open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ptolemėjas XV Cezarionas

**Ptolemėjas XV Cezarionas** (, geriau žinomas kaip **Cezarionas**, gyveno 47 m. pr. m. e. – 30 m. pr. m. e. ir valdė 44 m. pr. m. e. – 30 m. pr. m. e.) buvo paskutinis Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis valdė kartu su savo motina Kleopatra VII. Cezarionas buvo vyriausias jos sūnus ir, spėjama, vienintelis biologinis Gajaus Julijaus Cezario sūnus. 

44 m. pr. m. e. sąmokslininkams nužudžius Cezarį, Cezarionas su Kleopatra grįžo į Egiptą. 34 m. pr. m. e. paskelbtas *Karalių karaliumi*.

31 m. pr. m. e. Augustui Akcijaus mūšyje sumušus Antonijaus ir Kleopatros VII laivyną, motinos išsiųstas į Berenikės uostą prie Raudonosios jūros, bet Augusto išviliotas sugrįžo į Aleksandriją ir buvo nužudytas. Tuomet jam buvo 17 metų.

30 m. pr. m. e. Augustui užėmus Aleksandriją, Egiptas tapo Romos imperijos provincija.

## Šaltiniai
Tuvos duburys

**Tuvos duburys** () – tarpukalnių duburys Rusijoje, Pietų Sibire, Tuvoje. Apribotas Vakarų Sajano, Altajaus, Tanu Olos ir Rytų Tuvos kalnais. Ilgis apie 400 km, plotis iki 70 km. Būdingas aukštis – 600–900 m.

Būdingos lygumos, vietomis pereinančios į kalvynus. Adar Dašo žemakalnių masyvas duburį skiria į dvi dalis – Chemčiko (vakarinė) ir Ulug Chemo (rytinė). Duburiu teka Jenisiejaus ištakos (Ulug Chemas, Chemčikas). Vyrauja varpinių–pelynų ir karaganų stepės (daugiausia išdirbtos). Kviečių, miežių, sorų pasėliai.

Tuvos duburyje gyvena dauguma Tuvos gyventojų. Čia įsikūrę visi krašto miestai (Kyzylas, Ak Dovurakas, Čadanas, Šagonaras).

## Šaltiniai
Salairo kalvagūbris

**Salairo kalvagūbris** () – kalvagūbris Rusijoje, Pietų Sibire, Novosibirsko, Kemerovo srityse ir Altajaus krašte. Tai Altajaus kalnų tęsinys, skiriantis Kuznecko duburį nuo Obės lygumos. Tęsiasi apie 300 km, plotis 15–40 km. Būdingas aukštis 400 m, didžiausias – 621 m (Kivdos kalnas).

Kalvagūbrį sudaro klintys, smiltainis, tufas, granitas, paplitę karstiniai reiškiniai. Yra polimetalų rūdų telkinių. Vakariniai šlaitai lėkšti, pereinantys į Altajaus lygumą, rytiniai – statūs. Pietvakariniuose šlaituose auga drebulių–kėnių ir beržų–drebulių aukštažoliai miškai, šiaurės rytiniuose – beržų–drebulių, pušų ir maumedžių miškai su stepių juostomis.

Didžiausios upės: Berdė, Suenga, Čumyšas.

## Šaltiniai
Žiotelės ežeras

**Žiotelės ežeras** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 7 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Labanoro girioje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,22 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 148,8 m. Krantai aukštoki, tik šiaurrytinis žemas, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietvakariuose išteka upelis link Salaičiuko ežero (Žeimenos upės intako Luknelės baseinas). Šiaurės rytuose už 10 m telkšo didesnis Terpežio ežeras.

## Šaltiniai
Žiežulinis (Švenčionių r.)

**Žiežulinis** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Labanoro, Baranavos miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,43 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 151,2 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, aukšti, tik rytinis krantas žemas ir pelkėtas. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Lakajos baseinui.

## Šaltiniai
Kurilų–Kamčiatkos lovys

**Kurilų–Kamčiatkos lovys** – povandeninis lovys Ramiajame vandenyne, ties rytiniais Hokaido, Kurilų salų ir Kamčiatkos pusiasalio krantais. Ilgis apie 2200 km, plotis 20–60 km (vidutinis – 59 km), didžiausias gylis 9783 m (kitais duomenimis – 9717 m).

Kurilų–Kamčiatkos lovys susidaręs vandenyno dugno pereinamojoje (tarp Ramiojo vandenyno ir Eurazijos žemyno) zonoje. Šiaurėje jungiasi su Aleutų loviu, pietuose – su Japonijos loviu. Būdingas didelis seismiškumas.

## Šaltiniai
Riftas

**Riftas** (<  'plyšys') – ilgas didelis, įvairaus pločio plyšys Žemės plutoje, atsivėręs tempiantis litosferai. Riftą sudaro centrinis įlūžis (grabenas), apribotas lygiagrečių lūžių (sprūdžių). Riftas gali būti sudarytas iš kelių ar keliolikos grabenų. Ilgis – nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių, plotis – nuo kelių iki kelių šimtų kilometrų, gylis – 5–7 km. Riftai susidaro litosferos plokštėms tolstant vienai nuo kitos.

Priežemyniniai riftai susidaro ankstyvųjų raidos stadijų vandenynų įdubose (pvz., Atlanto, Indijos vandenynų pakraščiai). Tarpžemyniniuose riftuose žemyninė Žemės pluta ištisai (per visą storį) pertrūkusi (pvz., Raudonosios jūros, Kalifornijos įlankų riftai). Viduržemyniniuose riftuose žemyninė pluta labai suplonėjusi (pvz., Rytų Afrikos, Baikalo riftas). Riftas gali nustoti vystytis arba pereiti į spredingą. Vandenyno vidurio kalnagūbrių riftai sudaro šių kalnagūbrių ašines zonas – riftinius slėnius.
 
Virš karštųjų taškų (mantijinių pliumų) susidariusių skliautinių pakilumų centrinėse dalyse pluta trūkinėja, susidaro grabenai; jie platėja, pluta plonėja, pradeda skverbtis magma. Žemyne vykstantis spredingas gali jį suskaldyti, susidariusią įdubą užlieti vanduo ir pradėti formuotis vandenynas. Su riftų susidarymu susijęs seisminis aktyvumas, vulkanizmas bei didelė šilumos prietaka. Riftuose kaupiasi didelės nuosėdinių ir vulkanogeninių uolienų storymės, kuriose randami naftos, dujų, druskų arba įvairių metalų rūdų telkiniai.

## Šaltiniai
Rūdinis Altajus

**Rūdinis Altajus** (, ) – pietvakarinė Altajaus kalnų dalis, kurioje yra didelės polimetalų rūdų sankaupos. Tęsiasi apie 400 km per Kazachstano (Rytų Kazachstano sritis) ir Rusijos teritorijas, daugiausia tarp Irtyšiaus ir Čaryšo upių. Į Rūdinį Altajų įeina Ubos, Kolyvanio, Kalbos kalnagūbriai, Tigireko, Ivanovo, Ulbio, Cholzuno kalnagūbrių pašlaitės. Būdingas vidutikalnių reljefas (aukštis iki 2776 m), vakaruose – žemakalniai.

Yra dvi rūdų juostos: vario-švino-cinko rūdų (Orlovo, Usos, Beriozovo ir kt. telkiniai) ir švino-cinko rūdų (Rubcovsko, Stepnojaus, Leninogorsko, Zyrianovsko ir kt.). Kasamas piritas, sfaleritas, galenitas, chalkopiritas, yra sidabro, aukso, telūridų telkinių. Randamas kvarcas, chloritas, sericitas, baritas, karbonatai.

