open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antimodernizmas

**Antimodernizmas** – filosofija ar idėjinė pozicija, nukreipta prieš modernizaciją ir jos kertinius aspektus: šiuolaikines technologijas, industrializaciją, kapitalizmą, empirizmą, globalizaciją. Antimodernistai šiuolaikinę civilizaciją laiko kenksminga tiek žmogui, tiek supančiai aplinkai. Antimodernistinis judėjimas siūlo platų kritinių srovių ratą, kviečiančių sugrįžti prie tradicijų, religijos, dvasingumo, estetikos, pacifizmo, agrarinės gerovės.

Antimodernizmas pasireiškė tiek dvasiniuose judėjimuose (pvz., dominikonų, musulmonų), tiek anarchistinėse, filosofinėse idėjose. Taip pat dalis tautų, gamtinių visuomenių atmeta šiuolaikinį gyvenimo būdą ir išlaiko savo tradicinę gyvenseną.

Žymūs antimodernizmo atstovai:
* René Guénon – prancūzų filosofas, metafizikas, parašė antimodernistinius kūrinius „Šiuolaikinio pasaulio krizė“, „Kiekybės karalystė ir laikų ženklai“
* Mahatma Gandis – indų dvasinis lyderis
* Frithjof Schuon – šveicarų filosofas, metafizikas, ezoterikas
* Julius Evola – italų ezoterikas, rašytojas, parašė „Sukilimas prieš šiuolaikinį pasaulį“, „Žmonės tarp griuvėsių“, „Jodinėti tigru: išgyvenimo vadovėlis sielos aristokratams“
* Edward Abbey – amerikiečių rašytojas, gamtosaugininkas
* Jacques Ellul – prancūzų filosofas, teologas, parašė „Technologinė visuomenė“ ir „Propaganda“
* Oswald Spengler – vokiečių romantikas, filosofas, parašė žymią knygą „Vakarų saulėlydis“
* Werner Somabrt – vokiečių ekonomistas, sociologas, parašė „Kapitalizmo esmė“ ir „Žydai ir šiuolaikinis kapitalizmas“
* Theodore Kaczynski – amerikiečių matematikas, kovotojas prieš modernizmą
* Ruhollah Khomeini – Irano dvasinis lyderis
* Ivan Illich – austrų filosofas, kunigas
* Vandana Shiva – indų ekofeministė, fizikė
* Henry David Thoreau – amerikiečių poetas, gamtininkas, filosofas.
Australijos lietuvių fondas

**Australijos lietuvių fondas** () – Australijos lietuvių finansinės paramos fondas, veikiantis nuo 1972 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne.

## Istorija
Australijos lietuvių fondo įstatai priimti 1972 m. Sidnėjuje, įregistruotas 1977 m. Tikslas – puoselėti ir ugdyti Australijos lietuvių kultūrinę veiklą. Fondui vadovauja valdyba. Pirmoji valdyba: pirmininkas J. Meiliūnas, sekretorius V. Jakutis, iždininkas I. Alekna, nariai A. Mikaila, A. Zubras. Australijos lietuvių fondas turi įgaliotinius Adelaidėje, Brisbene, Sidnėjuje, Kanberoje, Perte, Niukastlyje, Džilonge ir Tasmanijoje. Pirmininkas Algirdas Šimkus.

Lėšų fondui teikia Australijos lietuvių bendruomenė, fondas gauna Australijos lietuvių aukų, įnašų, mirusių Australijos lietuvių fondo narių palikimų. Svarbesni fondo paremti leidiniai:
* Lietuviai sportininkai Australijoje, 1980 m.
* Australijos lietuvių metraštis, t. 2. Adelaidė, 1983 m.
* Donelaitis šiandien, antologija Po Pietų kryžiumi, Vilnius, 1990 m.
* Australijos lietuvių 40 metų kultūrinė veikla, Melburnas, 1990 m.

## Šaltiniai
Mykolas Leonaitis

**Mykolas Leonaitis** (iki 1939 m. **Mykolas Leončikas**, 1904 m. kovo 25 d. Juodeliškės kaime, Seinų apskritis – 1948 m. kovo 29 d. Visloche, prie Heidelbergo, Vokietija) – Lietuvos karo lakūnas, aviacijos kapitonas.

## Biografija
Mokėsi Juodeliškių pradinėje mokykloje, vėliau Seinų „Žiburio" gimnazijoje. Įstojo į Kauno karo mokyklą, kurią 1925 m. baigė leitenanto laipsniu. Paskirtas tarnauti į Devintasis pėstininkų Lietuvos kunigaikščio Vytenio pulką, 1926 m. perkeltas į Karo aviacijos Mokomąją eskadrilę.
1927 m. baigė Aukštuosius karininkų didžiojo Lietuvos kunigaikščio Vytauto kursus. 

1932 m. skrisdamas patyrė avariją, buvo sužeistas. Pasveikęs perkeltas į Zoknių aerodromą, tarnavo 4-ojoje eskadrilėje. Štabe ėjo skyriaus viršininko, vėliau žvalgybos karininko pareigas. 1940 m. rugpjūčio 25 d. išleistas į atsargą. Slapstėsi nuo galimo suėmimo Linksmakalnyje. Antrojo pasaulinio karo metais partizanavo, vėliau dirbo fabriko vedėju Kaune. 1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją.

## Įvertinimas
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordinas
* Lietuvos nepriklausomybės medalis
* Garbės ženklas „Plieno Sparnai"

## Šaltiniai
* Lietuvos aviacijos istorija 1919 - 1940 m.
Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjunga

**Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjunga**, ALFAS – Australijos lietuvių visuomeninė sporto organizacija, veikianti nuo 1953 m. Australijoje.

## Istorija
Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjunga įkurta 1953 m. per IV Australijos lietuvių sporto šventę Džilonge L. Baltrūno iniciatyva. Lietuvių sporto klubai Australijoje ėmė kurtis 1949 m. 1950 m. Melburne surengta I Australijos lietuvių sporto šventė. 1988 m. gruodžio 26–31 d. Adelaidėje sąjunga surengė IV pasaulio lietuvių sporto šventę. Nuo 1990 m. Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjunga įsitraukė ir į Lietuvos sportinį gyvenimą. Australijos lietuvių delegacija 2005 m. vykusiose VII pasaulio lietuvių sporto žaidynėse Vilniuje buvo viena didžiausių – 60 dalyvių. 2009 m. VIII pasaulio lietuvių sporto žaidynėse Australijai atstovavo 70 žmonių.

## Struktūra
Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjunga vienija devynis Australijos lietuvių sporto klubus (2001 m.). Australijos lietuvių fizinio auklėjimo sąjungos valdyba renkama 2 metams.

## Valdybos pirmininkai
Vladas Daudaras, Leonas Baltrūnas, M. Katilius, S. Urnevičius, Jurgis Vytenis Jonavičius, A. Bladzevičius, Vincas Binkis, Petras Pilka, J. Tamošiūnas, V. Marcinkevičius, Antanas Laukaitis, R. Ragauskas, Stasys Šutas, R. Mickus, Jeronimas Belkus.

## Bibliografija
* Lietuviai sportininkai Australijoje, 1980 m.

## Šaltiniai
Traupio valsčius

**Traupio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje. Centras – Traupis.

## Istorija

Valsčius gyvavo XX a. tarpukariu, kol 1931 m. buvo prijungtas prie Raguvos valsčiaus.

|-
| 1923 m.  || 146 || 3925 || 852 || || 89 gyvenvietės 
|}

## Gyventojai

1923 m. valsčiuje buvo 89 gyvenvietės, 610 ūkių, 3925 gyventojai.

