jungiami prie priebalsio.

### Kiti ženklai

* ્ (virama) – panaikina pridėtą balsį *a*;
* ં (anusvara) – žymi praleistą nosinį priebalsį;
* ઃ (visarga) – žymi iškvėpimo garsą (paprastai sanskrito kilmės žodžiuose).
Tony Bennett

**Entonis Dominikas Benedetas** (, labiau žinomas kaip **Tony Bennett**; 1926 m. rugpjūčio 3 d. – 2023 m. liepos 21 d.) – JAV dainininkas. 

## Biografija
A. Benedetas mokėsi Niujorko Aukštojoje dailės ir dizaino mokykloje (*High School of Art and Design*). Jis pradėjo dainuoti dar paauglystėje. Po tarnavimo JAV kariuomenėje per Antrąjį pasaulinį karą, jis 1950 m. pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Columbia Records“. Jo pirmasis hitas buvo „Because of You“ (1951 m.). Jis sugrįžo į populiarumą XX a. 9-ojo deš. pabaigoje.

Nuo 2006 m. A. Benedetas buvo išleidęs duetų albumus su jaunesniais atlikėjais, tokiais kaip Bono, Paul McCartney, Elton John, Mariah Carey ir Lady Gaga.

Jis buvo laimėjęs 17 „Grammy“ apdovanojimų ir du „Emmy“ apdovanojimus.

Jo pirmoji žmona buvo Patricia Beech, antroji žmona buvo Sandra Grant. Jo dabartinė žmona Susan Crow. Jo vaikai: D’Andrea Benedetto, Daegal Benedetto, Joanna Benedetto, Antonia Benedetto.

2023 m. liepos 21 d. Benedetas mirė savo gimtajame Niujorko mieste.

## Išnašos
Françoise Hardy

**Fransuaz Madelein Ardi** (*Françoise Madeleine Hardy*, 1944 m. sausio 17 d. – 2024 m. birželio 11 d.) – prancūzų dainininkė, aktorė, rašytoja ir astrologė.

## Biografija

Françoise Hardy jau septintajame dešimtmetyje buvo viena populiariausių Prancūzijos pop atlikėjų. Vienas jos karjeroje didžiausių hitų Prancūzijoje tapo 1962 metais išleista daina „Tous les garçons et les filles“. 1963 metais su kūriniu „L’amour s’en va“ atstovaudama Monakui 1963 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, užėmė penktą vietą.

Kine Françoise debiutavo 1963 m. filme „Slott i Sverige“. Iš viso aktorė nusifilmavo dvylikoje filmų.

1994 m. atlikėja su grupe „Blur“ įrašė dainą „To the End“.

Françoise nuo 9-to dešimtmečio domėjosi astrologija ir nuo to laiko išleido keletą knygų šia tema. 2008 m. spalio mėnesį paskelbta jos autobiografija „Le Désespoir des singes… et autres bagatelles“, o 2012 metais išleistas romaną „L’Amour fou“.

Žurnalas Rolling Stone 2023 m. 200 geriausių visų laikų dainininkų sąraše Hardy įvertino 162 vietoje.

## Asmeninis gyvenimas
Nuo 1981 m. buvo ištekėjusi už dainininko ir aktoriaus Jacques Dutronc. Pora turi sūnų Thomas Dutronc (gimęs 1973 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Joy Fleming

**Joy Fleming** (tikrasis vardas *Erna Raad*; 1944 m. lapkričio 15 d. Rokenhauzene, Reino kraštas-Pfalcas – 2017 m. rugsėjo 27 d. Zinsheime) buvo Vokietijos džiazo, bliuzo ir pop muzikos dainininkė, geriausiai žinoma kaip Vokietijos atstovė 1975 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Stokholme. Jame su daina „Ein Lied kann eine Brücke sein“ užėmė 17 vietą tarp 19 kitų šalių atstovų.

Kartu su Marc Berry 1986 metais dalyvavo Vokietijos nacionalinėje atrankoje į 1986 m. „Euroviziją“, tačiau su daina „Miteinander“ užėmė ketvirtą vietą ir tarptautiniame konkurse dalyvauti negalėjo. Vėliau atlikėja dar du kartus bandė patekti į „Euroviziją“ – 2001 metais atrankoje su Lesley Bogaert ir Brigitte Oelke su daina „Power of trust“, o sekančiais metais su grupe „Jambalaya“ pasirodė su kūriniu „Joy to the World“. Abu kartus dalyviai nacionaliniame konkurse užėmė antrąją vietą.