Rūdinio Altajaus sąvoką įvedė geologas Vladimiras Kotulskis.

## Šaltiniai
Aara

**Aara** (*Aarra*) – dievas senovės arabų mitologijoje, Bosros miesto globėjas; laikytas vaisingumo ir augmenijos dievybe. Manoma, jog turėjo ir šviesos bei saulės dievybės bruožų.

Bosrą prijungus prie Nabatėjos, Aara tapo dievo Dušaros hipostaze, tačiau veikiausiai išlaikė ir Bosros miesto globėjo funkcijas. Apie tai sprendžiama iš to, kad nabatėjai šį miestą įvardijo Aaros buveine. Kita vertus, esama hipotezės, jog Aara buvo pirminis dievo Dušaros vardas (galbūt uždraustas).

Helenizmo epochoje Aara tapatintas su graikų Dionisu. Bosros apylinkėse aptiktuose įrašuose graikų kalba šios dievybės vardas užrašomas *ααρρα*.

## Šaltiniai
Ignacy Reszka

**Ignotas Reška** (, 1760 m. Abiejų Tautų Respublika – 1830 m. Vilnius, Rusijos imperija) – Vilniaus universiteto profesorius, astronomas, dėstytojas.

## Biografija

Ignotas Reška gimė 1760 m. Lenkijoje. Iki universiteto tarnavo kariuomenėje, kurioje 1783 m. gavo kapitono laipsnį.

1796 m. I. Reška gavo filosofijos daktaro laipsnį. Po Vilniaus universiteto profesoriaus Andriaus Streckio mirties nuo 1797 m. Vilniaus universitete dėstė astronomiją, skaitydamas paskaitas daugiausia rėmėsi praktika. Buvo nuolatinis Martyno Počobuto pagalbininkas, jo giminaitis. Profesoriumi buvo tol, kol Martynas Počobutas ėjo observatorijos vedėjo pareigas. Vėliau dirbo mokyklų vizitatoriumi.

Ignotas Reška mirė 1830 m. Vilniuje. Palaidotas Šv. Stepono bažnyčios kapinių koplyčioje.

## Šaltiniai
Azijos anticiklonas

**Azijos anticiklonas** (kitaip *Azijos maksimumas, Sibiro anticiklonas, Sibiro maksimumas*) – aukšto atmosferos slėgio sritis Azijoje, susidaranti kasmet žiemomis. Jo centras – virš Mongolijos. Azijos anticiklonas yra vienas sezoninių atmosferos veiklumo centrų. Susidaro formuojantis ir išsilaikant aukšto slėgio sritims virš atvėsusio žemyno. Iš Azijos anticiklono šaltas oras slenka per Kiniją ir Japoniją į pietus ir pietryčius (žiemos Azijos musonas).

Veikiant Azijos anticiklonui jo centre temperatūra nukrenta žemiau -40 °C, o slėgis pakyla virš 1041 milibarų. Dėl šio anticiklono Sibire temperatūros pasiekia rekordinį šaltį (-67,8 °C Verchojanske 1885 m.), o oro slėgis – maksimumą (1083,8 milibarai Agatoje, Krasnojarsko krašte 1968 m.). Azijos anticiklonas žiemomis lemia klimatą ne tik virš Sibiro, šiaurės ir centrinės Kinijos, Vidurinės Azijos, bet jo šaltos oro masės gali įsiveržti ir į Europą (iki pat Italijos) arba Pietryčių Azijos (iki Malaizijos, Filipinų). Azijos anticiklonas pradeda formuotis rugpjūtį, maksimumą pasiekia sausį, o paliauja balandį.

## Šaltiniai
Tirat Cvi

**Tirat Cvi** () – kibucas šiaurės rytų Izraelyje, Šiaurės apskrityje, 10 km į pietus nuo Beit Šeano, tuoj į vakarus nuo Jordano upės ir sienos su Jordanija. Verčiamasi mėsos pramone, datulinių finikų auginimu (tiekia Sukoto šventei reikalingus lulavus – palmių lapelius).

Tirat Cvi 1942 m. birželio 21 d. užfiksuota +54 °C temperatūra (viena pačių karščiausių temperatūrų Azijoje).

## Istorija
Kibucas įkurtas 1937 m. žydų iš Vokietijos, Lenkijos ir Rumunijos ir pavadintas rabino Cvi Hiršo Kališerio garbei.


The Synagogue in Kibbutz Tirat Tzvi.jpg|Sinagoga
Water tower in Tirat Zvi 3.JPG|Pirmasis vandens bokštas
Washingtonias Parkway in Tirat Zvi 2.JPG|Vašingtonijų palmių giraitė


## Šaltiniai
Siačeno ledynas

**Siačeno ledynas** (, ) – slėninis dendritinis kalnų ledynas Karakorume, į pietryčius nuo K2 (Čogorio) viršūnės. Patenka į ginčytiną zoną tarp Pakistano ir Indijos (Kašmyro konfliktas).

Siačeno ledynas ištįsęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 75 km (tai antras pagal ilgį kalnų ledynas, esantis ne poliarinėse srityse). Plotas 1180 km² (kitais duomenimis, 700 km²). Siačeno ledynas nuo 5753 m leidžiasi pietryčių kryptimi į Nubros upės (Šjoko intakas) slėnį iki 3620 m aukščio virš jūros lygio. Siačeno ledynas – svarbiausias Indo maitinimo šaltinis.

Siačeno ledynas tirpsta ir traukiasi (maždaug 110 m per metus). Tą lemia ne tik klimato atšilimas, bet ir tiesiai ant ledyno vykstantys kariniai konfliktai tarp Indijos ir Pakistano – ant ledyno įkurtos karo stovyklos, vykdomi sprogdinimai, nutiestas naftotiekis. Karo veiksmai prie Siačeno ledyno vyksta nuo 1984 m.

Ledyno pavadinimas kildinamas iš baltų kalbos žodžio *sia*, reiškiančio erškėtį.

## Šaltiniai
Sanne Wevers

**Sanne Wevers** (g. 1991 m. rugsėjo 17 d.) – Nyderlandų sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.

## Biografija
2008 m. Europos čempionate pirmą kartą atstovavo Nyderlandų nacionalinę rinktinę. 2015 m. Europos čempionate pelnė pirmąjį individualų medalį - bronzą lygiagrečių varžybose. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Wevers pelnė sidabrą balansyro rungtyje. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse olandė tapo olimpine čempione balansyro rungtyje. Wevers yra pirmoji Nyderlandų atstovė laimėjusi šią rungtį. 2018 m. Europos čempionate pelnė bronzą komandinėje rungtyje ir auksą balansyro varžybose.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Laurie Hernandez

**Laurie Hernandez** (g. 2000 m. birželio 9 d.) – JAV laidų vedėja ir sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė. Realybės šou „Dancing with the Stars“ nugalėtoja.

## Biografija

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė tapo olimpine čempione komandinėje rungtyje su Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaline rinktine. Hernandez pelnė sidabrą balansyro rungtyje.

## Televizija

## Išnašos

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Obelis (Juoda)

**Obelis** – upė vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajone; Juodos kairysis intakas. Prasideda miške netoli Stebėkių II kaimo. Teka į šiaurę, lygiagrečiai Juodai. Įteka į Juodą 21,0 km nuo jos žiočių, į pietvakarius nuo Jotainių.
 

Vaga ištiesinta. Prie Obels įsikūrę Stebėkiai II ir Klebonai.

