open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tričių piliakalnis

**Tričių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Tričių kaimo, Linkuvos seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Linkuva – Degėsiai už Šikšnių pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi, pavažiavus iki Linkavičių, Linkavičių šiauriniame krašte, neprivažiavus kanalizuoto upelio – į kairę pietvakarių kryptimi lauko keliu, už 950 m – į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 250 m iki čia esančios sodybos eiti 250 m pro sodą į pietvakarius – matyti priekyje.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė pailga rytų – vakarų kryptimi, 40x25 m dydžio. Jos vakariniame krašte yra 1 m aukščio, 17 m pločio, rytų krašte – 1,5 m aukščio, 28 m pločio pylimas. Iš pastarojo kyšo stambūs akmenys. Šlaitai vidutinio statumo, 2 m (šiaurėje) – 8 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas ariant, pylimai iškasinėti duobėmis. Jis dirvonuoja, auga paskiros eglės.

100 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Juozas Šliavas ir Žeimelio vidurinės mokyklos moksleiviai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

## Istorija

## Nuotraukos

Vaizdas:Triciu piliakalnis is siures puses.jpg|Tričių piliakalnis iš šiaurės pusės
Vaizdas:Triciu piliakalnis is vakaru puses.jpg|Tričių piliakalnis iš vakarų pusės
Vaizdas:Triciu piliakalnis is rytu puses.jpg|Tričių piliakalnis iš rytų pusės


## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 66.
* Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašas.
* J. Šliavas. Pašvitinio-Linkuvos apylinkių archeologiniai paminklai // Kraštotyra. V., 1970. P.123; tas pats: J. Šliavas. Žiemgalių pėdsakais. V., 1996. P.63.
* A. Girininkas, R. Jarockis, G. Zabiela. Pakruojo rajono 1991 m. archeologinės žvalgybos rezultatai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. V., 1992. T.2. P.107, 108.
* V. Aleksiūnaitė. Trys piliakalniai // Auksinė varpa, Pakruojis. 1994 m. birželio 22 d.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Popigajus

**Popigajus** () – upė Rusijoje, Sibire, Krasnojarsko krašto šiaurėje (buv. Taimyro autonominėje apygardoje). Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnio šiauriniame pakraštyje, Čono-Kiuelio ežere. Aukštupyje teka slenkstėta vaga, toliau išsilieja į pelkėtą Šiaurės Sibiro žemumą. Įteka į Chatangos įlanką-estuariją (Laptevų jūra).

Didžiausi intakai – Rasocha, Fomičius (kairieji). Upė užšąla spalį, atitirpsta birželį. Popigajaus baseine yra Popigajaus krateris– ketvirtas pagal dydį meteorito krateris pasaulyje.

## Šaltiniai
Porkjupainas

**Porkjupainas** (, ) – upė Kanadoje (Jukono teritorija) ir JAV (Aliaska); Jukono upės dešinysis intakas. Prasideda Makenzio kalnų sistemoje, Nahonio kalnuose. Teka per Jukono plynaukštę.

Didžiausi intakai: Vaitstounas, Belas, Driftvudas, Krou (dešinieji). Upė užšąla spalį, atitirpsta balandį ar gegužę. Porkjupainas Aliaskoje laivuojamas nedideliais laivais.

## Šaltiniai
Žingsniai naktį

„**Žingsniai naktį**“ – 1962 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Istorinė drama. Nespalvotas. Filmo trukmė – 100 min.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius – Vladas Mozūriūnas;
* Režisierius statytojas – Raimondas Vabalas;
* Kompozitorius – Eduardas Balsys;
* Operatorius statytojas – Jonas Gricius;
* Dailininkai – Algimantas Zaviša, Jeronimas Čiuplys;
* Kostiumų dailininkės – Elena Emma, Viktorija Bimbaitė.

## Vaidina
* Juozas Rygertas – Aleksas;
* Petras Steponavičius – Vytas;
* Vytautas Tomkus – Povilas;
* Juozas Miltinis – inžinierius Virkutis;
* Gražina Balandytė – Liuda, jo dukterėčia;
* Algimantas Masiulis – Kuzmickas;
* Steponas Kosmauskas – konclagerio komendantas Bublicas;
* Rimgaudas Karvelis – Hansas;
* Valdas Jatautis – vaistininkas;
* Stasys Krasauskas – Saša;
* Gediminas Karka – Jokūbas;
* Eugenija Šulgaitė – motina;
* Henrikas Vancevičius – okulistas;
* taip pat Giršas Šarfšteinas, Algirdas Venskūnas, Julijus Kacas, Raimondas Vabalas, Algirdas Steponavičius, Jonas Čepaitis, Leonardas Zelčius ir kiti.

## Siužetas

Veiksmas vyksta vokiečių okupuotame Kaune Antrojo pasaulinio karo metais. Pagrindinį herojų Aleksą suima ir jis pakliūva į mirtininkų būrį, kuris degina sušaudytųjų palaikus. Bijodami mirties, grupė suimtųjų kuria pabėgimo planą ir kelis mėnesius tam ruošiasi. Grupė skyla, atsiranda išdavikai ir vokiečiai sužino apie pasirengimą pabėgimui. Pasikliaudamas tik savim Aleksas pradeda sudėtingą žaidimą…

## Apdovanojimai
* 1963 m. – Pabaltijo, Baltarusijos ir Moldavijos kino festivalio diplomas R. Vabalui už geriausią režisūrą;
* 1963 m. – filmas dalyvavo III tarptautinio Maskvos kino festivalio informacinėje programoje;
* 1964 m. – sąjunginio kino festivalio Leningrade premija už geriausią meninį apipavidalinimą dailininkams ir kostiumų dailininkams.

## Nuorodos
* Filmo ištraukos
Duke Ellington

**Edvardas Kenedis „Diukas“ Elingtonas** (, 1899 m. balandžio 29 d. Vašingtonas – 1974 m. gegužės 24 d. Niujorkas) – amerikiečių džiazo kompozitorius, pianistas ir orkestro vadovas. Diukas Elingtonas žinomas kaip viena įtakingiausių džiazo, o gal ir visos amerikiečių muzikos, figūrų.

## Biografijos ir veiklos epizodai
Elingtonas vadino savo muziką labiau „amerikiečių muzika“, nei džiazu, ir mėgo apibūdinti tuos, kurie jam darė įspūdį, kaip „be kategorijos“. Tai aprėpė daug muzikantų, dirbusių su jo orkestru, kai kurie iš jų laikomi džiazo „grandais“ ir grojo su Ellingtonu dešimtmečius. Nors daugelis buvo verti dėmesio ir kaip nepriklausomi atlikėjai, Elligtonas suvienijo visus į vieną žinomiausių orkestrų džiazo istorijoje. Jis visada rašė specialiai kiekvieno muzikanto stiliui ir sugebėjimams, kaip „Jeep’s Blues“ Džoniui Hodžsui, „Concerto for Cootie“ Kučiui Viljamsui ir „The Mooche“ „kebliajam Semui“ Nantonui. Taip pat įrašė dainas, rašytas jo orkestro muzikantų, kaip Chuano Tizolio „Caravan“ ir „Perdido“, kurios atnešė ispanišką atspalvį bigbendo muzikai. Po 1941 m. jis dažnai bendradarbiavo su kompozitoriumi – aranžuotoju Biliu Streihornu, kurį jis vadino savo *[[alter ego]]*.