### Žymūs žmonės

|-
| 1929 || Piliakalnis || Kazys Morkūnas (1929), kalbininkas || 2008
|-
| 1939 || Vičiūnai || Marijonas Misiukonis, valstybės veikėjas ||
|}

## Šaltiniai
Debeikių valsčius

**Debeikių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Debeikiai. Valsčiaus būstinė (Biliūno g. 48) šiuo metu yra Kultūros paveldo registre.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Anykščių rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 3969 || 425 kiemai  || 8 seniūnijos || 56
|-
| 1923 m.  || 150 || 4589 || 925 || || 97 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 135 || 4647 || || 9 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 107 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Kazys Mikulėnas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1894 || Čekonys || Povilas Dundulis, karininkas || 1942
|-
| 1909 || Katlėriškiai || Kazys Gutauskas, dainininkas || 1995
|-
| 1910 || Čekonys || Balys Dundulis, žurnalistas || 1994
|-
| 1929 || Mičionys || Pranas Gražys, literatūrologas || 2019
|}

## Šaltiniai
Skiemonių valsčius

**Skiemonių valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Skiemonys.

## Istorija

Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Anykščių rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 83 || 3479 || 734 || || 93 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 81 || 3800 || || 7 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 93 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Antanas Bražėnas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1926 || Vildiškiai || Genė Galinienė, Socialistinio darbo didvyrė ||
|-
| 1939 || Voversys || Algirdas Povilas Ažubalis, pedagogas, profesorius ||
|-
| 1941 || Geniūnai || Valentinas Kadūnas, geologas ||
|}

## Šaltiniai
Teherano konferencija

**Teherano konferencija** (kodinis pavadinimas ***Eureka***) – Antrojo pasaulinio karo sąjunginių valstybių – Sovietų Sąjungos, Didžiosios Britanijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų – vadovų konferencija. Vyko 1943 m. lapkričio 28 – gruodžio 1 d. Irano sostinėje Teherane. Konferencijoje dalyvavo SSRS valstybės vadovas Josifas Stalinas, D. Britanijos ministras pirmininkas Vinstonas Čerčilis ir JAV prezidentas Franklinas Ruzveltas. Tai buvo pirmasis „Didžiojo trejeto“ (SSRS, JK ir JAV) vadovų susitikimas karo metais.

Konferencija vyko 1943 m. lapkričio 28 – gruodžio 1 dienomis Teherane. Joje priimtos deklaracijos dėl bendrų veiksmų prieš Vokietiją bei dėl pokarinio „Didžiojo trejeto“ bendradarbiavimo, susitarta ne vėliau 1944 m. gegužės 1 d. atidaryti „Antrąjį frontą“ Europoje, apsispręsta dėl pokarinių Lenkijos sienų bei susitarta dėl SSRS dalyvavimo kare prieš Japoniją.

Taip pat svarstytas klausimas dėl Irano nepriklausomybės ir *de facto* nustatyta SSRS teisė po Vokietijos sutriuškinimo prisijungti dalį Rytų Prūsijos.

## Taip pat skaityti
* Jaltos konferencija
* Potsdamo konferencija

## Nuorodos
* https://web.archive.org/web/20080516014338/http://www.state.gov/r/pa/ho/time/wwii/104429.htm, http://www.hrono.info/sobyt/1900sob/1943tegeran.html, http://www.britannica.com/EBchecked/topic/585632/Tehran-Conference
Robert Louis Stevenson

**Robertas Luisas Stivensonas** (1850 m. lapkričio 13 d. Škotijoje – 1894 m. gruodžio 3 d., Samoa) – žymus britų rašytojas, labiausiai žinomas kaip romano „Lobių sala“ autorius.

## Biografija
R. L. Stivensonas gimė Edinburge, viduriniosios klasės šeimoje. Tėvas ir senelis buvo jūros švyturių inžinieriai, motina – pastoriaus dukra. Būsimasis rašytojas buvo vienintelis vaikas šeimoje, dažnai sirgo, todėl anksti buvo atiduotas į ligotų vaikų mokyklą.

1867 m. įstojo į Edinburgo universitetą, kur studijavo klasikines kalbas, inžineriją ir teisę. 1875 m. gavo advokato licenciją, tačiau pagal specialybę niekada nedirbo. Studijų metais gyveno labai bohemiškai: rengėsi išskirtiniais drabužiais, gėrė, lankėsi viešnamiuose. Labai anksti pradėjo keliauti, gyveno įvairiose Europos šalyse.

1880 m. Stivensonas vedė Fanę Osborn () – išsituokusią amerikietę su dviem vaikais. Iš pradžių šeima įsikūrė Škotijoje, o 1887 m. persikėlė į Ameriką. Stivensonui netiko Amerikos klimatas, todėl šeimai teko išplaukti į Ramiojo vandenyno platybes. Galiausiai rašytojas įsigijo sklypą Samoa priklausančiai Upolaus saloje ir ten įsikūrė. Stivensonas manė, jog tenykštis klimatas puikiai tinka jo silpnai sveikatai. Mirė 1894 m. gruodžio 3 d. Palaidotas ant kalno viršūnės Upolaus saloje. Tiksli Stivensono kapavietė nėra žinoma, nes vietiniai saugo ją nuo turizmo industrijos įsiveržimo.

Stivensonas parašė 45 knygas, kai kurias – su bendraautoriais. Rašytojo kūrybinei biografijai būdinga didelė žanrinė įvairovė: kelionių knygos, apybraižos, pjesės, biografijos, eilėraščiai, apsakymų rinkiniai, romanai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Literatūros švyturių inžinierius: apie Stivensono gyvenimą ir kūrybą. ''Rubinaitis'', 2000 m.
Australijos lietuvių bendruomenės archyvas

**Australijos lietuvių bendruomenės archyvas** – Australijos lietuvių archyvas, veikiantis nuo 1990 m. Australijoje. Fondo centras – Adelaidėje.

## Istorija
Nuo 1988 m. Australijos lietuvių bendruomenės (ALB) iniciatyva Lietuvių informacijos biuras (LIB) Adelaidėje pradėjo rinkti Australijos lietuvių veiklos ir gyvenimo dokumentus, nuotraukas iš ALB apylinkių, seniūnijų, kitų lietuviškų organizacijų. 1990 m., kai Lietuvių informacijos biuras likvidavosi, ALB pavedimu archyvui ėmė vadovauti Viktoras Baltutis (vedėjas) ir Algis Zamoiskis (iždininkas). Australijos lietuvių bendruomenės archyvas išlaikomas ALB Krašto valdybos, Australijos lietuvių fondo ir kitų lietuviškų organizacijų lėšomis.

Išleistas Australijos lietuvių bendruomenės archyvo katalogas, 1998 m.

## Šaltiniai
Troškūnų valsčius

**Troškūnų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Troškūnai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje ir priklausė Ukmergės apskričiai. Po I pasaulinio karo svarstant apskričių ir valsčių priklausomybę, 1919 m. birželio 9 d. Troškūnų valsčius pateikė pageidavimą priklausyti Panevėžio apskričiai.

1947 m. perduotas naujai įsteigtai Anykščių apskričiai. Troškūnų valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Troškūnų rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 3940 || 464 kiemai  || 8 seniūnijos || 69
|-
| 1923 m.  || 187 || 5477 || 1145 || || 102 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 144 || 6296 || || 9 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 216 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Antanas Baranauskas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1904 || Žalioji || Jurgis Gilvydis, išeivijos veikėjas Argentinoje || 1978
|-
| 1912 || Umėnai || Steponas Jurgis Gailiušis, pranciškonų vyresnysis || 2002
|-
| 1925 || Latavėnai || Paulius Baltakis, lietuvių išeivijos vyskupas || 2019
|-
| 1930 || Latavėnai || Vytautas Baltakis, geologas ||
|-
| 1939 || Vašuokėnai || Antanas Braždys, skulptorius || 2022
|-
| 1942 || Žukauskai || Julija Čepytė, bibliografė, pedagogė ||
|}

## Šaltiniai
Australijos lietuvių dienos

**Australijos lietuvių dienos** – Australijos lietuvių suvažiavimai ir kultūriniai renginiai, vykstantys nuo 1960 m. Australijos lietuvių bendruomenės (ALB) Krašto tarybos suvažiavimų metu.