## Šaltiniai
Antanas Virvičius

**Antanas Virvičius** (, 1791 m. – 1865 m.) – Vilniaus universiteto grynosios matematikos profesorius.

## Biografija

Antanas Virvičius gimė 1791 m. Vilniaus vaivadijoje. Baigė Vilniaus gimnaziją. Įstojo į Vilniaus universitetą ir 1815 m. gavo magistro laipsnį, 1817 m. apsigynė daktaro disertaciją. Pagal kitus duomenis filosofijos daktaro laipsnį gavo 1811 m.

Nuo 1817 m. Virvičius dėstė diferencialinio ir integralinio skaičiavimo kursą, nuo 1826 m. – grynosios matematikos profesorius. Vadovavo dvejoms matematikos katedroms iki pat universiteto uždarymo. Paskaitas skaitė pagal Luiso Lagranžo ir Sivestro Lakrua traktatus. 1819–1821 m. skaitė ir astronomijos kurso paskaitas. 1826 m. A. Virvičius tapo profesoriumi.

1819–1825 m. A. Virvičius išvertė Ž. B. Bio analizinės geometrijos vadovėlį, kurio du leidimus išleido Vilniaus universitetas. A. Virvičius buvo daugelio matematikos vadovėlių mokykloms autorius. Parengė darbų iš analitinės geometrijos. Parašė veikalą „Algebros pradmenys”, kuris paremtas Jono Sniadeckio pažiūromis.

## Šaltiniai
Aly Raisman

**Alexandra Rose Raisman** (g. 1994 m. gegužės 25 d.) – JAV sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.

## Biografija
2010 m. dalyvavo savo pirmajame pasaulio čempionate, kuriame sportininkė pelnė sidabrą komandinėje įskaitoje. 2011 m. pasaulio čempionate pelnė savo pirmąjį individualųjį medalį - bronzą laisvųjų pratimų rungtyje. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė tapo olimpine čempione komandinėje rungtyje su Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaline rinktine ir laisvųjų pratimų rungtyje. Raisman taip pat pelnė bronzą balansyro varžybose. 2013 m. realybės šou Dancing with the Stars dalyvė. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė auksą komandinėje rungtyje ir du sidabro medalius daugiakovės ir laisvųjų pratimų varžybose.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Zigmantas Revkovskis

**Zigmantas Revkovskis** (, 1807 m. liepos 24 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1893 m. gruodžio 25 d. ten pat) – Vilniaus universiteto profesorius.

## Biografija

Zigmantas Revkovskis gimė 1807 m. liepos 24 d. Vilniuje. Baigė Vilniaus gimnaziją. Įstojo į Vilniaus universitetą, kurį baigė 1827 m. Buvo Pranciškaus Norvaišos mokinys. 1828 m. gilinosi matematikos žinias Sankt Peterburge. Grįžęs iš Sankt Peterburgo kažkiek laiko dirbo geodezijos srityje. 1829 m. Zigmantas Revkovskis Vilniaus universitete paskirtas vadovauti naujai įsteigtai tikimybių teorijos katedrai.
Yra parašęs disertaciją „Apie tikimybių skaičiavimo atsiradimą ir raidą”, kuri pasak kai kurių šaltinių, buvo išspausdinta 1829 m. Vilniuje.
Revkovskis parengė paskaitų programą, kuri buvo siųsta recenzuoti į Sankt Peterburgo Mokslų akademiją.

Uždarius Vilniaus universitetą, Revkovskis dirbo mokytoju. 1832 m. įstojo studijuoti į Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškąją akademiją.

1833 m. Zigmantas Revkovskis buvo areštuotas dėl to, kad slėpė 1831 m. sukilimo dalyvį. Jis buvo teisiamas ir jam paskirta bausmė – tremtis į Kaukazą. Kaukaze kariuomenėje buvo pakeltas karininku. Tarnybą baigė generolo laipsniu.
Po 1850 Z. Revkovskis buvo reabilituotas, dirbo kelių inžinieriumi.

Į Vilnių Zigmantas Revkovskis grįžo tik po 50 metų nuo tremties pradžios, t. y. 1882 metais. Mirė Vilniuje 1893 m.
 
Zigmantas Revkovskis yra įrašytas į Lietuvos rekordų knygą kaip jauniausias Vilniaus universiteto profesorius (juo tapo būdamas 23 metų).

## Nuorodos
Konservų gatvė (filmas)

**Konservų gatvė** () – JAV komedija – drama, pastatyta 1982 m. pagal to paties pavadinimo Nobelio premijos laureato, amerikiečių rašytojo Džono Steinbeko romaną (1945 m.), taip pat jo romaną „Sweet Thursday“ (1954 m.).

## Apie filmą

Filme veiksmas vyksta XX a. penktojo dešimtmečio Amerikos Monterėjaus (Kalifornija) priemiestyje arba užkampyje. Dėl mažėjančių žuvų išteklių nutraukiama anksčiau turtinga žuvininkystė ir nuo jos priklausoma konservų pramonė. Konservų gatvėje gyvena bomžai, prostitutės, valkatėlės spalvingą ir nuotykių kupiną gyvenimą ramioje pajūrio aplinkoje. Čia sandėlyje, kurį pats įsirengė ir susitvarkė, gyvena ir Dokas, savarankiškai dirbantis jūrų biologas, tyrinėjantis aštuonkojus. Vietos viešnamio mergina Siuzi dirba prostitute tik iš būtinybės. Dar viena spalvinga gatvelės asmenybė Makas ir jo berniukai, kurie surenka varles ir jas parduoda, norėdami surengti staigmeną Doko vakarėliui. Per vakarėlį sugadinama Doko aštuonkojų kolekcija. Norėdami ištaisyti skriaudą gatvelės gyventojai planuoja nupirkti Dokui dovaną – mikroskopą, bet per klaidą nuperka teleskopą.
Lieka paslaptis, kodėl Dokas visgi lieka gyventi Koservų gatvėje. Dokas domina Siuzi, kuri po truputį sužino jo istoriją.

## Pagrindiniai vaidmenys
: *Aktorius – vaidmuo*

* Nick Nolte – Dokas
* Debra Winger – Siuzi
* Audra Lindley – Fauna
* M. Emmet Walsh – Makas
* Tom Mahoney – Hjugas
* John Malloy – Džonas
* James Keane – Edis
* Rosanna DeSoto – Elena Sedgevik
* Frank McRae – Hazel
* Santos Morales – Džozef ir Mary

## Išnašos
Eleftherios Petrounias

**Eleftherios Petrounias** (Λευτέρης Πετρούνιας, g. 1990 m. lapkričio 30 d.) – Graikijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
2011 m. Europos čempionate pelnė bronzos medalį pratimuose ant kabančių žiedų. 2015 m. laimėjo aukso medalius ant žiedų trijose prestižiniuose čempionatuose: Europos žaidynėse, Europos čempionate ir pasaulio čempionate. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse graikas tapo olimpiniu čempionu pratimuose ant žiedų. 2017 m. ir 2018 m. iškovojo pasaulio čempiono titulus.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Oleg Verniajev

**Oleg Verniajev** (Олег Юрійович Верняєв, g. 1993 m. rugsėjo 29 d.) – Ukrainos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
2011 m. Pasaulio čempionate atstovavo Ukrainą komandinėse varžybose, kuriose užėmė 5-ą vietą ir iškovojo olimpinį kelialapį. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ukrainietis daugiakovės varžybose liko 11-as, o komandinėje rungtyje su Ukrainos nacionaline komanda užėmė 4-ą vietą. 2013 m. Europos čempionate sportininkas pelnė savo pirmąjį medalį - bronzą daugiakovėje. 2014 m. Europos ir pasaulio čempionatuose iškovojo aukso medalius lygiagrečių varžybose. 2015 m. pelnė du aukso medalius Europos žaidynėse. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė sidabro medalį daugiakovės varžybose. Lygiagrečių varžybose ukrainietis pelnė aukso medalį.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Fabian Hambüchen

