open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Škotijos transportas

**Škotijos transportas** yra iš esmės gerai išvystytas. Didižiąją dalį infrastruktūros ir plėtros kontroliuoja Škotijos parlamentas.

## Geležinkeliai
Škotijoje yra daug geležinkelių, 29 proc. – elektrifikuoti (palyginus bendrai Didžiojoje Britanijoje – 40 proc.). Didelė dalis traukinių šalyje yra varomi dyzeliniu kuru. Geležinkeliai jungia Škotijos miestus ir Škotiją su Anglija.

## Kelių transportas
Škotijos kelių tinklas yra labai tankus. Daugiausiai greitkelių yra vidurinėje Škotijoje (*ang. -Central belt*), kur didžiausias gyventojų tankumas.

### Autobusai
Škotijoje gerai išvystytas autobusų transportas. Paskaičiuota, kad net 95 proc. gyvena 5 minučių atstumu pėstute nuo autobusų stotelės.

## Vandens transportas

Škotijoje dėl jos geografijos ypatumų labai svarbus yra vandens transportas. Labai daug keleivių pervežama keltais. Keltais keliaujama į Škotijai prilausančias salas, pusiasalius bei tarptautiniais maršrutais (daugiausiai į Skandinavijos šalis: Norvegiją, Švediją, Daniją).
Škotija niekada neturėjo plataus kanalų tinklo, kaip, pavyzdžiui, Anglija. Tačiau šalyje yra keletas kanalų, svarbiausi: *Forth and Clyde Canal*, *Union Canal* ir *The Caledonian Canal*. Vandens kanalai daugiausiai naudojami rekreacijai.
Škotų kalba

**Škotų kalba** – kalba, kuria kalba nedidelė dalis gyventojų Škotijoje (1,5 milijono žmonių), Airijoje (maždaug 30 tūkst. žmonių) ir Anglijoje. Kartais vadinama Žemutinės Škotijos škotų kalba, skiriant nuo keltiškos škotų (gėlų) kalbos, kuria kalba kai kurie Aukštutinės Škotijos gyventojai. Skirtingai nuo pirmosios, nors turi daugiau vartotojų, ši kalba Škotijoje neturi oficialaus statuso.

Kalba priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai, iš germanų prokalbės kilusiai vakarų germanų kalbų grupei. Kaip ir anglų kalba, išsivystė XV amžiuje iš vidurinės anglų kalbos. Nuo pastarosios skiriasi daugiausia leksika bei turi išlaikiusi germaniškos ( anglosaksų ir skandinavų kalbų) kilmės žodžių, kurių nėra anglų kalboje . Turi daugiau skolinių iš keltų kalbų ir mažiau iš prancūzų kalbos. Daug panašumų su Šiaurės Anglijos tarmėmis. Tarp lingvistų nėra vieningos nuomonės, ar tai atskira kalba, ar anglų kalbos tarmė.

## Nuorodos
*
Škotai

**Škotai** (, škotų kalba *Scots fowk*) – šiaurinėje Didžiosios Britanijos dalyje bei šalia esančiose salose gyvenanti tauta. Škotų tauta pradėjo formuotis po to, kai V–VI a. į piktų apgyvendintą kraštą atsikėlė keltai gėlai iš Airijos. Gėlai IX a. sukūrė Albos (Albano) karalystę, vėliau tapusią Škotijos karalyste. Dėl to škotais paprastai laikomi ir škotų gėlų kalba kalbantys Škotijos kalnų gyventojai. Vėliau į keltų gyvenamas sritis iš pietų ėmė keltis germanai anglosaksai, kurie buvo lygumose ( Lowlands) gyvenančios škotų dalies protėviai. Škotų tautos genezėje dalyvavo ir šiaurės germanai iš Skandinavijos pusiasalio 

Škotų emigrantų palikuonys taip pat gyvena JAV, Kanadoje (4 mln.), Australijoje (0,5 mln.), Naujojoje Zelandijoje. Daugiausiai kalba anglų kalba. Nedidelė dalis kalba gėlų kalba ir škotų kalba (*Lallans*). Tikinčiųjų didžioji dalis protestantai, apie 15 proc. – katalikai.

## Išnašos
Šuminai

**Šuminai** – etnografinis kaimas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos nac. parke. Architektūros paminklas (padrikasis kaimas). Kaimas išsaugojo senąją savitą užstatymo struktūrą, trobesiai čia pastatyti grupėmis, kartais – toliau nuo kelio. Įrengta žvejo namo muziejinė ekspozicija.

## Geografija

Kaimas įsikūręs Ažvinčių girios pakraštyje, Baluošo ežero rytinėje pakrantėje. Šalia kaimo, ežero pakrantėje esantis Pabaluošės kadagynas yra vienas didžiausių Lietuvoje (4 ha). Šuminų pušis (200–300 m. amžiaus; su gandralizdžiu) – gamtos paminklas, jos skersmuo – 0,9 m, aukštis – 17 m.

## Architektūra

Visos 7 kaimo sodybos paminklinės, gausiai apželdintos, jose stovi 30 paminklinių XIX a.–XX a. pradžios pastatų. Kaimo centre – netaisyklinga aikštelė, aplink ją – pirkios ir tvartai, svirnai, atokiau, ežero link – dideli kluonai, ežero pakrantėje – pirtys.

## Istorija

Kaimas minimas 1554 m. Vilniaus tijūnystės Linkmenų valsčiaus inventoriuje. Jis nuo seno priklausė Ldk Ažvinčių dvarui. Gyventojai vertėsi žvejyba, dirbo miške, plukdė sielius. Apylinkėse buvo smalos ir deguto varykla, anglių degykla, ėjo Didysis sielių kelias iš Ažvinčių girios į Neries upę.

Kaime ir apylinkėse buvo filmuojamas garsus TV mini serialas Tadas Blinda.

### Pavadinimo kilmė

1554 m. kaimas minimas kaip ***Pabaluošė***. Vėliau kaimas vadinosi ***Smaldiškės***, ***Smalgiškės***, ***Užubaluošė***. XX a. pradžioje kaimui prigijo ***Šuminų*** vardas (pagal čia dar ir dabar tebegyvenančių giminę *Šuminas*). Spėjama, kad kaimo vardas parinktas pagal eigulio Antano Šumino (atsikėlęs iš Laukstenių) sodybą. Ši šeima kaime apsigyveno 1732–1784 m., be Antano čia apsigyveno ir jo broliai Benediktas ir Andrius. Šuminų sodybos vietoje dabar stovi XIX a. statyta pirkia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Strazdai (Utena)

**Strazdai** – etnografinis kaimas (padrikasis) Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Architektūros paminklas (visi statiniai paminkliniai). Kaimas įsikūręs Baluošo ežero šiaurinėje pakrantėje, tarp ežero ir Šuminų–Vaišnoriškės kelio. Kaimas išsaugojo senąją išdėstymo struktūrą, trobesiai pastatyti grupėmis, vietomis – atokiau nuo kelio. Nuo XIX a. išlikusios 3 pirkios (viena jų dūminė), 2 kluonai, 1 daržinė. Pirkios viengalės ir dvigalės, tvartai narvelinio tipo, kai kurie su dieninuku, būdingi dideli su įvažiavimu iš galo kluonai.

## Etimologija

Strazdai yra asmenvardinis vietovardis – dar 1798 m. dokumente rašoma apie gausią eigulio Jurgio Strazdo šeimą.

## Istorija

Kaimas minimas nuo 1783 m. ***Balošekulio*** vardu. 1798 m. Ažvinčių dvaro (rakto) inventoriuje aprašyta gausi miško sargo Jurgio Strazdo šeima, pagal kurią vėliau pavadintas ir visas kaimas.

Kaime buvo klojimo teatras. XIX a. per Strazdus ėjo Didysis sielių kelias. Strazdų šeima Būkos upe plukdydavo sielius. 1851 m. Strazduose buvo 2 sodybos, XIX a. 2 pusėje – 5 sodybos. Nuo XX a. pradžios kaimas nesiplėtė, išretėjo vidurinė dalis, pakito kaimo planas.