## Istorija
Australijos lietuvių dienos rengiamos paeiliui Adelaidėje, Melburne, Sidnėjuje, tik 1984 m. vyko Kanberoje, 1998 m. – Džilonge. Šventę organizuoja Australijos lietuvių bendruomenės ir vietos lietuvių sudarytas Australijos lietuvių dienų komitetas.

Australijos lietuvių dienos prasideda iškilmingu atidarymu, pamaldomis miesto katedroje, kuriose dalyvauja aukštieji miesto ir valstijos, t. p. Bažnyčios pareigūnai. Vėliau rengiamos dalyvių eitynės iš katedros į Dienų renginių vieta. Australijos lietuvių dienų metu suvažiavime perrenkami ALB vykdomieji organai, numatoma kitų Australijos lietuvių dienų vieta. Australijos lietuvių dienų metu vyksta ir kitų Australijos lietuvių organizacijų suvažiavimai. Kultūrinėje programoje dalyvauja lietuvių menininkai iš Australijos ir kitų kraštų.

## Šaltiniai
Australijos lietuvių jaunimo sąjunga

**Australijos lietuvių jaunimo sąjunga**, **ALJS** () – Australijos lietuvių jaunimo organizacija, veikianti nuo 1976 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne, 44 Errol Street, North Melbourne 3051, Victoria, Australia. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga yra Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos padalinys.

## Istorija
Australijos lietuvių jaunimo sąjungos branduolys susidarė 1966 m., rengiantis I Pasaulio lietuvių jaunimo kongresui JAV ir Kanadoje. 1976 m. Melburne III kongreso atstovų ir Australijos lietuvių jaunimo pasitarime patvirtintas Australijos lietuvių jaunimo sąjungos statutas. 1976 m. pabaigoje Melburne įvyko I suvažiavimas. Įkurti skyriai Adelaidėje, Sidnėjuje, Perte, Kanberoje. Turi valdybą, renkamą 2 metams.

## Veikla
1976–1980 m. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga padėjo surengti 8 Baltijos šalių jaunimo seminarus, 1980 m., 1982 m. – Studijų dienas. 1987–1988 m. ir 2000]]–2001 m. suorganizavo Australijoje Pasaulio lietuvių jaunimo kongresus. Australijos lietuvių jaunimo sąjunga dalyvauja ir Australijos lietuvių dienose. 2000 m. aktyviai veikė Australijos lietuvių jaunimo sąjungos Melburno skyrius – kiekvieną sekmadienį rengė pietus, už jų metu surinktas lėšas lietuvių ir anglų kalba spausdino neperiodinį žurnalą „Jau Žinios“ (redaktorius Šarūnas Vaitkus). Sąjunga turi skiltį laikraštyje „Mūsų pastogė“, rengia informacines popietes, muzikos vakarus.

## Pirmininkai
Dr. Antanas Steponas 1973

Vytautas Jonas Juška 1974 - 1975

Jonas Rukšėnas

Girius Antanaitis

Audrius Skeivys – nuo ? – 2010

Martynas Didžys – 2010 gruodis – 2013 lapkritis

Edita Ritmejerytė – 2013 lapkritis – 2016 lapkritis

Andy Mašanauskas - 2016 lapkritis - ?

Akvile Ciplijauskaite – 2024 gegužė - iki dabar

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Australijos lietuvių jaunimo sąjunga
Australijos lietuvių katalikų federacija

**Australijos lietuvių katalikų federacija**, **ALKF** – Australijos lietuvių katalikiškų organizacijų susivienijimas, veikiantis nuo 1954 m. Australijoje. ALKF centras – Melburne.

## Istorija
Australijos lietuvių katalikų federacija įkurta 1954 m. Melburne, siekiant sutelkti Australijos lietuvius katalikus, jiems atstovauti, kreipti jų veiklą pasauliečių sielovados darbui. Kas 2 metai vyksta visuotiniai ALKF suvažiavimai. Juose dalyvauja Australijos lietuvių kunigai, ALKF valdybos nariai, Kontrolės komisijos nariai ir po 3 atstovus nuo kiekvienos katalikų organizacijos ir didesnio jos skyriaus; iš viso 45-70 atstovų. Renkama valdyba, kurių sudaro ALKF visuotiniame suvažiavimo išrinkti nariai ir Kunigų sekretoriato skiriamas dvasios tėvas (iš viso 8 asmenys), ir Kontrolės komisija (3 asmenys). Per suvažiavimą vyksta ir jaunimo bei literatūros vakarai. ALKF turi įgaliotinius Adelaidėje, Džilonge, Hobarte, Sidnėjuje, Moe, Salyje. Nuo 1956 m. ALKF leidžia laikraštį „Tėviškės aidai“.

Dvasios tėvu ilgą laiką buvo prelatas Algirdas Vaseris, 1987–2002 m. – prelatas Pranas Dauknys.

## Valdybos pirmininkai
Pranas Vaseris, S. Balčiūnas, Julius Gylys, A. Grigaitis, A. Bakaitis, V. Čižauskas, J. Petraitis, V. Laukaitis, V. Žemaitis, Edvardas Šidlauskas.

## Šaltiniai
Australijos lietuvis

**„Australijos lietuvis“** – Australijos lietuvių dvisavaitinis laikraštis, ėjęs 1948 m. rugsėjo 12 d. – 1956 m. gegužės 1 d. Adelaidėje. 

## Istorija
„Australijos lietuvį“ įkūrė ir redagavo Jurgis Glušauskas. Išleisti 199 numeriai. Nuo 1951 m. laikraštis leido ir platino knygas, kurias parašė lietuviai autoriai: Pulgis Andriušis, Karolė Pažėraitė, Paulius Jatulis, Vytautas Žemkalnis.

Laikraštyje bendradarbiavo Vytautas Vaclovas Doniela, Antanas Laukaitis ir kiti.

## Šaltiniai
Australijos lietuvių studentų sąjunga

**Australijos lietuvių studentų sąjunga** – Australijos lietuvių jaunimo organizacija, veikusi nuo 1952 m. Australijoje, Sidnėjuje.

## Istorija
1951 m. Australijos aukštosiose mokyklose pradėjo studijas pirmieji lietuvių studentai. 1951 m. sudaryta Australijos lietuvių studentų sąjungos organizacinė valdyba (Vytautas Doniela ir J. Miknius). Australijos lietuvių studentų sąjunga įkurta 1952 m. Sidnėjuje. Sąjunga turėjo skyrius Sidnėjuje, Melburne, Adelaidėje, Kanberoje.

Valdybai paeiliui vadovavo skyriai. Nuo 1956 m. kasmet buvo šaukiami Australijos lietuvių studentų sąjungos suvažiavimai. Nuo 1958 m. kelerius metus savaitraštyje „Mūsų pastogė“ Sąjunga turėjo puslapį „Studentų žodis“. Australijos lietuvių studentų sąjungos skyriai rengdavo semestro pradžios, vad. „Initium semestri“, šventes, iškylas, viešas paskaitas, dalyvavo Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, Pasaulio lietuvių jaunimo kongresuose, palaikė ryšius su JAV lietuvių studentais, Akademiniu skautų sąjūdžiu, Sidnėjaus filisterių būreliu, „Šviesa“, ateitininkais, korporacija „Romuva“. Sumažėjus Australijoje bestudijuojančio jaunimo Australijos lietuvių studentų sąjungos veikla ilgainiui išblėso.

## Šaltiniai
Australijos lietuvių kultūros fondas

**Australijos lietuvių kultūros fondas** () – Australijos lietuvių finansinės paramos fondas, veikęs 1948–1973 m. Australijoje. Fondo centras – Melburne.