**Fabian Hambüchen** (g. 1987 m. spalio 25 d.) – Vokietijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
Savo debiutinėse 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis pateko į sekrsinio rungties finalą, kuriame užėmė septintą vietą. 2005 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu skersinio rungtyje. 2006 m. laimėjo savo pirmuosius pasaulio čempionato medalius - dvi bronzos atraminių šuolių ir daugiakovės varžybose. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Hambüchen pateko į keturių rungčių finalus, o skersinio varžybose iškovojo bronzą. 2012 m. vasaros olimpinių žaidynių vicečempionas skersinio varžybose. 2015 m. pirmose Europos žaidynėse pelnė auksą skersinio varžybose. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo skersinio pratimų olimpiniu čempionu.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Madison Kocian

**Madison Kocian** (g. 1997 m. birželio 15 d.) – JAV sportinės gimnastikos atstovė, olimpinė čempionė.

## Biografija
2014 m. atstovavo JAV Panamerikos žaidynėse, kuriose pelnė sidabrą lygiagrečių varžybose ir auksą komandinėje rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Kocian pelnė auksą komandinėje rungtyje. 2015 m. pelnė savo pirmąjį pasaulio čempionato individualųjį medalį - auksą lygiagrečių rungtyje. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietė tapo olimpine čempione komandinėje rungtyje su Jungtinių Amerikos Valstijų nacionaline rinktine. Kocian pelnė sidabrą lygiagrečių rungtyje.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Ipolitas Rumbovičius

**Ipolitas Rumbovičius** (, 1798 m. Abiejų Tautų Respublika – 1838 m. Balstogė, Lenkija) – Vilniaus universiteto profesorius.

## Biografija
Ipolitas Rumbovičius gimė 1798 m. Lietuvoje. Mokėsi raižymo meno. Įstojo į Vilniaus universitetą ir jį baigė 1817 m. filosofijos magistro laipsniu. Kažkiek laiko ėjo viceprofesoriaus pareigas. Vėliau buvo pakviestas į braižomosios geometrijos katedrą. Dėstė braižomąją geometriją (teorinę, taikomąją ir praktinę), geodeziją ir architektūrinę braižybą nuo 1823 iki 1831 m. 

Pas Ipolitą Rumbovičių katedroje dirbo architektas Karolis Podčašinskis.

1829 m. Ipolitas Rumbovičius išleido braižomosios geometrijos vadovėlį. Vadovėlio buvo išleistas tik vienas skyrius, dar penki skyriai liko nepublikuoti. Rumbovičius parengė ir išleido braižybos vadovėlį parapinėms mokykloms. Spausdino mokslinius straipsnius žurnale „Dziennik Wileński“.

Po Vilniaus universiteto uždarymo Ipolitas Rumbovičius išvyko į Lenkiją ir dirbo Balstogės architektu. 1838 m. jis mirė nuo džiovos Balstogėje.

## Nuorodos
Max Whitlock

**Max Antony Whitlock** (g. 1993 m. sausio 13 d.) – Anglijos sportinės gimnastikos atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
2010 m. Sandraugos žaidynėse atstovavo Anglijos rinktinę. Sportininkas pelnė du sidabro medalius - komandinėje įskaitoje ir pratimuose ant arklio su rankenomis. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse anglas pelnė bronzą komandinėje įskaitoje su Jungtinės Karalystės nacionaline rinktine ir bronzą pratimuose ant arklio su rankenomis. 2013 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu individualioje rungtyje laimėjęs laisvųjų pratimų varžybas. Tais pačiais metais Whitlock pelnė pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - sidabrą pratimuose ant arklio.  2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė bronzą daugiakovės varžybose bei tapo olimpiniu čempionu laisvųjų pratimų ir pratimų ant arklio rungtyse. 2019 m. anglas pelnė savo trečiajį pasaulio čempiono auksą pratimuose ant arklio su rankenomis.

2020 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas pratimuose ant arklio su rankenomis.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Viešvilės evangelikų liuteronų bažnyčia

**Viešvilės evangelikų liuteronų bažnyčia** – neišlikę evangelikų liuteronų maldos namai, stovėję Viešvilėje, Jurbarko rajone, buvę seniausiais Pagėgių apskrityje. Buvusios bažnyčios vietoje Klaipėdos gatvėje ties nr. 49, nuo Nemuno pusės, pastatytas aukštas medinis atminimo kryžius. Priešingoje gatvės pusėje akmeniu pažymėtos senosios liuteronų kapinės.

1989 m. rugsėjo 27 d. buvo įregistruota Smalininkų-Viešvilės evangelikų liuteronų bendruomenė. Jos nariai nuo 2004 m. lanko įrengtą naują Smalininkų evangelikų liuteronų bažnyčią.

## Istorija

Vokiečių tyrinėtojų Gertrūdos Heinrich-Mortensen (*Gertrud Mortensen*) ir Hanso  Mortenseno bei istorikės Ingės Lukšaitės tyrimų duomenimis, Viešvilėje evangelikų liuteronų parapija turėjo būti įsteigta apie 1553 m. Panašiu laiku buvo pastatytos kaimyninių parapijų bažnyčios Ragainėje, Tilžėje, Vilkyškiuose. A. Juškos duomenimis, parapija Viešvilėje pradėjo veikti jau 1549 m. Kiti tyrinėtojai nurodo dar kitą datą, tačiau ji moksliškai nepatvirtinta. 

1890-1912 m. istoriografija Viešvilės bažnyčios statybą siejo su kunigaikščiu Albrechtu ir reformacijos sklaida. 1917 m. spalio 14 d. buvo švenčiamas 400 metų parapijos jubiliejus, pažymėjęs parapijos įkūrimą 1517 m. Ši data nurodoma nereguliariai ėjusiame leidinyje „Pfarr - Almanach für die Evangelische Kirchenprovinz Ostrpreussen“ paskelbtame Rytprūsių evangelikų bažnyčių ir parapijų bendruomenių įkūrimo sąraše. 

Pirmieji maldos namai Viešvilėje pastatyti XVI a. pirmoje pusėje. Čia stovėjusios bažnyčios keletą kartų buvo naikinamos gaisrų: 1556-1564 m., 1656 m., 1734 m., paskutinį kartą – 1808 m. 

1734-1737 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. XIX a. pradžioje dėl žaibo sukelto gaisro apdegė, ją teko rekonstruoti. 1822 m. įrengti rokoko stiliaus vargonai. 1895 m. bažnyčiai sumūrytas varpinės bokštas su laikrodžiu. 

1911 m. kunigas Max Glang organizavo lėšų rinkimą Viešvilės bažnyčios remontui. 1912 m. ji iš esmės rekonstruota. Po statybos darbų už altoriaus esantį langą papuošė vitražai su dviem medalionais, kurių viename pavaizduotas reformacijos pradininkas Martynas Liuteris, kitame - jo sekėjas Prūsijos kunigaikštis Albrechtas.