Eligtonas įrašinėjo daugelyje amerikietiškų įrašų studijų ir pasirodė kelete filmų. Po Antrojo pasaulinio karo su savo orkestru jis reguliariai koncertavo JAV ir Europoje. Duke’as vadovavo savo grupei nuo 1923 m. iki pat savo mirties 1974-aisiais. Po jo mirties grupę perėmė sūnus Merseris Elingtonas ir vadovavo ligi 1996 m., po kurio mirties nuo vėžio orkestrą perėmė jaunesnysis Merserio sūnus Polis Elingtonas.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Biografija  (rusų k.)
* Apie „Duke“ Ellingtoną  (rusų k.)
* Informacija iš scaruffi.com (anglų k.)
* Diskografija (anglų k.)
*
Ponojus

**Ponojus** () – upė Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio rytuose. Prasideda Keivų aukštumos vakaruose. Teka į pietryčius. Įteka į Baltąją jūrą.

Žemupyje teka tarpekliais, vaga slenkstėta. Užšąla spalio pabaigoje arba lapkričio pradžioje – atitirpsta gegužės pirmojoje pusėje. Plukdoma mediena. Prie Ponojaus įsikūrę Krasnoščelės, Kanevkos kaimai.

## Šaltiniai
Poronajus

**Poronajus** () – upė Rusijoje, Sachalino srityje, ilgiausia Sachalino saloje. Prasideda Rytų Sachalino kalnuose, teka į pietus Tymės-Poronajaus slėniu. Įteka į Ochotsko jūros Kantrybės įlanką.

Didžiausi intakai – Leonidovka, Orlovka, Onorka. Upė būna užšalusi lapkričio-balandžio mėnesiais. Prie Poronajaus žiočių įsikūręs Poronaisko uostamiestis.

## Šaltiniai
Frontininko ženklas

**Frontininko ženklas** () – Rusijos atminimo ženklas, įteikiamas Didžiojo Tėvynės karo dalyviams. Ženklą įsteigė, juos gamino ir įteikinėjo „Rusijos 55-ųjų pergalės Didžiajame Tėvynės kare metinių rengimo ir šventimo organizacinis komitetas“ (*Российский организационный комитет по подготовке и празднованию 55-й годовщины победы в Великой Отечественной войне*). Kartu su ženklu buvo įteikiamas pažymėjimas.

Ženklus pradėjo įteikinėti 2000 m.

## Ženklo aprašymas
Ženklas pagamintas iš nebrangiųjų metalų. Ženklas išvaizda primena Tėvynės karo ordiną. Skirtingai nuo ordino ženklas neturi sukryžiuotų kardo ir šautuvo.

Ženklas skiriasi kompaktiškumu. Jo centre apvaliame skyde pavaizduotas kario išlaisvintojo paminklas, apie kurį užrašas „Frontininkas 1941-1945“ (*Фронтовик 1941–1945*).

Ženklas tvirtinamas smailiu strypeliu su veržle.

## Nuorodos
* Знак "Фронтовик 1941-1945"
Žukovo ordinas

**Žukovo ordinas** () – karinis Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas. Ordinas įsteigtas 1994 m. gegužės 9 d. Rusijos prezidento įsakymu ir skirtas apdovanoti aukštuosius karininkus (įskaitant pulkininkus) už nuopelnus planuojant stambias karines operacijas ir joms vadovaujant. Apdovanojama ir už tokius nuopelnus Didžiojo Tėvynės karo metais.

Rusijos valstybinių apdovanojimų hierarchijoje prieš Žukovo ordiną eina ordinas „Už nuopelnus Tėvynei“, po jo – Narsumo ordinas.

Pirmieji 15 karininkų šiuo ordinu buvo apdovanoti 1995 m. balandžio 25 d. Iš viso juo apdovanota 100 karininkų.

## Ordino statutas
Žukovo ordinu gali būti apdovanojami:
* frontų ir armijų vadai ir jų pavaduotojai
* frontų ir armijų štabų viršininkai, operatyvinių valdybų ir skyrių viršininkai, kariuomenės rūšių vadai
* korpusų, divizijų ir brigadų vadai, apdovanoti Tarybų Sąjungos Didvyrio vardu arba ordinais už pasižymėjimą vadovaujant kariuomenei karinių operacijų Didžiajame Tėvynės kare (1941–1945 m.) metu
* laivynų ir flotilių vadai bei jų pavaduotojai
* eskadrų, karinių jūrų bazių ir brigadų vadai, apdovanoti Tarybų Sąjungos Didvyrio vardu arba ordinais už vadovavimą karinėms operacijoms kartu su Raudonąja Armija Didžiajame Tėvynės kare (1941–1945 m.) metu
* aukštieji karininkai, taip pat vyresnieji karininkai, vadovaujantys Rusijos federacijos divizijoms, brigadoms ir aukštesniems junginiams už nuopelnus planuojant stambias operacijas ir joms vadovaujant karo veiksmų metu ginant Tėvynę.

Žukovo ordinu apdovanoja Rusijos prezidentas.

Žukovo ordinas nešiojamas dešinėje krūtinės pusėje,

## Ordino aprašymas
Žukovo ordino ženklas sudaro dantytas sidabrinis keturkampis suapvalintais kampais su spindulių reljefu, už kurio kraštinių išsikiša keturi skydai, sudarantys lygiagalį didesnio skersmens kryžių. Skydai sidabriniai, paauksuotais kraštais, padengti raudonu emaliu.

Ordino centrinėje dalyje sidabrinis auksuotas 24 mm skersmens medalionas, padengtas žydru emaliu. Viršutinėje medaliono dalyje puslankiu išlenktas auksuotas užrašas *Георгий Жуков* (Georgijus Žukovas). Medalione yra auksuotas sidabrinis reljefinis Žukovo atvaizdas iki juosmens, apačioje įrėmintas lauro ir ąžuolo šakelėmis. Žukovas pavaizduotas 1945 m. munduru (kurie nustoti naudoti 1955 m.), su keturiais Aukso Žvaigždės medaliais.

Atstumas per horizontalų kryžiaus skersinį (horizontalius skydus) – 50 mm, atstumas per keturkampio įstrižainę – 45 mm.

Antrojoje ženklo pusėje srieginis strypelis su veržle, skirtas ženklui prie drabužio prisegti.

Žukovo ordino juosta – 24 mm skersmens šilkinio auksaspalvio muaro, jos viduryje eina 3 siauros Rusijos trispalvės spalvų (balta, mėlyna, raudona) juostelės po 4 mm pločio. Auksaspalvės dalys abipus vėliavų spalvos vidurio yra po 6 mm pločio.

## Nuorodos
Domantai (Šiauliai)

**Domantai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, kurio teritorijos pakraštyje yra Kryžių kalnas. Kaimas išsidėstęs prie kelių  ir senojo vieškelio Šiauliai – Meškuičiai. 5 km į šiaurės rytus nuo kaimo yra vieta, kur 1236 m. įvyko Saulės mūšis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
FK Borac Šamac

**FK Borac Šamac** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Šamaco.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
FK Polet Bosanski Brod

**FK Polet Bosanski Brod** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bosanski Brodo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m.