## Nuorodos

* Diskografija *Discogs* svetainėje

|-
Rodų tiltas

**Rodų II dvaro sodybos tiltas** – automobilių tiltas, kertantis Upytės upę Rodų II kaime, Krekenavos seniūnijoje, Panevėžio rajone, šalia kelio . Šiuo tiltu patenkama į buvusio Rodų II dvaro sodybą, netoliese stūkso Rodų koplyčia.

1927 m. pastatytas Rodų tiltas yra vienas iš Panevėžio regiono technikos paminklų, 2011 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (unikalus kodas ), priklausantis Rodų II dvaro sodybos kompleksui (u.k. ). Dvaro sodyba patenka į Krekenavos regioninio parko teritoriją.

## Konstrukcija

Dviejų tarpatramių tiltas gelžbetoninis, rėminis–gembinis. Konstrukcijos: 8 kvadratinio skerspjūvio gelžbetoniniai stulpai su skersiniais, gelžbetoninės sijos ir pasparos. Siaura važiuojamoji dalis pažymėta kelio ženklais apie eismo pirmenybę. 

## Šaltiniai
Šeduikių ežeras

**Šeduikių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 8,5 km į pietryčius nuo Utenos. Ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi 0,97 km, plotis iki 0,23 km. Altitudė 173,4 m. Krantai daugiausia statūs, sausi, tik vakarinis pelkėtas. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Dalis vakarinės pakrantės apaugusi mišku, kitur plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurėje išteka Šeduikių upelis (Krašuonos intakas).

Ežerą supa Šeduikių kaimas. Pietine pakrante eina kelias Nr. 4920 (Puodžiai – Šeduikiai – Jauniškiai).

## Šaltiniai
Šeboiganas

**Šeboiganas** () – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Viskonsine, Mičigano ežero vakarinėje pakrantėje, 80 km į šiaurę nuo Milvokio. Apygardos centras. Veikia šiluminė elektrinė.

Rasinė sudėtis (2010 m.): baltieji 82,5 %, lotynoamerikiečiai 9,9 %, azijiečiai 9,0 %, negrai 1,8 %, indėnai 0,5 %, maišyti 2,5 %, kiti 3,6 %. Mieste gyvena nemaža hmongų bendruomenė.

## Istorija

Šeboigane XIX a. pab. įsikūrė lietuvių, kurių 1962 m. jau buvo virš 2000.

## Šaltiniai
Ščorsai

**Ščòrsai**  (, ) – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, Gardino srityje, Naugarduko rajone, 24 km į pietryčius nuo Naugarduko, prie Nemuno. Ščorsų apylinkės centras. Yra XVIII a. Chreptavičių dvaro sodyba su biblioteka (rūmai neišlikę), cerkvė.

## Istorija

Apie 1386 m. Ščorsuose pastatyta stačiatikių cerkvė, kuri po Bresto unijos tapo unitų. 1566 m. kaimas priskirtas Naugarduko pavietui. 1758 m. sena medinė bažnyčia sudegė, jos vietoje 1776 m. kancleris Joachimas Liutauras Chreptavičius pastatydino mūrinę. Tuo pat metu jis pastatydino ir rūmus su parkais bei sodais. 1790 m. jis atleido valstiečius nuo baudžiavos – lažas buvo pakeistas činšu (vienas pirmųjų tokių atvejų Lietuvoje). Ščorsų rūmuose jis sukaupė vertingą biblioteką su rankraščiais ir žemėlapiais, paveikslų galeriją, archyvą, įkūrė pradinę mokyklą (Belio ir Lankasterio sistemos). Biblioteka naudojosi daug iškilių to meto veikėjų – Joachimas Lelevelis, Juzefas Jaroševičius, Jonas Čečiotas, Adomas Mickevičius, Ignas Danilavičius, Michailas Malinovskis, Martynas Počobutas, Vladislovas Sirokomlė.

XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Naugarduko apskrities Ščorsų valsčiaus centras. Vėliau Ščorsų reikšmė sumenko, o tarybiniais metais dvaras visiškai sunyko.