Per II pasaulinį karą Viešvilės siluete išsiskiriančią bažnyčią 1944 m. sugriovė vokiečių kariuomenės artilerija. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Maldos namai Lietuvoje#Evangelikų liuteronų bažnyčios
* Viešvilės kaimo ir parapijos kūrimosi prielaidos *mlaikas.lt*
* Viešvilė - Wischwill
Rosie MacLennan

**Rosie MacLennan** (g. 1988 m. rugpjūčio 22 d.) – Kanados batuto gimnastikos atstovė, olimpinė ir pasaulio čempionė.

## Biografija
2007 m. pasaulio čempionate pelnė tris medalius - bronzą batuto rungtyje, sidabrą komandinėje įskaitoje ir auksą sinchroniniuose šuoliuose. Savo debiutinėse 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kanadietė pateko į moterų batuto varžybų finalą, kuriame užėmė 7-ą vietą. 2011 m. Pan Amerikos žaidynėse pelnė aukso medalį. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse MacLennan pelnė olimpinį auksą ir tapo pirmąją kanadiete laimėjusia batuto gimnastikos aukso medalį. 2013 m. pirmą kartą tapo batuto gimnastikos individualių pratimų pasaulio čempione. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Rosie MacLennan buvo šalies vėliavnešė atidarymo ceremonijoje. Batuto gimnastikos finale MacLennan antrą kartą tapo olimpine čempione. 2018 m. iškovojo auksą pasaulio čempionate.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Aza (mitologija)

**Aza** – deivė ingušų ir čečėnų mitologijoje. Pasak mitų, Aza – saulės dukra, gimusi iš jos spindulio. Įkūnijo gyvybę teikiančią saulės spindulių galią, laikyta viso, kas gyva, globėja.

Kai kuriose mito atmainose Aza – saulės motina. Tikėta, kad saulė dukart metuose, per žiemos ir vasaros saulėgrįžas, aplanko motiną Azą. Kelionė trukdavusi šešis mėnesius.

## Šaltiniai
Margarita Mamun

**Margarita Mamun** (Маргарита Мамун Сухоруковa, g. 1995 m. lapkričio 1 d.) – Rusijos meninės gimnastikos atstovė, olimpinė ir pasaulio čempionė.

## Biografija
2013 m. pasaulio čempionate pelnė tris medalius - bronzą lanko rungtyje ir aukso medalius kamuolio ir kuokelių rungtyse. 2014 m. pasaulio čempionate pelnė tris sidabro ir tris aukso medalius. 2015 m. pasaulio čempionate pelnyti du aukso ir trys sidabro medaliai. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse rusė pateko į moterų meninės gimnastikos finalą, kuriame nugalėjo bendratautę Jana Kudriavceva ir tapo olimpine čempione.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Simon Lichtenberg

**Simonas Lichtenbergas** (*Simon Lichtenberg*, g. 1997 m. gruodžio 15 d. Berlyne) – vokiečių profesionalus snukerio žaidėjas, karjerą pradėjęs 2018 m.

Šiuo metu pasaulio reitinguose jis užima 112 vietą. Kol kas didžiausias pasiekimas – patekimas į antrą raundą.

## Išnašos
Frygai

**Frygai** () – indoeuropiečių tauta, spėjama, antikiniais laikais gyvenusi Balkanuose, vėliau – Mažojoje Azijoje. Vartojo frygų kalbą.

Frygai siejami su Balkanuose gyvenusia brygų tauta. Pasak Herodoto, brygai pakeitę savo pavadinimą į frygus ir migravę į Mažąją Aziją. Spėjama, kad tai galėjo nutikti tarp XIII ir IX a. pr. m. e., kai žlugus Hetitų imperijai ir kitoms vėlyvojo bronzos amžiaus valstybėms, prasidėjo tautų migracija. Graikų mituose minimas legendinis frygų karalius Midas, galėjęs viską paversti auksu. Mažojoje Azijoje jie įsikūrė krašte, kuris vėliau tapo žinomas kaip Frygija (su sostine Gordijuje). Asirų šaltiniuose frygai tapatinami su muškiais, valdomais karaliaus Mitos (jis kartais tapatinamas su Midu), nors graikų šaltiniai frygus ir muškius (meschetinus?) skiria. Archeologai abejoja frygų migracijos, paremtos tik Herodoto ir Ksanto pasakojimais, tikrumu.

VIII–VII a. pr. m. e. frygai turėjo savo karalystę, kuri prekiavo daugiausia su graikais. 696 m. pr. m. e. į Mažąją Aziją įsiveržę kimerai nusiaubė Frygiją ir sugriovė Gordijų. Vėliau iškilo nedidelės frygų valstybės, o lydams išstūmus kimerus, frygai buvo valdomi trumpai gyvavusios Lydijos imperijos. 585 m. pr. m. e. rytines frygų žemes užėmė iranėnai medai. Mirus Lydijos karaliui Krezui, Mažąją Aziją užkariavo Kyro vedini persai. Darijaus laikais buvo sudarytos dvi provincijos frygų žemėse – Frygija (sostinė Gordijus) ir Helesponto (arba Mažoji) Frygija (sostinė Daskilijus). Vėliau frygai buvo užkariauti Aleksandro Makedoniečio ir palaipsniui helenizavosi. Manoma, kad frygų kalba galutinai išnyko V–VII a.

Pasak graikų autorių, frygai garbinę Didžiąją Motiną Kibelę, taip pat Sabazijų (graikų prilygintas Dzeusui).

## Šaltiniai
Kohei Učimura

**Kōhei Uchimura** (, g. 1989 m. sausio 3 d. Kitakiūšiū) – Japonijos sportinės gimnastikos atstovas, daugkartinis olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
2007 m. Uchimura pelnė du aukso medalius vasaros Universiadoje. 2008 m. gegužę Tiandzine vykusiame pasaulio taurės etape japonas laimėjo laisvųjų pratimų rungties finalą. Dėl geros sportinės formos sportininkas atrinktas atstovauti Japoniją olimpiadoje. Savo debiutinėse 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Uchimura pelnė du sidabro medalius komandinėje įskaitoje ir daugiakovės rungtyje. 2009 m. – 2011 m. pasaulio čempionas daugiakovės rungtyje. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse japonas pelnė du sidabro medalius komandinėje įskaitoje ir laisvųjų pratimų varžybose. Vyrų daugiakovės finale japonas surinko 92,690 taškų ir pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu. 2013 m. – 2015 m. pasaulio čempionas daugiakovės rungtyje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse japonas iškovojo du aukso medalius – vyrų daugiakovėje ir vyrų komandinėse varžybose.

## Nuorodos
* IGF svetainėje
Hisparo ledynas

**Hisparo ledynas** (, ) – slėninis dendritinis ledynas Karakorumo
šiaurės vakaruose, šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Ilgis 63 km (kitais duomenimis – 53 ar 50 km), plotas 343 km² (kitur – 580 km²). Prasideda Hisparo ir Rakapošio kalnagūbrių sandūroje. Firninis laukas apie 5000 m aukštyje. Slėniu ledynas leidžiasi iki 3000 m aukščio. 5128 m aukštyje Hisparo ledynas jungiasi su Biafo ledynuir sudaro ilgiausią pasaulyje ne poliariniuose kraštuose esančią ledynų sistemą.

Hisparo ledyno tirpsmo vanduo teka per Hisparo upę į Hunzą (Indo baseinas).

## Šaltiniai
Annelise Matschulat

**Annelizė Mačiulat** (; 1923 m. kovo 31 d. Karaliaučiuje, Rytprūsiai – 2007 m. gegužės 13 d. Rostoke, Vokietija) – iš lietuvninkų kilusi Vokietijos kino ir teatro aktorė.

## Biografija
Gimė ir augo tarnautojų šeimoje. Karaliaučiuje baigusi licėjų, gimtajame mieste ji ėmė privačias vaidybos pamokas pas žinomus aktorius (pvz., Vernerį Rafaelį). Pirmąjį vaidmenį gavo muzikiniame spektaklyje „Brilijantai iš Vienos“. Priartėjus Antrojo pasaulinio karo frontui, laivu perplaukė Baltijos jūrą ir atsidūrė Rytų Vokietijoje. Apsigyveno brolio šeimoje Magdeburge, šio miesto teatre tęsė aktorės karjerą. 1954 m. pervažiavo į Halę, o po metų – į Rostoką. Pastarojo miesto Liaudies teatre vaidindavo spektakliuose iki pat išėjimo į užtarnautą poilsį 1992 m. Rostoko Liaudies teatre ji kūrė vaidmenis Viljamo Šekspyro, Maksimo Gorkio, Antono Čechovo, Bertoldo Brechto ir kt. klasikinių autorių dramose, taip pat ir pramoginiuose spektakliuose. Tuo pačiu metu dirbo ir pedagoginį darbą – ugdė jaunuosius aktorius.

