open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šešuolių dvaras

**Šešuolių dvaras** – dvaras, buvęs Šešuoliuose, prie Šešuolių ežero, dabartiniuose Dvarniniuose.

## Istorija
Žinomas nuo Vytauto laikų. 1449 ir 1478 m. dovanotas Vilniaus vyskupui. 1567 m. dvaro žemių dalis Kuziluose skirta naujai Šešuolių Šv. Juozapo bažnyčiai.

1818 m. dvare klebonui priklausė 20 valakų žemės (kartu su Kuzilais). 1837 m. sudegė ir nebebuvo atstatytas. XIX a. 2-ojoje pusėje dvaras buvo valstybinis. XX a. tarpukariu dvare buvo biblioteka, spirito varykla, ūkis.
Imperatyvioji norma

**Imperatyvioji norma** ( – liepiamasis, įsakomasis) arba **kogentinė norma** (*ius cogens* – prievartinė teisė) – viena iš teisės normų, kategoriškai nurodanti reguliuojamų visuomeninių santykių subjektams jų teises ir pareigas ir šie negali jų keisti, rūšių. Būdingas apibrėžtumas (terminai, apimtys, periodiškumas, išraiška, pvz., procentais ir kt.), konkretumas ir kokybiškumas (turto rūšių įvardijimas, veiksmų aprašymas, jų atlikimo tvarka ir kt.), ji numato teisės normos taikymo sąlygas ir įgyvendinimo būdus, draudžia nenurodytus veiksmus. 

## Viešoji teisė

Imperatyvioji norma būdinga konstitucinei, administracinei, baudžiamajai, finansų teisei ir kitoms viešosios teisės šakoms. Pvz., Lietuvos Konstitucijoje nustatyta, kad Seimas privalo svarstyti 50 000 Lietuvos Respublikos piliečių, turinčių rinkimų teisę, pateiktą įstatymo projektą. 

## Privatinė teisė
Imperatyviųjų normų yra ir privatinėje teisėje. Pvz., 2001 metų Lietuvos civiliniame kodekse įtvirtinta, kad viešajai tvarkai ir gerai moralei prieštaraujantis sandoris yra niekinis ir negalioja. Pagal teisinio reguliavimo kategoriškumo kriterijų imperatyvioji norma yra priešinga dispozityviajai normai. Vertikaliesiems santykiams reguliuoti taikomas imperatyvinis metodas.

## Tarptautinė teisė

Tarptautinėje teisėje pagal priimtas tarptautines konvencijas imperatyviosiomis normomis pripažįstama:
* Atviroji jūra
* Piratavimas
* Karo belaisvių žudymas
* Genocidas
* Vergų prekyba

## Šaltiniai
Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninė kanceliarija

**Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninė kanceliarija** (, sutrumpintai ) – Rusijos imperijos valstybinė įstaiga, tiesiogiai pavaldi Rusijos imperatoriui. Veikė Sankt Peterburge. 

## Istorija
Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninė kanceliarija atsirado kaip imperatoriaus Pavelo I asmeninė kanceliarija.

1812 m., per 1812 m. Prancūzijos invaziją į Rusiją, įkurta kaip valstybinė įstaiga, tačiau jos steigimo dokumento „Pilname Rusijos imperijos įstatymų rinkinyje“ nėra.

1812-1825 m. kanceliarijai vadovavo Aleksejus Arakčejevas.

1826 m. buvusi Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninė kanceliarija tapo Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninės kanceliarijos pirmuoju skyriumi, įkurti antrasis ir trečiasis skyriai.

Nuo tada kanceliariją sudarė skyriai, turėję ministerijos statusą:
* Pirmasis skyrius, įkurtas 1826 m., tvarkė aukščiausiųjų valdininkų skyrimą ir atleidimą, apdovanojimus, pensijas. 
* Antrasis skyrius, veikęs 1826–1882 m. kodifikavo įstatymus, leido „Pilną Rusijos imperijos įstatymų rinkinį“ ().
* Trečiasis skyrius, veikęs 1826–1880 m. rūpinosi politine priežiūra ir sekimu. 
* Ketvirtasis skyrius, veikęs 1828–1880 m. vadovavo labdaros ir moterų mokymo įstaigoms. 
* Penktasis skyrius, veikęs 1836–1856 m. rengė valstybinių valstiečių reformą.
* Šeštasis skyrius, veikęs 1842–1845 m. rengė Kaukazo valdymo reformą. 

1882 m. Pirmasis skyrius vėl imtas vadinti Imperatoriškosios Jo didenybės asmenine kanceliarija.

Po Vasario revoliucijos 1917 m. balandžio mėn. Imperatoriškosios Jo didenybės asmeninė kanceliarija panaikinta.

## Šaltiniai
2012 (reikšmės)

**2012** gali reikšti:
* Metai – 2012 m.;
* Mokslinės fantastikos apokaliptinis filmas – 2012 (filmas);
* Hipotetinis reiškinys – 2012 m. pasaulio pabaigos prognozė.
Kategorinis imperatyvas

**Kategorinis imperatyvas** ( – liepiamasis, įsakomasis) – moralaus elgesio taisyklė, kurią, I. Kanto požiūriu, mąstanti būtybė gali atrasti nepriklausomai bei apsispręsti jos laikytis. Biblijoje minimas kaip "aukso taisyklė". Jis teigia jog privalu elgtis taip, kaip norėtum kad visi panašiai elgtusi.

## Esmė
Imperatyvo dėsnį pirmasis suformulavo ir pagrindė Imanuelis Kantas, pateikdamas keletą versijų, pvz., elkis tik pagal tokią maksimą (individualų elgesio principą), kuria vadovaudamasis galėtum norėti, kad ji taptų visuotiniu dėsniu. Moralės imperatyvas skiriasi nuo kitų elgesio taisyklių – pabrėžia poelgio principo pirmenybę prieš poelgio tikslus ir pasekmes. I. Kantas skyrė hipotetinį imperatyvą, vedantį į konkretų tikslą, ir kategorinį imperatyvą, kuris riboja poelgio tikslus, maksimą riboja visuotiniu principu (dėsniu) arba reikalauja kitą asmenį, susijusį su mūsų elgesiu, traktuoti kaip tikslą, niekada tik kaip priemonę. 

Kategorinis imperatyvas yra sąlyga tapti moralia kiekvienai praktikos sričiai. Teisės teorijoje imperatyvas tampa teisės visuotiniu dėsniu, reikalaujančiu savos valios derinimo su visuotine valia; politiniuose svarstymuose – viešosios teisės transcendentine formule, siejančia poelgio įgyvendinimo galimybę su jo paviešinimu. I. Kanto kategorinio imperatyvo požymių įžvelgiama Dž. Raulso socialinio teisingumo principuose, E. Levino kito būties „imperatyvumo man“ sampratoje, kituose šiuolaikinės praktinės filosofijos veikaluose.

## Literatūra
* I. Kantas. Praktinio proto kritika. Vilnius, 1987 m.
* E. Levinas. Etika ir begalybė. Vilnius, 1994 m.
* J. Rawls. Theory of Justice, Cambridge, 3 leid. 2000 m. 

## Šaltiniai
Laisvasis imperijos miestas

**Laisvasis imperijos miestas** () – Šventosios Romos imperijos miesto bendruomenė, keletas vyskupijų miestų (*Bischofsstadt*), buvę pavaldūs tik Šventosios Romos imperijos imperatoriui ar Vokietijos karaliui ir turėję tam tikrą autonomiją (pvz., neprivalėjo imperatoriui atlikti karinės tarnybos); miesto statusas. Pirmieji istoriškai buvo vadinami imperijos miestais (*Reichsstadt*),
paskesnieji – laisvaisiais miestais (*Freie Stadt*). Visi šie miestai nuo XV amžiaus bendrai vadinami laisvaisiais ir imperijos miestais („Freie und Reichsstädte“), iš ko šnekamojoje kalboje susiformavo laisvojo imperijos miesto sąvoka (*Freie Reichsstadt*), nors tik dalis šių miestų buvo ir laisvieji, ir imperijos miestai. Terminas *laisvieji imperijos miestai* dažniausiai vartotas pakaitom su terminu *imperijos miestai*, bet formaliai pirmųjų buvo tik 7: Bazelis, Strasbūras, Špejeris, Vormsas, Maincas, Kelnas ir Regensburgas, t. y. tie, kurie išsikovojo nepriklausomybę ir nuo bažnytinių senjorų. Kiti vadinti imperijos miestais.