## Galerija

В. Шчорсы - Фрагмэнты ансамбля былога палаца Храптовічаў DSC07853.JPG|Chreptavičių dvaro liekanos
Фрагмэнты фальварка "Мураванка" Храптовічаў.JPG|Palivarko liekanos
Ščorsy, Chraptovič. Шчорсы, Храптовіч (1878).jpg|Dvaras 1878 m. piešinyje


## Šaltiniai
Šaukoto miškas

**Šaukoto miškas** – miškas Lietuvoje, Radviliškio rajone, 2 km į pietryčius nuo Šaukoto. Priklauso Radviliškio miškų urėdijai (Šaukoto girininkijai). Apima 17,3 km² plotą. Patenka į Tytuvėnų regioninį parką.

Vyrauja velėniniai jauriniai priesmėliai ir smėliai, velėniniai glėjiški nujaurėję priemoliai ir priesmėliai. Paviršius banguotas. Miške prasideda Šušvės intakas Gomerta, telkšo Gomertos, Juodežerio ežerai, yra pelkių. Rytinė Šaukoto miško pusė nusausinta.

Medynai:

* pušynai: 42 %
* eglynai: 38 %
* beržynai: 10 %
* juodalksnynai: 7 %
* drebulynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 44 % medynų, pusamžiai medžiai 35 %, pribręstantys 14 %, brandūs 7 %.

Šaukoto miške sutinkamos stirnos, briedžiai, šernai, kiškiai, kiaunės, lapės, usūriniai šunys, voverės, jerubės, slankos. Auga įveistinių medžių.

28 miško kvartale stūkso Pilės piliakalnis. Miške ir greta jo įsikūrę kaimai: Goriškis, Tamošiškiai, Liekiai, Debeikiai, Butkiai, Pašakarnis.

## Šaltiniai
Sonja Lumme

**Sonja Lumme** (g. 1961 m. spalio 6 d. Kristinestad) – Suomijos pop muzikos dainininkė.

Atlikėjos karjera prasidėjo 8-to dešimtmečio pabaigoje, išleidus debiutinį singlą „Hi-Hat“, tačiau išgarsėjo 9-ajame dešimtmetyje, kai Sonja išleido debiutinį albumą „Anna olla vapaa“. 1985 metais Sonja Lumme atstovavo Suomijai 1985 m. „Eurovizijoje“ su daina „Eläköön elämä“.

Nuo 2008 m. yra MTV3 kanalo laidos „Ihana piha“ vedėja, o nuo 2011 m. dirba radijuje „Radio Nova“. Sonja yra ištekėjusi už aktoriaus ir operos dainininko Arne Nylanderin.

## Diskografija
* *Anna olla vapaa* (JP-Musiikki, 1983)
* *Päivä ja yö* (JP-Musiikki, 1984)
* *Easy Life* (JP-Musiikki, 1985)
* *Sonja* (Finnlevy, 1990)
* *Sonja ja Timo* (Inmusic, 1998)
* *Kissanainen* (Inmusic, 2003)
* *Meri ja tuuli* (Inmusic, 2007)

## Nuorodos
* Atlikėjos tinklalapis

|-
Sen Deni vienuolyno bazilika

**Sen Deni vienuolyno bazilika** (pranc. *Basilique royale de Saint-Denis* arba *Basilique Saint-Denis*) – didelė viduramžių vienuolyno bažnyčia Sen Deni komunoje, šiandieniniame šiauriniame Paryžiaus priemiestyje. Pastatas yra unikalus istoriniu ir architektūriniu atžvilgiu bei yra laikomas pirmąja gotikine kada nors pastatyta bažnyčia. 

## Istorija
Senovės Romos laikais dabartinės bazilikos vietoje buvo galų-romėnų kapinės. Žmonių, kurie buvo čia palaidoti, tikėjimas turėjo krikščioniško bei prieškrikščioniško kulto bruožų. Katedros požemiuose vis dar galima rasti  anksčiau Sen Deni bazilikos vietoje stovėjusių pastatų archeologines liekanas. Apie 475 m. Šv. Ženevjeva nusipirko žemės ir pastatė Sen Deni koplyčią, o apie 630 m. Dagobertas I padidino bažnyčią ir įkūrė benediktinų vienuolyną. 