Daug kartų Anelizei Mačiulat teko stoti prieš VDR televizijų ir Rytų Vokietijos kino studijos DEFA kameras, kino ir TV filmuose ji sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų. Du spektakliai, jai dalyvaujant, *Litera* garso studijoje buvo įrašyti į plokšteles.

## Filmografija
* Frauenschicksale (1952 m.)
* Alarm im Zirkus (1954 m.)
* Schlösser und Katen (1957 m.)
* Eine alte Liebe (1959 m.)
* Karriere (1971 m.)
* Polizeiruf 110: Der Mann (TV serialas, 1975 m.)
* Sabine Wulff (1978 m.)
* Der elegante Dreh (TV serialas 1979 m.)
* Der Bärenhäuter (1986 m.)
* Stielke, Heinz, fünfzehn… (1987 m.)
* Polizeiruf 110: Drei Flaschen Tokajer (1989 m.)
* Abschiedsdisco (1990 m.)
* Polizeiruf 110: Mit dem Anruf kommt der Tod (1991 m.)
* Endstation Harembar (TV filmas, 1992 m.)
* Polizeiruf 110: und tot bist du (1993 m.)

## Įvertinimas
* Rostoko Liaudies teatro garbės narė (1995 m.)

## Išnašos

## Šaltiniai
* Annelise Matschulat // filmportal.de
Tauragės pėsčiųjų tiltas

**Tauragės pėsčiųjų tiltas** – tiltas pėstiesiems ir dviratininkams, nutiestas Tauragėje per Jūros upę. Jungia senamiestį su dešiniajame Jūros krante esančia miesto dalimi – Butkeliais. Tiltas miesto centro pusėje yra Prezidento gatvės tęsinys, jis sujungtas su Jūros upės renovuota krantine apačioje bei pėsčiųjų ir dviračių taku („Meilės alėja“) šlaito viršuje. Senamiesčio kranto viršuje, prie laiptų link tilto, stūkso II pasaulinio karo laikų dzotas, yra apžvalgos aikštelė, 150 m į šiaurę – katalikų Švč. Trejybės bažnyčia.

Tauragės pėsčiųjų ir dviračių tiltas gelžbetoninis, 4,2 m pločio, įrengtas apšvietimas. Statybos darbai buvo vykdomi 2013-2014 m. Be naujojo tilto, buvo baigiamas tiesti ir dviratininkų takas, suteikiantis galimybę, pakeliui aplankius Tauragės konvencijos paminklą, nuvykti iki Lauksargių miestelio. Senamiesčio krante laiptų dalyje buvo įrengta nuovaža ir 5 atokvėpio aikštelės neįgaliesiems, kaip vėliau paaiškėjo – netinkamos šiam tikslui.

2016 m. pabaigoje miestiečiams buvo siūloma naujajam tiltui sugalvoti pavadinimą. 2022 m. prie tilto įrengta poilsio erdvė – *Pikniko parkas*.

## Kritika

Pėsčiųjų tilto statybas Tauragėje lydėjo kritiškai nusiteikusių miestiečių diskusijos. Vienų nuomone, tiltas šioje vietoje nereikalingas, nes visai netoli stovi Taurogeno tiltas (350 m prieš srovę). Kitų nuomone, reikėjo pradėti nuo apaugusio Jūros šlaito tvarkymo. Įrengus šaltiniuotame šlaite naujuosius laiptus, paaiškėjo, kad jais tekėjo vanduo. Be to, visai šalia, rekonstruotoje Meilės alėjoje pradėjo formuotis šlaito nuošliauža. Kritikos negailėjo neįgaliųjų atstovai, kurie nebuvo pakviesti į objekto projekto aptarimą. Vietos neįgaliųjų draugija dar 2013 m. pabaigoje parašė prašymą miesto savivaldybės administracijai ištaisyti projektuotojų ir statybininkų klaidas dėl nuovažos įrengimo. Dėl šios priežasties buvo paskelbtas konkursas atskirai, šalia laiptų, pagal kitą projektą įrengti metalinį pandusą su mažais nuolydžiais. Minėtus sprendinius įgyvendinti buvo numatyta ne anksčiau nei 2015 m.

## Galerija


Tauragė, pėsčiųjų tiltas 2.JPG|Tilto vaizdas prieš srovę
Tauragė, pėsčiųjų tiltas.JPG|Ant tilto. Priekyje, kairėje – nuovaža neįgaliesiems
Pėsčiųjų tiltas, Tauragė 2.JPG|Po tiltu. Perdanga sumontuota iš sijų


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Naujasis tiltas įgavo tikrąsias formas *taurageszinios.lt*
* Deividas Žvagis. Jūros upės kraštovaizdis (tyrimas)
Aita

**Aita** (etruskų įrašuose dar sutinkama forma *Eita*) – požemio pasaulio valdovas etruskų mitologijoje. Atitikmuo graikų mitologijoje – Hadas. Aitos sutuoktinė – Persipnei (atitinka graikų Persefonę), pasiuntinys – Turmsas.

Į etruskų panteoną Aita pateko gana vėlai – ikonografijoje ir įrašuose aptinkamas nuo IV a. pr. m. e. Šios dievybės įvaizdžiui didelės įtakos turėjo graikų Hadas. Aita pavaizduotas tik keliuose etruskų kapaviečių piešiniuose, pvz., *Golini* (Orvjetas) bei Orko II (Tarkvinija) kapavietėse. Šių kapaviečių piešiniuose Aita vaizduojamas drauge su sutuoktine Persipnei.

Aita vaizduotas sėdintis soste, su karūna ir skeptru arba dėvintis vilko galvos kepurę. Šis atributas perimtas iš ankstyvesnės etruskų požemio pasaulio dievybės Kalu, turėjusios vilko bruožų. Skirtingai nuo Kalu, Aitos kultas nėra paliudytas, Aita ir jo žmona Persipnei tebuvo mitologinės figūros.

Etruskų mene vaizduojama ir Persipnei pagrobimo scena. Be to, Aita pavaizduotas tapytoje vazoje iš Vulcų (IV a. pr. m. e.), dviejose alebastro urnose iš Volateros (II a. pr. m. e.) bei ant raudonfigūrio stiliaus oinochojės (IV-III a. pr. m. e.). Ant vienos iš urnų su pelenais Aita vaizduojamas kaip barzdotas vyras, vilkintis odiniu apsiaustu, ant jo galvos – kailinė kepurė; Aita laiko didelę lazdą, apie kurią apsivijusi gyvatė. Dievas ruošiasi palydėti į požemio pasaulį žmogų, kurio pelenai buvo urnoje, šio žmogaus dvasia vaizduojama einanti pro vartus į anapusinį pasaulį. Ant mirusiojo galvos – metalinė haruspiko (žynio) kepurė.

## Šaltiniai
Giovanni Battista Pittoni

**Džovanis Batista Pitonis** (Džambatista Pitonis, it. *Giovanni Battista Pittoni*, 1687 m. birželio 6 – 1767 m. lapkričio 6 d.) – XVIII a. pirmos pusės italų Venecijos dailės mokyklos vėlyvojo baroko, rokoko tapytojas.