## Istorija
Viduramžiais laisvojo miesto statusą gaudavo dėl įvairių priežasčių: gavo jį kaip dovaną, išsipirko, išsikovojo ginklu ar uzurpavo per anarchijos laikus. Daug imperijos miestų buvo Vokietijos pietuose ir šiaurėje. Jų vidaus savivalda skyrėsi, bet visus valdė miesto taryba (*Rat*). Imperijos miestas turėjo daug privilegijų, kai kurie (Liubekas, Niurnbergas, Augsburgas) faktiškai buvo valstybės valstybėje: skelbė karus, sudarydavo taiką. Imperijos miestai susivienydavo į sąjungas, kurios darė didelę įtaką XIII–XV a. Vokietijos istorijai. 1489 m. Frankfurto suvažiavime jiems pripažinta teisė siųsti atstovus į imperijos suvažiavimus.

Pagal 1648 m. Vestfalijos taiką imperijos miestai pripažinti trečiuoju imperijos luomu. 1422 m. minimi 75 imperijos miestai, 1521 m. – 84, 1789 m. jų sumažėjo iki 51. Ilgainiui daug imperijos miestų pakliuvo į imperijos įvairių kunigaikščių valdžią, kai kurie atsiskyrė nuo imperijos, pvz., Bazelis prisijungė prie Šveicarijos konfederacijos, Strasbūrą, Kolmarą, Hagenau ir daugelį kitų užkariavo Prancūzijos karalius Liudvikas XIV).

1866 m. Frankfurtas prie Maino jėga prijungtas prie Prūsijos Heseno-Nasau provincijos. 1867 m. susikūrus Vokietijos konfederacijai laisvaisiais miestais pripažinti tik Hamburgas, Liubekas ir Bremenas, Liubeką A. Hitleris prijungė prie Prūsijos provincijos (nuo 1946 m. Šlėzvigo-Holšteino žemė). Autonomiją išsaugojo tik Hamburgas ir Bremenas, kurie turi VFR žemės statusą.

## Šaltiniai
Imunologijos institutas

**Imunologijos institutas** – Lietuvos mokslo tyrimo įstaiga, veikusi 1990–2009 m. Vilniuje.

## Istorija
1990 m. reorganizavus kai kuriuos Lietuvos mokslų akademijos Biochemijos instituto padalinius, įsteigtas Lietuvos mokslų akademijos Imunologijos institutas, nuo 2002 m. – Vilniaus universiteto Imunologijos institutas. 2009 m. sujungus VU Imunologijos institutą su VU Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institutu įkurtas Inovatyvios medicinos centras.

## Struktūra
Imunologijos institutas turi Molekulinės imunologijos, Imunotechnologijos, Ekologinės imunologijos, Farmakologijos ir Biomodelių laboratorijas ir du sektorius. Yra eksperimentinių gyvūnų veislynas ir vivariumas. Dirbo 60 darbuotojų, iš kurių 3 habilituoti daktarai, 23 mokslo daktarai, studijuoja 6 doktorantai.

Prie instituto veikia Lietuvos imunologų draugija.

## Veikla
Svarbiausios mokslinio tyrimo kryptys: molekulinio ir ląstelinio imuniteto veikimo dėsningumų tyrimai; imuninės būklės funkcinio aktyvumo ir jai įtakos turinčių veiksnių tyrimai.

Institutas dalyvavo tarptautinių ir valstybinių programų vykdyme, kartu su Vilniaus universitetu turi teisę ruošti biomedicinos srities, biologijos ir medicinos krypčių, imunologijos, serologijos, transplantacijos šakos doktorantus. Mokslininkai skaito paskaitas Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame universitete, dalyvavo ruošiant bakalaurų ir magistrų darbus. Institutas išleido 11 mokslinių leidinių ir monografijų, paskelbta per 500 publikacijų Lietuvos ir užsienio spaudoje.

;Direktoriai
* Vytas Tamošiūnas – 1990–2007 m.
* Mykolas Mauricas – 2007–2009 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Imunologijos instituto svetainė
Revazas Inanišvilis

**Revazas Inanišvilis** () – 1926 m. gruodžio 20 d. Chašmi, Sagaredžo rajonas, Gruzija – 1991 m. gruodžio 26 d. Tbilisis) – gruzinų rašytojas, scenaristas.

## Biografija
1956 m. baigė Tbilisio universiteto Filologijos fakultetą. Nuo 1966 m. dirbo kino studijoje „Gruzija-film“.

## Kūryba
Lyrinių novelių rinkiniams būdingas subtilus psichologizmas, gyvenamojo meto problemų vaizdavimas, realistinis stilius. Sukūrė scenarijų kino filmams, knygų vaikams.

## Bibliografija
* Iš laiškų draugui, 1958 m.
* Bibo, 1964 m.
* Žydrasis kamuolys, 1968 m.
* Kur gyvena pasakotojas, 1970 m.
* Vakaro užrašai, 1971 m.
* Vilkiukai, 1973 m.
* Skrenda virš slėnio kėkštas, 1974 m.
* Tolima balta viršūnė, 1976 m.
* Geroji žemė, 1980 m.

## Filmografija
* Atostogos, 1962 m., rež. Michailas Kokočašvilis
* Alaverdoba, novelė kino rinkinyje, 1962 m.
* Kažkas vėluoja į autobusą, novelė, 1967 m.
* Pavojus, 1968 m.
* Nuca, novelė kino rinkinyje, 1968 m.
* Gyveno strazdas giesmininkas, 1971 m.
* Šaltinis, 1973 m.
* Ferma kalnuose, trumpametražis, 1974 m., rež. Liana Elijava
* Čiriki ir Čikotela, komedija, 1975 m., rež. Ramazas Chotivaris
* Pastoralė, 1976 m., rež. Otaras Joselianis
* Linkėjimų medis, 1977 m., rež. Tengizas Abuladzė
* Ateik į vynuogių slėnį, 1977 m., rež. ir scenarijaus bendraautoris Georgijus Šengelaja
* Jonvabaliai, 1985 m.

## Šaltiniai
Diugoniniai

**Diugoniniai** (*Dugongidae*) – sirenų būrio, didelių vandens žinduolių šeima. Turi iškirptą uodegą, kuo skiriasi nuo lamantinų, turinčių irklo formos uodegą. Šeimai priklauso tik viena išlikusi rūšis diugonis (*Dugong dugong*), viena išnykusi rūšis jūros kiaulė (*Hydrodamalis gigas*) ir nemažai rūšių žinomų iš fosilijų.