## Istorija
Australijos lietuvių kultūros fondą 1948 m. gruodžio 6 d. įkūrė organizacinis komitetas: Gabrielius Žemkalnis-Landsbergis, Romas Maziliauskas, Andrius Bajorūnas ir Jurgis Glušauskas. 1949 m. rugpjūčio 21 d. išrinkta pirmoji valdyba, kurios pirmininkas – Antanas Rūkštelė. 1950 m. gegužės 21 d. Melburne įvyko I Fondo suvažiavimas; 1950-1952 m. pirmininkas Pranas Viktoras Raulinaitis.  Australijos lietuvių kultūros fondo skyriai veikė Adelaidėje, Melburne, Džilonge ir Sidnėjuje.

Australijos lietuvių kultūros fondas steigė ir rėmė lituanistines savaitgalio mokyklas, jaunimo kursus, rėmė Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje, propagavo lietuvių tautinius šokius, chorus, sportą. 1950 m. rugpjūčio 6 d. LKF įsteigė Karaliaus Mindaugo aukštųjų mokslų institutą, kurio tikslas – šviesti ir auklėti akademinį jaunimą ir visuomenę. Institutas veikė Melburne ir rengė viešas paskaitas lietuvių bendruomenei, jo personalas pagal išgales dirbo mokslinį darbą. Daugiausia dėmesio buvo kreipiama į kultūrą ir teisę, istoriją, literatūrą, meną, religiją ir socialinius mokslus. Apie Instituto uždavinius, organizaciją ir veiklą buvo skelbiama Australijos lietuviškuose laikraščiuose.

Melburne tebeveikia Australijos lietuvių kultūros fondo įkurta lietuvių biblioteka (vedėjas Juozas Mikštas). 1973 m., kai Australijos lietuvių bendruomenė įsteigė Australijos lietuvių kultūros tarybą, Australijos lietuvių kultūros fondas likviduotas, turtas perduotas bendruomenei. Australijos lietuvių kultūros fondo veiklą pratęsė Australijos lietuvių fondas.

## Šaltiniai
Aliaskos pusiasalis

**Aliaskos pusiasalis** () – pusiasalis Šiaurės Amerikos šiaurės vakaruose, tarp Beringo jūros Bristolio įlankos ir Ramiojo vandenyno. Sudaro JAV valstijos Aliaskos pietvakarinę dalį. Ilgis apie 700 km, plotis 10–170 km. Išilgai pusiasalio tęsiasi Aleutų kalnagūbris. Kalnuose vyrauja tundrų augalija, nedideli ledynai, pakrantės žemumoje subarktinės pievos. Šiaurės rytinėje Aliaskos pusiasalio dalyje yra Katmajaus nacionalinis parkas.

## Šaltiniai
Aleutų kalnagūbris

**Aleutų kalnagūbris** () – kalnagūbris Šiaurės Amerikos šiaurės vakaruose, prie Ramiojo vandenyno. Ilgis apie 850 km. Eina išilgai viso Aliaskos pusiasalio ir toliau į šiaurės rytus. Aukščiausia viršūnė – Redaubto kalnas (3108 m). Kalnagūbrį sudaro vulkaninių kūgių kūgių virtinė. 10 vulkanų veika (Katmajaus ir kiti). Kalnagūbrio viršūnes dengia ledynai, amžinas sniegas.

## Šaltiniai
Aharonas Amiras

**Aharonas Amiras** (1923 m. sausio 5 d. Kaune – 2008 m. vasario 28 d. Tzrifino mieste, Izraelis) – žydų rašytojas, poetas, vertėjas.

## Biografija
Gimė Kaune, 1933 m. kartu su šeima emigravo į Palestinos mandatą – Jungtinės Karalystės valdytą teritoriją Artimuosiuose Rytuose. Baigė Jeruzalės Hebrajų universitetą. Įkūrė ir aštuoniolika metų redagavo literatūros žurnalą „Keshet“. 2005 m. apdovanotas Izraelio ministro pirmininko Apdovanojimu.

## Kūryba
Iš anglų ir prancūzų kalbų į hebrajų kalbą išvertė apie 300 knygų. Hebrajų kalba parašė romanų, poezijos kūrinių:
* *Qadim* (poezija), 1949
* *Love* (apsakymai), 1951
* *And Death Shall Have No Dominion* (romanas), 1955
* *Seraph* (poezija), 1956
* *Nun* (trilogija), 1969–1989
* *Yated* (poezija), 1970
* *Prose* (apsakymai), 1972
* *A Perfect World* (romanas), 1975
* *A Separate Peace* (poezija), 1979
* *Aphrodite or the Organized Tour* (apysaka), 1984
* *Heres* (poezija), 1984
* *The Clouds Return After the Rain* (poezija), 1991
* *Aaron's Rod* (poezija), 1996
* *The Villains* (romanas), 1998

## Nuorodos
* Aharon Amir
Austrijos lietuviai

**Austrijos lietuviai** – lietuviai, emigravę į Austriją ir išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje. Austrijos lietuvius jungia Austrijos-Lietuvos draugija.

## Istorija
Nuo XVI a. pabaigos Austrijos katalikų universitetuose (Graco, Insbruko, Vienos) mokėsi lietuvių studentų. 1750–1752 m. Vienoje architektūrą studijavo Tomas Žebrauskas. Po Pirmojo pasaulinio karo Austrijos aukštosiose mokyklose studijavo rašytojas Kazys Boruta, teisininkas Andrius Bulota, psichologas Alfonsas Gučas, kompozitorius Stasys Vainiūnas, mikrobiologas Vytautas Girdzijauskas, chemikas Kazys Daukšas ir kiti.

1941–1944 m. vokiečiai darbams į Austriją išvežė nemažai lietuvių jaunimo. Per karą Austrijoje atsidūrė daug lietuvių, besitraukiančių nuo Raudonosios armijos; 1945 m. pradžioje Austrijoje jų buvo apie 4000. 1949–1959 m. Zamse miestelyje gyveno (čia ir mirė) Lietuvos katalikų bažnyčios provincijos metropolitas arkivyskupas Juozapas Jonas Skvireckas. Prie Vienos Noištadto veikė pereinamoji lietuvių stovykla. Zalcburge ir jo apylinkėse buvo įkurtos 4 karo pabėgėlių stovyklos baltams, ilgiausiai išliko Glasenbache – veikė iki 1950 m. Didesnės lietuvių kolonijos susidarė Vienoje, Lince, Ryde, Zalcburge, Braunau, Grace, Insbruke, Bregence. Kūrėsi lietuvių pastoracinės ir šalpos organizacijos, Lietuvos Raudonojo Kryžiaus skyriai, Caritas. Glasenbache ir Ryde veikė lietuvių gimnazijos, Aukštutinėje Austrijoje, Forarlberge ir Insbruke – BALF skyriai. 1946 m. Linze įkurta Austrijos lietuvių taryba, 1946–1950 m. leidusi „Austrijos lietuvių tarybos biuletenį“ (redaktorius Petras Neniškis).

Po Antrojo pasaulinio karo įsikūrė ir Austrijos lietuvių bendruomenė. Iki 1951 m. dauguma lietuvių iš Austrijos persikėlė į JAV ir kitas šalis. 1951–1953 m. Austrijoje gyveno apie 200, 1969 m. – apie 100 lietuvių, daugiausia pagyvenę žmonės. 1975–1976 m. į Austriją imigravo lietuvių, sukūrusių šeimas su austrais, dirbusiais Lietuvoje. 1982 m. Insbruke surengta Europos lietuvių studijų savaitė, tuomet Austrijoje tebuvo likę keletas lietuvių Tirolyje, Vienoje ir Zalcburge. 1996 m. iš naujo įkurta Austrijos lietuvių bendruomenė, į jos veiklą įsitraukus austrams, 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija. 2000 m. Austrijos lietuviai, estai ir latviai, padedami savo šalių atstovybių, Vienoje surengė Baltijos savaitę.