Sovietmečiu kaimas priskirtas kolūkiui, vėliau – miškų ūkiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Strazdai (reikšmės)

Žodis **strazdai** reiškia:

* strazdai – strazdinių (*Turdidae*) šeimos paukščių gentis;
* Lietuvos kaimai:
** Strazdai – Marijampolės savivaldybėje;
** Strazdai – Pagėgių savivaldybėje;
** Strazdai – Širvintų rajone;
** Strazdai – Utenos rajone;
** Strazdai – Šiaulių rajone, Gruzdžių seniūnijoje;
** Strazdai – Šiaulių rajone, Kuršėnų seniūnijoje.
Škotijos himnas

Nėra oficialaus Škotijos himno, tačiau egzistuoja daugybė kandidatų juo tapti. Dėl to kyla daugybė politinių ginčų Škotijoje.

Dabartinis Škotijos parlamentas palaiko nuomonę, kad oficialiu Škotijos himnu būtų laikomas Didžiosios Britanijos himnas *Dieve saugok karalienę* ().

Kiti du populiariausi kandidatai į Škotijos himną yra *The Flower of Scotland* (palaiko 41 proc. škotų) ir *Scotland the Brave* (palaiko 29 proc. škotų).

## Šaltiniai
Varniškės

**Varniškėmis** vadinami kaimai:

* Kaišiadorių rajone;
* Trakų rajone;
* Utenos rajone:
** Varniškės I,
** Varniškės II,
** Varniškės III,
** Varpiškės;
* Vilniaus rajone:
** Medininkų seniūnijoje,
** Paberžės seniūnijoje,
** Riešės seniūnijoje,
* Zarasų rajone.
Sėlė

**Sėlė** (arba ***Sėla***) – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, šalia kelio Tauragnai-Kaltanėnai. Į šiaurės rytus nuo kaimo telkšo Tauragnas, mažas Mirėlio ežeriukas. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Puziniškis (Ignalina)

**Puziniškis** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Palūšės, Linkmenų miško pietiniame pakraštyje, Aukštatijos nac. parke, kyšulyje tarp Asalnų ežero pietryčiuose ir Asalnykščio pietvakariuose. Stūkso Puziniškio piliakalnis, ant kalvos auga Puziniškio ąžuolas, Asalnų ežero pusiasalyje – pušis Asalnų karalienė. Stovi paminklas ir kryžius partizanų garbei.

Kaimas pasiekiamas Meironių–Ginučių kelio atšaka.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Pùzinas*.

Liaudies etimologija vietovės vardą aiškina taip, kad neva kaimą įkūręs Lietuvos didikas Puzinas, čia atvykęs su penkiomis Lietuvos bajorų Lukoševičių šeimomis. Pastarųjų palikuonys esą vis dar tebegyvenantys šiame kaime.

## Istorija

Tai sena grupinio tipo gyvenvietė, kurios pirmieji gyventojai buvo bajorai Lukoševičiai. XIX a. pab. Puziniškio užusienis pateko į Švenčionių apskrities Linkmenų valsčių ir dvaro valdą, Antalksnės apylinkę.

1919 m. Lenkijai okupavus Vilniaus kraštą, Puziniškis atsidūrė pasienyje, jį dažnai puldinėjo demarkacinę liniją pažeidinėjantys lenkų legionieriai. 1933 m. vasarą kaimas sudegė.

Po II pasaulinio karo Puziniškio apylinkėse slapstėsi bolševizmui priešinęsi Lietuvos partizanai. Žuvusiųjų partizanų atminimui kaime pastatytas paminklas ir didelis kryžius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Rėkučiai

:: *Apie kaimą Kupiškio rajone žr. [[Rėkučiai (Kupiškis)]]*.

**Rėkučiai** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybės pietvakariuose, Aukštaitijos nac. parke, 8 km į šiaurės rytus nuo Kaltanėnų, 2,5 km į šiaurę nuo Reškutėnų, tarp Vajuonio (rytuose) ir Kretuono (pietvakariuose) ežerų, kuriuos tarpusavyje jungia upelis Vajuonėlė. Pro kaimą eina kelias .

Kaimo apylinkėse gausu archeologijos vertybių: iki mūsų dienų išliko keletas pilkapynų, keturios senovės gyvenvietės, senovės gynybinis pylimas. Išlikęs tarpukaryje pastatytas paminklas Vytautui Didžiajam.

## Paminklas Vytautui Didžiajam

1930 m. Rėkučių Šv. Kazimiero draugijos jaunimo lėšomis pastatytas paminklas Vytautui Didžiajam iš lauko akmenų ir betono 500-ųjų Ldk Vytauto mirties metinių proga. Paminklas pašventintas 1930 m. rugsėjo 21 d. Jis obelisko formos, 2,4 m aukščio, užbaigtas metaliniu kryžiumi. Ovalo formos juodo akmens plokštėje, įmūrytoje obelisko vakarų fasade, užrašytas memorialinis tekstas didžiosiomis raidėmis lietuvių kalba: „*LIETUVOS / KUNIGAIKŠČIO / VYTAUTO / DIDŽIOJO 500 M. JUBILIEJAUS / POMINĖJIMUI SKIRIA / ŠV. KAZIMIERO DR. RĖKUČIŲ / SKYRIAUS NARIAI / 1430–1930 M.*“

2008 m. birželio 18 d. paminklas įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Varniškės II

**Varniškės II** – etnografinis viensėdis Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, 12 km į pietus nuo Tauragnų, Aukštaitijos nac. parke, Tauragno ežero pietrytinėje pakrantėje, prie Tauragnos upelio. Viensėdis įsikūręs tarp miškų, jame yra nuo XIX a. pradžios išlikusių pastatų, išsaugota senoji kaimo užstatymo struktūra. Laikomas dviejų išlikusių sodybų padrikuoju kaimu. Yra du medžiai – gamtos paminklai: Varniškių ąžuolas ir Varniškių liepa (sunykusi).

## Istorija

Kaimas minimas nuo XVIII a.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Škotijos parlamentas

**Škotijos parlamentas** *(gėl. – *Riaghaltas na h-Alba*,  arba *The Scottish Executive'') – Škotijos įstatymų leidžiamoji valdymo institucija, įsteigta 1998 m. Jo kompetencijoje yra sveikatos apsaugos, švietimo, žemės ūkio klausimų ir transporto sektorių klausimai.

Metinis biudžetas 27 milijardai svarų sterlingų.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Minčia

**Minčia** – kaimas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke, iš visų pusių apsuptas Minčios girios vyrauja pušynai). Minčiagirės seniūnaitijos centras. Kaimu teka Minčios upelis (patvenktas), pietuose už 1,5 km telkšo Utenas. Pro kaimą eina kelias .

Yra girininkija, aptiktas IX–XII a. Minčios pilkapynas. Kaimu prateka patvenktas Minčios upelis, ant kurio užtvankos stovi Minčios vandens malūnas (XIX a. technikos paminklas, saugomas valstybės). Miške yra kapinės, kuriose palaidoti 1863 m. sukilėliai.

## Istorija

XVIII a. minimas Minčios malūnas, 1792 m. perstatytas iš apipjautų medžio rąstų. Malūne buvo įrengtos ketverios girnos ir vėlykla.

XIX a. buvo palivarkas, priklausęs Tauragnų dvarui. Kaimas garsėjo varinių dirbinių gamyba – varkalyste. 1863 m. sukilėliai šią įmonę pavertė kulkų liejykla. XIX a. pab. Minčia pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Salako valsčių. Buvo karčema. Gyveno 67 gyventojai (23 katalikai, 38 žydai, 6 sentikiai).

Sovietmečiu vandens malūne įkurta Utenos elektros tinklų poilsio bazė.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Minčioje gimė kriminologė-viktimologė Genovaitė Babachinaitė (1944–).