## Sistematika
* Šeima **Diugoniniai** (*Dugongodae*)
** Gentis †*Anisosiren*
*** Rūšis †*Anisosiren pannonica*
** Gentis †*Indosiren*
*** Rūšis †*Indosiren javanensis*
*** Rūšis †*Indosiren koeningswaldi*
** Gentis †*Miodugong*
*** Rūšis †*Miodugong brevicranius*
** Gentis †*Paralitherium*
*** Rūšis †*Paralitherium tarkanyense*
** Gentis †*Prohalicore*
*** Rūšis †*Prohalicore dubaleni*
** Gentis †*Sirenavus*
*** Rūšis †*Sirenavus hungaricus*
** Pošeimis Diugoniai (*Dugonginae*)
*** Gentis †*Bharatisiren*
**** Rūšis †*Bharatisiren indica*
**** Rūšis †*Bharatisiren kachchhensis*
*** Gentis †*Corystosiren*
**** Rūšis †*Corystosiren varguezi*
*** Gentis †*Crenatosiren*
**** Rūšis †*Crenatosiren olseni*
*** Gentis †*Dioplotherium*
**** Rūšis †*Dioplotherium allisoni*
**** Rūšis †*Dioplotherium manigaulti*
*** Gentis Diugoniai (*Dugong*)
**** Rūšis **[[Diugonis]]** (*Dugong dugon*)
*** Gentis †*Nanosiren*
**** Rūšis †*Nanosiren garciae*
**** Rūšis †*Nanosiren sanchezi*
*** Gentis †*Rytiodus*
**** Rūšis †*Rytiodus capgrandi*
*** Gentis †*Xenosiren*
**** Rūšis †*Xenosiren yucateca*
** Pošeimis †*Halitheriinae*
*** Gentis †*Caribosiren*
**** Rūšis †*Caribosiren turneri*
*** Gentis †*Eosiren*
**** Rūšis †*Eosiren abeli*
**** Rūšis †*Eosiren imenti*
**** Rūšis †*Eosiren libyca*
**** Rūšis †*Eosiren stromeri*
*** Gentis †*Eotheroides*
**** Rūšis †*Eotheroides aegyptiacum*
**** Rūšis †*Eotheroides babiae*
**** Rūšis †*Eotheroides majus*
**** Rūšis †*Eotheroides waghapadarensis*
*** Gentis †*Halitherium*
**** Rūšis †*Halitherium alleni*
**** Rūšis †*Halitherium antillense*
**** Rūšis †*Halitherium christolii*
**** Rūšis †*Halitherium schinzii*
**** Rūšis †*Halitherium taulannense*
*** Gentis †*Metaxytherium*
**** Rūšis †*Metaxytherium aquitaniae*
**** Rūšis †*Metaxytherium arctodites*
**** Rūšis †*Metaxytherium collinii*
**** Rūšis †*Metaxytherium crataegense*
**** Rūšis †*Metaxytherium floridanum*
**** Rūšis †*Metaxytherium krahuletzi*
**** Rūšis †*Metaxytherium lovisati*
**** Rūšis †*Metaxytherium medium*
**** Rūšis †*Metaxytherium riveroi*
**** Rūšis †*Metaxytherium serresii*
**** Rūšis †*Metaxytherium subapenninum*
*** Gentis †*Prototherium*
**** Rūšis †*Prototherium intermedium*
**** Rūšis †*Prototherium veronense*
*** Gentis †*Thalattosiren*
**** Rūšis †*Thalattosiren petersi*
** Pošeimis † *Hydrodamalinae*
*** Gentis †*Dusisiren*
**** Rūšis †*Dusisiren dewana*
**** Rūšis †*Dusisiren jordani*
**** Rūšis †*Dusisiren reinharti*
*** Gentis †Jūros karvės (*Hydrodamalis*)
**** Rūšis †*Hydrodamalis cuesta]*
**** Rūšis †**[[Jūros karvė]]** (*Hydrodamalis gigas*)
Diugonis

**Diugonis** (*Dugong dugong*) – vienintelė išlikusi iki mūsų dienų sirenų būrio diugoninių šeimos jūrinių žinduolių rūšis. Užauga iki 5 m ilgio. Turi iškirptą uodegą. Gyvena Indijos vandenyno pakraščiuose ir Raudonojoje jūroje.
Liubomiras Levčevas

**Liubomiras Levčevas** (, 1935 m. balandžio 29 d. Trojanas) – bulgarų rašytojas.

## Biografija
1957 m. Sofijos universitete baigė bibliotekininkystę. Nuo 1961 m. Sofijos radijo redaktorius, 1970–1972 m. laikraščio „Literaturen front“ (*Литературен фронт*) vyr. redaktorius. 1975–1979 m. Bulgarijos kultūros ministro pirmasis pavaduotojas. 1979–1989 m. Bulgarijos rašytojų sąjungos pirmininkas. Nuo 1991 m. leidyklos ir tarptautinio žurnalo „Orfej“ (*Орфей*) savininkas, vyr. redaktorius. Parašė apie 40 poezijos knygų, dauguma jų išversta į 36 kalbas.

## Kūryba
Pirmuosiuose eilėraščiuose sekama V. Majakovskio poezija, vėlesniuose yra G. Apolinero įtakos. Vyrauja idėjinė etinė problematika, pasaulio politiniai įvykiai, filosofinės temos. Poezija subjektyvi ir intymi, netikėtų asociacijų. Parašė romanų, kino scenarijų.

## Bibliografija
* Švieskit su manimi (*Звездите са мои*), eilėraščiai, 1957 m.
* Amžinai (*Завинаги*), eilėraščiai, 1960 m.
* Pozicija (*Позиция*), eilėraščiai, 1962 m.
* Žvaigždžių kritimas: Poemos (*Звездопът. Поеми*), 1973 m.
* Sudegęs dienoraštis (*Дневник за изгаряне*), eilėraščiai, 1973 m., 2 leid. 1975 m.
* Metronomas (*Метроном*), eilėraščiai, 1986 m.
* Užmušk bulgarą (*Убий българина!*), romanas, 1988 m.
* Kitas būsi tu (*Ти си следващият*), romanas, 2001 m.
* Žvakės pelenai (*Пепел от светлина*), 2005 m.

## Šaltiniai
Jūros karvė

**Jūros karvė**, **Stelerio jūrų karvė** (*Hydrodamalis gigas*) – išnykusi sirenų būrio diugoninių šeimos jūrinių žinduolių rūšis. Būdavo apie 8 m ilgio ir svėrė 4 tonas. Anksčiau gyveno netoli Kamčiatkos prie Komandoro salų. Šis gyvūnas pirmą kartą buvo aptiktas tik 1741 m. ir dėl geros mėsos medžiotojų visiškai išnaikintas po 27 metų – 1768 m.

## Šaltiniai
Georgis Markovas

**Georgis Markovas** (, 1929 m. kovo 1 d. Kniaževas, Sofija – 1978 m. rugsėjo 11 d. Londonas, nužudytas Bulgarijos KGB agento) – bulgarų rašytojas, žurnalistas, disidentas.

## Biografija
1946 m. baigė Sofijos I gimnaziją, studijavo pramonės chemiją, dirbo chemijos inžinieriumi technologu ir mokytoju Technikos institute, leidykloje „Narodna Mladež“ Sofijoje. 1969 m. dėl politinių priežasčių emigravo į Italiją, vėliau išvyko į Didžiąją Britaniją, čia gavo politinį prieglobstį. Dirbo žurnalistu BBC, Laisvosios Europos radijuje, „Deutsche Welle“. Kritikavo Bulgarijos komunistinį režimą. Nužudytas Bulgarijos saugumo agento. 1978 m. rugsėjo 7 d. išėjęs iš darbo ir eidamas link automobilio per žmonių minią, pajuto adatos dūrį į koją iš praeivio skėčio. Kitą dieną pakilus temperatūrai ir kilus pykinimo priepuoliui nuvežtas į ligoninę mirė. Kaip vėliau paskelbė KGB generolas Olegas Kaluginas, nužudymą sankcionavo Bulgarijos komunistinis diktatorius Todoras Živkovas.

Parašė romanų, apsakymų, pjesių, kurios Bulgarijoje buvo uždraustos statyti.

## Bibliografija
* Cezijaus naktis (*Цезиева нощ*), romanas, 1957 m.
* Ajakso laimėtojai (*Победителите на Аякс*), romanas, 1959 m.
* Tarp nakties ir dienos (*Между нощта и деня*), apsakymai, 1961 m.
* Vyrai (*Мъже*), romanas, 1962 m.
* Mano antrininko portretas (*Портретът на моя двойник*), apsakymai, 1966 m.
* Moterys iš Varšuvos (*Жените на Варшава*), apsakymai, 1968 m.

## Šaltiniai
Liubomiras Miletičius

**Liubomiras Miletičius** (, 1863 m. sausio 1 d. Štipas, Osmanų imperija, dabartinė Šiaurės Makedonija – 1937 m. birželio 1 d. Sofija) – bulgarų kalbininkas. vienas Bulgarijos kalbotyros pradininkų.

## Biografija

1882–1885 m. studijavo Zagrebo, 1883–1884 m. Prahos universitete.