## Lietuviai

## Šaltiniai
Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba

**Jungtinių Valstijų maršalų tarnyba** () (*sutr.* **USMS**) – Jungtinių Amerikos Valstijų federalinė įstatymų priežiūros agentūra prie Jungtinių Valstijų Teisingumo departamento.

JAV maršalų tarnyba yra Jungtinių Valstijų federalinių teismų įstatymų vykdymo priemonė. Maršalai saugo teismų pareigūnus ir pastatus, kad būtų užtikrintas efektyvus teisinės sistemos veikimas. Maršalai padeda su teismų apsauga, kalinių gabenimu, pateikia arešto orderius ir ieško pabėgusių kalinių. 

JAV maršalų tarnyba turi savo oro pervežimo agentūrą *Justice Prisoner and Alien Transportation System* (*JPATS*), kuri perveža kalinius ir imigracinės tarnybos sulaikytus nelegalius imigrantus. Per metus perveža virš ketvirčio milijono žmonių. 

## Šaltiniai
Agnozija

**Agnozija** ( – nežinojimas) – atpažinimo sutrikimas, atsirandantis dėl galvos smegenų žievės viršugalvio ir pakaušio sričių pažeidimo. Jutimai ir atmintis nepažeisti, tačiau jutimais surinkta informacija nesuvokiama kaip prasminga. 

Būna įvairių formų. Ligonis nesugeba atpažinti matomų (optinė agnozija, arba psichinis aklumas), duodamų apčiupinėti žinomų daiktų (taktilinė agnozija), nors gali nusakyti atskiras jų ypatybes. Gali neatpažinti daiktų pagal garsus (akustinė agnozija, arba psichinis kurtumas). Kartais ligonis neatskiria savo kūno dalių, jaučia turįs daugiau nei dvi kojas ar rankas, nors supranta, kad jo pojūčiai beprasmiški.

## Šaltiniai
Austrijos-Lietuvos draugija

**Austrijos-Lietuvos draugija** () – Austrijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Austrijoje nuo 1997 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys nuo 1998 m.

## Istorija
Įkurta 1996 m. kovo mėn. kaip Austrijos lietuvių bendruomenė laikinojo Lietuvos reikalų patikėtinio Austrijoje R. Tonkūno ir R. Fischer iniciatyva. Jungė apie 50 Austrijoje gyvenančių, dirbančių, studijuojančių lietuvių. Austrams susidomėjus bendruomenės veikla ir Lietuvos valstybe 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija.

## Veikla
Draugijos tikslas – stiprinti Austrijos ir Lietuvos ryšius, saugoti lietuvių kalbą, papročius bei nacionalinį savitumą. Rūpinasi labdara Lietuvos vaikų namams, mokykloms, ligoninėms. Turi valdybą, joje 2000 m. buvo 9 nariai – 3 austrai, 1 lenkas, 5 lietuviai. Austrijos užsienio draugijų sąjungos narė. Valdyba renkasi kas antrą mėnesį arba, reikalui esant, ir dažniau. Valdybos posėdžiai dažniausiai vyksta Lietuvos Respublikos ambasados Vienoje patalpose arba Garbės konsulo p. K. Spera priimamajame. 2000 m. pirmą kartą buvo organizuota „Baltijos savaitė”, kurios metu buvo galima susipažinti su Baltijos šalių muzika, šokiais, teatru. Buvo rodomi dokumentiniai filmai apie šias šalis. Bet 2000–2004 m. draugijos valdybos veikla buvo kiek prigesus, nes buvę valdybos nariai nelietuviai išsiskirstė kas kur. 2004 m. gegužės 1 d. Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare Vienoje vyko gausybė renginių, skirtų Europos plėtrai pažymėti. Draugijos nariai aktyviai talkino Lietuvos ambasados stende Am Hof (Viena) dalijant prospektus bei skrajutes ir pasakojo besidomintiems vieniečiams apie Lietuvą. 2005 m. kovo 11 d. draugijos ataskaitiniame rinkiminiame susirinkime buvo perrinkta 9 narių draugijos valdyba, peržiūrėti draugijos nuostatai ir pateikti iš naujo registruoti oficialioms institucijoms.

## Pirmininkai
* R. Fischer – 1997–2005 m.
* Lina Pestal – nuo 2005 m.

## Šaltiniai
Austrijos lietuvių informacijos biuletenis

**Austrijos lietuvių informacijos biuletenis** – Austrijos lietuvių periodinis leidinys, ėjęs Austrijoje 1947–1952 m.

## Istorija
Austrijos lietuvių informacijos biuletenis 1947–1951 m. iki 44 nr. buvo Austrijos lietuvių tarybos informacijos, 45-50 nr. – Austrijos lietuvių bendruomenės informacijos, lietuvių karo pabėgėlių periodinis leidinys. 1947–1950 m. ėjo Linze, 1950–1952 m. Ryde. Informavo apie lietuvių gyvenimą, tarptautinių organizacijų veiklą. Redagavo P. Neniškis, Jonas Karvelis, S. Glionertas, Česlovas Liutikas. Biuletenio leidimas nutrūko jo leidėjams išvažiavus į JAV ir Australiją.

## Šaltiniai
Virdžinijos universitetas

**Virdžinijos universitetas** () – universitetas JAV, Virdžinijos valstijoje. 

Universitetas 1819 m. buvo įkurtas Tomo Džefersono, kuris pats suprojektavo šio universiteto miestelį, dabar esantį UNESCO pasaulio paveldo sąraše. Universitetas garsus tuo, kad jame pirmą kartą JAV istorijoje buvo pradėta mokyti tokių dalykų, kaip architektūra, astronomija ir filosofija. Virdžinijos universitetas buvo pirmasis universitetas, kuriame buvo atskirti bažnyčia ir švietimas. Virdžinijos Taikomojo mokslo mokykla buvo pirmoji techninė mokykla Jungtinėse Valstijose.
Austrijos lietuvių bendruomenė

**Austrijos lietuvių bendruomenė** – Austrijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikusi su pertrauka Austrijoje 1951–1997 m.

## Istorija
Austrijos lietuvių bendruomenė įsikūrė tuoj po Antrojo pasaulinio karo. 1951 m. priimti įstatai, 1956 m. Austrijos lietuvių bendruomenė oficialiai įregistruota. 1947–1952 m. leido „Austrijos lietuvių informacijos biuletenį“. Turėjo seniūnijas Tirolyje, Zalcburge, Lince ir Vienoje. Daugumai lietuvių pasitraukus į JAV ir kitas šalis šešto dešimtmečio pabaigoje bendruomenės veikla išblėso. 1996 m. vėl įkurta, 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija.

## Šaltiniai
Whoopi Goldberg

**Whoopi Goldberg** (gimė kaip *Caryn Elaine Johnson* 1955 m. lapkričio 13 d.) – JAV aktorė, komikė, dainininkė, dainų autorė ir aktyvistė. Oskaro ir dviejų auksinių gaublių savininkė. Trijų knygų autorė.

## Filmografija

## Diskografija
* 1985: *Original Broadway Recording*
* 1988: *Fontaine… Why Am I Straight?*
* 1992: *Sister Act*
* 1993: *Sister Act 2*
* 1993: *The 20th Anniversary Show*

## Bibliografija
* 
* 
* 

## Nuorodos
Teksaso medicinos centras

**Teksaso medicinos centras** – didžiausias pasaulyje medicinos centras, kuriame pacientams gydyti teikiama daugiausiai medicininių paslaugų, vykdoma daugiausiai svarbiausių mokslinių eksperimentų ir transplantacijos tyrimų. Hiustone esantį medicinos centrą sudaro 47 su medicina susijusios institucijos, įskaitant 13 ligoninių, dvi medicinos, 4 slaugos mokyklos, taip pat odontologijos, viešosios sveikatos, farmacijos ir kitų su medicina susijusių dalykų mokyklos. Visos 47 institucijos nesiekia jokio pelno. Centre yra pirmoji ir didžiausia oro greitosios pagalbos tarnyba. Teksaso medicinos centre taip pat sėkmingai veikia čia sukurta transplantacijos programa, pagal kurią daugybė ligoninių bendradarbiauja šioje srityje. Pasak Teksaso medicinos centro, čia atliekama daugiau širdies operacijų nei bet kur kitur pasaulyje.

