Temp (televizorius)

**Temp** () – televizijos imtuvų markė, sukurta ir gaminta SSRS gyvavimo laikotarpiu Maskvos radijo gamykloje. Įvairių serijinių ir bandomųjų modelių imtuvai išleisti 1954–1989 m. Ankstyvųjų, juodo–balto vaizdo televizorių „Temp-6“ gamyba taip pat buvo įdiegta Šiaulių televizorių gamykloje, kur jie buvo pirmieji gamykliniai Lietuvoje pagaminti televizoriai.

## Ankstyvieji modeliai

Pirmieji televizoriai „Temp“ buvo pagaminti 1954 m. gamykloje Nr. 528, dirbusioje gynybos pramonei (Maskvos radijo gamykla). Dar vadinami „Temp-1“, šie imtuvai galėjo priimti tik vieną televizijos kanalą iš penkių. Kanalų derinimas buvo atliekamas gamykloje, o išleidžiamo gaminio registracijos dokumente buvo nurodoma, kuris kanalas nustatytas televizoriui. Kitų kanalų įjungimui reikėjo sukonfigūruoti elektroninę schemą. Naudotas apvalus 40LK1B kineskopas su vaizdo dydžiu 240 x 320 mm. 1954 m. šie modeliai, kartu su Kazanės gamybos vieno kanalo imtuvu „Zvezda“, buvo pristatyti Leipcige, tuometinėje Rytų Vokietijoje surengtoje sovietų radijo ir televizijos įrenginių mugėje.

Šiek tiek patobulinti „Temp-2“ televizoriai buvo gaminami Maskvos radijo gamykloje nuo 1955 m. spalio iki 1956 m. gruodžio mėn., rodę bet kurį televizijos kanalą iš penkių.

Nuo 1957 iki 1960 m. buvo gaminami patobulintos konstrukcijos, antros klasės „Temp-3“ televizoriai, jau veikę bet kuriuo iš 12 kanalų. Be to, galėjo priimti radijo stočių signalus 64,5–73 MHz diapazone, atgaminti kito įrenginio garsą, turėjo garso išėjimo lizdą įrašymui į magnetofoną.

1958 m. buvo pagaminti penki „Temp-4“ televizoriai. Tais pačiais metais vienas egzempliorius pristatytas Briuselyje vykusioje pasaulinėje parodoje „Expo 58“. Gamyba sustabdyta 1960 m. dėl prastos ką tik sukurtų 53LK2B kineskopų kokybės.

### Kombinuotos sistemos

Kai kurie iš televizoriaus modelių panaudoti gaminant teleradiolas, viename baldiniame korpuse talpinusias įvairius aparatus. 1958 m. sukurta kombinuotoji sistema „Temp-5“,  pagaminta dviem egzemplioriais kaip eksperimentinė. Buvo skirta Briuselio pasaulinei parodai „Expo 58“, siekiant pademonstruoti sovietų pasiekimus televizijos srityje. Po demonstracijos parodoje sistema buvo apdovanota Didžiuoju prizu. Teleradioloje panaudotas antros kartos televizorius „Temp-3“. Visų bangų radijo imtuvas, universalus stereofoninis patefonas ir dviejų greičių stereofoninis magnetofonas taip pat buvo pagaminti dviem egzemplioriais Baltijos šalių gamyklose. Visas pagrindines aparatų valdymo funkcijas buvo galima atlikti nuotolinio valdymo pulteliu, prijungtu prie 5 m ilgio laido. 

1960 m. išleista eksperimentinė kombinuotoji sistema „Temp-9“, sutalpinta viename korpuse su slankiojančiomis durelėmis, dengiančiomis atskiras dalis. Priklausomai nuo pastumtų durelių padėties, įsijungdavo arba išsijungdavo atitinkamas aparatas. Be televizoriaus „Temp-4“, sistema buvo sukomplektuota su radijo imtuvu „Lux“ ir stereofoniniam atkūrimui pritaikytu magnetofonu „Melodija“. Apatinę dalį po aparatūra užėmė garsiakalbių ir stiprintuvo blokas. Televizoriaus tikslesniam pareguliavimui veikimo metu naudojamas specialus derinimo indikatorius. Televizoriaus instaliacijoje imtuvo žemo dažnio dalis nenaudojama dėl pažangios televizoriaus ir radijo žemo dažnio sistemos su galingu stiprintuvu. Sistema maitinama iš kintamosios elektros srovės tinklo su 110, 127 arba 220 V įtampa. Energijos suvartojimas iš tinklo siekia 230 W veikiant vien televizoriui arba 300 W – televizoriui ir magnetofonui, 230 W – radijui ir magnetofonui.