## Sezonai

|}

## Treneriai
* Danimir Milkanović

## Išnašos

## Nuorodos
* ''www.srbijasport.net''
FK Omladinac Banja Luka

**Bania Lukos „Omladinac“** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Bania Lukos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia ? m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
FK Borac Kozarska Dubica

**FK Borac Kozarska Dubica** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Dubicos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1936 m. Kitados rungtyniavo aukščiausiame divizione, o vėliau – serbų Pirmoje lygoje.

## Sezonai

|}

|}

## Emblema

Vaizdas:FK Borac Kozarska Dubica old logo.png|Senasis logotipas
Vaizdas:FK Borac Kozarska Dubica logo.png|Dabartinis logotipas


## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia raudona balta juoda apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* **Oficiali klubo svetainė**
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Garbės ordinas (Rusija)

**Garbės ordinas** () – Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas, įsteigtas 1994 m. kovo 2 d.

## Ordino statutas
Garbės ordinu piliečiai apdovanojami už aukštus pasiekimus valstybės valdymo, gamybos, mokslinių tyrimų, socialinėje ir kultūrinėje, visuomeninės veiklos ir labdaros srityse, kurie leido žymiai pagerinti žmonių gyvenimo sąlygas, už nuopelnus ruošiant aukštai kvalifikuotus kadrus, augančios kartos auklėjimą, teisingumo ir viešosios tvarkos palaikymą.

Garbės ordino ženklas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje. Turint kitų apdovanojimų, jis nešiojamas po ordino „Už karinius nuopelnus“.

Vyresnis ordinas yra ordinas „Už jūrinius nuopelnus“, jaunesnis – Draugystės ordinas.

## Ordino aprašas
Ordino ženklas gaminamas iš mėlynai emaliuoto sidabro. Jis yra aštuonkampio kryžiaus formos, jo centre – apvalus baltu emaliu padengtas medalionas, kuriame yra reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas, aprėmintas lauro vainiku.
Ordino ženklo skersmuo – 42 mm. Antrojoje ženklo pusėje – ordino ženklo numeris.

Ordino ženklas ausele ir grandele pakabintas ant penkiakampės plokštelės, aptrauktos Garbės ordino juosta. Garbės ordino juosta yra 24 mm šilkinio muaro juosta, mėlyna, su siaura (2,5 mm pločio) balta juostele prie dešinio (žiūrovo požiūriu) krašto (atitraukta per 5 mm).
Žačiai

**Žačiai** – kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurės rytus nuo Ginkūnų, į šiaurę nuo kelio . Žirgynas „Miražas“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Draugystės ordinas (Rusija)

**Draugystės ordinas** () – Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas. Įsteigtas 1994 m. kovo 2 d.

Draugystės ordino pirmtakas yra TSRS Tautų draugystės ordinas, įsteigtas 1972 m. Išliko senajame ordine naudota penkiakampės žvaigždės forma.

Ordino projekto autorius – dailininkas Aleksandras Žukas (*Александр Борисович Жук*), kuris buvo ir Tautų draugystės ordino ženklo autorius.

## Ordino statutas
Draugystės ordinu apdovanojami Rusijos piliečiai už:
* didelį indėlį stiprinant nacijų ir tautų draugystę ir bendradarbiavimą,
* aukštus pasiekimus vystant Rusijos ekonominį ir mokslinį potencialą,
* ypatingai vaisingą veiklą suartinant ir abipusiai praturtinant nacijų ir tautų kultūrą, stiprinant taiką ir draugiškus santykius tarp valstybių.

Draugystės ordinas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje. Turint kitų ordinų jis segamas po Garbės ordino.

Hierarchijoje vyresnis ordinas yra Garbės ordinas.

## Ordino ženklo aprašas
Draugystės ordino ženklas – sidabrinė penkiakampė žvaigždė, kurią sudaro žvaigždiškai sklindantys auksaspalviai spinduliai. Žvaigždės centre – Žemės rutulio atvaizdas, kurio atskiros detalės padengtos spalvotu emaliu. Žemės rutulį supa lauro vainikas, padengtas žaliu emaliu. Vainike – raudono emalio taškai, vaizduojantys lauramedžio uogas.
Antrojoje ženklo pusėje – reljefinis užrašas *Мир и дружба* ('Taika ir draugystė') bei ženklo numeris. Atstumas tarp priešingų žvaigždės spindulių – 44 mm.

Ordino ženklas ausele ir grandele sukabintas su penkiakampe plokštele, aptraukta Draugystės ordino juosta. Ordino juosta yra 14 mm pločio šilkinio muaro juosta, kurios centre – 12 mm žalia juostelė, o abiejuose pakraščiuose – 6 mm pločio žydros juostelės.

Daugystės ordinu apdovanoti režisierius Rimas Tuminas bei dirigentas Gintaras Rinkevičius

## Šaltiniai
FK Lijevče Nova Topola

**Nova Topolos „Lijevče“** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Nova Topolos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1929 m.

2000–2001 m. žaidė aukščiausioje šalies lygoje, bet liko 16 vietoje ir buvo perkelti į žemesnį divizioną.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* ''FK Lijevce'', facebook 
* ''Skola Fudbala Lijevce'', facebook 
* ''Lijevče'', sportdc.net 
* ''Lijevče'', srbijasport.net
Anatolinis uolinis driežas

**Anatolinis uolinis driežas** (*Lacerta anatolica*) – tikrųjų driežų (*Lacertidae*) šeimos roplių rūšis.

Labai dažni, plačiai paplitę Turkijoje ir Graikijoje.

Ilgis apie 20-23 cm. Uodega 2 kartus ilgesnė už kūną. Driežas rudos spalvos.

## Buveinės
Gyvena lapuočių miškuose, uolėtuose vietose.
FK Srpsko Sarajevo

**Sarajevo „Srpsko Sarajevo“** – buvęs Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš rytinio Sarajevo.

## Istorija
Klubas įkurtas 1994 m. Bosnijos karo metu klubas žaidė Palėje. Savo istoriją siejo su FK Sarajevo klubu.

1999 m. nutraukė savo veiklą.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Milan Đorđić: *Enciklopedija fudbalskih klubova Republike Srpske*, Zvornik, 2011., , str. 252-253   
* fkslavija.com, ''Istorija'', wayback arhiva 
* claudionicoletti.eu, Bosna i Hercegovina 1993./94. - 1999./2000., pristupljeno 29. travnja 2019.
FK Proleter Teslić

**FK Proleter Teslić** – Bosnijos ir Hercegovinos futbolo klubas iš Tesličiaus.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1926 m.

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Apraksija

**Apraksija** – neurologinis motorikos sutrikimas, apibūdinamas, kaip nesugebėjimas atlikti tikslingus judesius, nepaisant noro ir fizinio gebėjimo juos atlikti. Tai gali būti tiek įgytas, tiek įgimtas vystymosi sutrikimas.

Konkretaus apraksijos gydymo būdo nėra, gydoma fizine, kalbos terapija, taip pat ergoterapija.