Teksaso medicinos centre kasmet apsilanko daugiau nei 5 milijonai pacientų, įskaitant daugiau nei 10 000 pacientų iš kitų šalių. 2006 m. centre dirbo 75 000 žmonių, įskaitant 4 000 gydytojų terapeutų ir 11 000 slaugių.

## Šaltiniai
Jonija

**Jonija** ( arba *Ἰωνίη*) istorinis regionas Anatolijos pakrantėje (dabar Turkija). Jos vardas kilo nuo jonėnų genties, kuri archajiniu laikotarpiu gyveno Egėjo jūros salose ir pakrantėse. Jonėnai laikomi rytų graikais.

## Geografija

Joniją sudaro pajūrio ruožas Mažojoje Azijoje nuo Fokėjos šiaurėje netoli Hermo (dabar Gedizas) upės žiočių iki Mileto netoli Meandro žiočių. Be to Jonijai priklausė Chijo ir Samo salos.

Pajūryje su Jonija ribojosi Eolidė šiaurėje ir Doridė pietuose. Krašto gilumoje buvo Lydija rytuose ir Karija pietryčiuose.

## Istorija
Bronzos amžiaus hetitų šaltiniuose yra minimas regionas, vadinamas **Ahhiyawa**, etimologiškai siejamas su achajais. Greičiausiai taip hetitai įvardijo graikiškas Mažosios Azijos pajūrio sritis su svarbiausiu miestu Miletu (*Milawanda*). Šis regionas sudarinėjo sąjungas prieš hetitus su kaimynine Arcava (Lydijoje). Pastaroji greičiausiai valdė didelę dalį vėlesnės Jonijos teritorijos, ir ji buvo žinoma kaip Mira. 

Graikų mitai teigia, kad Jonijos miestus įkūrė graikai iš kitų regionų. Kolonistai buvo susiję su Atikos jonėnais, nes, teigiama, kolonistams vadovavo Nelėjas ir Androklas, paskutinio Atėnų karaliaus Kodro sūnūs. Vėlesni chronologai apskaičiavo, kad „Jonėnų migracija“ turėjo būti 140 metų po Trojos karo ir 40 metų po Herakleidų sugrįžimo į Peloponesą.

Jonija niekada nebuvo vieninga valstybė, ir ją sudarė daugybė atskirų miestų-valstybių. VII a. pr. m. e. jie susijungė į politinę konfederaciją – **Jonijos lygą** (). Ji susidėjo iš 12 narių, kurie turėjo bendrą pavadinimą **dodekapolis**. Nariai buvo: Miletas, Mijus, Prienė, Efesas, Kolofonas, Lebedas, Teas, Klazomenai, Fokėja, Chijas, Eritrai ir Samas.

VI a. pr. m. e. Jonija buvo užimta Persijos, ir tapo jos satrapija. Jonijos miestai aktyviai dalyvavo Graikų-persų karuose.

Romėnų laikais ji priklausė Azijos provincijai.
Jonėnai (tauta)

**Jonėnai** (, Íōnes, vns. Ἴων, Íōn) buvo viena iš trijų genčių, į kurias buvo pasidalinę senovės graikai.

Žodis "jonėnai" turėjo dvi reikšmes Klasikinėje Graikijoje. Siaurąja prasme žodis reiškė jonėnų dialektą, kuriuo kalbėjo graikai kai kuriose salose tarp Graikijos ir Anatolijos. Be to šie graikai apsigyveno Anatolijos pakrantėje ir įkūrė Joniją. Visi graikai manė, kad graikai į Joniją atsikraustė iš Peloponeso, nes juos išvijo dorėnai. Po pasipriešinimo Atėnuose, jie ir kai kurie atėniečiai emigravo į Anatolijos pakrantę. Platesne prasme jonėnai yra graikai, kalbantys jonėnų, Atikos ir kitomis tarmėmis, priskiriamomis rytų graikams.

Kitos dvi kalbinės/kultūrinės grupės buvo dorėnai ir eoliečiai. Kartu visos trys jos sudarė graikų tautą. Jonėnai gyveno Egėjo jūros salose ir pakrantėse. Eoliečiai - Bojotijoje, Lesbe ir kai kuriose kitose salose ir Anatolijos pakrantėje. Dorėnai gyveno Makedonijoje, Peloponese, Kretoje, Rodo saloje ir Anatolijos pakrantėje. Trakiją kolonizavo iš jonėnų kilę kolonistai, o Marselį įkūrė iš Fokėjos Jonijoje atvykę jonėnai.
Senųjų laikų muzika

**Senųjų laikų muzika** () – Šiaurės Amerikos liaudies muzikos forma, turinti kitų šalių, tokių kaip Anglijos, Škotijos, Airijos ir Afrikos šalių, liaudies muzikos šaknų. Ši muzikinė forma išsivystė kartu su įvairiais Šiaurės Amerikos liaudies šokiais, tokiais kaip *[[square dance]]* ir klumpakojis. Į šį muzikos žanrą įeina baladės ir kitos liaudies dainų rūšys. Muzika yra grojama akustiniais instumentais, paprastai koncentruojantis į smuiko ir kito styginio instrumento kombinaciją (dažniausiai gitaros, o kituose regionuose, išskyrus JAV šiaurės rytus ir Kanadą, - bandža).
Fankas

**Fankas** () – Jungtinėse Valstijose sukurtas muzikos žanras, kurį XX amžiaus 7-ajame dešimtmetyje išvystė afroamerikiečiai muzikantai ir dainininkai, tokie kaip Džeimsas Braunas, Sly and the Family Stone, Džordžas Klintonas (muzikantas) ir The Meters. fanko muzikoje pabrėžiamas muzikos ritmas. Fanko muzika yra R&B ir soul muzikos mišinys. 

Fanko muzikai naudojama daug ritminių instrumentų, tokių kaip elektrinės gitaros, bosinė gitara, būgnai ir elektriniai vargonai. Fanko muzikos stilius turi ir pučiamųjų instrumentų dalį, kurioje yra keletas saksofonu grojančių muzikantų, trimitininkas ir, kai kuriose grupėse, trombonistas.
Argentinos lietuvių spauda

**Argentinos lietuvių spauda** – Argentinos lietuvių Argentinoje leidžiama periodinė ir neperiodinė spauda bei kita spausdinta literatūra.

## Istorija
Pirmąją lietuvių spaustuvę apie 1913 m. įsigijo J. Pauga. Joje jis išspausdino lietuviškų dainų ir paties parengtą „Lietuvos istoriją“ (*Historia antiqua de los Lithuanos* 1916 m.)

Pirmosios knygos lietuvių kalba:
* P. Sikeris. Ispanų kalbos vadovėlis, 1929 m.;
* J. Barysta. Lietuvių – ispanų žodynas, 1933 m.;
* Daukantas (Dalyva) Kelio į Vilnių beieškant, 1934 m.;
* A. Vilutis. Iš buities grabo, eilėraščių rinkinys, 1935 m.