Nuo 1888 m. dėstė Sofijos aukštojoje mokykloje (nuo 1904 m. Sofijos universitetas), 1900–1901 m. ir 1921–1922 m. rektorius; profesorius.

Tyrinėjo gretimų slavų tautų istoriją, buitį. Paskelbė bulgarų kalbos istorijos veikalų.

## Bibliografija
* Artikelis bulgarų kalboje (*Членът в българския език*), 1887 m.
* Rytų bulgarų tarmės (), Viena, 1903 m., bulgarų kalba Sofija, 1989 m.
* Bulgarų kalbos Rodopų tarmės (*Die Rhodopenmundarten der bulgarischen Sprache, Родопските диалекти на българския език*), Viena, 1911 m.

## Šaltiniai
Sraigtaragės antilopės

**Sraigtaragės antilopės** (*Tragelaphus*) – dykaraginių šeimos, jaučių pošeimio, antilopių gentis. Šios genties žvėrys gana stambūs, liauno sudėjimo, ilgakakliai ir pasižymi išreikštu lytiniu dimorfizmu. Genčiai priklauso 7 rūšys.

## Rūšys
* Gentis ***Tragelaphus***:
** Margoji antilopė (*Tragelaphus scriptus*)
** Sitatunga (*Tragelaphus spekii*)
** Nijala (*Tragelaphus angasii*)
** Kalninė nijala (*Tragelaphus buxtoni*)
** Didžioji kudu (*Tragelaphus strepsiceros*)
** Mažoji kudu (*Tragelaphus imberbis*)
** Bonga (*Tragelaphus eurycerus*)
Geo Milevas

**Geo Milevas** (, tikroji pavardė *Георги Мильов Касабов*, 1895 m. sausio 15 d. Radnevas, Stara Zagoros sritis – 1925 m. gegužės 15 d. Sofija) – bulgarų poetas, vertėjas, politinis veikėjas.

## Biografija
Studijavo filologiją 1911–1912 m. Sofijos ir 1912–1914 m. Leipcigo universitetuose. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sunkiai sužeistas į galvą, neteko akies. 1918–1919 m. gydėsi Berlyne, bendradarbiavo ekspresionistinės kūrybos žurnaluose „Die Aktion“ ir „Der Sturm“. 1919–1922 m. Sofijoje leido modernaus meno žurnalo „Vezni“ (*Везни*). 1922 m. įstojo į Bulgarijos komunistų partiją, 1924 m. leido politizuotą žurnalą „Plamek“ (*Пламък*).

Žymiausias kūrinys – herojinė romantinė poema Rugsėjis (September 1924 m., išspausdinta žurnalo Plamak), kurioje vaizduojamas 1923 m. Rugsėjo sukilimas. Jam pasirodžius areštuotas žurnalo tiražas. 1925 m. teisme nuteistas metams kalėjimo. Nužudytas policijoje per apklausą.

Tarp jo verstų poetų Sofoklis, Viljamas Šekspyras, Stefanas Malarmė, Polis Verlenas, Emilis Verherenas, Aleksandras Puškinas, Vladimiras Majakovskis ir kiti.

## Bibliografija
* Žiaurus žiedas (Žestokįjat prasten), eilėraščių rinkinys, 1920 m.
* Ikonos miega (lkonite spjat), eilėraščių rinkinys, 1922 m.

## Šaltiniai
Svetoslavas Minkovas

**Svetoslavas Minkovas** (, 1902 m. vasario 14 d. Radomyras, Perniko sritis – 1966 m. lapkričio 22 d. Sofija) – bulgarų rašytojas. Bulgarų modernistinės fantastinės literatūros pradininkas.

## Biografija
1921 m. Sofijos universitete studijavo slavų filologiją, 1922–1923 m. – finansų mokslus Miunchene. Dirbo bibliotekininku, redaktoriumi, žurnalistu, 1943–1944 m. Bulgarijos diplomatas Tokijuje. Nuo 1944 m. Bulgarijos komunistų partijos narys.

## Kūryba
Apsakymų rinkiniuose žymi modernizmo įtaka. Realistiniuose apsakymuose vaizduojamas vad. mažojo žmogaus likimas. Parašė apybraižų rinkinį „Madridas dega“, 1936 m., satyrinių apsakymų. Kūryboje ryški satyra ir groteskas.

## Bibliografija
* Mėlynoji chrizantema (*Синята хризантема*), 1922 m.
* Dama su rentgeno akimis (*Дамата с рентгеновите очи*), 1934 m.
* Namas prie paskutinio žibinto (*Къщата при последния фенер*), 1931 m.
* Automatai (*Автомати*), 1932 m.
* Lapė apgavikė, pasaka vaikams, lietuvių kalba 1966 m., 2 leid. Panevėžys: E. Vaičekausko knygyno leidykla, 2007 m. ISBN 978-9986-942-96-2

## Šaltiniai
Stefanas Mladenovas

**Stefanas Mladenovas** (, 1880 m. gruodžio 15 d. Vidinas – 1963 m. gegužės 1 d. Sofija) – bulgarų kalbininkas, slavistas, indoeuropeistas, filologijos daktaras, akademikas.

## Biografija
1898–1902 m. studijavo Sofijos, 1903–1904 m. Vienos, 1904–1905 m. Sankt Peterburgo universitetuose. Mokytojai Vatroslavas Jagičius, Janas Boduenas de Kurtenė, Aleksejus Sobolevskis. 1905 m. daktaras. Dirbo mokytoju Sofijoje. 1911–1912 m. Paryžiuje studijavo senovės iranėnų ir armėnų kalbas.

1916–1947 m. Sofijos universiteto profesorius. 1929 m. Bulgarijos mokslų akademijos narys, Lenkų mokslų akademijos, 1931 m. TSRS mokslų akademijos narys korespondentas. Domėjosi ir baltų kalbomis.

## Bibliografija
* Bendrosios kalbotyros įvadas (*Увод во всеобщото езикознание*), 1927 m.
* Bulgarų kalbos istorija (*Geschichte der bulgarischen Sprache*), 1929 m.
* Bulgarų etimologinis ir bendrinės kalbos žodynas (*Етимологически и правописен речник на българския книжовен език*), Книгоиздателство Христо Г. Данов – О. О. Д-во: София, 1941 m.
* Rinktiniai raštai (*Избрани произведения*), išleista 1992 m.

## Šaltiniai
Sprite

**Sprite** – permatomas, citrinų ir laimų skonio gaivusis gėrimas, kurį gamina The Coca-Cola Company. Tai yra The Coca-Cola Company atsakymas į tuo metu labai populiarų PepsiCo kūrinį 7 up, kurio gamyba prasidėjo 1961 m. „Sprite“ dažniausiai išleidžiamas prekybai sidabrinėse, žaliose ir mėlynose skardinėse arba permatomuose žaliuose buteliuose su mėlyna ir žalia etikete. 1978 m. „Sprite“ tapo populiariausiu gaiviuoju gėrimu citrininių gaiviųjų gėrimų kategorijoje. „Sprite“ labai populiarus Kanadoje, kasmet ten parduodama virš 15 mln. „Sprite“ pakuočių. „Sprite“ parduodamas ir Lietuvoje. Nors yra daug šio gėrimo rūšių, Lietuvoje galima įsigyti tik tradicinę jo versija.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Margoji antilopė

**Margoji antilipė** (*Tragelaphus scriptus*) – jaučių (*Bovinae*) pošeimio dykaraginis žinduolis.

Didžiausia iš sraigtaragių antilopių. Kūno aukštis 65-93 cm, masė 35-80 kg. Kailis rusvas su daug baltų dėmių, skersinių ir išilginių juostų ant šonų. Kai kurių porūšių kailis be ryškių dėmių ir juostų. Patelių kailis šviesesnis. Patinų ragai vidutiniškai 33 (iki 57) cm ilgio, susisukę siaura spirale.

Paplitusi Afrikoje, į pietus nuo Sacharos. Išskiriami 24 šios antilopės porūšiai.