## Biografija
Džovanis Batista Pitonis gimė 1687 m. birželio 6 d. Venecijoje. Jo tėvas buvo skrybėlininkas. Dž. Pitonis mokėsi dėdės tapytojo Frančesko dirbtuvėse. Jo ankstyvoji tapyba buvo paveikta Lukos Džordano ir Sebastiano Ričio dailės. Jį taip pat paveikė Dž. Pjacetos ir jaunesnio amžiumi Dž. Tjepolo tapyba. 1716 m. Dž. Pitonis įstojo į Venecijos tapytojų gildiją. Tikėtina, kad 1720 m. su dėde ir kitais Venecijos tapytojais lankėsi Paryžiuje. Kai kuriuos prancūzų rokoko bruožus jis galėjo perimti iš kitų venecijiečių tapytojų. Jis tapė paveikslus religinėmis, mitologinėmis ir istorinėmis temomis. Jo dailė buvo populiari ir daugelį molbertinių paveikslų įsigijo užsakovai iš Vokietijos, Lenkijos ir Rusijos. Jo dailė buvo ypač populiari Bohemijoje, kur ją išpopuliarino grįžęs mokinys Antonas Kernas. Pats Dž. Pitonis labai mažai keliavo į užsienį, bet, nepaisant to, buvo vienas reikšmingiausių dailininkų išplatinant Venecijos rokoko tapybos stilių po Europą. 1756 m. jis buvo vienas iš Venecijos dailės akademijos steigėjų, 1758 ir 1763 m. patvirtintas antruoju jos prezidentu po Dž. Tjepolo. Dž. Pitonis mirė 1767 m. lapkričio 6 d. Venecijoje. Tarp monumentaliųjų jo darbų pažymėtina „Teisingumo ir taikos“ freska Pezaro rūmuose Venecijoje. 

## Darbų galerija


Vaizdas:Giovanni Battista Pittoni - The Rest on the Flight into Egypt - WGA17975.jpg| „Poilsis pakeliui į Egiptą“ (1725−26 m., Thyssen-Bornemisza muziejus)
Vaizdas:Giambattista pittoni, giove protettore della giustizia, della pace e delle scienze, 1730 ca.jpg| „Teisingumas ir taika, saugojami Minervos ir Jupiterio“ (apie 1730 m., Pezaro rūmai, Venecija)
Vaizdas:Giovanni Battista Pittoni - The Sacrifice of Polyxena - Hermitage.jpg| „Poliksenos paaukojimas“ (1732−33 m., Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:(Venice) Annunciation by Giambattista Pittoni - Gallerie Accademia.jpg| „Apreiškimas“ (1758 m., Akademijos galerija (Venecija))


## Nuorodos

* treccani.it
* museothyssen.org
Pompeo Batoni

**Pompejas Batonis** (it. *Pompeo Batoni*, 1708 m. sausio 25 – 1787 m. vasario 4 d.) – XVIII a. italų tapytojas, vienas klasicistinės dailės pradininkų.

## Biografija
Pompejas Batonis gimė 1708 m. gegužės 25 d. Lukoje. Jo tėvas buvo auksakalys. P. Batonis tikriausiai mokėsi Lukoje iki 1727 m., kai jis apsigyveno Romoje. Romoje jis dirbo su neapolitiečių tapytoju Sebastjanu Konka. 1741 m. priimtas į Romos dailininkų Šv. Luko akademiją, buvo susijęs su Johanu J. Vinkelmanu. Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu jis garsėjo alegorinėmis-mitologinėmis drobėmis ir paveikė Antoną R. Mengsą, amžiaus viduryje tapusį pagrindiniu jo varžovu. Jis dažnai kopijavo Rafaelio kūrinius ir ėmė pavyzdį iš antikinio meno liekanų. Nuo apie 1740 m. jis daugiausiai pradėjo tapyti portretus ir nuo 1750 m. buvo pagrindinis miesto portretistas. Jo portretai buvo ypač populiarūs tarp Romą lankančių Anglijos aristokratų. Juose paprastai buvo vaizduojamas pozuotojas tarp senovės Romos liekanų. P. Batonio dailės stilius vienijo to meto rokoko, Bolonijos klasikinio baroko ir ankstyvojo klasicizmo bruožus. P. Batonis mirė 1787 m. vasario 4 d. Romoje.

## Darbų galerija


Vaizdas:1740 Batoni Allegorie der Künste anagoria.JPG| „Menų alegorija“ (apie 1740 m., Štedelis, Frankfurtas prie Maino)
Vaizdas:Alexander Gordon, 4th Duke of Gordon00.jpg| „Aleksandras Gordonas, ketvirtasis Gordono hercogas“ (1764 m., Škotijos nacionalinė galerija, Edinburgas)
Vaizdas:Pompeo Batoni 002.jpg| „Imperatorius Juozapas II ir jo brolis, didysis Toskanos kunigaikštis Leopoldas“ (1769 m., Meno istorijos muziejus (Viena))
Vaizdas:Hermitagebatoniholyfamily.jpg| „Šv. Šeima“ (1777 m., Ermitažas, Sankt Peterburgas)


## Nuorodos

* treccani.it
* Encyclopaedia Britannica
Imperatoriškosios šeimos agentūra

**Imperatoriškosios šeimos agentūra** () – Japonijos vyriausybės agentūra, administruojanti su imperatoriaus institucija susijusius klausimus. Agentūra buvo įsteigta 1949 m. birželio 1 d., įvykdžius pokarines reformas, panaikinusias iki tol egzistavusią Imperatoriškosios šeimos ministeriją. Agentūra pavaldi ministrui pirmininkui, kuris skiria jos vadovą.

Agentūra prižiūri kasdienį imperatoriškosios šeimos gyvenimą, organizuoja oficialius vizitus, rūpinasi Tokijo imperatoriškųjų rūmų, Kioto imperatoriškųjų rūmų, imperatoriaus privačių rezidencijų ir kito su imperatoriumi susijusio turto valdymu, administruoja archyvus, užsiima įvairia kita veikla. Agentūros pastatas yra Tokijuje, Čijodos seniūnijoje, Tokijo imperatoriškųjų rūmų teritorijoje.

## Istorija

Agentūros atitikmenis galima rasti jau VII a. viduryje, kai buvo oficialiai įsteigtos valdžios struktūros, atsakingos už mokesčių rinkimą, o vėliau ir imperatoriaus kasdienių reikalų administravimą. XIX a. prasidėjus modernizacijai ir priėmus naują konstituciją, buvo įkurta Imperatoriškosios šeimos ministerija (), turėjusi nemažai galios ir autonomijos. Po Antrojo pasaulinio karo imperatoriui įgavus simbolinę reikšmę, ministerija buvo pažeminta iki agentūros, kelis kartus sumažintas darbuotojų skaičius.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis

## Šaltiniai
Nacionalinis susivienijimas

**Nacionalinis susivienijimas** įvairių pasaulio partijų ar politinių organizacijų pavadinimas:
* Nacionalinis susivienijimas (Lietuva)
* Nacionalinis susivienijimas (Latvija)
* Nacionalinis susivienijimas (Prancūzija)
* Nacionalinis susivienijimas (Italija) (buv.)
* Nacionalinis susivienijimas (Malaizija)
* Nacionalinis susivienijimas (Nyderlandai) (buv.)
* Nacionalinis susivienijimas (Norvegija) (buv.)
* Nacionalinis susivienijimas (JAV) (buv.)
* Nacionalinis susivienijimas (Papua Naujoji Gvinėja) (buv.)
* Nacionalinis susivienijimas (Somalis) (buv.)
Nacionalinis susivienijimas (Lietuva)

**Nacionalinis susivienijimas** – Lietuvos nacionalistinė ir konservatyvi politinė partija, įsteigta 2020 m. kovo 7 d. Pirmininkas – Vytautas Sinica.