### Temp-6

1960 m. Maskvos radijo gamyklos konstravimo biure, vadovaujant D. S. Cheifecui (1915–1966), buvo sukurti ir šioje gamykloje pradėti gaminti televizoriai „Temp-6“ ir „Temp-7“, prilygę užsieniniams modeliams. Jų konstrukcija buvo panašių techninių parametrų: panaudota 17 elektroninių lempų, aparatai galėjo priimti televizijos programas 12 kanalų. „Temp-7“ buvo su didesniu korpusu ir kineskopu, patobulinta garsiakalbių sistema. Televizoriai buvo eksportuojami į Europos šalis (indeksas E) ir Ameriką (indeksas A). Per gamybos metus (1960–1964 m.) buvo pagaminta 320 tūkst. „Temp-6“ ir 13 500 „Temp-7“ televizorių. 

Be serijinių aparatų, buvo gaminti modernizuoti „Temp-6M“ ir „Temp-7M“ modeliai, apdovanoti SSRS kokybės ženklu. Priklausomai nuo realizacijos rinkos, šie televizoriai buvo trijų versijų, skirti SSRS ir ESPT šalims, Europai ir Centrinės bei Lotynų Amerikos šalims.

1963–1968 m. „Temp-6“ modelis buvo gaminamas ir Šiaulių televizorių gamykloje. Gamyklos inžinieriai pirmajam televizoriui sukurti rinko medžiagą ir mokėsi įvairiose Sovietų Sąjungos radiotechnikos gamyklose. Tarp kitų, Minsko ir Kijevo televizorių gamintojai nepanoro pasidalinti brėžiniais, o Maskvoje pasiūlė techninę pagalbą ir personalo mokymus. 1963 m. birželį užbaigus naujos gamyklos statybą, jau liepą buvo suburta pirmoji televizorių surinkėjų brigada, išleisti pirmieji televizoriai. Bandomieji pavyzdžiai buvo išsiųsti testavimui į Leningradą. Netrukus iš A. Popovo mokslinio tyrimo instituto gauta žinia, kad lietuviška produkcija atitiko reikalaujamus standartus ir rekomenduojama masinei gamybai. Šį televizorių norėta pavadinti „Dubysa“, tačiau pavadinimo keisti neleido Maskva, iš kur gamybai buvo gauta techninė dokumentacija. Šiaulietiško televizoriaus schema ir konstrukcija buvo tokia pati, kaip ir gaminamo Maskvoje „Temp“.

Pirmieji „Temp-6“ Šiauliuose pagaminti 1963 m. pabaigoje. Pasak radiotechnikos inžinierės, muziejininkės Genovaitės Žukauskienės, televizorius viešai parodytas miestiečiams per lapkričio 7-osios demonstraciją, griaudint audringiems plojimams ir plazdant sovietinėms vėliavoms. 

Pirmajam gamykliniam televizoriui Lietuvoje pradžioje pagamintas buvo tik korpusas, o kineskopas parsisiųstas iš Briansko. Iki 1963 m. pabaigos Šiauliuose buvo pagaminti 525 „Temp-6“ televizoriai, galėję priimti programas 12 kanalų, turėję distancinio valdymo įtaisą. Šių aparatų gamyba truko penkerius metus. Patikimai veikė vidutiniškai 2 625 valandas, nors užteko 1 400 valandų pagal galiojusias technines normas. Buvo parduodami Lietuvoje ir visoje SSRS. Gamyklai persikėlus į naują vietą Pramonės prospekte, televizorių „Temp-6“ gamyba nutraukta, pradėti gaminti televizoriai „Tauras“, komplektuojami su didesnės įstrižainės kineskopais.