## Periodiniai leidiniai
Pirmasis lietuviškas periodinis leidinys Argentinoje pasirodė 1917 m. Tai buvo lietuvių išeivių reikalams skirtas laikraštis „Žvaigždutė“, kurį redagavo Jonas Padvalskis. Jis ėjo vienerius metus. 1919 m. gruodžio mėn. *Lietuvių socialistų sąjunga* Beriso mieste išleido vienkartinį leidinį „Biuletinas“, o 1920 m. trumpai leido laikraštį „Proletaras“.  Kiti periodiniai leidiniai:

* Argentinos aidas, dvisavaitis laikraštis, 1935 m.
* Argentinos lietuvių balsas (iki 1930 m. – „Balsas“), mėnesinis laikraštis, 1927–2001 m.;
* Argentinos naujienos (nuo 1930 m. „Pietų Amerikos naujienos“), savaitraštis, 1929–1931 m.;
* Argentinos žinios (nuo 1935 m. – „Pietų Amerikos žinios“, nuo 1940 m. „Žinios“), savaitraštis, 1931–1942 m.;
* Bedarbis, nelegalus laikraštis, 1932-1933 m.;
* Dabartis, žurnalas, 1934–1937 m.;
* Darbininkų tiesa, savaitraštis, 1929–1938 m.;
* Išeivis, laikraštis, 1935-1936 m.;
* Laikas, dvisavaitinis laikraštis, nuo 1948 m.;
* Literatūros lankai, žurnalas, 1952–1959 m.;
* Momentas, savaitraštis, 1936–1943 m.;
* Pareiga, laikraštis, 1933–1938 m.;
* Pažanga, laikraštis, 1951 m.;
* Pietų Amerikos naujienos, dvisavaitis laikraštis, 1930-1931 m.;
* Rytojus, savaitraštis, 1927–1930 m., 1932–1937 m.;
* Švyturys, savaitraštis, 1930–1938 m.;
* Tėvynė, dvisavaitinis laikraštis, 1949–1961 m.;
* Tiesos žodis, nelegalus, 1930-1931 m.;
* Trejos devynerios, humoro ir satyros laikraštis, 1933-1934 m.;
* Vaga, mėnraštis, 1961–1988 m.;
* Vienybė, dvisavaitinis laikraštis, 1945–1949 m.
* Vyriausiojo skautininko krivulė, laikraštis, 1979 m.

## Knygos
Knygas leidžia laikraštis „Laikas“ (spaustuvė nuo 1952 m.), „Argentinos lietuvių balsas“ (spaustuvė nuo 1953 m.), lietuvių organizacijos. Po Antrojo pasaulinio karo išleista:
* J. Mantas. Lietuva bolševikų okupacijoj, 1948 m.;
* Lietuviai Argentinoje, 1963 m., 2 leid. 1968 m.;
* A. Jakubauskas. Susivienijimas lietuvių Argentinoje, 1964 m.

Argentinos leidyklose ispanų kalba išleista:
* A. Vaičiulaitis. Lietuvių literatūros istorija, 1943 m.;
* J. Mačernis. Kūryba, 1954 m., 1961 m.;
* A. Gustaitis. Lietuvos kovos dėl laisvės, 1968 m.;
* Vincentas Brizgys. Katalikų bažnyčia Lietuvoje, 1975 m.;
* N. Sadūnaitė. Atsiminimai, 1985 m.

## Šaltiniai
Azerbaidžano lietuviai

**Azerbaidžano lietuviai** – lietuviai, gyvenę ar mokęsi Azerbaidžane.

## Istorija
Lietuvių Azerbaidžane atsirado, kai po vienos 1828 m. pasirašytos Rusijos imperijos ir Irano sutarties šiaurės Azerbaidžano teritorija buvo prijungta prie Rusijos imperijos. XIX a. pirmoje pusėje išeiviai iš Lietuvos (Ignotas Petraševskis) ir kai kurie Vilniaus universiteto auklėtiniai – Juozapas Senkovskis, Aleksandras Boreika Chodzka ir kiti žinomi orientalistai tiurkologai – aplankė Azerbaidžaną, tyrinėjo šio krašto istoriją, literatūrą ir kultūrą. Be to, XIX a. lietuvių tarnavo Azerbaidžane dislokuotuose Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje apsigyveno ir civilių. Jie dirbo naftos verslovėse, pašto, švietimo, medicinos įstaigose ir kitur. 1909–1920 m. Baku gyveno ir dirbo Vincas Krėvė.

Daug lietuvių Azerbaidžane atsidūrė per Pirmąjį pasaulinį karą. 1917–1920 m. čia veikė lietuvių tautos organizacijų taryba. 1920 m. Azerbaidžaną užėmusios Raudonosios armijos 11-osios armijos vienas aukštųjų vadų buvo Jeronimas Uborevičius. 1921 m. Baku Darbininkų ir kareivių tarybos pirmininko pavaduotoju ir Baku KP (b) CK biuro nariu buvo paskirtas Juozas Vareikis. Azerbaidžano pietuose ir šiaurėje lankėsi J. Pranaitytė, Matas Šalčius, kuris įspūdžius aprašė knygoje „Svečiuose pas 40 tautų“, kiti keliautojai ir spaudos darbuotojai. 1946 m. Azerbaidžane lankėsi lietuvių rašytojų delegacija: Petras Cvirka, Juozas Paukštelis, Antanas Vienuolis-Žukauskas, Albinas Žukauskas. XX a. aštuntame – devintame dešimtmetyje lietuvių studijavo M. Azisbekovo naftos ir chemijos institute, grįžę į Lietuvą jie dirbo Mažeikių naftos perdirbimo įmonėje. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę daug Azerbaidžano lietuvių grįžo į Lietuvą.

## Lietuviai

## Šaltiniai
Argentinos lietuvių bendruomenė

**Argentinos lietuvių bendruomenė**, **ALOST** () – Argentinos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Argentinoje nuo 1956 m., Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys. Adresas: Mendoza 2280, Avellaneda, Buenos Airių provincija, Argentina. 

## Istorija
Iki 2009 m. sausio 1 d. ši bendruomenė vadinosi COPLA – Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos taryba (. Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos taryba sudaryta 1956 m. iš lietuvių organizacijų atstovų. Iki 1982 m. taryboje buvo atstovaujamos:
* Susivienijimas lietuvių Argentinoje,
* Argentinos lietuvių centras,
* Mindaugo draugija,
* Aušros vartų lietuvių parapija,
* Katalikų moterų draugija „Birutė“,
* Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga,
* Rozarijo lietuvių bendruomenė,
* Lietuvių senelių židinys,
* laikraščiai „Argentinos lietuvių balsas“, „Laikas“,
* Šv. Cecilijos choras,
* Lietuvai išlaisvinti centras.
* Lietuvių kultūros ir savišalpos draugija „Nemunas“
* Lietuvių muziejus OLGBRUN,
* Radijo valandėlė „Lietuvos aidai“

Vėliau tarybos sudėtis keitėsi. Kasmet renkama Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos tarybos valdyba – po 2 narius iš kiekvienos organizacijos. 1999 m. Tarybos valdybą sudarė Aušros vartų parapijos, Argentinos lietuvių centro, Susivienijimo lietuvių Argentinoje ir Senelių židinio nariai. 2008 m. gruodžio 1 d. įvykusiame suvažiavime Argentinos lietuvių organizacijų ir spaudos taryba pavadinta Argentinos lietuvių bendruomene.

## Veikla
Argentinos lietuvių bendruomenė koordinuoja organizacijų veiklą, siekia išlaikyti lietuvybę. Atstovauja Argentinos lietuviams Pasaulio lietuvių bendruomenės renginiuose. Nuo 1959 m. rengiami Pietų Amerikos lietuvių kongresai, 3 jų įvyko Argentinoje. Rūpinasi lietuvių socialiniais reikalais; 1964 m. buvo įkurta prieglauda Lietuvių senelių židinys. Iki 1990 m. kovojo dėl Lietuvos išlaisvinimo. A kasmet švenčia vasario 16 d. ir kovo 11 d., mini 1941 m. birželio trėmimus.

## Leidyba

Argentinos lietuvių bendruomenė išleido J. Ereto knygą ispanų kalba apie Baltijos šalis (1974 m.), ispanų-lietuvių kalbų žodyną.