Gyvena miškuose, krūmingose vietovėse ir net kultūriniame landšafte. Laikosi pavieniui arba poromis. Minta medžių ir krūmų lapais, ūgliais, žole. Poruojasi bet kuriuo metų laiku, nėštumas trunka 6 mėnesius. Gimsta 1 jauniklis. Lytiškai subręsta 11-12 mėn., gyvena iki 12 metų.

Tai dažna ir medžiojama antilopė.

## Šaltiniai
* Baleišis, R. Pasaulio kanopiniai žvėrys. Vilnius: Vilniaus Ekologijos institutas, 2009. 69 psl. ISBN 9986-443-36-9.
Sirinis rudasis lokys

**Sirinis rudasis lokys** (*Ursus arctos syriacus*) – palyginti smulkus rudojo lokio, būdingo Eurazijai, porūšis. Gyvena Sirijoje, Libane, Mažojoje Azijoje, Irane, Armėnijoje, Abchazijoje, Kalnų Karabache. Palestinoje siriniai lokiai išnykę.

Sirinis lokys sveria ne daugiau kaip 190 kg. Suaugusių patinų kaukolių ilgis 30,3-39,4 cm. Kailis paprastai labai šviesus, šiaudų spalvos. Keteros plaukai yra ilgi, pilkai rudu pamatu. Kai kurie individai išilgai nugaros turi tamsią juostą.

Individai iš vidurio ir vakarų Kaukazo yra tamsesni, stambesni, jų kaukolės masyvesnės, dėl ko dalis biologų mano, kad tų kraštų populiacija yra hibridinė, kilusi iš sirinių ir eurazinių rudųjų lokių. Manoma, kad šie lokiai mišrūnai atsirado holocene, kai siriniai lokiai iš pietų migravo į šiaurės vakarus ir kryžminosi su stambesniais šiauriniais lokiais. Šios populiacijos lokių kaukolių ilgis 36,8-39,4 cm, jų kailiai yra raudonrudžiai, be juodumo priemaišų. Šviesūs plaukų galiukai menkiau išreikšti, o povilnė šviesiai kaštoninė.

## Nuorodos
The Allman Brothers Band

**The Allman Brothers Band** – amerikiečių muzikos grupė, susikūrusi Mekeine, Dordžijos valstijoje. Ją įkūrė du broliai Duane Allman (gitara) ir Gregg Allman (vokalai ir vargonai). Nors grupė vadinta „Amerikos pietietiško roko architektais“, jie groja ir sunkųjį roką bei bliuzroką. Jų gyvuose pasirodymuose dažnai improvizuojama, grojamos instrumentinės dainos.
Europos vandens sporto čempionatas

**Europos vandens sporto čempionatas** – kas dvejus metus vykstantis pagrindinis Europos vandens sporto varžybos. Čempionatą rengia Europos vandens sporto asociacija LEN. Varžomasi penkių tipų rungtyse: plaukime, atvirų vietų plaukime, nardymo rungtyse, sinchroniniai plaukime ir vandensvydyje. Čempionate naudojamas 50 m ilgio baseinas. Pirmosios varžybos įvyko 1926 m. Budapešte, Vengrijoje.

## Čempionatai

## Lietuvos pasiekimai

## Nuorodos
* LEN oficiali svetainė
Kamčiatkinis rudasis lokys

**Kamčiatkinis rudasis lokys** (*Ursus arctos beringianus*) – rudojo lokio porūšis, kurio arealas apima Anadyrio rajoną Čiukotkoje, Kamčiatkos pusiasalį, Karagos salą, Kurilų salas, pakrantės ruožą vakariniame Ochotsko jūros pakraštyje iki Stano kalnagūbrio, Šantarų salas. Taip pat – Šv. Laurentijaus salą Beringo jūroje.

Kamčiatkiniai lokiai yra artimi Aliaskos ir šiaurės vakarų Šiaurės Amerikos rudiesiems lokiams, manoma, kad jie yra Kodiako lokių protėviai.

Kamčiatkiniai lokiai yra stambiausi Eurazijos rudieji lokiai, jų kūnai yra iki 2,4 m ilgio, o masė – iki 650 kg, kartais ir didesnė. Kaukolė yra platesnė už usūrinio lokio ir artima Kodiako lokių kaukolėms. Stambiausios patinų kaukolės būna 40,3-43,6 cm ilgio ir 25,8-27,7 cm pločio, patelių kaukolės būna 37,2-38,6 cm ilgio ir 21,6-24,2 cm pločio. Kailis tamsiai rudas su violetiniu atspalviu. Individai šviesiu kailiu reti.

Vasarą kamčiatkiniai lokiai maitinasi mėlynėmis, varnauogėmis, kuprėmis ir vaivorykštiniais upėtakiais. Rudenį jie minta kedrų riešutais, šermukšnių vaisiais, žuvimis ir kt. Stingant maisto ėda negyvus žuvis ir jūros žinduolius, uogas, žoles.

Kamčiatkiniai lokiai paprastai nepavojingi žmonėms. Tik apie 1% susitikimų baigiasi lokio puolimu. Pirmieji europiečiai, atvykę į Kamčiatką XIX a. ir nustebinti vietinių lokių gausos ir dydžio, aptiko, kad jie mažiau pavojingi negu Rytų Sibiro rudieji lokiai.

2008 m. liepos mėn. šiaurės Kamčiatkoje platinos kasyklos pastatus apgulė apie 30 lokių grupė, kurie nužudė du sargus ir neleido darbuotojams išeiti iš namų.

Kamčiatkiniai rudieji lokiai laikomi vienais geriausių laimikių medžioklės ūkyje. 2005 m. Kamčiatkos gyvūnijos priežiūros institucija išdavė 500 licencijų lokiams nušauti. Už licenciją mokama iki 10 000 dolerių, todėl ekonominė nauda iš kamčiatkinių lokių pramoginės medžioklės yra žymi.

## Nuorodos
Silvestras Sinkus

**Rimgaudas Silvestras Sinkus** (g. 1944 m. sausio 13 d. Kaune) – inžinierius mechanikas, Lietuvos fantastikos rašytojas.

## Biografija
Mokėsi Kalvarijos vidurinėje ir Marijampolės muzikos mokyklose. 1961-66 m. studijavo KPI Mechanikos fakultete, nuo 1966 m. gyvena ir dirba Utenoje. Utenos literatų klubo „Verdenė“ narys.

Aktyviai dalyvauja fantastų judėjime: yra 1989 m. įkurto Utenos fantastų klub „Uf!..“ prezidentas, 1992 m. organizavo Utenos fantastikos festivalį, 1995 m. dalyvavo Pasauliniame idėjų konkurse „The Rolex Award“ (Šveicarija).

Dažniausiai kuria fantastinius apsakymus, yra parašęs romaną ir pjesę *Gerumo planeta*, kuri 1994 m. buvo pastatyta Utenos vaikų ir jaunimo teatre „Pepė“. Kūryba spausdinta Belgijos, Prancūzijos, Latvijos ir Lietuvos fantastikos žurnaluose.

## Bibliografija
* Mėlynas krantas – keistų nuotykių respublika (apsakymai). Valstybinis leidybos centras, Vilnius, 1991
* Gėlių sala (apsakymai). UAB „Utenos spaustuvė“, Utena, 1993
* Dievų tyla (romanas). UAB „Utenos spaustuvė“, Utena, 1997
* Mėlynojo kranto etiudai (fantastiniai detektyviniai apsakymai)
* Žvaigždėta Lietuva (alternatyvioji fantastika). UAB „Utenos spaustuvė“, Utena, 2002

## Šaltiniai
* Utenos „Uf!..“ 
* ''Dorado Raganų'' autoriai
Suvalkija (draugija)

Suvalkiečių draugija „**Suvalkija**“ – Lietuvos Respublikos savarankiška savanoriška visuomeninė organizacija, būstinė Marijampolėje, Vytauto g. 17.Draugijos įstatai įregistruoti Teisingumo Ministerijoje 1994 m.