## Išnašos
Interjeras

**Interjeras** ( 'vidinis') – pastato ar patalpos arba automobilio, lėktuvo, laivo ar panašios transporto priemonės vidus; meniškai suformuota ir apipavidalinta vidaus erdvė ir jos įrenginiai.


Shinkansen 800 Series Interior-3.jpg|Traukinio *800 Series Shinkansen* vagono interjeras 
1972 AMC Javelin with Pierre Cardin interior.JPG|Automobilio *[[AMC Javelin]]* interjeras (1972; interjero autorius – *[[Pierre Cardin]]*)
ALSeeEdit32 T-38 040127-F-0000S-003.jpg|Lėktuvo T-38C Talon piloto kabinos interjeras
Priscilla (steamship) grand saloon looking forward to main staircase.JPG|Kelevinio garlaivio *Priscilla* didysis salonas (1896 m.)


## Pastatų interjeras
Svarbiausieji interjero kompomentai yra:
* erdvė (vientisa arba suskirstyta);
* įranga (baldai, prietaisai);
* dekoras (paveikslai, kilimai, mozaika ir kt.).

Skirtingos visuomenės formacijos, tautų kultūrinės tradicijos, meno stiliai formavo skirtingus vidaus erdvių formavimo, jų apdailos principus.
* Pirmykščių būstų interjerui būdinga apskritas, stačiakampis arba netaisyklingas planas, vientisa erdvė, negausi įranga.
* Bizantinio stiliaus interjeruose dominavo Rytų šalims būdingas puošnumas ir spalvingumas, buvo gausiai vartojama mozaika, inkrustacija.
* Gotikiniam interjerui būdinga sudėtingos kompozicijos vidaus erdvė, ištęstų formų baldai ir skulptūros, spalvingi stilizuoto piešinio vitražai.
* Renesanso interjeruose dominavo simetriška, horizontaliai skaidyta erdvė su sijinėmis kesoninėmis lubomis, plokščiais bei cilindriniais skliautais, antikinių formų baldai, monumentali sienų tapyba, gobelenai.
* Baroko (ypač rokoko) interjerui būdinga kreivų linijų planai, išlankstytų architektūrinių formų ir linijų suskaidyta erdvė, įvairaus silueto baldai, intensyvus apšvietimas, įvairi puošyba (freskos, skulptūros, kilimai, šviestuvai ir kt.)
* Klasicizmo interjere dominavo taisyklingas erdvės skaidymas, santūrumas, saikingas dekoras.


All Saints' Church Cambridge interior.jpg|Visų Šventųjų bažnyčios Kembridže (Anglija) interjeras
Большой зал (3).jpg|Stroganovų rūmų Sankt-Peterburge Didžiosios salės interjeras
Miličiai

**Miličiai** – miestas rytinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, šalia kelio Sarajevas–Belgradas. Vyrauja švelnus žemyninis klimatas. Išvystyta kalnakasybos pramonė.

## Istorija

Iki karo, 1991 m. mieste beveik buvo vienodai serbų ir musulmonų.

## Sportas
* FK Milići (futbolo klubas)
Dubica

**Dubica** vadinami miestai, esantys dviejose valstybėse vienas šalia kito:

* Bosnijoje ir Hercegovinoje;
* Kroatijoje.
Bosanska Dubica

**Dubica** (arba **Bosanska Dubica**, **Kozarska Dubica**) – miestas šiaurinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, prie Unos upės, priešais Kroatijos Dubicą. Yra mečetė.

## Istorija

Įkurta 930 metais, nors pirmąkart rašytiniuose šaltiniuose paminėta tik 1197 m. 1538 m. atiteko Osmanų imperijai. 1788–1791 m. Dubicos apylinkėse vyko karas tarp Austrijos-Vengrijos ir Osmanų.

1992 m. prasidėjus Jugoslavijos pilietiniam karui iš miesto buvo išvyti musulmonai, tiltas link Kroatijos sugriautas.

## Sportas
* FK Borac Kozarska Dubica (futbolas)

## Nuorodos
* http://www.bosanskadubica.com 
* http://www.kozarskadubica.net
* Dub Radio 
* Radio Feniks
* HPK
Bratunacas

**Bratunacas** – miestas rytinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje, greta Drinos upės, 5 km į šiaurės rytus nuo Srebrenicos, pasienyje su Serbija.

## Istorija

Minimas nuo 1381 metų.

Nors dar 1991 m. mieste 64 proc. buvo musulmonai, o 34 proc. serbai, tačiau po pilietinio karo jų santykis radikaliai pasikeitė (atitinkamai, 15 ir 85 proc.) dėl etninio valymo.

## Sportas
* FK Bratstvo Bratunac (futbolas)
Dauderių piliakalnis

**Dauderių piliakalnis** (arba ***Baisogalos piliakalnis***; registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A622, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1656) – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dauderių kaimo, Baisogalos seniūnija. Pasiekiamas plentu  Biliūnų kaime pasukus į dešinę šiaurės rytų link Augmėnų, pavažiavus 750 m, už Serbentynės (Kiršinas) upelio pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, 450 m keliuku, į pabaigą - laukais, yra dešinėje, tvenkinio vakariniame krante.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Serbentynės upelio kairiajame krante – dabar tvenkinys. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės pietų kryptimi, 40 m ilgio, 25 m pločio pietiniame krašte, 16 m - šiauriniame. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 2 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio šiaurinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 0,3 m gylio griovį. Aikštelės pietiniame ir vakariniame šonuose yra 1,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. 

## Tyrimai
Piliakalnį 1903 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1962 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. XX a. pradžioje piliakalnio aikštelė dar buvo 50x25 m dydžio, jos pietiniame gale nuo lengviau prieinamos pusės buvęs pylimas, sunaikintas prieš Pirmąjį pasaulinį karą kasant žvyrą. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.
|

## Galerija

Diauderiu piliakalnis is siaures puses.jpg|Dauderių piliakalnis iš šiaurės pusės
Diauderiu piliakalnio aikstele is siaures puses.jpg|Dauderių piliakalnio aikštelė iš šiaurės pusės
Diauderiu piliakalnio aikstele is pietu puses.jpg|Dauderių piliakalnio aikštelė iš pietų pusės


## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 54-55.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V., 1993, p.36
* Krzywicki L. Na Żmudzi // Wspomnienia. Warszawa, 1957. T. I, p. 356.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928. p. 100.
* Motiejus Valančius. Pasakojimas Antano Tretininko // Raštai. Vilnius. 1972. T. I, p. 363.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Čitlukas

**Čitlukas** – miestas Hercegovinoje, netoli Adrijos jūros, kalnuotoje vietovėje. Gyventojų dauguma kroatai. Yra mokykla, išvystyta boksito gavybos pramonė.

Į pietus nuo Čitluko yra žymi piligrimų vieta Medžiugorjė.