Bazilika tapo piligrimystės ir Prancūzijos karalių laidojimo vieta. Bazilikoje buvo palaidotas beveik kiekvienas karalius, valdęs nuo X iki XVIII a. bei daug anksčiau valdžiusių karalių. Bazilika nebuvo naudojama karalių karūnacijai, nes ši funkcija buvo priskirta Reimso katedrai. Tačiau karalienės buvo dažnai vainikuojamos Sen Deni bazilikoje. Sen Deni bazilika greitai tapo vienuolyno bažnyčia. 

XII a. abatas Siužė perstatė vienuolyno bažnyčios dalis naudodamas novatoriškus struktūrinius ir dekoratyvinius elementus. Tokiu būdu jis sukūrė pirmąjį gotikinį pastatą. Bazilikos XIII a. nava, geras spindulinio () gotikinio stiliaus pavyzdys, pagal kurį buvo statomos katedros ir vienuolynai šiaurės Prancūzijoje, Anglijoje ir kitose šalyse.

1966 m. vienuolyno bažnyčia tapo katedra. Joje palaidoti daugelis šalies monarchų, tarp jų ir Henrikas Valua – paskutinis Valua dinastijos Prancūzijos karalius bei Abiejų Tautų Respublikos valdovas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Informacija apie katedrą (en)
* Katedra fotografijose
* Informacija apie katedrą (fr)  
* Sen Deni bazilika // saint-denis.monuments-nationaux.fr (en)
Šauklių kraštovaizdžio draustinis

**Šauklių kraštovaizdžio draustinis** – saugoma erdvė Lietuvoje, Skuodo rajone, 3 km į pietvakarius nuo Mosėdžio, į rytus nuo Šauklių. Patenka į Salantų regioninį parką. Sudarytas 1995 m., išplėtus buvusį Šauklių geologinį draustinį (įsteigtas 1971 m., plotas 1,62 ha).

Svarbiausia saugoma vieta yra Šauklių riedulynas – prieš 12–13 tūkst. metų susidaręs paviršius su daugybe eratinių riedulių, kurie buvo išplauti ledyno tirpsmo vandenų ir sukrauti plačiame nuosruvos latake. Tai daugiausia kristaliniai, iki 3 m skersmens akmenys, atnešti ledyno iš Švedijos, vakarų Suomijos, Baltijos dugno uolienų masyvų. Beveik pusė visų riedulių (48 %) yra granito atmainos, 23 % – gneisai ir migmatitai, 16 % – porfyrai ir porfyritai bei kitos uolienų rūšys. Riedulyne įrengtas pažintinis takas.

Kitos svarbesnės saugomos vietos yra panašaus pobūdžio Kulalių riedulynas, Rimšinės miškas.

Ant riedulyne glūdinčių akmenų randamos 3 retos, į Lietuvos Raudonąją knygą įrašytos kerpių rūšys. Tai gūbriuotoji, suodinoji ir daugialakštė saitakerpės. Draustinyje sutinkami ir saugomi vabzdžiai – rudakiai satyriukai. Čia taip pat gyvena ir veisiasi driežai, gluodenai. Sutinkami retesni paukščiai – tetervinai, plėšriosios medšarkės, vapsvaėdžiai, gervės, gulbės giesmininkės, sodinės startos, raibosios devynbalsės, dirvoniniai kalviukai, startsakaliai, pilkosios meletos. Būdingi viržynai, besikaitaliojantys su kadagių sąžalynais. Reti augalai: baltijinė gegūnė, dėmėtoji gegūnė, vyriškoji gegužraibė, žalsvažiedė blandis, statusis atgiris, paprastoji šertvė.

Draustinyje yra archeologinio paveldo: Šauklių senovės kulto vieta, Šauklių akmuo su dubeniu, Šauklių senovės žemdirbystės vieta.


ŠaukliaiKūlgrinda.jpg|Užpelkėjęs ežeras, kuriame buvusi kūlgrinda
ŠaukliaiTundraRozhledna01.JPG|Apžvalgos bokštas
JezírkoŠaukliai.jpg|Šauklių tvenkinys


## Šaltiniai
Dnestrovskas

**Dnestrovskas** (; , ) – miestas pietų Padniestrėje, Moldavijoje, netoli pasienio su Ukraina. Įsikūręs Kučurgano limano pakrantėje. Mieste yra Kučurgano jėgainė. Nutolęs 80 km nuo Odesos ir 40 km nuo Tiraspolio. 10 436 gyventojai (2014 m. duomenys).