## Tikslai
Telkia pagal Vokietijos ir TSRS  1941 m. sausio 10 d. susitarimą iš Suvalkų krašto prievarta perkeltus lietuvius, jų vaikus ir vaikaičius. Siekia įamžinti jų atminimą, renkant istorinę medžiagą apie jų perkėlimus Lietuvos teritorijoje Antrojo pasaulinio karo metais. Organizacija siekia, kad šiems asmenims būtų pripažintas tremtinio statusas, taip pat, kad praradusiems savo gimtuosius namus vadinamame Suvalkų trikampyje būtų kompensuota už prarastą turtą.

Draugija padeda nariams gauti reikalingus dokumentus iš Lenkijos archyvų, paruošia dokumentus nekentėjusio-perkelto asmens pažymėjimui ir Vokietijos fondo „Atmintis, atsakomybė ir ateitis“ kompensacijai gauti. 1941 m. iškeldintiems žmonėms yra suteiktas nukentėjusiųjų perkeltųjų statusas, nuo 2005 m. jiems mokama valstybinė pensija.

## Struktūra
Draugija vienija apie 700 narių 7 grupėse – Alytaus apskrities, Kalvarijos savivaldybės, Klaipėdos apskrities, Marijampolės savivaldybės, Vilkaviškio rajono savivaldybės, Vilniaus apskrities ir Kauno apskrities. Marijampolės visuomeninių organizacijų sąjungos narė.

Pirmininkė Birutė Kižienė (nuo 1994 m.).

## Šaltiniai
Karagos sala

**Karagos sala** () – sala Beringo jūros Karagos įlankoje prie rytinio Kamčiatkos pusiasalio kranto. Nuo Kamčiatkos kranto skiria Litkės sąsiauris. Priklauso Kamčiatkos kraštui.

Salos ilgis 101 km, didžiausias plotis – 27 km. Plotas – 2404 km².

Salos viduryje stūkso iki 912 m aukščio iškylantis kalnagūbris. Pietryčiuose kalnai siekia krantą ir sudaro aukštus ir stačius kyšulius. Pakrantėje daug įlankėlių, bet jos negiliai įsiterpia į sausumą ir atviros jūrai.

Už 1 km nuo kranto jūros gylis 12-19 m.

Vakarinėje pakrantėje su krantu siekiasi 13 km ilgio nerija, besibaigianti Semionovo kyšuliu. Nerija sudaro įlanką, kurią Litkė pavadino *Mėlagingų žinių įlanka* ().

## Klimatas
Žiema trunka apie 7 mėnesius – nuo stabilios sniego dangos susidarymo iki jos tirpimo datos. Trys ketvirtadaliai kritulių yra sniegas. Šalčiausias metų mėnuo – vasaris, vidutinė temperatūra – -11 °C. Sniego tirpimas trunka iki birželio 7 d., o kai kuriais metais trunka gerokai ilgiau. Liepos mėnesį kai kuriuose slėniuose sniego storis gali siekti 5 m. Kalnų šlaituose sniegas gali sulaukti pirmojo naujos žiemos sniego.

Salos rytuose vasarą dažni rūkai. Šilčiausi mėnesiai – birželis (vidutinė temperatūra +11,7 °C) ir liepa (vidutinė temperatūra +11,8 °C). Dienos temperatūra retai viršija +14 °C. Laikotarpio be šalnų trukmė – 101 diena.

## Gyvoji gamta
Vyrauja tundra. 1974 m. sala pastelbta ornitologiniu draustiniu.

Karagos saloje auga alksniai, šermukšniai, žemosios pušys ir beržai.

Netoli salos gyvena stambi banginių populiacija. Salos pakrantėse kai kur galima aptikti šių gyvūnų kaulų, paliktų senų laikų banginių medžiotojų.

## Šaltiniai
Don Žuanas (filmas)

**Don Žuanas** – 1988 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 2-jų serijų muzikinis filmas pagal to paties pavadinimo V. A. Mocarto operą.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius ir režisierius statytojas – Jonas Vaitkus
* Muzikinis vadovas – Saulius Sondeckis
* Antrasis režisierius – Valdas Jakniūnas
* Kompozitorius – V. A. Mocartas
* Dirigentai – Saulius Sondeckis, Petras Bingelis
* Operatorius statytojas – Jonas Tomaševičius
* Operatoriai – Vladas Kriaunevičius, Dainius Mažulis
* Garso operatoriai – Juozas Širvinskas, Eduardas Šachnazarianas
* Montažo režisierė – V. Ostašenkovienė
* Dailininkė statytoja – Dalia Mataitienė
* Kostiumų dailininkai – Dalia Mataitienė, Daiva Petrulytė.
  

## Vaidina
* Audronė Paškonytė – *Dona Elvyra*
* Virginija Kelmelytė – *Dona Ana*
* Vladimiras Jepiskoposianas – *Don Žuanas*
* Mikk Mikiver – *Komandoras Tėvas*
* Janis Spruogis – *Otavijas*
* Povilas Budrys – *Lepoleras*
* Valerijus Svetlovas – *Mazetas*
* Eleonora Koriznaitė – *Cerlina*
* Grigorijus Gladijus – *dirigentas*
* *taip pat* Diana Anevičiūtė, O. Agafonova, Janina Matekonytė, Anastasija Višniakova, Aleksandras Isakovas, B. Kabašinskaitė, Alfredas Kareckas, O. Kuzakova, P. Krivickas, E. Lapuc, A. Lopata, Š. Munikas, P. Narvydas, S. Poderis, V. Raudeliūnas, Irena Rimovič, M. Šeras, L. Širvinskas, A. Jurgelevičius, V. Jankauskas ir kiti.

## Muzikos atlikėjai
Liubovė Kazarnovskaja, Anatolijus Safiulinas, Michailas Dejneko, Jolanta Čiurilaitė, Vladimiras Prudnikovas, Jānis Sproģis, Arvydas Markauskas, Natalja Gerasimova.

## Nuorodos
* Filmo svetainė
Monsonas

**Monsonas** – miestas Ispanijos šiaurės rytuose, Aragono regione, Hueskos provincijoje. Yra pilis, katedra, didieji rūmai.

## Istorija

Miestas žinomas nuo Viduramžių.
Dmitrijus Levickis

**Dmitrijus Levickis** (*Dmytro Levickis*, , , 1735 m. Kijevas ? – 1822 m. balandžio 4 d. Sankt Peterburgas) – ukrainiečių kilmės rusų dailininkas portretistas.

## Biografija
1758–1762 m. mokėsi ir dirbo su A. Antropovu Sankt Peterburge, 1762–1763 m. Maskvoje. Išgarsėjo po 1770 m. parodos Peterburgo dailės akademijoje. 1771–1788 m. dėstė akademijoje, nuo 1771 m. jos narys.

## Kūryba
Ankstyviesiems portretams būdinga baroko stilistika („A. Kokorinovo portretas“ 1769 m., „P. Demidovo portretas“ 1773 m.). Brandžiojo kūrybos laikotarpio portretai paveikti klasicizmo estetikos (serija „Smolno instituto auklėtinių portretai“ 1772–1776 m., „D. Didro portretas“ 1773 m., „Jekaterina II  – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventykloje“ 1783 m.). Vėlyviesiems kūriniams būdingas sentimentalumas, kameriškumas („N. Lvovo portretas“ 1789 m.).

Jo kūryba padarė įtaką V. Borovikovskio, P. Sokolovo, I. Miropolskio kūrybai.

## Galerija

Vaizdas:Levitsky kokrinov.jpg|A. Kokorinovo portretas
Vaizdas:Levitzky Demidov.jpg|P. Demidovo portretas
Vaizdas:E. Vorontsova-Dashkova by Dm. Levitsky (1784, Hillwood).jpg|Princesė Jekaterina Voroncova-Daškova
Vaizdas:Catherine II the Legislatress by D. Levitskiy (1780s, Tretyakov gallery).jpg|Jekaterina II  – įstatymų leidėja Teisingumo deivės šventykloje

## Literatūra
* Русская живопись в XVIII веке, т. 1. Д. Г. Левицкий, СПБ. 1902;
* Гершензон-Чегодаева Н. М., Д. Г. Левицкий, М., 1964.
* Кузнецов С. О. Неизвестный Левицкий. Портретное творчество живописца в контексте петербургского мифа. СПб., 1996

## Šaltiniai
Josifas Levinas

**Josifas Levinas** (, , 1874 m. gruodžio 13 d. Oriolas – 1944 m. gruodžio 2 d. Niujorkas) – rusų ir JAV pianistas, pedagogas.