## Galerija

Minčia 28303, Lithuania - panoramio (2).jpg|Vandens malūnas
Minčia 28303, Lithuania - panoramio (4).jpg|Kryžius ir sodybos
Minčia 28303, Lithuania - panoramio.jpg|Autobusų stotelė
Minčia 28303, Lithuania - panoramio (3).jpg|Tiltas per užtvanką


## Šaltiniai
Visuomeninis turtas

**Visuomeninis turtas** tai turtas, kuris gali būti naudojams iš karto daugelio vartotojų be žalos kam nors kitam.
 
Plačiąją prasme visuomeninsis turtas apima taip pat klubinį turtą ir visų turtą. Siaurąją prasme visuomeninis turtas neapima klubinio ir bendro turto ir kartais apibrėžiamas kaip „švariu visuomeniniu turtu“.

Visuomeninio turto pavyzdžiu gali būti: krašto gynyba, menas, mokslas, nemokama programinė įranga.

Specifinė visuomeninio turto dalis yra klubinis turtas. Tai yra visuomenis turtas, kuris gali būti privačiu turtu, bet dėl įvairių priežasčių yra (įprastai dėl vasltybės vedamos visuomeninės politikos) pasiekiamas kiekvieno gyventojo ir finansuojamas valstybės (pvz., švietimas, medicina).

Priešingas visuomeniniam turtui yra privatus turtas. Privatus turtas yra: duona, automobilis, tai turtas, kurio vartotojai turi pinigų juos įsigyti.
Grikiapelė

**Grikiapelė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 5 km į rytus nuo Linkmenų. Seniūnaitijos centras. Už kelių kilometrų į šiaurę nuo kaimo telkšo Lūšiai, į rytus – Šakarvai. Greta kaimo praeina kelias .

## Etimologija
Pavadinimas siejamas su asmenvardžiais **Grikiapelis*, *Gri̇̀kepelis*, kurie kildinami iš *gri̇̀kiapelis* „raudonas su juodais taškeliais vabalėlis (dievo karvutė, barbuškėlė)“, *grikvabalis* „karkvabalis“.

## Istorija
XIX a. pab. buvo užusienis Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei. Buvo pradinė mokykla (nuo 1936 m., vėliau 1948–1962 m. – septynmetė), biblioteka, medicinos punktas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Onalaska

**Onalaska** () – miestelis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Viskonsino valstijos vakaruose, į šiaurės vakarus nuo Madisono, prie Onalaskos tvenkinio ant Misisipės. Veikia dvi vidurinės mokyklos.

Įkurtas 1851 m.

## Šaltiniai
Vaišnoriškė (Utena)

**Vaišnoriškė** – etnografinis, padrikasis kaimas Utenos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos nac. parke, išlaikęs senąją kaimo užstatymo struktūrą. Architektūros paminklas.

## Geografija

Kaimas išsidėstęs prie Būkos upelio, jungiančio Utenykščio ir Baluošo ežerus. Apsupta miškų, kaime telkšo maži ežeriukai – Žiegžmaris ir Byvainis. Auga Vaišnoriškės liepa. Netoli kaimo, Ažvinčių girioje telkšo Gervėčių pelkė, paskelbta rezervatine zona.

Sodybos išsidėsčiusios 2 kelių sankryžoje prie Būkos upelio, pušynais apaugusiame sudėtingame reljefe.

## Istorija

Senovėje tai buvo bitininkų kaimelis, garsėjęs liepų medumi. Gyvenvietės įsikūrimą lėmė svarbi strateginė padėtis šalia vieškelio Tauragnai–Breslauja. Kur šis kelias kerta Būkos upę, dešiniajame jos krante stovėjo sena smuklė, minima nuo 1765 m. Pirmoji sodyba įsikūrė 1830 m., vėliau išaugo dar keturios. Iki 1913 m. kaime buvo perstatyti visi namai.

XX a. senoviniu liaudies stiliumi atstatytos dvi pirkios, kluonas, du tvartai, pirtis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Niagara (Viskonsinas)

**Niagara** () – miestelis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Viskonsino valstijos šiaurėje, į šiaurę nuo Grin Bėjaus, prie Menomini upės, Kanados pasienyje.

Miestelyje daugiausiai (2020 m.) gyvena baltaodžiai 93,1 proc., 5,4 % – kitos (mišrios) kilmės.

## Šaltiniai
Kretuonys

**Kretuonys** – etnografinis gatvinis kaimas, Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje, Aukštaitijos nac. parke. Kaimas išsidėstęs Kretuono ežero pietvakarinėje pakrantėje, Pakretuonės miško rytiniame pakraštyje, šalia geležinkelio Vilnius–Turmantas. Einant vakariniu ežero pakraščiu šiaurėn, už 6 km yra geležinkelio stotelė. Saugomi Kretuonių pirmasis ir antrasis ąžuolai.

## Istorija

Kretuonų apylinkės apgyvendintos XV a. – XIV a. prieš m. e. Atliekant archeologinius tyrimus 1979 m. ir 1996–1997 m. rastos neolito ir bronzos amžiaus Kretuono gyvenvietės. Į vakarus nuo Kretuonų kaimo, tarp Kretuono ir Švento ežerų, miške yra VI a. – XI a. Kretuonų pilkapynas. Apie XVII a. dėl karų ir marų kaimas buvo beveik sunykęs, vėliau vėl atsistatė.

## Architektūra

Kretuonų kaimas susiklostė XVI a. antroje pusėje per Valakų reformą ir išsaugojo seną gatvinę užstatymo struktūrą kaip gatvinis rėžinis kaimas. Palei vieną pagrindinę gatvę iš abiejų pusių daugiausia statmenai į gatvę išdėstytos sodybos. Gyvenamieji namai galais atsukti į gatvę, už jų toliau stovi ūkiniai pastatai. Išliko vertingų sodybų su XIX a. pabaigos – XX a. pirmosios pusės pastatais – pirkiomis, svirnais, tvartais, kluonais, pirtimis, bei smulkiosios architektūros statiniais – kryžiais, šuliniais, aviliais. Čia galima rasti senovines, į kertes suleistų stambių rąstų trobas, dviaukščius svirnus su balkonėliais.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Heinrich Zimmer

**Heinrich Zimmer** (*Hainrichas Cimeris*; 1890 m. gruodžio 6 d. Graifsvalde, Vokietija – 1943 m. kovo 20 d. Niujorkas) – vokiečių indologas, Pietų Azijos meno specialistas.

Gimė Graifsvalde, Vokietijoje. Akademinę karjerą pradėjo Berlyno universitete, studijuodamas sanskritą ir kalbotyrą (baigė 1913 m.). 1920–1924 m. dėstė Graifsvalde, vėliau gavo vietą Haidelberge. 1938 metais buvo nacių atleistas ir pasitraukė į Angliją, 1942 m. persikėlė į Niujorką, kur paskutiniais savo gyvenimo metais dėstė filosofiją Kolumbijos universitete.

Vienas jo studentų buvo būsimasis lyginamosios mitologijos specialistas Josephas Campbellas, kuris redagavo daugelį pomirtinių Zimmerio veikalų. Taip pat Zimmeris artimai draugavo ir su Carlu Jungu.

Vienas esminių jo kaip menotyrininko metodų buvo religinių įvaizdžių, naudojančių savo šventumo krūvį psichikos transformavimui, tyrinėjimas.

## Bibliografija

* *The King and the Corpse: Tales of the Soul's Conquest of Evil* Edited by Joseph Campbell. (1975)
* *Philosophies of India*. Edited by J. Campbell.
* *Myths and Symbols in Indian Art and Civilization* Edited by J. Campbell. (1946)
* *The Art of Indian Asia, its Mythology and Transformations* Completed and edited by Joseph Campbell. (1955)
* *Heinrich Zimmer : Coming Into His Own* Edited by Margaret H Case.
* *Kunstform und Yoga im Indischen Kultbild* (1926)
Salos II

**Salos II** – buvęs etnografinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakarinėje dalyje, 2 km į šiaurę nuo Antalksnės, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Architektūros paminklas, dabar yra vakarinė Salų kaimo dalis. Kaimas įsikūręs Alksno rytinėje pakrantėje. Nuo XIX a. čia išliko tik pirkia ir svirnas, o kiti pastatai statyti XX a.