## Šaltiniai
Krasnojė (Padniestrė)

**Krasnojė** (; ) – miestelis Slabodzėjos rajone, pietų Padniestrėje, Moldavijoje. Išsidėstęs kairiajame Dniestro krante. Nutolęs 7 km nuo Dnestrovsko, 15 km nuo Slabodzėjos, 40 nuo Tiraspolio, 55 km nuo Benderų, 110 km nuo Kišiniovo, 90 km nuo Odesos. 3 553 gyventojai (2014 m. duomenys).

## Šaltiniai
Zvezda (TKS modulis)

**„Zvezda“** ( 'žvaigždė') aptarnavimo modulis tapo pirmuoju pilnai rusišku indėliu į Tarptautinę kosminę stotį (TKS) ir ankstyvoje stoties kūrimo stadijoje buvo visų atvykusių į stotį astronautų ir kosmonautų gyvenamąja bei pagrindine darbo vieta. Modulį į orbitą iškėlė Rusijos nešančioji raketa „Proton“, startavusi iš Baikonuro kosmodromo Kazachstane.

Be gyvybės palaikymo sistemų, modulyje veikia duomenų apdorojimo, skrydžio kontrolės bei variklių valdymo sistemos. Modulyje taip pat įdiegta ryšio sistema, kuri leidžia valdyti modulį nuotoliniu būdu iš valdymo centro Žemėje. Prie „Zvezda“ modulio jungiasi atvykstantys Rusijos pilotuojami „Sojuz“ bei transportiniai „Progress“ erdvėlaiviai. Taip pat numatyta galimybė jungtis Europos automatiniams transportiniams aparatams.

## Istorija
Modulio „Zvezda“ generaliniu rangovu tapo Raketinė-kosminė korporacija (RKK) „Energija“, o pagrindiniu subrangovu – M.V.Chruničiovo vardo valstybinis mokslinių tyrimų ir gamybinis centras. Šio centro konstruktorių biuras „Saliut“ įvykdė didelę dalį projektavimo ir konstravimo darbų. RKK pagamino korpusą, surinko modulį bei atliko dalį bandymų.
„Zvezda“ modulis yra rusiškojo Tarptautinės kosminės stoties segmento šerdis. Modulis užtikrina iki 6 žmonių ekipažo veiklą bei pastoviai kintančios konfigūracijos stoties valdymą. Tai sudėtingiausias ir turintis daugiausiai įvairios aparatūros Rusijos modulis Tarptautinėje kosminėje stotyje.

Dėl raketos nešėjos keliamosios galios apribojimų ne visa įranga ir aparatūra buvo pristatyta į orbitą kartu su moduliu „Zvezda“. Ją buvo planuojama pristatyti krovininiais „Progress“ bei „Shuttle“ erdvėlaiviais. Dalis aparatūros bei įrangos, pavyzdžiui, veloergometras bei bėgimo takelis jau buvo anksčiau pristatyta į stotį „STS-88“, „STS-96“ bei „STS-101“ misijų metu ir buvo saugoma modulio „Zaria“ krovinių skyriuje.

## Konstrukcija
„Zvezda“ modulį sudaro 4 skyriai: trys hermetiški – pereinamasis, darbo bei tarpinė kamera ir vienas nehermetiškas – agregatų skyrius. Pastarajame sumontuotas jungtinis variklių įrenginys (). Dviejų išskleistų saulės elementų sistemų ilgis 29,73 m, bendras elementų plotas 76 m². Maksimali generuojama galia – 9,8 kW. Taip pat numatyta sumontuoti keturias papildomas saulės elementų sistemas. Jas sumontavus elektros galia išaugs iki 13,8 kW. Vis tik pagrindinė duomenų apdorojimo sistema DMS-R pagaminta ne Rusijoje, ją pateikė Europos kosmoso agentūra (ESA).

## Techniniai duomenys
* Svoris – 20 295 kg
* Ilgis – 13,11 m
* Didžiausias diametras – 4,35 m
* Hermetiško skyriaus tūris – 89 m³
* Ekipažo gyvenamojo skyriaus tūris – 46,7 m³
* Projektinis modulio funkcionavimo laikas – 15 metų
* Paleidimo data – 2000 m. liepos 12 d.