2016 m. sausio 9 d. įsteigtas „Vilniaus forumas“, o 2018 m. atsiradus forumams kituose miestuose susijungė į „Tautos forumą“. Dalyvavo 2019 m. Europos Parlamento rinkimuose kaip Visuomeninis rinkimų komitetas „Vytautas Radžvilas: susigrąžinkime valstybę!“, bet mandatų neiškovojo. 2023 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose iškovojo 3 vietas Vilniaus miesto savivaldybės taryboje.

Nacionalinis susivienijimas atstovauja dešiniąsias, konservatyviąsias, prokrikščioniškas pažiūras. Pasisako prieš Europos Sąjungos integracijos gilinimą, „Globalios Lietuvos“ strategiją.

2024 m. Seimo rinkimuose Nacionalinis susivienijimo atstovas Vytautas Sinica antrajame Seimo rinkimų ture Pilaitės-Karoliniškių apygardoje pelnė pergalę prieš Tėvynės Sąjungos atstovę Radvilę Morkūnaitę-Mikulėnienę ir pelnė pirmąjį Seimo mandatą partijos istorijoje.

## Pirmininkai

## Šaltiniai
Karo šunys (reikšmės)

**Karo šunys** gali reikšti:

## Kūryboje

* Karo šunys () – išsireiškimas, kilęs nuo Viljamo Šekspyro pjesės „Julijus Cezaris“ eilutės „Cry 'Havoc!,' and let slip the dogs of war“.
* Karo šunys, 1974 m. Frederick Forsyth romanas apie perversmą fiktyvioje Afrikos valstybėje panaudojant samdinius. 
* Karo šunys (), 1980 m. filmas pagal Frederick Forsyth knygą.
* Karo šunys (), 2016 m. filmas apie prekybą ginklais

## Karyboje

* Šunys karyboje
* Samdiniai po F. Forsyth romano išpopuliarėjimo kartais vadinami karo šunimis.
Audronė Jankuvienė

**Audronė Kanapickienė-Jankuvienė** (g. 1960 m. kovo 14 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
1967–1971 m. mokėsi Kauno 22-ojoje vidurinėje, 1971–1978 m. Kauno 27-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978–1983 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.

1983–1984 m. Karolio Požėlos spaustuvės korektorė. 1984–1999 m. laikraščio „Kauno tiesa“ (nuo 1992 m. „Kauno diena“) korespondentė, 1994–1999 m. ekonomikos ir verslo priedo „Argumentai“ redaktorė, 1999–2007 m. vyriausiosios redaktorės pavaduotoja. 2007–2010 m. UAB Neolitas biografinių žinynų „Kas yra kas Lietuvoje“ verslo dalies redaktorė, leidinių serijos „Kas yra kas Lietuvoje. Kraštiečiai“ vyriausioji redaktorė. 2010–2019 m. Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų viešųjų ryšių vadovė.

2017–2019 m. Seimo narės Rūtos Miliūtės padėjėja. 2019–2020 m. Seimo narė, išrinkta pagal Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos iškeltų kandidatų sąrašą (pakeitė Stasį Jakeliūną). Nuo 2020 m. Seimo narių Aušrinės Norkienės ir Rimantės Šalaševičiūtės padėjėja.

1990–2019 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, 2008–2019 m. Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos narė.

## Įvertinimas
* 1991 m. Lietuvos pramonininkų asociacijos premija
* 1997 m. Kazio ir Jurgio Bobelių premija
* 2008 m. Vytauto Gedgaudo premija

## Bibliografija
* Žodžiai kaip smėlis: žvilgsniai: straipsniai, atspausdinti „Kauno dienoje“ 2000-2007 m. - Kaunas: Rovilnė, 2007. - 208 p. - ISBN 978-9955-9855-5-6

## Šaltiniai
Harmony Link

**Harmony Link** – planuojama tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Baltijos šalių elektros tinklų sinchronizacijos dalis. Bendra projekto vertė – 923 mln. eurų.

## Istorija
2018 m. gruodžio 21 d. Lietuvos ir Lenkijos perdavimo sistemos operatorių „Litgrid“ ir „PSE“ vadovai pasirašė susitarimą, kuriuo įsipareigojo pradėti naujo Lietuvos ir Lenkijos jūrinio aukštos įtampos nuolatinės srovės kabelio tiesimo projekto parengiamojo etapo darbus. Projektui suteiktas „Harmony Link“ vardas.

2019 m. gruodžio 20 d. sudaryta sutartis dėl Elektros energetikos sistemos sinchronizacijos projekto „Harmony Link jungties ir 330 kV skirstyklos „Darbėnai“ statyba“ specialiojo teritorijų planavimo ir atrankos dėl poveikio aplinkai vertinimo paslaugų. 2022 m. rugsėjį „Litgrid“ pranešė apie baigtą tarptautinės jūrinės jungties su Lenkija „Harmony Link“ statybos teritorijų planavimo etapą. 2023 m. birželį pradėti Darbėnų elektros skirstyklos, per kurią bus paskirstoma „Harmony Link“ jungtimi tiekiama elektros energija, statybos darbai.

2023 m. pabaigoje abi šalys susitarė pakeisti projektą ir tiesti jungtį sausumoje, vietoje anksčiau planuoto povandeninio elektros kabelio. Iš pradžių buvo svarstoma naudoti „Rail Baltica“ infrastruktūrą, tačiau šiuo metu planuojama liniją tiesti šalia „Via Baltica“, panaudojant greitkelio infrastruktūrą.

## Taip pat skaitykite
* LitPol Link
* NordBalt
* Suvalkų koridorius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ypatingos valstybinės svarbos elektros energetikos sistemos sinchronizacijos projekto harmony link sausumos jungtis inžinerinės infrastruktūros vystymo planas. Vystymo plano koncepcija *enmin.lrv.lt*
Roger de Barbarin

**Roger de Barbarin** (1860 m. birželio 4 d. – 1925 m. kovo 4 d.) – Prancūzijos sportinio šaudymo atstovas, olimpinis čempionas. 

## Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų stendinio šaudymo tranšetinėje aikštelėje rungtyje Roger de Barbarin pataikė į 17-ą taikinių ir tapo pirmuoju tranšejinės aikštelės olimpiniu čempionu.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje
Maurice Larrouy

**Maurice Larrouy** (1872 m. gruodžio 3 d. – ?) – Prancūzijos sportinio šaudymo atstovas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų greitašaudos pistoletu rungtyje Maurice Larrouy surinko 58 taškus iš 60 galimų ir tapo šios rungties olimpiniu čempionu. Sportininkas taip pat yra pirmasis ir kol kas vienintelis prancūzas laimėjęs šią rugntį.

## Šaltiniai
Achille Paroche

**Achille Paroche** (1868 m. kovo 1 d. – 1933 m. gegužės 27 d.) – Prancūzijos sportinio šaudymo atstovas, olimpinis čempionas. 

## Biografija
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų šaudyme graižtviniu šautuvu iš stovinčios pozicijos bei šaudyme klūpomis medalių nepelnė. Pistoleto rungtyje sportininkas pelnė du sidabro medalius individualioje ir komandinėje rungtyse. Komandinėje šautuvo rungtyje prancūzui įteikta bronzą, o vyrų šaudyme graižtviniu šautuvu gulomis tapo pirmuoju olimpiniu čempionu.

1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Paroche vėl dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Individualiose rungtyse prancūzui medalių laimėti nepavyko. Komandinėje įskaitoje vyrų šaudyme graižtviniu šautuvu gulomis sportininkui kartu su Prancūzijos nacionaline rinktine atiteko sidabro medaliai.

## Nuorodos
* Sports Reference svetainėje