## Istorija

Salomis buvo vadinami du kaimai, abu išaugę iš vienos sodybos. 1842 m. minimos Salos II kaip viensėdis. 1847 m. jie istoriniuose šaltiniuose jau žymimi kaip Antalksnės kaimo užusieniai. Tuo metu Salose II buvo 1 sodyba su 9 gyventojais. Pastarajam kaimeliui pradžią davė Jurgis Kudaba, gyvenęs 100 metų. Dėl to ir dabar kartais Salos II vadinamos ***Kudabiškėmis***, nes nuo seno čia gyveno Kudabų šeimos. 1909 m. jau buvo 4 sodybos su 25 gyventojais. Su didesniu Antalksnės kaimu susisiekdavo vandens keliu.

XX a. tarpukariu lenkams okupavus Vilniaus kraštą, per Salas II iš Lietuvos į Lenkiją ir atvirkščiai valtimis keliavo spauda, kitos kontrabandinės prekės, net kraičių skrynios.

1971 m. Salos II prijungtos prie Salų I. 1972 m. keturių sodybų padrikasis kaimas paskelbtas etnografiniu.

## Gyventojai

## Architektūra

Tai senoviškas, rėžinės žemdirbystės laikus menantis ir senąją kaimo užstatymo struktūrą išsaugojęs kaimas. Kaimelio trobesiai statyti atskiromis grupelėmis, be centrinės gatvės (padrikasis kaimas). Sodybose yra 16 paminklinių XIX a. pirmos pusės–XX a. pirmos pusės pastatų. Gyvenamieji namai dvigaliai (su pirkaitėmis), svirnai nedideli, su priesvirniais. Atokiau nuo gyvenamųjų namų, svirnų ir tvartų slėnyje stovi kluonai, prie ežero – pirtys. Namų puošyba saikinga, su antlangių ir palangių kiaurapjūvio ornamentais. Tvartai nedideli, vienos patalpos. Kluonai įvažiuojami iš galo, pėdinės statybos. Silvestro Kudabos ir Kazio Kudabos pirkių langai su langinėmis.

Sodybiniui užstatymui būdingas darnus, kompakštikas medinių gyvenamosios ir ūkinės paskirties pastatų išdėstymas atsižvelgiant į gamtines sąlygas. Pirkios stovi aukštesnėse vietose, ūkiniai – žemesnėse, visų sodybų kluonai sugrupuoti nuošaliau, šiaurės rytinėje kaimo dalyje. Sodybos netaisyklingų formų, neturi aiškių ribų. Pastatams būdingos į kertes suleistų medinių rastų konstrukcijos, dvišlaičiai ir valminiai stogai dengti malksnomis ar šiaudais. Želdinių išsidėstymas vientisas ir sudaro organišką prie kaimo prisišliejusių giriaičių, gyventojų sodintų medžių bei krūmų ir savaimingai išaugusių želdinių derinį, prie pagrindinio įėjimo į pirkią sodinti dekoratyviniai krūmai ir gėlės.


Salos (Ignalina), sodžius.JPG|Etnografinis sodžius
Salos (Ignalina), pirkia.JPG|Kaimo pirkia
Salos, svirnas.JPG|Paminklinis svirnas
Salos,_ledainė.JPG|Ledainė
Salos, tvartas.JPG|Tvartas


## Šaltiniai
Algoma

**Algoma** () – miestelis Jungtinėse Amerikos Valstijose, Viskonsino valstijos šiaurės vakaruose, Mičigano ežero pakrantėje.

Miestelis įkurtas 1834 m. 1851 m. čia apsigyveno pirmieji atvykėliai iš Airijos ir Anglijos. XIX a. viduryje čia apsigyveno emigrantai iš Vokietijos, Bohemijos, Skandinavijos šalių ir Belgijos.

## Galerija

Image:AlgomaWisconsin.jpg|
Image:WIS54EastTerminus.jpg|
Image:AlgomaWisconsin2.jpg|


## Šaltiniai
Benediktavas

**Benediktavas** (arba ***Makniai***) – etnografinis kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, Aukštaitijos nac. parke, į vakarus nuo Alksno ežero, 2 km į vakarus nuo Antalksnės, šalia Utenos rajono ribos. Prie kaimo stūkso dvi sakralinės kalvos – Dūdkalnis ir Vilkakalnis.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš vardo *Benedi̇̀ktas*.

## Istorija
XX a. pr. buvo palivarkas (Maknio valda) Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje. Tarpukariu buvo netoli demarkacinės linijos, priklausė Lietuvai.

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šakališkė

:: *Apie kaimą Strūnaičio seniūnijoje žr. [[Šakališkė (Strūnaitis)]]*.

**Šakališkė** – gatvinis kaimas Švenčionių rajono savivaldybės šiaurėje, Aukštaitijos nac. parke, prie Žeimenos ir Kiaunos santakos, 1,5 km į pietus nuo Kaltanėnų. Seniūnaitijos centras. Prie kaimo yra pietinis Žeimenių ežero galas, šalia telkšo Peikenis. Praeina plentas  ir Švenčionėlių–Utenos geležinkelis, atsišakoja kelias į Murmas.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Niagara

**Niagara** (iš indėnų k. *onghiar* „griaustinio vanduo“) reikšia:
*Gamtiniai objektai:*
* Niagaros krioklys;
* Niagara – upė JAV ir Kanadoje;
* Niagaros pusiasalis.

*Miestai [[JAV]]:*
* Niagara – Niujorko valst;
* Niagara Folsas – Niujorko valst;
* Niagara – Viskonsino valst.

*Miestai [[Kanada|Kanadoje]]:*
* Niagara Folsas – Ontario prov;
* Niagara on the Lake – Ontario prov.
Stripeikiai (Ignalina)

**Stripeikiai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės vakaruose, Aukštaitijos nac. parko šiaurės vakaruose, Minčios girios pakraštyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Ginučių.

Pro kaimą eina keliautojų maršrutas Palūšė–Tauragnai, pietuose telkšo Pakasas, o pačiame kaime nedideli Šaminio ir Balinio ežerėliai. Upelis Tauragna (Tauragnėlė) ties kaimu užtvenktas, prie užtvankos stovi vandens malūnas (istorijos paminklas). Kaime yra bitininkystės muziejus (nuo 1984 m.). Netoli kaimo yra trys grupės pilkapių.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Stripei̇̃kis*.

## Istorija

Kaimas minimas Livonijos ordino metraščiuose nuo 1357 m., nors žmonės čia gyveno ir anksčiau. Prie kelio į Kirdeikius yra 3 grupės pilkapių (iš viso penkiolika), kuriuose palaidoti senieji Stripeikių gyventojai. Tai seniausia gyvenvietė nacionaliniame parke. Vėliau kaimas priklausė Vilniaus vyskupo Labanoro dvarui. Jau tada garsėjo bitininkyste, kadangi duoklę vyskupui mokėjo medumi ir vašku.

XIX a. pab. Stripeikių kaimas buvo Švenčionių apskrities Linkmenų valsčiuje ir apylinkėje, Beleckių dvaro (Petkūniškis) valda.

Tarpukariu kaimas buvo Lietuvos pusėje (Utenos apskritis, Linkmenų valsčius). Sovietmečiu priklausė Palūšės apylinkei.

## Muziejus

Stripeikiai garsėja Senovinės bitininkystės muziejumi (veikia nuo 1984 m.), kuriame galima išvysti įvairiausių senovinių avilių, bitininkystės įrankių, sužinoti apie bičių produktus, susipažinti su bitininkystės istorija Lietuvoje. Muziejų Vinco Bikaus sodyboje ant kalvos įkūrė Bronius Kazlas. Sodyboje Vinco Bikaus sūnus Mykolas ant Tauragnos upelio užtvankos buvo įrengęs malūną. Prie pagrindinio pastato stovi dievo Babilo skulptūra. Šlaituose išsidėstę senoviniai gulstieji, statieji ir figūriniai aviliai. Skulptūrinių kompizicijų autorius – dailininkas Teofilis Patiejūnas.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesteliai.lt 
* Muziejaus svetainė
Hermann Oldenberg

**Hermann Oldenberg** (*Hermanas Oldenbergas* 1854 m. spalio 31 d. – 1920 m. kovo 18 d.) – vokiečių indologas ir budologas, vienas reikšmingiausių Vedų ir ankstyvojo budizmo specialistas.