Sovietinės radiotechnikos šaltiniuose taip pat nurodoma, kad Šiauliai nuo 1966 m. gamino televizorius „Temp-6N“ (). Iš esmės, tai atnaujinta tos pačios gamyklos „Temp-6“ televizoriaus versija. Jo dizainas, elektroninė schema, techniniai parametrai ir išvaizda praktiškai nepakito. Panaudotas kineskopas 43LK9B su vaizdo dydžiu 270 x 365 mm. Garsiakalbių sistemą sudarė priekinės panelės šone įtaisyti du garsiakalbiai su nominalia 1 W išėjimo galia, 100–7000 Hz garso dažnių diapazonu. 100 μV jautrumas, kartu su automatiniu dažnio valdymu ir fazės kompensavimu, leido  patikimai priimti programas su išorine antena iki 70 km spinduliu. Vartojo 200 W energijos. Turėjo lizdus prijungti ausinėms ir garso imtuvui. Vaizdo ryškumui ir garso stiprumui reguliuoti buvo numatytas nuotolinio valdymo pultelis, bet pagrindinėje komplektacijoje jis nebuvo montuojamas. Daugiasluoksnis korpusas faneruotas vertingos medienos rūšimi. „Temp-6“ modelio matmenys 444 x 562 x 338 mm, svoris 28 kg. Kaina buvo 336 rubliai. 

Iki 1967 m. buvo sukurti ir paruošti gamybai televizoriai „Temp-8“ ir „Temp-9“ su didesnės vaizdo įstrižainės kineskopais. Jie vėlavo pakeisti šešto ir septinto modelio imtuvus dėl strigusios pramoninės naujų kineskopų gamybos. 1972 m. išleistų televizijos imtuvų „Temp-209“ konstrukcijoje, be lempų, panaudoti ir puslaidininkiai.

## Spalvoto vaizdo modeliai

Nuo 1958 m. SSRS pradėjo masinius kuriamos spalvotos televizijos eksperimentus. 1959 m. buvo pagamintas eksperimentinis imtuvas „Temp-22“, pristatytas Visasąjunginėje liaudies ūkio pasiekimų parodoje. Viena iš modelio versijų turėjo savo akustinę sistemą, o kita buvo sukurta naudoti išorinę. Televizorius buvo surinktas serijinio amerikietiško spalvoto televizoriaus „Admiral“ pagrindu. Turėjo 395 x 470 mm dydžio ekraną, 1030 x 712 x 647 mm dydžio korpusą. 1960 m. pradžioje buvo pagaminta 50 televizorių, skirtų spalvotų televizijos programų priėmimo eksperimentams, o 1960 m. viduryje eksperimentai buvo nutraukti.

1976 m. pagamintas spalvoto vaizdo imtuvas „Temp-711“ pagal „Rubin-711“ modelį. Jame panaudotos 7 lempos, 47 tranzistoriai ir 70 puslaidininkinių diodų. Skirtingai nuo bazinio modelio, šis televizorius turėjo nuimamą valdymo bloką, panaudoti pilnai sukomplektuoti funkciniai blokai su tarpusavio jungtimis. Turėjo 59 cm įstrižainės ekraną, 788 х 543 х 546 mm dydžio korpusą, svėrė 65 kg.

1977 m. pagamintas „Temp-714“ – standartizuotas 2 klasės imtuvas su kineskopu 61LK3C ir lempine–puslaidininkine elektronine schema. Be rodomų 12 metrinių bangų (VHF) kanalų, įdiegus priedėlį SK-D-1 galėjo transliuoti programas ir bet kuriame decimetrinių bangų (UHF) diapazono kanale. Energijos suvartojimas siekė 250 W. Televizoriuje naudojami 7 radijo lempos, 47 tranzistoriai ir 70 puslaidininkinių diodų. Matmenys buvo 550 x 773 x 540 mm, svoris – 60 kg. Nuo 1978 m. gamykla gamino televizorių „Temp-718“, kuris buvo praktiškai identiškas ankstesniam modeliui.

1979 m. gamybos televizorius „Temp-722“ su 61 cm įstrižainės ekranu pasižymėjo padidintu ryškumu ir geru spalvų atkūrimu. Galėjo rodyti transliacijas VHF ir UHF diapazonuose. Norimai programai pasirinkti įdiegtas jutiklinis jungiklis. Jautrumas VHF diapazone siekė 80 μV, UHF diapazone - 300 μV. Kainavo 755 rublius.