## Pirmininkas
* Jurgis Brazaitis (*Jorge Brazaitis*) – nuo 1999 m.

## Šaltiniai
Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga

**Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga** () – Argentinos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Argentinoje nuo 1976 m. Adresas: Calle 7 (Genova) No.3593 e/159 y 160, Berisso (1923), Provincia de Buenos Aires. El. paštas: aljsajunga@yahoo. com. ar

## Istorija
Argentinos lietuvių jaunimo sąjunga įkurta 1976 m. Buenos Airėse Pasaulio lietuvių bendruomenės iniciatyva, Rasos Šoliūnaitės (ved. Poskočimienės) ir N. Burbaitės pastangomis. Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos padalinys, dalyvauja jos kongresuose. Argentinos lietuvių bendruomenės narė.

Turėjo dainininkų grupę „Žibutė“ (vadovas J. Simanauskas). 1999 m. Buenos Airėse ir Rozarijuje surengė Pietų Amerikos lietuvių jaunimo II kongresą.

## Pirmininkai
N. Burbaitė, G. Morkūnaitė, L. Gaidimauskaitė, Federico Mahne Zavickas, Jorgelina Lukošius, Juan Ignacio Fourment Kalvelis ir Germán Cagliardi Semenas.

## Šaltiniai
Argentinos lietuvių centras

**Argentinos lietuvių centras**, **Jono Basanavičiaus Argentinos lietuvių centras** () – Argentinos lietuvių visuomeninė organizacija, kultūros draugija, telkianti lietuvius kultūrinei ir visuomeninei veiklai, veikianti Argentinoje nuo 1956 m. Adresas: Tabaré 6950, 1439 – Ciudad Autónoma de Buenos Aires, Argentina. Tel. +5411 4605 0496. El. paštas: centrolituano@hotmail. com

## Istorija
Argentinos lietuvių centras įkurtas 1926 m. Buenos Airėse. 1937 m. draugija „Lietuva“ ir „Lietuvių centras“ susijungė į vieną organizaciją ir pasivadino Argentinos lietuvių centras. Renka valdybą, pirmininką, vicepirmininką, sekretorių, iždininką. Dalyvauja Argentinos lietuvių organizacijų ir Argentinos lietuvių bendruomenės valdyboje. Turi namus, sporto aikštę, tautinių šokių ansamblį, chorą, biblioteką, teatro trupę. Rengia Lietuvių išeivių dienas, Motinos, Vaiko, Pavasario ir Inkaro šventes. 1998 m. Argentinos lietuvių centras turėjo 300 narių.

## Pirmininkai
* J. Skinkis, P. Ožinskas, Aleksandras Mičiūdas (1955–1956 m. ir 2006–2008 m.), K. Deveikis, K. Mankus, J. Mičiūdas (1953–1954 m., 1957–1958 m. 1967–1968 m. 1975–1982 m., 1989–1996 m. ir 2001 m.), Artūras Mičiūdas, A. Kaminskas ir kiti 

## Šaltiniai
Argentinos lietuvių balsas

**Argentinos lietuvių balsas** – Argentinos lietuvių mėnesinis laikraštis, ėjęs 1927–2001 m. Buenos Airėse, Argentinoje. Adresas: Jose L. Suarez 5684, Buenos Aires 1439, Argentina.

## Istorija
Iki 1930 m. „Balsas“, iki 1995 m. savaitraštis. Iki 1928 m. leido Pietų Amerikos draugija „Lietuva“, nuo 1929 m. – Pranas Ožinskas ir Argentinos lietuvių centras, nuo 1993 m. E. Zastanavičiūtė-Ožinskienė. Rašė Argentinos lietuvių gyvenimo temomis, skelbė informaciją apie lietuvių išeivijos ir Lietuvos įvykius.

## Redaktoriai
* Konstantinas Norkus – 1928–1973 m.;
* Pranas Ožinskas – 1973–1993 m.;
* E. Zastanavičiūtė-Ožinskienė – 1993–2001 m.

## Nuorodos
* „Argentinos lietuvių balsas“ 1929-1988 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

## Šaltiniai
Atahualpa

**Atahualpa** (*Atahualpa, Atawallpa*; 1497 m. – 1533 m. rugpjūčio 29 d.) – paskutinis iš tikro valdęs Inkų imperijos valdovas (Sapa Inka).

Po tėvo, imperatoriaus Huaina Kapako mirties apie 1525 m. Atahualpa gavo teisę valdyti imperijos šiaurinę dalį, su jos sostine Kitu. Tuo pat metu valstybėje prasidėjo raupų epidemija, pražudžiusi vyriausiąjį Atahualpos brolį Ninan Kujočį, o imperatoriaus sostą paveldėjo Huaskaras ir valdė pietinę imperijos dalį su sostine Kusku. Dėl nežinomų priežasčių tarp brolių kilo karas. Apie 1531 m. Atahualpa įveikė Huaskaro armiją Čimboraso mūšyje. Huaskaro generolas Atokas buvo paimtas į nelaisvę, o Atahulapa toliau veržėsi į pietus, užėmė Tumebambą ir kitus miestus. Galutinis mūšis įvyko 1532 m. Kipaipane. Huaskaras buvo nugalėtas ir suimtas, o Atahualpa apsistojo Kachamarkoje ir su 80 000 karių armija ruošėsi traukti į Kuską.

Dar vykstant pilietiniam karui, 1531 m. sausį Fransisko Pisaro vadovaujama ispanų ekspedicija išsilaipino dabartiniame Ekvadore ir pradėjo imperijos užkariavimą. Dar būdamas Kachamarkoje Atahualpa išgirdo apie atvykėlius, tačiau neįvertinęs jų negausios armijos pajėgumo, pasikvietė susitikti Kachamarkoje. 1532 m. lapkričio 15 d. Pisaras atvyko į Kachamarką ir užėmė dalį ištuštėjusio miesto. Jis nusiuntė Hernandą de Sotą pas imperatorių, kad praneštų apie atvykimą ir pakviestų susitikti. Tuo tarpu ispanai įsitvirtino mieste ir paruošė spąstus Atahualpai. Kitos dienos popiete Atahualpa su karių, žynių palyda atvyko į miesto aikštę. Tačiau ispanai nepasitiko imperatoriaus, o išsiuntė kečujų kalbą mokėjusį dominikoną Vinsentę de Valverdę. Pasak labiausiai paplitusių pasakojimų, Valverdė pakvietė imperatorių pavakarieniauti su ispanais viduje, šiam nesutikus, pradėjo aiškinti apie krikščionių tikėjimą, davė Atahualpai liturginę knygą. Šiam ją metus žemėn ispanai puolė iš pasalos ir išžudė daug netikėtumo priblokštų ir supanikavusių inkų karių. Atahualpa buvo sulaikytas.

Ispanai užpuolė imperatoriaus stovyklą, ten rado daug aukso, sidabro ir smaragdų. Atahualpa pamatęs kaip atvykėliai trokšta turtų, pažadėjo per du mėnesius jiems sukrauti pilną kambarį (6,7 m ilgio, 5,17 m pločio ir 2,45 aukščio) brangenybių, kad jį paliktų gyvą. Tačiau nors metalai ir buvo sunešti, ispanai, baimindamiesi inkų generolo Ruminjahvio atakos, nusprendė nužudyti Atahualpą. Jis buvo nuteistas už sukilimą prieš Ispanijos imperiją, stabmeldystę ir brolio Huaskaro nužudymą. Pradžioje paskirta bausmė buvo sudeginimas, tačiau Inka išsigando, kad neturėdamas kūno nepateks į mirusiųjų pasaulį, todėl priėmė krikščionybę ir buvo pakartas (su garote). Atahualpos brolis Tupakas Hualpa buvo paskelbtas Sapa Inka, tačiau tas postas jau buvo grynai marionetinis.