## Sportas
* NK Brotnjo Čitluk (futbolas)
Kudinų piliakalnis

**Kudinų piliakalnis su gyvenviete**, *Šiaulės kalnas, Kalnai, Šiaulėnai* – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kudinų kaimo, Šiaulėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Šiaulėnai – Lenartuva Viliošiuose už 100 m įvažiavus į mišką, pasukus į kairę pietryčių kryptimi, per tvenkinio pylimą pradžioje vedančiu miško keliuku pavažiavus 1,3 km – yra už 100 m priekyje pietuose, kiek kairiau.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje daubų. Šlaitai statūs, 12-18 m aukščio. Aikštelė apvali, 25 m skersmens, 1,5 m žemesniu pietiniu, 2,2 m - šiauriniu, 3,3 m - vakariniu, 6 m - rytiniu kraštu nei centras. Pietiniame ir šiauriniame aikštelės pakraščiuose supiltas 1 m aukščio, 10 m pločio pylimas. Šiaurinėje pusėje yra 6 m pločio terasa.

Aikštelės centre stovi kryžius. Piliakalnis dirvonuoja, šlaituose auga pavieniai medžiai.

Piliakalnio papėdėse, 2,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 150 m į šiaurės vakarus nuo piliakalnio yra Varpinės kalnas, toliau už jo - Kartuvių kalnas – jame rasta žmonių kaulų, radinių.
## Tyrimai
Piliakalnį 1903 m. žvalgė Liudvikas Kšivickis, 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 54-55.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.164
* Krzywicki L. Żmudz starożytna. Dawni Żmudzini i ich warownie. Warszawa, 1906. p. 12, 13, 15, 40.
* Liudvikas Kšivickis. Žemaičių senovė. Kaunas, Marijampolė, 1928. p. 12, 13, 41.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Tadaravos malūnas

**Tadaravos malūnas** – vandens malūnas prie Strėvos upės, Kaišiadorių rajono savivaldybėje, Tadaravos kaime. Aukščiau, prieš srovę, stovi Tadaravos tiltas.

Istoriniuose šaltiniuose Tadaravos malūnas minimas nuo 1850 m. 1997 m. malūnas sudegė. Iš jo išliko tik mūrinės sienos ir malūnininko namas (u. k. ).

## Nuorodos
* http://www.kaisiadoriumuziejus.lt/index.php?id=139&mid=10&iid=110&who=menu
Pakalniškių piliakalnis (Radviliškis)

**Pakalniškių piliakalnis su gyvenviete**, *Kleboniškių kalnas, Kleboniškės, Piliakalnis* – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Pakalniškių kaimo, Pakalniškių seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio  keliu Pakalniškiai – Rozalimas nuo Pakalniškių centro pavažiavus keliuku 330 m į šiaurę link kapinių, už jų dar 100 m į mišką, laikantis dešinės, iki čia esančios nedidelės laukymės – yra kairėje, į vakarus nuo jos. Pastatyta rodyklė prie Kleboniškių vėjo malūno.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje dešiniajame Daugyvenės krante. Aikštelė netaisyklingo trikampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio, 15 m pločio šiaurės rytų gale. Šlaitai statūs, 6-8 m aukščio. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Į pietryčius nuo piliakalnio yra 0,2 ha ploto papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1996 m. 30 cm storio I tūkstantmečio pr. m. e. kultūriniame sluoksnyje rasta lygios keramikos, molio tinko. Vakarinėje pašlaitėje yra I tūkstantmečio vidurio pilkapynas.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1986 m. ir 1996 m. atliko Bronius Dakanis. 1986 m. ištirtas bendras 0,3 m² plotas pietvakarių ir pietryčių aikštelės kraštuose, kur rasti akmenų grindiniai, degėsių bei lipdyta šukė. 1996 m. piliakalnyje ištirtas bendras 5 m² dydžio plotas, taip pat rasti akmenų grindiniai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 54-55.
* Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašas
* LR KPI 1995 01 31 raštas Nr. 01-7-127
* Zenonas Baubonis, Bronius Dakanis. Radviliškio rajono piliakalnių ir gyvenviečių žvalgomieji tyrinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. Vilnius, 1998. p. 56–59.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius, 2001. T. 8, p. 29 (Nr. 18).

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Lilo ir Stičas

**Lilo ir Stičas** () – 2002 m. JAV mokslinė fantastika animacinis filmas. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 2002 m. birželio 21 d.

## Įgarsintojai
* Chris Sanders – Eksperimentas 626/Stičas
* Daveigh Chase – Lilo Pelekai
* Tia Carrere – Nani Pelekai
* David Ogden Stiers – Dr. Džamba Džakiba
* Kevin McDonald – Agentas Plyklis
* Ving Rhames – Kobra Burbulas
* Kevin Michael Richardson – Kapitonas Gantu
* Zoe Caldwell – Tarybos pirmininkė
* Jason Scott Lee – Deividas Kawena
* Miranda Paige Walls – Myrtl Edmonds
* Amy Hill – Ponas Hasagawa
* Susan Hegarty – Šunų prieglaudos darbuotoja

## Atsiliepimai
Tinklalapis „Rotten Tomatoes“ praneša, kad 86 % kritikų filmui parašė teigiamas apžvalgas (remiantis 145 apžvalgomis), ir filmą įvertino vidutiniškai 7,3 iš 10 balų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Žeimelio piliakalnis

**Žeimelio piliakalnis** – buvęs piliakalnis arba įtvirtinta gyvenvietė Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, Žeimelio miestelio rytiniame pakraštyje, 150 m į pietus nuo T. Grotuso gatvės (kelio ). Dar vadinamas *Žeimelio pylimu*, *Žydkapiu*, kurio teritorijoje maždaug nuo XVIII a. pabaigos iki 1940 m. laidoti žydų tautybės žmonės, yra išlikę apie 250 antkapinių paminklų. Sutampa su Žeimelio žydų senosiomis kapinėmis.

## Piliakalnis
Piliakalnis buvo įkurtas Beržtalio dešiniajame krante neaukštoje, 2-3 m aukščio kalvoje. Iš šiaurės vakarų jį juosia upelis, iš šiaurės ir pietų – pelkė. Pietuose nuo sausumos jis atskirtas tiesiu 92 m ilgio pylimu, kuris vakariniame gale išorėje – 2,5 m, nuo aikštelės – 1,5 m aukščio. Aikštelė netaisyklinga, apie 100 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi, šiauriniame gale 60 m, pietiniame – 85-90 m. pločio. Piliakalnis sunaikintas XVII a. – XX a. veikusių žydų kapinių.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Juozas Šliavas ir Žeimelio vidurinės mokyklos moksleiviai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

## Nuotraukos

Vaizdas:Zeimelio piliakalnis is vakaru puses.jpg|Žeimelio piliakalnis iš vakarų pusės
Vaizdas:Zeimelio piliakalnis is rytu puses.jpg|Žeimelio piliakalnis iš rytų pusės
Vaizdas:Zeimelio piliakalnis is pietryciu puses.jpg|Žeimelio piliakalnis iš pietryčių pusės
Vaizdas:Zeimelio piliakalnis is pietu puses.jpg|Žeimelio piliakalnis iš pietų pusės
Vaizdas:Zeimelio piliakalnio aikstele is vakaru puses.jpg |Žeimelio piliakalnio aikštelė iš vakarų pusės
Vaizdas:Zeimelio piliakalnio aikstele is rytu puses.jpg|Žeimelio piliakalnio aikštelė iš rytų pusės


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 44.
Ramulėnų piliakalnis

**Ramulėnų piliakalnis** *Ramylos Kalnas* – buvęs piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Ramulėnų ir Vantainių kaimų, Aukštelkų seniūnija. 

## Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas atskiroje kalvoje. Iš šiaurės ir rytų jį juosė pelkė, pietuose jis siekė žemus sausesnius laukus. Aikštelė buvo apie 60-70 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir apie 20-25 m pločio, su kultūriniu sluoksniu. Šlaitai statūs, 8 m aukščio.

Piliakalnis sunaikintas XX a. septintame dešimtmetyje jį nukasant žvyrui. Dabar jo vietoje žvyrduobė.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 1994 m. Romas Jarockis tyrė piliakalnio šiaurinio šlaito liekanas - iš viso 90 m² dydžio plotą, rado lipdytos keramikos, žalvarinės apyrankės dalį ir trintuvą. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 54-55.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.78

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Skopjė regionas

**Skopjė regionas** () – Šiaurės Makedonijos regionas. Šiaurėje ribojasi su Serbija.

## Savivaldybės
Regionas suskirstytas į 7 savivaldybes.
* Aračinovo
* Čučer Sandevo
* Ilindeno
* Petroveco
* Sopišto
* Studeničanio
* Zelenikovo

## Demografija
### Populiacija
Pasak 2002 m. daryto visuotinio surašimo, Skopjė regione gyvena 571 040 žmonių. Tai didžiausias pagal gyventojų skaičių regionas.
### Etninės grupės

### Religijos

## Šaltiniai
Ordinas Už jūrinius nuopelnus

**Ordinas „Už jūrinius nuopelnus“** () – Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas, įsteigtas 2002 m. vasario 27 d.

## Ordino statutas
Ordinu „Už jūrinius nuopelnus“ apdovanojami Rusijos piliečiai už:
* nuopelnus tiriant, įsisavinant ir naudojant Pasaulinį vandenyną šalies gynybos interesams, nacionaliniams saugumui, socialiniam – ekonominiam ir kultūriniam vystymuisi užtikrinti,
* didelį indėlį stiprinant Rusijos jūrų potencialą.

Ordinas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje. Turint kitų Rusijos Federacijos ordinų segimas po ordino „Už karinius nuopelnus“.

Rusijos ordinų hierarchijoje vyresnis ordinas yra ordinas „Už karinius nuopelnus“, o jaunesnis – Garbės ordinas.

Pirmas apdovanojimas šiuo ordinu įvyko 2002 m. gruodžio 17 d. Iš viso juo apdovanota virš 30 žmonių.

## Ordino ženklo aprašas
Ordino ženklas gaminamas iš sidabro. Tai keturių galų kryžius spindulišku reljefu, kurio galai sudaro eina kvadrato įstrižainėmis ir sudaro jo kampus. Kryžius sudaro foną dviem sukryžiuotiems inkarams ant kurių ženklo centre yra apvalus medalionas. Medaliono žydro emalio apvade užrašas *За морские заслуги* ('Už jūrinius nuopelnus'), apvado apačioje – dvi lauro šakelės. Medaliono centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo (dvigalvio erelio) atvaizdas.
Atstumas tarp kryžiaus priešingų galų – 70 mm, medaliono skersmuo – 16 mm. Antroje ordino pusėje – ordino numeris.

Ordino ženklas ausele ir grandele sujungtas su penkiakampe plokštele, aptraukta ordino juosta.
Ordino „Už jūrinius nuopelnus“ juosta (plotis 24 mm) balta, o jos viduryje eina trys žydros siauros juostelės (po 2 mm). Tarpas tarp siaurųjų juostelių – 3 mm.
Šiaurės Makedonijos regionai

Šiaurės Makedonija suskirstyta į 8 regionus, kurie yra padalinti į 85 savivaldybes.

## Regionai

## Nuorodos
* North Macedonia: Division (Citypopulation.de)
* Municipalities of North Macedonia (Statoids.com)
Rytų Makedonijos regionas

**Rytų regionas** () – rytinis Šiaurės Makedonijos regionas. Ribojasi su Skopjė, Vardaro, Šiaurės rytų ir Pietryčių regionais. Rytuose ribojasi su Bulgarija.

## Savivaldybės
Rytų regionas suskirstytas į 13 savivaldybių:
* Berovo
* Češinovo Obleševo
* Delčevo
* Karbinčio
* Kočanų
* Lozovo
* Kamenicos
* Pechčevo
* Probištipo
* Štipo
* Sveti Nikolės
* Vinicos
* Zrnovičo

## Demografija

### Populiacija
Regione gyvena 203 213 žmonių. Tai 10 % visos Makedonijos populiacijos.

### Didžiausios gyvenvietės

### Tautinė sudėtis

## Šaltiniai
Šiaurės rytų Makedonijos regionas

**Šiaurės rytų regionas** () – 6 pagal gyventojų skaičių regionas Makedonijoje. Ribojasi su Bulgarija ir Serbija, bei su Skopjė ir Rytų regionais.

## Savivaldybės
Regionas dalijamas į 6 savivaldybes.
*Kratovo
*Kriva Palankos
*Kumanovo
*Lipkovo
*Rankovčo
*Staro Nagoričano

## Demografija
### Populiacija
Regione gyvena 173 814 žmonių. Tai sudaro 9 % visos Makedonijos populiacijos.

### Didžiausios gyvenvietės

### Etninės grupės

## Šaltiniai
Pologo regionas

**Pologo regionas** () – 2-as pagal gyventojų skaičių regionas Makedonijoje. Ribojasi su Albanija ir Kosovu, bei su Skopjė ir Pietvakarių regionais.

## Savivaldybės
Pologo regionas skirstomas į 9 savivaldybes:
*Bogovinjos
*Brveničos
*Gostivaro
*Jegunovčės
*Mavrovo ir Rostušės
*Tearčės
*Tetovo
*Vrapčištės
*Želino

## Demografija
### Populiacija
Regione gyvena 304 125 žmonių.

### Didžiausios gyvenvietės

### Etninės grupės

## Šaltiniai
Prespos ežeras

**Prespos ežeras** – ežeras Balkanuose. Prie šio ežero susikerta 3 valstybės: Šiaurės Makedonija, Albanija bei Graikija. 190 km² priklauso Šiaurės Makedonijai, 84,8 km² – Albanijai, o likę 38,8 km² – Graikijai. Ežeras telkšo 853 metrų aukštyje. Tai aukščiausiai Balkanuose esantis tektoninės kilmės ežeras.

Yra 2 Prespos ežerai: Didysis Prespos ežeras (, *Prespansko Ezero*, , *Limni Megáli Préspa*, ), priklauso visoms trims valstybėms. Mažasis Prespos ežeras (, *Limni Mikrá Prespa*; ) priklauso tik Graikijai ir Albanijai.

Šešis kilometrus į vakarus nuo Prespos telkšo ir Ochrido ežeras.

Netoli Didžiojo Prespos ežero stovi didelis Albanijos miestas Korčia.
Ordinas Už karinius nuopelnus

**Ordinas „Už karinius nuopelnus“** () – Rusijos Federacijos valstybinis apdovanojimas, kuriuo apdovanojami kariškiai už pavyzdinį pareigos atlikimą, už Rusijos gynybinės galios palaikymą, už narsą. Vienas iš būtinų reikalavimų – ne mažiau kaip 10 metų nepriekaištingos tarnybos. Ordinas įsteigtas 1994 m. kovo 2 d.