## Biografija

Gimė Hamburge. Berlyne ir Giotingene studijavo klasikinę filologiją ir indologiją. Vėliau tapo profesoriumi Kylyje ir Giotingene.

Oldenbergo studija *Buddha: His Life, his Doctrine, his Order* (1881) (*Buddha: jo gyvenimas, doktrina ir bendruomenė*), paremtas tekstais Pali kalba tapo viena svarbiausių tų laikų budizmo studijų, o *Prolegomena* tapo svarbiausiu darbu filologiniuose Rigvedos tyrinėjimuose.

Taip pat į anglų ir vokiečių kalbas Oldenbergas išvertė nemažai reikšmingų tekstų, iš kurių paminėtini trys Vinayana ir du Grhyasutrų tomai (kartu su Th. W. Rhys Davids) bei du savarankiški Vedų tomai.

## Rinktinė bibliografija
* *Buddha: His Life, his Doctrine, his Order* 1881;
* *Die Hymnen des Rigveda. Bd. 1: Metrische und textgeschichtliche Prolegomena*. Berlin 1888 [Nachdruck: Wiesbaden 1982, ISBN 3-515-03800-0];
* *Vedaforschung*. Suttgart, Berlin 1905 (Pdf);
* *Ṛgveda. Textkritische und exegetische Noten.* Teil 1: Berlin 1909, Teil 2: Berlin 1912 (Abhandlungen der Königlichen Gesellschaft der Wissenschaften zu Göttingen, phil.-hist. Klasse, N. F. 11,5 und 13,3);
* *Religion des Veda*. 2. Aufl. Suttgart, Berlin 1917;
* *Kleine Schriften.* 2 Teile. Stuttgart 1967 (Glasenapp-Stiftung 5,1+2);
* *Kleine Schriften. Teil 3.* Stuttgart 1993 (Glasenapp-Stiftung 34), ISBN 3-515-06122-3.
Haradokas

**Haradòkas**  (; arba ***Gorodokas***, ) – miestas šiaurės rytų Baltarusijoje, 30 km į šiaurę nuo Vitebsko, prie Gorožankos upės. Rajono centras. Lengvoji pramonė.

## Istorija

Miestas žinomas nuo XVI a. vidurio kaip ***Haradokas prie Polocko***. XVII a. priklausė Vitebsko vaivadijai. Miesto statusą įgijo 1772 m. XIX a. buvo Vitebsko gubernijos Haradoko apskrities centras.

## Šaltiniai
Novalukomlis

**Novalùkomlis**  (; arba ***Novolukomlis***, ) – miestas Baltarusijoje, Lukomlio ežero pakrantėje. Šiluminė Lukomlio elektrinė. Statybinių medžiagų, maisto pramonė.

## Istorija

Įkurtas 1964 m. prie Lukomlio šiluminės elektrinės kaip ***Pionernas*** (. 1965 m. jam suteiktos miesto tipo gyvenvietės, o 1970 m. – miesto teisės.

## Šaltiniai
Thomas William Rhys Davids

**Thomas W. Rhys Davids** (*Tomas Rys Deividsas*; 1843 m. gegužės 12 d. – 1922 m. gruodžio 27 d.) – britų budologas, archeologas ir Pali kalbos tyrimų Vakaruose pradininkas.

Breslau, Vokietijoje studijavo Sanskritą, 1863 metais kaip valstybės tarnautojas buvo išsiųstas į Šri Lanką, kur pirmą kartą susidūrė su Pali tekstu. Dalyvavo senosios Šri Lankos sostinės Anuradhapuros kasinėjimuose. Ima rinkti įvairius įrašus ir manuskriptus bei aprašyti juos Royal Asiatic Society (*Karališkosios Azijos draugijos*) žurnale. Vėliau dėl nesutarimų su vyresnybe Davidsas atleidžiamas ir grįžta į Angliją. Čia jis įkuria Pali text society (*Pali tekstų draugiją*) ir tampa Pali kalbos profesoriumi Londono universitete. 1905 m. jam pasiūloma vadovauti Lyginamosioms religijų studijoms Mančesterio universitete.

Jo žmona Caroline Foley Davids taip pat buvo žymi budologė.
Maurice Bloomfield

**Maurice Bloomfield** (*Morisas Blumfyldas*; 1855 vasario 23 d. – 1928 m. birželio 12 d.) – JAV filologas ir Vedų tyrinėtojas.

## Biografija

Gimė Bielske (tuomet *Bielitz*, Austrijos Silezijos miestas, dabar Lenkija). Būdamas dvylikos metų 1867 m. persikėlė gyventi į JAV. Jo sesuo – *Fannie Bloomfield Zeisler*, garsi pianistė.
1877 m. baigė Furmano universitetą (*Greenville*, Pietų Karolina). Po to Jeilio universitete ir Johns Hopkins universitete studijavo sanskritą. Dvejus metus studijavo Berlyne ir Leipcige.
1881 m. grįžo į Hokinso universitetą asocijuotu profesoriumi (*associate professor*). Gana greitai tapo sanskrito ir lyginamosios filologijos profesoriumi.

Dauguma jo darbų skirti Vedų tyrinėjimams, iš kurių žinomiausias *Vedic Concordance* (1907), Vedų siužetų ir motyvų žinynas. Taip pat jis išvertė Atharvavedą.

Žurnale *American Journal of Philology* paskelbė virtinę straipsnių su žodžių asimiliacijos (pvz., aprašė haplologiją) ir adaptacijos tyrimais, taip pat – su Vedų interpretacijomis. Pagarsėjo kaip Vedų tyrinėtojas.
Fanas (mitologija)

:: *Apie miestą Italijoje žr. [[Fanas (Italija)]]*.

**Fanas** graikų mitologijoje – seksualinis troškimas, reprodukcijos dievas. Pirmapradis dievas, personifikuotas troškimas daugintis. Jis atsirado iš pasaulio kiaušinio, kurį padėjo Chronas (Laikas) ir Anankė (Neišvengiamumas, Likimas). Dažnai identifikuojamas su Erotu. Pagal orfikų tradiciją jis buvo pirmasis visatos valdovas. Vėliau savo skeptrą atidavė savo vieninteliam vaikui Niktei (Nakčiai), kuri jį perdavė Uranui (Dangui). Dar vėliau valdžią perėmė Kronas, kurį nuvertė Dzeusas. Dzeusas prarijo Faną tam, kad įgytų jo galią kosmosui ir perskirstytų tarp naujųjų dievų – olimpiečių.
Stiklavarlės