## Biografija
1891 m. baigė Maskvos konservatoriją. 1900– 1902 m. dėstė Tbilisio, 1902–1906 m. Maskvos konservatorijoje; profesorius.

1907–1919 m. su žmona Rozina Levina gyveno Berlyne. 1919 m. persikėlė į JAV, nuo 1922 m. dėstė Džilijardo muzikos mokykloje Niujorke.

Koncertavo daugelyje šalių kaip solistas ir su žmona kaip fortepijoninis duetas. Garsėjo virtuozine technika.

## Bibliografija
* Skambinimo fortepijonu pagrindiniai principai (*Basic Principles in Pianoforte Playing*) 1924 m.

## Įvertinimas
* 1895 m. Tarptautinio Antono Rubinšteino pianistų ir kompozitorių konkurso Berlyne aukso medalis.

## Šaltiniai
Džalsas Levinas

**Džalsas Fredas Levinas** (, 1940 m. sausio 25 d. Čikaga) – JAV kalbininkas, slavistas, baltistas.

## Biografija
1961 m. baigė Kalifornijos universitetą Los Andžele. 1971 m. daktaras. Nuo 1969 m. dėsto Kalifornijos universitete Riversaide, daugiausia rusistiką. Nuo 1987 m. profesorius. 1981 m. stažavo ir skaitė paskaitas iš pradžių rusų, vėliau lietuvių kalba Vilniaus universitete.

## Mokslinė veikla
Tyrinėja istorinę fonologiją, etimologiją, prūsų kalbą, baltų ir slavų kalbų santykius.

## Bibliografija
* Slavų kalbų elementas senųjų prūsų kalbos Elbingo žodynėlyje (*The Slavic Element in the Old Prussian Elbing Vocabulary*), University of California publications in linguistics; v. 77, University of California Press (Berkeley), 1974 m.
* Dabartinės rusų kalbos skaitiniai (*Reading Modern Russian*), parengė, mokomoji knyga, 1979 m.

## Šaltiniai
Leonidas Levinas

**Leonidas Levinas** (, g. 1936 m. liepos 25 d. Minske) – baltarusių architektas.

## Biografija
1960 m. baigė Baltarusijos politechnikos institutą Minske. Pagal jo (su kitais) projektus pastatyta:
* Kino teatras „Pionier“, Minskas, 1964 m.
* Baltarusijos TSR liaudies ūkio laimėjimų parodos paviljonas, Minskas,1968 m.
* Lenino aikštės (nuo 1991 m. Nepriklausomybės aikštė) metro stotis, Minskas, 1984 m.
* Paminklas „Katiušai“, Orša, 1966 m.
* Chatynės memorialinis ansamblis, 1969 m.
* Proveržis Ušače, prie Vitebsko, 1975 m.
* Kareiviškas laukas, Volgogradas, 1980 m.
* Paminklas holokausto aukoms „Duobė“ Minske, 2002 m.

Architektūrinės dalys paminklams:
* Jakubas Kolasas, Minske, 1972 m.,
* Janka Kupala, Minske, 1972 m.

## Šaltiniai
FINA

**„World Aquatics“**, anksčiau žinoma kaip **FINA** (pranc. *Fédération internationale de natation*),  – tarptautinė vandens sporto federacija, pripažįstama tarptautinio olimpinio komiteto. Organizacija įkurta 1908 m. ir šiuo metu turi 209 nares. Federacijos būstinė įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.

„World Aquatics“ kuruoja šias sporto šakas:
*plaukimą,
*vandensvydį,
*šuolius į vandenį,
*dailųjį plaukimą,
*plaukimą atviruose vandenyse.

Lietuvoje šias sporto disciplinas nacionaliniu mastu kuruoja dvi „World Aquatics“ narės – Lietuvos plaukimo federacija ir Lietuvos vandensvydžio federacija.

## Istorija
„World Aquatics“ įkurta 1908 m. liepos 19 d. Londone, JK. Pirmosiomis narėmis tapo Belgijos, Jungtinės Karalystės, Danijos, Suomijos, Prancūzijos, Vokietijos, Vengrijos ir Švedijos plaukimo federacijos.

„World Aquatics“ narių skaičius bėgant metams:

* 1908: 8
* 1928: 38
* 1958: 75
* 1978: 106
* 1988: 109
* 2000: 174
* 2008: 197
* 2010: 202
* 2012: 203
* 2015: 208
* 2016: 207
* 2017: 209

## Nariai
Nuo 2017 m. lapkričio mėn. „World Aquatics“ narėmis yra 209 šalys ir teritorijos. Visos narės suskirstytos į penkis kontinentus: 
* Azija (45): Azijos plaukimo federacija
* Afrika (52): Afrikos plaukimo federacija
* Amerika (45): Amerikos plaukimo federacija
* Europa (52): Europos plaukimo federacija
* Okeanija (15): Okeanijos plaukimo asociacija

## Prezidentai
„World Aquatics“ prezidentas renkamas 4 metų kadencijai.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali „World Aquatics“ svetainė
Frankas Levinsonas-Lesingas

**Frankas Levinsonas–Lesingas** (, 1861 m. kovo 9 d. Sankt Peterburgas – 1939 m. spalio 25 d. ten pat) – rusų geologas, petrografas.

## Biografija
1883 m. baigė Sankt Peterburgo universitetą, nuo 1889 m. jame dėstė. 1892–1902 m. Tartu universiteto (Estija), 1902–1930 m. Leningrado politechnikos instituto profesorius; institute įkūrė pirmąją Rusijoje eksperimentinės petrografijos laboratoriją. Nuo 1925 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1921–1939 m. Sankt Peterburgo universiteto Petrografijos katedros vedėjas, 1925–1929 m. TSRS mokslų akademijos geologijos muziejaus ir dirvožemio instituto direktorius, 1930–1938 m. jo iniciatyva įsteigto TSRS mokslų akademijos Petrografijos instituto direktorius. 1935–1939 m. TSRS mokslų akademijos Azerbaidžano ir Armėnijos filialų direktorius.

## Mokslinė veikla
Remdamasis diferenciacijos procesais sukūrė pirmąją cheminę magminių uolienų klasifikaciją, plėtojo petrogenezės teoriją. Išryškino likvacijos procesus susidarant erupcinėms uolienoms, iškėlė ir pagrindė petrografinių formacijų idėją. Sukūrė petrochemijos mokslinę mokyklą. Vienas technogeninės petrografijos pradininkų. Svarbiausi veikalai iš teorinės petrografijos, kristalografijos, vulkanologijos, bendrosios geologijos.

Jo vardu pavadintas kalnagūbris ir ugnikalnis Kurilų salose, kalnas Šiaurės Žemės Bolševiko saloje, sala Karos jūroje Nordenskioldo salyne, mineralas lesingitas.