## Galerija

Vaizdas:Zvezda toilet.jpg|„Zvezda“ modulio kosminis tualetas
Vaizdas:Forward view of interior of Zvezda.jpg|„Zvezda“ interjeras
Vaizdas:Iss017e015059.jpg|
Vaizdas:ISS-01_Part_of_the_galley_area_on_the_Zvezda_Service_Module.jpg|Dalis modulio virtuvės


## Nuorodos
* Oficialus NASA puslapis
* Oficialus J. Gagarino kosmonautų ruošimo centro tinklalapis
Majakas (Moldavija)

**Majakas** (; ) – miestelis Grigoriopolio rajone, vidurio Padniestrėje, Moldavijoje, prie pasienio su Ukraina. Nutolęs 13 km į rytus nuo Grigoriopolio. 1 060 gyventojų (2014 m. duomenys). Įkurtas 1978 m.

## Šaltiniai
Ignacio Casale

**Ignacio Casale** (g. 1987 m. balandžio 27 d.) – Čilės lenktynininkas, dalyvaujantis keturračių motociklų lenktynėse, tris kartus Dakaro ralio nugalėtojas.

Nuo 2010 m. jis dalyvauja Dakaro ralyje. Pirmais metais su savo tėvu jis lenktyniavo sunkvežimių kategorijoje. Dar po metų čilietis startavo motociklu. 2012 m. I. Casale perėjo prie keturračio ir finišavo 4-tas. 2013 m. jis laimėjo vieną greičio ruožą ir tapo pirmuoju savo šalies lenktynininku su keturračiu nugalėjusiu Dakaro etape. Šias lenktynes jis baigė antroje vietoje bendroje įskaitoje. 2014 m. iš 13 etapų čilietis laimėjo 7 ir tapo čempionu keturračių įskaitoje.

2018 m. Dakare jis laimėjo 5 etapus ir tapo antrą kartą čempionu.

2020 m. Dakaro ralyje čilietis laimėjo 4 etapus ir tapo trečią kartą Dakaro ralio čempionu.

## Šaltiniai
Lapgirio ozas

**Lapgirio ozas**, arba **Krištopaičio kalnas** – ozas, geomorfologinis objektas Lapgirio kaime (Lygumų sen.), Pakruojo rajone. Medžiais ir krūmais apaugęs kalvagūbris stūkso šalikelėje, tarp kelio  (į rytų pusę) ir Vėzgės upelio. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Rozalimo girininkijos (379 kv., 53 skl.; 381 kv., 6, 35 skl.) teritorijai. Ozas apie 10 km nutolęs į pietus nuo Lygumų miestelio. Kelio nuoroda nepažymėtas.

Lietuvos Respublikos Vyriausybės 2000 m. kovo 20 d. nutarimu Nr. 311 „Dėl gamtos paminklų paskelbimo“ (Žin., 2000, Nr. 24-621) Krištopaičio kalnas paskelbtas valstybiniu geomorfologiniu gamtos paminklu. Valstybės saugomas nuo 1974 m.

Pietvakariniame pakraštyje ant ozo atsiveria nedidelė, apie 50 m ilgio aikštelė, neapaugusi krūmokšniais, joje iš lauko riedulių sumūrytas aukuras laužui deginti. Šiaurės rytuose kalva driekiasi iki žvyrkelio per Vėzgę (čia stovi suklypęs medinis tiltelis). 

## Duomenys

* Aukštis – 8,50 m
* Ilgis – 280 m
* Plotis – 50,0 m
* Plotas – 1,287 ha	
* Sudėtis – fliuvioglacialinės žvyringos nuogulos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras               
* 
* Lapgirio ozas (''panoramio.com'')
Civilization V: Brave New World

**Sid Meier’s Civilization V: Brave New World** – antrasis ėjimų strategija paremto žaidimo „Sid Meier’s Civilization V“ papildymas, išleistas 2013 m. liepos 9 d. Šiame papildyme galima rasti dar daugiau civilizacijų, pasaulio stebuklų, pastatų, religijų, tai pat daug dėmesio skiriama kultūrai, diplomatijai, prekybai. Bene didžiausia naujovė – pasaulio kongresas bei ideologijų atsiradimas. Taip pat žaidime atsiranda turizmas.