**Stiklavarlės** (*Centrolenidae*) – beuodegių varliagyvių (*Anura*) šeima.

Joje yra šios gentys ir rūšys:
* Gekoninės stiklavarlės (*Centrolene*)
** Santanderinė stiklavarlė (*Centrolene acanthidiocephalum*)
** Aukštuminė stiklavarlė (*Centrolene altitudinale*)
** Andinė stiklavarlė (*Centrolene andinum*)
** Antiokinė stiklavarlė (*Centrolene antioquiense*)
** Krioklinė stiklavarlė (*Centrolene audax*)
** Melsvoji stiklavarlė (*Centrolene azulae*)
** *[[Centrolene bacatum]]*
** Spalvingoji stiklavarlė (*Centrolene balionotum*)
** Šoklioji stiklavarlė (*Centrolene ballux*)
** Kalninė stiklavarlė (*Centrolene buckleyi*)
**Kietaodė stiklavarlė (*Centrolene durrellorum*)
** Spuoguotoji stiklavarlė (*Centrolene fernandoi*)
** Gekoninė stiklavarlė (*Centrolene geckoideum*)
** Pampasinė stiklavarlė (*Centrolene gemmatum*)
** Bolivarinė stiklavarlė (*Centrolene gorzulae*)
** Margoji stiklavarlė (*Centrolene grandisonae*)
** *[[Centrolene guanacarum]]*
** Skaisčioji stiklavarlė (*Centrolene heloderma*)
** Kachamarkinė stiklavarlė (*Centrolene hesperium*)
** *[[Centrolene huilense]]*
** Mišrioji stiklavarlė (*Centrolene hybrida*)
** Geltonkojė stiklavarlė (*Centrolene ilex*)
** *[[Centrolene lema]]*
** Juostuotoji stiklavarlė (*Centrolene lemniscatum*)
** *[[Centrolene litorale]]*
** Linčo stiklavarlė (*Centrolene lynchi*)
** *[[Centrolene mariae]]*
** *[[Centrolene mariaelenae]]*
** Medemo stiklavarlė (*Centrolene medemi*)
** Miulerio stiklavarlė (*Centrolene muelleri*)
** Kordiljerinė stiklavarlė (*Centrolene notostictum*)
** Kolumbinė stiklavarlė (*Centrolene paezorum*)
** *[[Centrolene papillahallicum]]*
** Pusiaujinė stiklavarlė (*Centrolene peristictum*)
** Akmenyninė stiklavarlė (*Centrolene petrophilum*)
** Cypioji stiklavarlė (*Centrolene pipilatum*)
** Lemoninė stiklavarlė (*Centrolene prosoblepon*)
** *[[Centrolene puyoense]]*
** *[[Centrolene quindianum]]*
** *[[Centrolene robledoi]]*
** Sančeso stiklavarlė (*Centrolene sanchezi*)
** Pičinčinė stiklavarlė (*Centrolene scirtetes*)
** *[[Centrolene tayrona]]*
**Venesuelinė stiklavarlė (*Centrolene venezuelense*)
* Stiklavarlės (*Cochranella*)
* *[[Hyalinobatrachium]]*
Hidras

**Hidras** graikų mitologijoje – vienas iš pirmapradžių dievų, gėlo vandens personifikacija. Jo mylimoji Tesidė (Tezidė), pirmapradė kūrimo deivė. Kai kuriose teogonijose Hidras minimas kūrimo pradžioje. Identifikuojamas su Okeanu, gėlo vandens upę,
juosiančia Žemę, o jo žmona su Tesidė su Tetija. 

Vaikai:
* Gaja (Orfika, „Fragmentai“ 57, „Argonautika“ 1.503)
* Fanas su Gaja (Orfika, „Fragmentai“ 57)

Minimas:
* Homeras, „Iliada“ – graikų epas VII-IX a.
* Orfika, „Fragmentai“ – graikų giesmės;
* Apolonijus Rodijus, „Argonautika“ III a. pr. m. e.
* Nonas (*Nonnos*), „Dionisiaka“ V a.

## Išnašos
Dysna

**Dysna** (, ) – upė Lietuvoje ir Baltarusijoje; Dauguvos kairysis intakas. Ilgis 176 km (Lietuvoje 77&nbsp;km). Baseino plotas 8193 km² (Lietuvoje 726&nbsp;km²).

Išteka iš Parsvėto ežero prie Dūkšto, Ignalinos rajono savivaldybės teritorija teka į pietryčius (per Dysnų, Dysnykščio ežerus). Nuo Kačergiškės pasuka į rytus ir 30 km teka Lietuvos–Baltarusijos valstybine siena, nuo santakos su Birvėta teka Dysnos lyguma. Toliau teka Baltarusijos Vitebsko sr. teritorija. Įteka į Vakarinę Dviną (Dauguvą) 423 km nuo jos žiočių, ties Dysnos miestu.

Didžiausi intakai: Birvėta, Mūnelis, Šeškinė, Raukėta, Marūga, Drūkša, Janka (kairieji), Šaminė, Ringė, Gulbija, Berezba, Mniuta, Auta (dešinieji).

Aukštupio vagos plotis 10–15 m, vidurupio 20–35 m, žemupio 70–90 m. Daug seklumų, gylis l, 5–2 m. Daug seklumų. Nuolydis iki Dysnų ežero 117&nbsp;cm/km. Srovės greitis 0,2-0,4 m/s, didžiausias 1,4 m/s. Vandens lygio svyravimas per metus 3–8 m. Vidutinis debitas žiotyse 46,8 m³/s. Per pavasario potvynius plačiai išsilieja, tuo laikotarpiu nuteka apie 48 % metinio upės nuotėkio. Dalis upės slėnio limnoglacialinėje lygumoje – Dysnos hidrografinis draustinis.

Ties Padysniu (Padysnio hidroelektrinės tvenkinys) ir ties Janioniais (114 ha tvenkinys) patvenkta. Šarkauščinoje ir Pazikuose yra vandens matavimo postai.

Upėvardis neaiškios kilmės. Spėjama, kad galbūt kilęs iš *disti (dysta, dido)* („didėti, augti“).

## Šaltiniai
Asipovičai

**Asipòvičai**  (; arba ***Osipovičiai***,  ) – miestas vidurio rytų Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 136 km į vakarus nuo Mogiliavo, Svisločiaus intako Siniajos kairiajame krante. Asipovičų rajono centras.

Geležinkelis į Minską, Gomelį, Mogiliavą, Baranovičius, plentas į Minską, Gomelį. Popieriaus, mašinų, statybinių medžiagų, lengvoji, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Į šiaurę nuo Asipovičų, ant Svisločiaus upės yra Asipovičų tvenkinys ir Asipovičų hidroelektrinė.

## Istorija

Asipovičai žinomi nuo XVIII a. 1872 m. pastatyta Liepojos-Romnų geležinkelio stotis, prie jos kūrėsi gyvenvietė. XIX a. pabaigoje kaimas buvo Babruisko apskrities Zamošos valsčiuje. Nuo 1924 m. liepos 17 d. miestelis, Asipovičų rajono centras. 1935 m. gavo miesto teises.

## Sportas
* FK Osipoviči (futbolo klubas);
* „Jaunystės“ (Junost) stadionas, talpinantis 2000 žiūrovų.

## Šaltiniai
Horkos

**Hòrkos**  (arba ***Horkai, Gorkos***, , ) – miestas Baltarusijos rytuose, Mogiliavo srities šiaurėje, prie geležinkelio Orša–Kryčavas; rajono centras. Mieste išplėtota tekstilės (linų apdirbimo), statybinių medžiagų, maisto (mėsos) pramonė.

## Istorija

Miestas įsikūręs prie Sožo dešiniojo intako Pronios upės. 1544 m. minimas Horkų kaimas. Nuo XVII a. dvaro centras. Priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštijai, nuo 1584 m. Sapiegų nuosavybė. 1619 m. gavo savivaldą, XVII a. pirmoje pusėje minimas miestas. Po Abiejų Tautų Respublikos pirmojo padalijimo 1772 m. atiteko Rusijos imperijai. Miestelyje 1780 m. buvo 992 gyventojų. 1795–1820 m. čia veikė gelumbės audimo manufaktūra, dukart per metus vykdavo mugės. Nuo 1861 m. miestas, Horkų apskrities ir Horkų valsčiaus centras. XIX a. pastatyta cerkvė.

1919 m. sausio mėn. atiteko Baltarusijos SSR, 1919 m. lapkričio mėn. – 1924 m. priklausė Rusijos SFSR, nuo 1924 m. vėl Baltarusijos SSR. Nuo 1924 m. rajono centras. 1840 m. įkurtas Žemės ūkio institutas, nuo 1925 m. Baltarusijos žemės ūkio akademija.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kryčavas

:: *Apie Lenkijos kaimą žr. [[Kžičevas]]*.