1980 m. gamybinio susivienijimo „Temp“ Maskvos radijo gamykla parengė serijinei gamybai modelį „Temp C-202“, kurio konstrukcijoje panaudotos integruotos mikroschemos. Palyginti su ankstesniais panašių gabaritų modeliais, jo svoris su 747 x 530 x 565 mm dydžio korpusu sumažėjo iki 50 kg.

1982 m. išleistas „Temp-733“. 1984–1986 m. suplanuota ar pradėta gaminti keletą kitų atnaujintų modelių: „Temp-738“, „Temp C-203“ (ribotos serijos, belempinis, su mikroschemomis ir moduliais), „Temp C-2-207“, „Temp C3-208“, „Temp C-208“, „Temp C-280/D“, „Temp C-380D“ (į serijinę gamybą nepaleistas), „Temp C-208“. 

1987 m. sukurtas, bet nepradėtas gaminti standartizuotas spalvotas televizorius „Temp-Stereo“. Galėjo priimti programas VHF ir UHF diapazonuose, naudojant PAL/SECAM sistemas, leido žiūrėti programas per vaizdo grotuvą su stereofoniniu garsu. 

1987 m. pagamintas „Temp 61TC-343D“ su 61 cm įstrižainės ekranu, belaidžiu valdymu, o sekančiais metais patobulinta versija turėjo PAL/SECAM dekoderį.

1988 m. buvo parengtas gamybai modelis Temp 51TC-338D“ (51 cm įstrižainė), 1988 m. – „Temp 61TC-331“ su „337“ versija.

1989 m. pagamintas kompaktiškas, nešiojamas modelis „Temp 32ТC-428D“ (32 cm įstrižainė). Nurodomi ne tikslūs, o tik galimi gamybos metai ir vieta – Maskvos gamybinis susivienijimas „Temp“. Konstrukcijoje panaudotas kineskopas 32LК1C-1, integrinės grandinės. Televizorius veikia bet kuriuo VHF ir UHF diapazonų kanalu, energijos suvartojimas iš tinklo siekia 90 W. Jo aptakus korpusas pagamintas iš plastiko, 385 x 364 x 371 mm dydžio. Valdymo skydelis su reguliavimo rankenėlėmis, kanalų perjungimo mygtukais išdėstytas priekyje, po ekranu.

## Modelių chronologija

Juodo–balto vaizdo:
* 1954 m. – Temp 
* 1955 m. – Temp-2
* 1957 m. – Temp-3
* 1959 m. – Temp-4
* 1960 m. – Temp-6/7
* 1964 m. – Temp-6М
* 1964 m. – Temp-7B
* 1965 m. – Temp-7М
* 1966 m. – Temp-6N
* 1967 m. – Temp-8/9
* 1971 m. – Temp-209/D/М

Spalvoto vaizdo:

* 1959 m. – Temp-22-(Bandom.)
* 1976 m. – Temp-711
* 1977 m. – Temp-714
* 1978 m. – Temp-718
* 1979 m. – Temp-722
* 1980 m. – Temp C-202
* 1982 m. – Temp-733
* 1984 m. – Temp-738
* 1984 m. – Temp C-203
* 1984 m. – Temp C-2-207
* 1984 m. – Temp C3-208
* 1985 m. – Temp C-207
* 1985 m. – Temp C-280/D
* 1985 m. – Temp C-380/D
* 1986 m. – Temp C-208
* 1987 m. – Temp-Stereo
* 1987 m. – Temp 61ТC-343D
* 1988 m. – Temp 51ТC-338D
* 1988 m. - Temp 61ТC-331/337
* 1988 m. – Temp 61ТC-343D-1
* 1989 m. – Temp 32ТC-428D


* Pastabos:
** 6/7, 8/9, 331/337 – atskiri modeliai
** 32ТC, 51ТC, 61ТC – ekrano įstrižainė, cm
** D/M – decimetrinių, metrinių bangų diapazonas
** M – modernizacija
** N – naujinimas
** C – spalvotas

## Literatūra

* 					

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Культурное наследие  России. Телевизор «Темп-3» стационарный кинескопный 
* 2:32.