## Žaidimo naujovės

### Turizmas
Viena didžiausių naujovių – archeologija bei turizmas. Archeologai yra labai panašūs į darbininkus. Jie gali rasti archeologinių artefaktų ir paversti juos meno vertybėmis arba toje vietoje, kur buvo rastas artefaktas, įkurti lankytiną vietą. Kuo daugiau turima tokių artefaktų, tuo žaidėjo civilizacija yra populiaresnė, auga jos turizmas. Tai pat atsirado naujas su turizmu susijęs stebuklas – nacionalinis lankytojų centras.

### Ideologijos
Pasiekus modernų amžių arba miestuose pastačius 3 gamyklas (*factory*), žaidėjas turi pasirinkti vieną iš trijų ideologijų: autokratijos (*autocracy*), tvarkos (*order*) arba laisvės (*freedom*). Laikui bėgant, už sukauptus kultūros taškus galima plėtoti savo ideologiją ir gauti tam tikrų bonusų. Nuo pasirinktos ideologijos priklausys žaidėjo civilizacijos santvarka. Pavyzdžiui, pasirinkus laisvės ideologiją, žaidėjo civilizacija bus stipri diplomatijos, autokratiją – karybos, o tvarką – pramonės srityje.

### Pasaulio kongresas
Pasaulio kongresas atsiranda žaidėjui atrakinus *Printing Press* technologijos šaką ir atradus visas esančias civilizacijas (Pasaulio kongresą gali įkurti ir AI žaidėjas). Pasaulio kongreso suvažiavimai vyksta kas tam tikrą ėjimų skaičių (ėjimų skaičius mažėja skirtingose erose). Ten sprendžiami globalūs klausimai, kurie daro įtaką visam žaidimo pasauliui. Kiekviena tauta turi tam tikrą kiekį delegatų, turinčių po vieną balsą. Pasaulio kongrese balsuojama, ar įvykdyti tam tikrus pasiūlymus, tokius kaip branduolinis nusiginklavimas, pasaulio religija, globali ideologija. Reikia paminėti, kad su šnipų pagalba galima daryti įtaką kitų tautų apsisprendimui pasaulio kongrese.

### Prekybos išplėtojimas
Nuo šiol prekyba dar labiau veikia žaidimo eigą. Žaidime atsiranda karavanai ir krovininiai laivai (karavanai *Caravan* gaunami atrakinus *Animal Husbandary* technologijos šaką, o krovininiai laivai *Cargo Ships* gaunami atrakinus *Sailing* technologijos šaką. Tiesa, prieš naudojant juos reikia pagaminti). Žaidėjas gali užgrobti priešų karavanus ar net izoliuoti miestą. Papildyme atsiranda dar viena naujovė: retos bei iš tolimų kraštų atgabentos prekės yra daug brangesnės negu tos, kurios yra gausiai paplitusios.

### Naujos civilizacijos
Žaidime atsiranda šios naujos civilizacijos: Lenkija su Kazimieru III, Asirija su Ašurbanipalu, Portugalija su Marija I.
Sidabrinis doleris (filmas)

**Sidabrinis doleris** () – 1965 m. sukurtas vesternas. JAV rinkai skirtoje filmo versijoje visų filmo kūrėjų vardai buvo pakeisti angliškais pseudonimais.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma (arba Montgomery Wood) – Haris O‘Hara
* Ida Galli (arba Evelyn Stewart) – Džudė O‘Hara
* Pierre Cressoy (arba Peter Cross) – MakKojus
* Giuseppe Addobbati (rba John Mac Douglas) – Donaldsonas
* Franco Fantasia (arba Frank Farrel) – šerifas Andersonas
* Nazzareno Zmperla (arba Nicolas St. John) – Filas O‘Hara

## Turinys

Pasibaigus pilietiniam karui, broliai O‘Haros, tarnavę konfederatų kariuomenėje, paleidžiami iš nelaisvės ir nusprendžia vykti ieškoti laimės. Haris grįžta namo, pas žmoną Džudę, tuo tarpu Filas patraukia į vakarus. Po kurio laiko Haris taip pat palieka namus, ketindamas rasti pelningą užsiėmimą.

Atsidūręs Jeloustouno mieste, Haris susipažįsta su bankininku MakKojumi. Pastarasis pasiūlo Hariui darbą – nužudyti Juoduoju Džeku pramintą nusikaltėlį, keliantį mieste sumaištį. Šis sutinka, tačiau per vėlai sužino, kad taikinys – jo paties brolis...