**Krýčavas** (; arba ***Kričevas***, ) – miestas rytų Baltarusijoje, į pietryčius nuo Mogiliavo, Sožo upės dešiniajame krante, netoli sienos su Rusija. Rajono centras. Per Kryčavą eina plentas Maskva-Babruiskas, geležinkeliais pasiekiami Charkovas, Mogiliavas, Orša, Roslavlis. Išplėtota statybinių medžiagų, ypač gelžbetonio gaminių, gumos, baldų, maisto (mėsos, alaus) pramonė. Veikia kraštotyros muziejus. Iš architektūros paminklų išlikę rūmai, statyti 1778–1787 m., Šv. Mikalojaus cerkvė, statyta apie 1900 m.

## Istorija

Kryčavas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1150 m., čia nuo seno buvo medinė pilis. XII a. – XIII a. priklausė Smolensko, XIV a. pirmoje pusėje – Mstislavo kunigaikštystei, nuo XIV a. antrosios pusės ik 1772 m. – Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

Nuo XV a. pabaigos valstybinio Kryčavo valsčiaus, vėliau seniūnijos centras. Valsčius atskirtas nuo Mstislavo kunigaikštės išmirus ją valdžiusiai Lengvenaičių dinastijai. Kryčavo pilis XVI a. – XVII a. buvo svarbus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės atramos punktas, ji atlaikė 1507 m., 1508 m., 1514 m., 1535 m., 1633 m. (tris), 1648 m., 1651 m., 1658 m., 1661 m. ir 1744 m. Rusijos kariuomenės apgultis. XVII a. pirmoje pusėje pilis restauruota, turėjo 5 šoninius ir vartų medinius gynybinius bokštus. XVIII a. čia nuolat tarnavo 17-24 patrankininkai. Nuo XVII a. vid. Kryčavo seniūniją valdė Nesvyžiaus šakos Radvilos. Per XVII a. vidurio karus su Rusija miestas nuniokotas, pilis sudeginta, todėl 1652 m. ir 1661 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas Kryčavo miestiečius atleido nuo mokesčių ir prievolių.

Per 1743–1744 m. Kryčavo seniūnijos valstiečių sukilimą prie Kryčavo sukilėlius sumušė J. F. Radvilos sutelkti kariniai daliniai. Represijomis ir nuolaidomis sukilimas numalšintas. 1772 m. per Pirmąjį Abiejų Tautų Respublikos padalijimą miestą užvaldė Rusija, jis prarado miesto teises. Imperatorė Jekaterina II Kryčavo seniūniją, turėjusią daugiau, kaip 14 000 valdinių, 1776 m. padovanojo favoritui G. Potiomkinui.

XVIII a. Kryčave įsteigta laivų statykla, kitų manufaktūrų. XVIII a. pabaigoje pilis prarado karinę reikšme, apleista. XIX a. buvo privatus miestelis Čerykavo apskrityje, taip pat dvaras, Kryčavo valsčiaus centras.

1919–1924 m. miestas priklausė Sovietų Rusijai, 1924 m. atiteko Baltarusijai, tapo rajono centru, 1932 m. atgavo miesto teises. Per TSRS – Vokietijos karą naciai išžudė apie 24 000 miesto ir rajono gyventojų, daugiausia žydų. XX a. 6-9 dešimtmetyje Kryčavas išsiplėtė.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Nuotraukos
Sylvain Levi

**Sylvain Lévi** (*Silvenas Levi*; 1863 m. kovo 28 d. – 1935 m. spalio 30 d.) – prancūzų indologas ir budologas.

Tyrinėjo Vedų ritualus bei sanskritškus budizmo tekstus.

## Bibliografija
* *Le théatre Indien* (1890),
* *Quid de Graecis veterum Indorum monumenta tradiderint* (s.å.),
* *La doctrine du sacrifice dans les Brahmanas* (1898),
* *Le [[Nepalas|Nepal]]. Étude historique d'un royaume hindu* (l-3, 1905–1908, i „*Annales du Musée Guimet: Bibi. d'études*“, del. 17-19),
* „*[[Mahayana]]-sutralamkara. Exposé de la doctrine du grand véhicule selon le systéme Yogachara*“ (I, text, 1907).
Dysna (miestas)

**Dysnà**  (, ) – miestas šiaurės Baltarusijoje, prie Dauguvos ir Dysnos upių santakos. Veikia statybinių medžiagų, maisto pramonės įmonės.

## Istorija

Dysna įkurta XI a., kai įrengta gynybinė gyvenvietė. XIV a. vietoj jos pastatyta pilis, kuri XVI a. atnaujinta. XVII a. viduryje pastatyta vadinamoji Žemutinė pilis, sugriauta per 1700–1720 m. Šiaurės karą.

1301–1793 m. Dysna priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1563 m. karalius Žygimantas Dysnai suteikė miestelio teises, čia buvo pilis ir 7 kiemai. 1569 m. suteikta Magdeburgo teisė. XVI a. Dysnoje buvo 2 stačiatikių ir 1 unitų cerkvė. 1581 m. pastatyta parapinė katalikų bažnyčia, 1630 m. – medinis pranciškonų vienuolynas, kuris 1733 m. perstatytas, tapo mūrinis.

XVII a. Dysna buvo seniūnijos centras. 1632 m. veikė 9 cechai. 1700 m. miestas visiškai sudegė. Nuo 1795 m. priklausė Rusijos imperijai, Vilniaus gubernijos Dysnos apskrities centras. Lenkijos valdymo metais, nuo 1922 m. apskrities centras. Nuo 1939 m. priklauso Baltarusijai. Per Antrąjį pasaulinį karą vokiečiai Dysnoje įkūrė koncentracijos stovyklą, mieste ir apylinkėse nužudyti 4584 žmonės. Karo metu miestas sugriautas, liko tik apie 1200 gyventojų.

1940 m. pakartotinai gavo miesto teises.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://web.archive.org/pawet.narod.ru Napoleonas Rouba. Kelionių vadovas po Baltarusiją ir Lietuvą. Vilnius, 1909 m. (lenkų k.)
Žydai už judaizmą

**Žydai už judaizmą** () – 1985 metais Los Andžele rabino Bentziono Kravitzo sukurtas JAV žydų judaizmo judėjimas, kaip atsakas krikščioniškai žydų organizacijai Žydai už Jėzų, tikinčiai, kad Jėzus yra Dievas. Organizacijos tikslas ginti judaizmą, laukti judaizmo mesijo ir laikytis Toros 613 Įstatymų. Ši JAV organizacija rūpinasi žydų švietimu, auklėjimu ne tik Amerikoje, bet ir visame pasaulyje.

## Taip pat skaitykite
* Žydai už Jėzų

## Nuorodos
* Žydai už judaizmą
Klimavičai

**Klìmavičai**  (arba ***Klimovičiai***) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srities pietryčiuose; rajono centras. Statybinių medžiagų, metalo apdirbimo pramonė.

## Istorija

Gyvenvietėje rasta senovės Romos monetų. Klimavičai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1581 m. 1777 m. gavo miesto teises. Caro laikais buvo Klimavičų apskrities centras.

## Šaltiniai
Šklovas

**Šklòvas**  (, ) – miestas rytų Baltarusijoje, Dniepro upės pakrantėje, 35 km į šiaurę nuo Mogiliavo, rajono centras. Yra XVIII a. rotušė, sinagoga, miesto sodas, šv. Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1849 m.), paminklas agurkui (pastatytas 2007 m.).

## Etimologija

Miestas pavadintas pagal pro jį tekantį upelį – Šklovką.

## Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 1520 m. pasiuntinio Sigizmundo Herberšteino diplomatinės kelionės į Maskvą ataskaitose.

Šklovas nuo XIII a. pabaigos iki 1772 m. ATR padalijimo priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVI a. II pus. – XVII a. I pus. miestas ir visa Šklovo grafystė priklausė Jonui Karoliui Chodkevičiui ir jo broliui Aleksandrui, vėliau – iki XVIII a. I pus. – Kazimierui Jonui Sapiegai. Aleksandras Chodkevičius 1619 m. Šklove fundavo domininkonų vienuolyną, kuriam padovanojo savo privačią biblioteką. 1832 m. vienuolynas Rusijos caro valdžios nurodymu buvo uždarytas.