## Ordino statutas
Ordinu „Už karinius nuopelnus“ apdovanojami kariškiai:
* už jų vadovaujamų padalinių, dalinių ir junginių kariškių pavyzdinį pareigos atlikimą, už tai, kad jų pavaldiniai nepriekaištingai vykdo tarnybines pareigas ir pasiekia aukštą kovinę parengtį.
* už pavaldžios kariuomenės aukšta kovinę parengtį ir Rusijos Federacijos gynybinės galios užtikrinimą.
* už aukštus asmeninius rodiklius tarnybinėje veikloje bei narsą vykdant kario pareigas.
* už nuopelnus stiprinant kovinę sandraugą ir karinį bendradarbiavimą su draugiškomis valstybėmis.

Ordinu apdovanojama už išvardintus nuopelnus, jei kariškis yra nepriekaištingai atitarnavęs ne mažiau kaip 10 metų.

Ordinas nešiojamas kairėje krūtinės pusėje. Turint daugiau Rusijos apdovanojimų ordino ženklas segamas po Vyriškumo ordino.
Ordinų hierarchijoje vyresnysis ordinas yra Vyriškumo ordinas, o jaunesnysis – ordinas „Už jūrinius nuopelnus“.

## Ordino ženklo aprašas
Ordino ženklas gaminamas iš sidabro. Tai aštuonkampė žvaigždė, kurios įstrižiniai spinduliai yra penkiakampiai, padengti Rusijos vėliavos spalvų emaliu (raudona, mėlyna, balta).
Ženklo centre – medalionas, kurio apvade yra reljefinis užrašas *За военные заслуги* ('Už karinius nuopelnus') ir vainikas, kurio dešinė pusė (iš heraldinės, ženklą prisisegusio pusės) yra iš lauro šakelių, o kairė – iš ąžuolo šakelių. Medaliono centre – reljefinis Rusijos Federacijos herbo atvaizdas.

Ordino ženklo skersmuo – 40 mm. Antroje ordino pusėje – ordino ženklo numeris.

Ordino ženklas ausele ir grandele sujungtas su penkiakampe plokštele, aptraukta ordino juosta. Ordino „Už karinius nuopelnus“ juosta yra 24 mm pločio šilkinė muaro mėlyna juosta, kurios centre eina 5 mm pločio raudona juosta su baltais 2 mm pločio apvadais.

## Apdovanotieji
Pagal paskelbtus duomenis žemiausio laipsnio apdovanotasis yra majoras, aukščiausio – generolas pulkininkas ir laivyno admirolas (atitinka armijos generolą). Didžioji daugumą apdovanotųjų – pulkininkai.

Apdovanotųjų tarpe yra ir nekariškių – Astrachanės gubernatorius Anatolijus Gužvinas (*Анатолий Петрович Гужвин*), Čitos gubernatorius Ravilis Geniatulinas (*Равиль Фаритович Гениатулин*), Maskvos vyriausybės galva Jurijus Lužkovas (*Юрий Михайлович Лужков*).

Šiuo ordinu 2004 m. lapkritį apdovanotas ir ginklų konstruktorius Michailas Kalašnikovas.
Vaitiekūnų piliakalnis

**Vaitiekūnų piliakalnis su gyvenviete**, *Pilis* – piliakalnis Radviliškio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Vaitiekūnų kaimo, Grinkiškio seniūnijoje. Pasiekiamas keliu , yra Vaitiekūnų pradžioje, 80 m į kairę rytų kryptimi, tvenkinio vakariniame krante.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas Šušvės dešiniajame krante, santakoje su Vendrės upeliu, dabar – tvenkinys. Šlaitai statūs, 11 m aukščio. Aikštelė trikampė, 36 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 17 m pločio pietuose. Čia supiltas 4,5 m aukščio, 25 m pločio pylimas, kurio išorinis 7 m aukščio šlaitas leidžiasi į 40 m ilgio, 8 m pločio, 2,35 m gylio (nustatyta tyrimų metu) griovį.

Aikštelės rytinis kraštas nugriuvęs. Piliakalnis dirvonuoja.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a. 1977–1978 m. Algimantas Merkevičius ištyrė visą piliakalnio aikštelę, padarė gynybinio griovio pjūvį – iš viso 413 m². Aikštelėje aptiktas iki 2,4 m storio I tūkstantmečio pradžios – II tūkstantmečio pradžios kultūrinis sluoksnis, susidedantis iš dviejų horizontų. Apatiniame iki 25 cm storio I tūkstantmečio pradžios horizonte aptikta stulpaviečių, lygios keramikos, gyvulių kaulų. Viršutiniame horizonte aptiktos 6 medinių pastatų liekanos su geležiniais peiliais, ylomis, akmeniniais galąstuvais, žalvarinė pasaginė segė, kabutis, žiedas, kauliniu apkalas, molinis tiglis, grublėta, lygi ir žiesta keramika. Nustatyta, kad pylimas piltas mažiausiai per du kartus.

## Gyvenvietė
Į pietus ir šiaurės vakarus nuo piliakalnio, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1977–1978 m. Rastas iki 1,2 m storio I tūkstantmečio pradžios – II tūkstantmečio pradžios kultūrinis sluoksnis su židiniais, stulpavietėmis, geležiniais peiliais, dalgis, akmeninio kirvio dalis, grublėta bei lygia keramika. 800 m į pietus yra III a. – IV a. pilkapynas, tyrinėtas 1977 m.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 54-55.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.163
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899. c. 121.
* Merkevičius A. Vaitiekūnų piliakalnio ir gyvenvietės tyrinėjimai 1977 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1976–1977 metais. Vilnius, 1978. p. 115–118.
* Merkevičius A. Vaitiekūnų piliakalnio ir gyvenvietės tyrinėjimai 1978 metais // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1978 ir 1979 metais. Vilnius, 1980. p. 26–28.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu open data repository
Achmato Kadyrovo ordinas

**Achmato Kadyrovo ordinas** () – aukščiausias Čečėnijos respublikos apdovanojimas. Ordinas įsteigtas 2004 m. rugpjūčio 23 d. ir skirtas Čečėnijos respublikos prezidento Achmato Kadyrovo, žuvusio teroristinio akto metu, atminimui įamžinti.

Ordinas įteikiamas už ypatingus nuopelnus Čečėnijos respublikai.

Ordino ženklas gaminamas iš 750 prabos aukso. Aukso grynumas nurodytas ant medalio auselės apačios. Ženklas yra skritulio formos medalionas, kuriame yra reljefinis Achmato Kadyrovo su papacha atvaizdas. Ties apatiniu medaliono kraštu – užrašas *А. Кадыров* ('A. Kadyrovas'). Ordino ženklas ausele ir grandele prisegtas prie stačiakampės plokštelės, kuri tankiai nusegiota smulkiais šlifuotais brangakmeniais (briliantais, safyrais ir rubinais), kurių spalvos sudaro Rusijos trispalvę.

## Šaltiniai
Medalionas

**Medalionas** – paprastai disko pavidalo monetos dydžio dirbinys (paprastai metalinis), kuriame išgraviruoti atvaizdai, ornamentai, įrašai ir pan.

Medalionas gali būti:
* medalis
* ordino ženklo dalis
* atminimo ženklas
* vėrinio pakabukas
* suvenyras
* meninis dirbinys
ir kt.


File:BNT medallion.JPG|Atminimo ženklas medalionas

File:Dorso medallon ferVII.jpg|Medalionas pakabukas su portretu
File:Honorius.JPG|Senovinis medalionas
Vaizdas:Order of Honor.jpg|Ordino ženklo centrinė disko formos dalis irgi vadinama *medalionu*. 
File:Medaglia di bronzo al valor militare.svg|Italijos Karinės narsos bronzos medalis. Pagrindinė medalio dalis – medalionas. 


## Susiję straipsniai
* Falera
* Kontorniatas
Medalionas (reikšmės)

Žodis ***medalionas*** gali reikšti:

* medalionas – disko pavidalo dirbinys, paprastai su graviruotais ar štampuotais atvaizdais, įrašais ir kt;
* medalionas – didelis medalis;
* medalionas – disko ar ovalo formos iškilas reljefinis sienos ar lubų puošinys;
* medalionas – disko ar ovalo formos aiškiai matomas stambus elementas kilime, nėrinyje, vitraže.
Papacha

**Papacha** () – vyriška kailinė kepurė, paplitusi Kaukaze ir Vidurinėje Azijoje. Forma gana įvairi – cilindrinė, pusrutulio formos ir pan. Rusiškos papachos paprastai turi audeklinį viršų.

Papachos yra laikomos kazokų nacionalinėmis kepurėmis.

## Papacha kaip uniforminė kepurė
Nuo XIX a. vidurio papachos buvo uniforminės kepurės kai kuriuose Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose – Kaukazo korpuse, kazokų daliniuose, o nuo 1875 m. – Sibire dislokuotuose daliniuose. 1913 m. papacha tapo visos Rusijos kariuomenės žiemine uniformine kepure.

Po 1917 m. Spalio revoliucijos papachos Raudonojoje Armijoje nebuvo naudojamos, nes asocijavosi su carinės Rusijos kariuomene, be to, daug kazokų dalinių, kovojusių baltagvardiečių pusėje, dėvėjo papachas. Tačiau dalis Raudonosios Armijos vadų ir toliau dėvėjo papachas (pvz., Vasilijus Čiapajevas), todėl papachos buvo neformali Raudonosios Armijos kavaleristų uniformos dalis, nes daug jų buvo kazokai.

Tarybinėje armijoje papachos buvo žieminė uniforminė pulkininkų, generolų ir maršalų kepurė: nuo 1940 m. generolų ir maršalų, o nuo 1943 m. – pulkininkų.


Vaizdas:Боевые самокатчики.jpg|Rusijos armijos kareiviai dviratininkai su milinėmis ir papachomis (1910—1916 m.)
File:Pyotr Wrangel 1920, painting.jpg| Baronas P. Vrangelis
Vaizdas:Russian military uniform.jpg| 2008 m. priimtos Rusijos karinės uniformos pavyzdžiai
Vaizdas:Yomud Turkmen.jpg|Turkmėnas jomutas su papacha (XX a. pradžia)
Ruggero Leoncavallo

**Rudžeras Leonkavalis** (, 1857 m. balandžio 23 d. Neapolis – 1919 m. rugpjūčio 9 d. Montekatinis prie Florencijos) – italų kompozitorius, libretų kūrėjas, vienas veristinės operos pradininkų.

## Biografija
Studijavo iki 1876 m. Neapolio konservatorijoje, kompozicijos mokėsi pas L. Rosį, Bolonijos universitete. 1878 m. literatūros mokslų daktaras. 1892 m. Milano „Teatro del Verme“ pastatyta jo opera „Pajacai“ (*Pagliacci*, jo libretas, Lietuvoje pastatyta 1922 m.) sulaukė pasaulinio pripažinimo. Su P. Maskanio opera „Kaimo garbė“ (*Cavalleria rusticana* 1890 m.) įtvirtino naujus meninius principus ir idealus, jos tapo klasikiniais veristinės operos pavyzdžiais. Veikėjų muzikos charakteristikas atskleidžia reljefiškos melodinės linijos, ryškios melodramatiškos kulminacijos. Operos sėkmę nulėmė E. Karuzo atliktas pagrindinis *Kanijaus* vaidmuo. 1906 m., diriguodamas operą „Pajacai“, jis gastroliavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje. Sukūrė operečių, baletą, simfoninę poemą, pjesių fortepijonui, romansų. Parašė autobiografija.

## Kūriniai
* Mediči, *I Medici*, 1893 m.
* Bohema, *La Bohème*, pastatyta 1897 m.
* Zaza, pastatyta 1900 m.
* Rolandas iš Berlyno, , sukurta Vokietijos imperatoriaus ir Prūsijos karaliaus Vilhelmo II užsakymu, pastatyta 1904 m.
* Maja, *Maià*, 1910 m., A. Nesi libretas
* Čigonai, *Zingari* 1912 m.
* Rožių karalienė, *La reginetta delle rose*, operetė, 1912 m.
* Marionetės gyvenimas, *La vita di una marionetta*, baletas 1900 m.

Opera „Pajacai“ pastatyta Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre 1922, 1931 ir 1955 metais.

2008 m. opera pastatyta Vilnius City Operoje, 2017 m. Klaipėdos valstybiniame muzikiniame teatre.

## Bibliografija
* Reforma, *La Rèforme*, autobiografija, 1892 m.

## Literatūra
* Торадзе Г. Р. Леонкавалло и его опера «Паяцы». М., 1960.

## Šaltiniai
Lešekas Juodasis

**Lešekas Juodasis** (, 1240 ar 1242 m. Kujavijos Breste – 1288 m. rugsėjo 30 d. Krokuva) – Lenčicos (1260–1288 m.), Sieradzo (1263–1288 m.) ir Krokuvos bei Sandomiero (1279–1288 m.) kunigaikštis.

## Biografija
Konrado I Mazoviečio vaikaitis, brolis Vladislovas I Lokietka. Krokuvos ir Sandomiero sostą paveldėjo iš bevaikio dėdės Boleslovo V Droviojo.

## Valdymas

Remdamasis miestiečiais ir vidutine bajorija siekė užgniaužti Krokuvos vyskupo vadovaujamą didikų opoziciją, 1282 m. ir 1285 m. nuslopino jos maištus. Skatino miestų plėtotę. 1280 m. atrėmė lietuvių ir totorių remiamo Haličo kunigaikščio Levo antpuolį. 1282 m. pradžioje per atsakomąjį žygį nusiaubė jotvingių kraštą, 1282 m. pabaigoje ir 1285 m. atrėmė lietuvių puolimus. Per 1287 m. gruodžio mėn. – 1288 m. sausio mėn. siaubiamąjį mongolų–totorių antpuolį į Mažąją Lenkiją pasitraukė į Vengriją.

## Taip pat skaitykite
* Lenkijos karalius

## Šaltiniai

## Nuorodos

## Galerija

Gryfina and Leszek II the Black.PNG|Agripina ir Lešekas, Jano Mateikos paveikslas, 1879
Pieczęć Leszka Czarnego.jpg|Lešeko Juodojo antspaudas