## Bibliografija
* *Геологическое исследование в Губерлинских горах* / Записки Мин. Общ., т. XXVIII
* *Die Variolite von Jalguba im Gouv. Olonez*. („T. M. P. M.“, 1884, VI)
* *Олонецкая диабазовая формация*. р. СПб. Общ. Ест., XIX, 1888
* *О некоторых химических типах изверженных пород* / Вестник Естествознания, 1890
* *Les ammonées de la zone à Sporadoceras münsteri dans les Monts Gouberlinskya Gory (gouv. d’Orenbourg), Oural méridional.* Extract Mém. Soc. Belge Géol. Paléont. & Hydro. VI, 1892
* *Petrographisches Lexikon. Repertorium der petrographischen Termini und Benennungen*. Jurjew [Dorpat] 1893–1895
* *Tables for the Determination of the Rock Forming Minerals*. 1893
* *Catalogue de la Collection de Météorites de l'Université Impériale de Jourieff (Dorpat)*. In: *Utschenije sapisk Imperatorskogo Jurjewskogo uniwersiteta*. 5, supplement 2: 1-18; 1897
* *Ein Wort über die Corrélation der Transgressionen und über Restaurierungskarten*. / *Comte-rendue VII Congrès Géol. Intern.* 1897
* *Геологический очерк Южно-Заозерской Дачи и Денежкина Камня на Урале*. 1900
* *Geologische Untersuchungen im Bereich des Massivs und der Ausläufer des Kasbek, ausgeführt im Sommer 1899*. / *Mat. z. Geol. Russl.* XXI, 1901
* *Petrographische Untersuchungen im Centralen Kaukasus (Digorien und Balkarien)*. St. Petersburg 1905 / *Verh. d. Kaiserl. Russ. Mineralog. Gesellschaft*. Band XLII, Lieferung 2
* *Ueber das Auftreten von Untercarbon in den Guberlinskischen Bergen/südl. Ural*. In: *Centralblatt f. Mineral. Geol. u. Pall. Ihg.* Stuttgart 1906
* *Петрографический словарь*. M. 1937
* *Петрография*, 5 изд., Л.–М., 1940
* *Избранные груды*, т. 1–4, М.–Л., 1949–1955.

## Šaltiniai
Franas Levstikas

**Franas Levstikas** (, 1831 m. rugsėjo 28 d. Dolnje Retje prie Velike Laščės, Austrijos imperija – 1887 m. lapkričio 16 d. Liublijana) – slovėnų rašytojas, dramaturgas, kalbininkas, kritikas.

## Biografija
Už eilėraščių rinkinį „Eilėraščiai“ (Pesme 1854 m.) pašalintas iš kunigų seminarijos Olomouce. Apsigyveno Vienoje, čia susipažino su F. Miklošičiumi ir kitais kalbininkais. Grįžęs dirbo namų mokytoju, Liublianoje redagavo slovėnų tautines idėjas propaguojantį laikraščio „Naprej“. Slovėnų vyskupo A. A. Volfo (1782–1859 m.) pradėto slovenų ir vokiečių kalbų žodyno (išleistas 1894–1895 m.) vienas rengėjų. Vienoje redagavo literatūrinį žurnalą „Zvon“, satyros laikraštyje „Pavliha“ paskelbė satyros straipsnių ciklą. Nuo 1872 m. gyveno Liublianoje, dirbo bibliotekoje.

## Kūryba
Parašė eseistinio pobūdžio kelionių apybraižų knygą „Kelionė iš Litijos į Čatežą“ (*Popotovanje iz Litije do Čateža* 1858 m.), joje aptarė slovėnų literatūros raidą. Slovėnų tautosakos motyvais sukūrė alegorinę apysaką „Martinas Krpanas iš Vrcho“ (*Martin Krpan iz Vrha* 1858 m.), dramų (komedija „Juntezas“ *Juntez* 1855 m.), meilės lyrikos, baladžių, poezijos vaikams. Slovėnų kalbos klausimus nagrinėjo knygoje „Slovėnų kalbos rašybos klaidos“ (*Napake slovenskega pisanja* 1858 m.). Jo ankstyvoji kūryba romantinė, vėlesnei būdingas realizmas, yra psichologizmo bruožų, ryški ironija, sarkazmas.

## Šaltiniai
Lezginka

**Lezginka** – Kaukazo tautų liaudies šokis, dažniausiai siejamas su lezginų tauta, tačiau yra daug lezginkos atmainų. 

## Šokis
Muzikinis metras 6/8, kartais 2/4, tempas greitas, melodija gyva, ryški, dinamiška. Dažniausiai šoka vieni vyrai arba vyras su moterimi. Žingsniai staigūs ir smulkūs, šokama ant kojų pirštų, klaupiama ant kelių. Lezginka demonstruoja šokėjų vikrumą, virtuoziškumą, ištvermę. Gruzijoje vadinamas *lekuri*.

## Šaltiniai
Ležaiskas

**Lèžaiskas**  () – miestas Lenkijos pietryčiuose, į šiaurės rytus nuo Žešuvo, Pakarpatės vaivadija, įsikūręs prie Sano intako Jagodos upės. Ležaisko apskrities centras. 14 172 gyventojų (2009 m.). Išlėtota maisto (alus, tabakas, vaisių ir daržovių perdirbimas) pramonė, mašinų, plieno konstrukcijų, plastikų, baldų gamyba. Išlikę dailieji amatai. Turizmo centras: katalikų ir chasidų piligrimystės vieta. Yra Bernardinų provincijos muziejus bernardinų vienuolyne. Vyksta tarptautinis vargonų ir kamerinės muzikos festivalis.

## Istorija

Ležaiskas minimas nuo 1354 m. Dokumentuose vadintas *Lanżaysko, Lanżeysko, Manzansko, Manzaysko, Królowomysto, Leżajsk Zygmuntowski, Lizhensk*. Miesto teisės nuo 1397 m. XVI a. – XVII a. amatų ir prekybos centras. Ne kartą 1498 m., 1500 m., 1503 m., 1509 m., 1519 m., 1524 m. nusiaubtas totorių. 1524 m. Žygimantas Senasis miestą perkėlė į saugesnę vietą apie 5 km į pietvakarius nuo senosios. XVI a. susidarė gausi *žydai|žydų* bendruomenė, nuo XVIII a. – chasidizmo centras. Čia gyveno ir palaidotas cadikas Elimelechas.

Nuo XVI a. pabaigoje Švč. Mergelės Marijos kulto vieta, iki šiol pritraukianti daug maldininkų. 1656 m. prie Ležaisko S. Čarneckio vadovaujama Lenkijos karalystės kariuomenė įveikė švedus. XVII a. – XVIII a. dėl karų ir gaisrų miesto plėtra sulėtėjo. 1772–1918 m. Ležaiskas priklausė Austrijai. Nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą. 1956–1975 m. ir nuo 1999 m. – apskrities centras.

## Architektūra
* Barokinė Švč. Trejybės bažnyčia, statyta iki 1616 m., rekonstruota – XVIII a. viduryje.
* Ankstyvojo baroko bernardinų vienuolyno ansamblis su gynybiniais įtvirtinimais:
** vėlyvojo renesanso barokinė Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia, pastatyta 1628 m., su vėlyvojo baroko interjero polichromija, dail. S. Stroiliskis, 1758 m., barokiniai vargonai, meistras J. Glowinskis, 1693 m., Švč. Mergelės Marijos koplyčios altoriuje esantis barokinis Švč. Mergelės Marijos su Kūdikiu paveikslas laikomas stebuklingu,
** vienuolyno pastatas baigtas 1637 m.; dabar dalis vienuolyno – muziejus.
* gynybinė siena su bokštais pastatyta XVII a. pirmoje pusėje.
* Klasicistiniai rūmai, pastatyti 1819 m.

## Sportas
* Lenkijos IV futbolo lygoje žaidžia „Pogoń Leżajsk“ komanda.

## Šaltiniai
Vladimiras Liachovas

**Vladimiras Liachovas** (, g. 1941 m. liepos 20 d. Antracytas, Ukraina) – TSRS kosmonautas.

## Biografija
1964 m. baigęs Charkovo aukštąją aviacijos mokyklą tarnavo TSRS karinėse oro pajėgose. 1975 m. baigė J. Gagarino karinių oro pajėgų akademiją. Dirbo J. Gagarino kosmonautų rengimo centre.
;Skrydžiai:
* 1979 m. erdvėlaiviu „Sojuz 32-M“ (erdvėlaivio  „Sojuz“ modifikacija) į orbitinę stotį „Saliut-6“,
* 1983 m. erdvėlaiviu „Sojuz 9-M“ į orbitinę stotį „Saliut-7“,
* 1988 m. erdvėlaiviu „Sojuz TM-6 į orbitinę stotį „Mir“.

Išbuvo kosmose – 333 paras, 3 kartus 1979 m. ir 1983 m. buvo išėjęs į atvirą kosmosą.

## Šaltiniai