1762 m. Šklovui suteiktos Magdeburgo teisės. Po 1772 m. ATR padalijimo Šklovas tapo Rusijos imperijos dalimi. 1773–1777 m. buvo Šklovo apskritis Mogiliavo gubernijoje. XIX a. buvo Mogiliavo apskrities Šklovo valsčiaus centras. 1925 m. gavo miesto teises.

## Žymūs žmonės
* Šklove savo karjerą pradėjo Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka, kuris: 1982–1983 m. buvo kolūkio „Udarnik“ (Šklovo raj.) pirmininko pavaduotojas, 1983–1985 m. – Šklovo statybos medžiagų kombinato direktoriaus pavaduotojas, 1985–1987 m. – Šklovo raj. Lenino kolūkio partkomo sekretorius, 1987–1994 m. – sovchozo „Gorodec“ (Šklovo raj.) direktorius.

## Šaltiniai
Salihorskas

**Salihòrskas**  (; arba ***Soligorskas***, ) – miestas Baltarusijoje, Minsko srities pietuose, prie Slučės upės tvenkinio; rajono centras. Miestas išsidėstęs prie Soligorsko marių vakarinio kranto. Kalio druskos kombinatas – „Беларускалий“. Išvystyta lengvoji, chemijos pramonė.
 
## Istorija

Salihorskas įkurtas 1958 m., miesto statusą įgijo 1963 m.

## Sportas
* FK Šachcior (futbolo klubas);
* „Statybininko“ („Budaunik“) stadionas, kurio talpa per 3000 žiūrovų.

## Galerija

BLR Soligorsk Catholic church.JPG|Šv. Pranciškaus katalikų bažnyčia
BLR Soligorsk Orthodox Svyato-pokrovskaya church.JPG|Stačiatikų cerkvė
BLR Soligorsk church of evangelists Christ for all.JPG|Soligorsko evangelikų bažnyčia „Kristus visiems“
BLR Soligorsk Administration Building.jpg|Rajono teismo pastatas
BLR Ice palace in Soligorsk.JPG|Ledo rūmai
BLR Soligorsk Club of Builders.JPG|Statybininkų klubas
BLR Soligorsk Railway Station.jpg|Geležinkelio stotis


## Šaltiniai
Bychavas

**Býchavas**  (; arba ***Býchovas***, ) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 50 km į pietus nuo Mogiliavo, Dniepro upės dešiniajame krante, netoli Mokriankos žiočių. Rajono centras. Praeina geležinkelis Mogiliavas–Žlobinas, plentai į Gomelį, Mogiliavą, Rahačovą. Pramonė orientuota į žemės ūkį – daržovių džiovinimą ir konservavimą, pieno miltelių, linų apdirbimą, tačiau mieste yra ir baldų, metalo dirbinių gamyba. Yra istorijos ir kraštotyros muziejus. Barokinė sinagoga, pilies (abi XVII a.) liekanos, cerkvė (XIX a. vidurys).

## Istorija

Pirmąkart paminėtas XIV a. Rusijos miestų sąraše. Nuo XV a. 2-osios pusės priklausė LDK didikams Druckiams–Zubrovickiams, Goštautams. Po Stanislovo Goštauto mirties 1542 m. Bychavas perėjo Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Senajam, tapo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės seniūnijos centru. Vėliau Bychavą valdė Chodkevičiai, Sapiegos. XVI a. Bychave įsteigta patrankų liejykla, kuri veikė iki XVIII a. vidurio. Jonas Karolis Chodkevičius 1590–1625 m. pastatydino Šv. Kazimiero bažnyčią, miesto įtvirtinimus ir pilį – Bychavas tapo Abiejų Tautų Respublikos pasienio tvirtove. XVII a. įrengti bastioniniai įtvirtinimai. 1654–1655 m. Bychavo gyventojai, tarp jų 1000 vyrų žydų rinktinė, kartu su pilies įgula sėkmingai atlaikė Rusijos kariuomenės apgultį. XVII a. pirmoji pusėje įkūrus Naujojo Bychavo miestelį Bychavas imtas vadinti Senuoju Bychavu. 1755 m. jame buvo 2522 gyventojai, 534 kiemai, vyko 3 kasmetiniai turgūs.

1772 m. Bychavas atiteko Rusijos imperijai, priskirtas Mogiliavo gubernijai, tapo Senojo Bychavo apskrities centru. 1781 m. suteiktas herbas. Nuo 1802 m. Mogiliavo gubernijos Senojo Bychavo, 1852–1923 m. Mogiliavo gubernijos Bychavo apskrities centras. 1831 m. už dalyvavimą sukilime Bychavas iš Sapiegų konfiskuotas, tapo valstybės nuosavybe. 1829–1834 m. vyko Bychavo valstiečių bruzdėjimas prieš baudžiavą. XIX a. Senasis Bychavas buvo miestas, o Naujasis Bychavas – miestelis ir dvaras, Naujojo Bychavo valsčiaus centras. XIX a. 2-ojoje pusėje Bychave veikė 4 malūnai, apskrities ir parapinė mokyklos, 3 cerkvės, bažnyčia, sinagoga, 1882 m. pastatyta telegrafo, 1902 m. – geležinkelio stotis. 1913 m. pradėjo veikti kino teatras. Nuo 1924 m. Baltarusijos TSR rajono centras. Per Antrąjį pasaulinį karą Bychave ir Bychavo rajone naciai nužudė 9158 žmonių.

Sovietmečiu buvo maisto ir baldų pramonės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kasciukovičai

**Kasciukovičai** arba ***Kostiukovičiai*** (, ) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srities pietryčiuose; rajono centras. Lengvoji, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Geležinkelio stotis prie Oršos–Unečos linijos.

## Istorija

XIX a. buvo Kasciukovičų valsčius Klimavičų apskrityje. 1938 m. Kasciukovičai įgijo miesto teises.

## Šaltiniai

* Miesto ir rajono svetainė
Edmundas Baltrimas

**Edmundas Baltrimas** (1930 m. sausio 3 d. – 2006 m. lapkričio 16 d.) – lietuvių muzikologas, muzikinės kultūros skleidėjas, pedagogas.

Ilgą laiką vadovavo Meno darbuotojų rūmuose veikusiai diskofilų sekcijai.

## Biografija
1952 m. baigė Lietuvos konservatorijos fortepijono klasę. Iki 1958 m. dirbo pedagoginį darbą Vilniaus J. Tallat-Kelpšos mokykloje, nuo 1953 m. fortepijono skyriaus vedėjas. 1958–1974 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1974–1977 m. Vilniaus IV vaikų muzikos mokyklos fortepijono skyriaus vedėjas. Nuo 1984 m. dėstė fortepijoną M. K. Čiurlionio menų mokykloje.
Tesidė

**Tesidė** (**Tezidė**) graikų mitologijoje – pirmapradė kūrimo deivė. Ji tapatinama su Tetija ir Fuside (Fusis). Minima, keliose senovinėse teogonijose. Tesidė mite minima kaip Metidė, kurią prarijo Dzeusas. Tačiau vėliau šios dvi dievybės atsiskiria nuo pradinės kūrimo dievo koncepcijos. 

## Išnašos
Žodzina

**Žodzina** (; arba ***Žodinas***, ) – miestas Baltarusijoje, 50 km į rytus nuo Minsko, Minsko srities pavaldumo miestas. Baltarusijos automobilių gamykla, gaminanti karjerinius sunkvežimius „BelAZ“.

## Istorija

XIX a. tai buvo kaimas Barysavo apskrities Smaliavičų valsčiuje. 1924 m. jis tapo Smaliavičų rajono apylinkės centras, 1958 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės, 1963 m. – srities pavaldumo miesto statusas.

## Sportas
* FK Tarpeda-BelAZ (futbolo klubas);
* Torpedo stadionas (Žodzina), kurio talpa 3 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai