open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jemeno geografija

**Jemeno geografija** – Jemeno gamtinių sąlygų aprašymas.

## Geografinė padėtis
Jemenas yra Vakarų Azijoje, Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje. Šalis ribojasi su Omanu (siena tęsiasi 288 km) ir Saudo Arabija (1458 km). Prie Jemeno šiaurės rytų yra Bab el Mandebo sąsiauris, jungiantis Raudonąją jūrą ir Indijos vandenyną. Jemeno plotas – 527 970 km² (50-a valstybė pagal dydį). Į Jemeno teritoriją įeina Perimo sala ir Sokotros salynas.

## Reljefas
Jemeno šiaurės vakaruose stūkso Džebel as Sirato, vakaruose – Jemeno kalnai (an Nabi Šuaibo kalnas (3760 m) – aukščiausias visame Jemene), pietuose – Chadramauto kalnai (didžiausias aukštis 2154 m), kalnų šlaitai – statūs. Jemeno viduryje vyrauja plokščiakalniai (t. y. pusdykumės, stepės), žemėjantys iš šalies vakarų į rytus. Nemažai užgesusių ugnikalnių. Šiaurės rytuose – Rub al Chalio („tuščiojo ketvirčio“) dykumos dalis. Žemumos eina tik pajūriu – Jemeno vakaruose, Raudonosios jūros ir Adeno įlankos pakrantėse, yra smėlėta Tihamos žemuma. Daug vadžių, tarp kalnų – kanjonų.

## Klimatas
Klimatas – tropinis žemyninis; šalies kalnuose – tropinis musoninis. Tihamos žemumos sausio mėn. vidutinė temperatūra 20 °C, birželio mėn. – 30 °C. Adeno įlankos pakrantėje atitinkamai 25 °C ir 32 °C. Kalnuose temperatūra žemesnė – šalies sostinėje Sanoje (2400 m aukštis) sausio mėn. vidutinė temperatūra 14 °C, birželio mėnesio – 21 °C, žiemą dažnai būna šalnų. Pakrantėse ir vidurinėje dalyje kritulių iškrinta 40–80 mm, Sokotros saloje – 190 mm, kalnuose – nuo 500 mm iki 1000 mm per metus.

## Hidrografija

### Pakrantė

Šalies pakrantės, einančios Arabijos jūra, Adeno įlanka bei Raudonąja jūra, ilgis – 1906 km. Jūros teritorija – 12 jūrmylių. Jemenas kontroliuoja 552 669 km² išskirtinės ekonominės zonos teritoriją.

### Vidaus vandenys
Upės – epizodinės, teka tik po liūčių. Didžiausia upė – Chadramautas (ilgis apie 500 km) – įteka į Arabijos jūrą. Vandens poreikiams naudojamas gruntinis vanduo.

## Gamtiniai resursai
Pagrindiniai Jemeno gamtos resursai – nafta bei žemės ūkis. Tarp kitų gamtinių resursų – žuvis ir jūros gėrybės, akmens druska, marmuras, anglis, auksas, švinas, nikelis ir varis.

## Gamta
Jemene vyrauja pusdykumių ir dykumų augalija – oazėse auga datuliniai finikai, kalnų šlaituose – akacijos, mimozos, oleandrai, fikusai, alavijai. Sokotros salos biosferos rezervate vyrauja atogrąžų augalija. Tarp gyvūnų Jemene paplitę leopardai, antilopės, hienos, lapės, tarp paukščių – stručiai. Raudonojoje jūroje ir Adeno įlankoje gausu tunų, ryklių, sardinių ir kitų žuvų, omarų, kalmarų.

## Šaltiniai
Hierarchija

**Hierarchija** ( 'šventas' + 'valdžia, principas, pradas') – ontologinė ir vertybinė tikrovės pakopų gradacija.

Hierarchijos sąvoką V a. įvedė Dionisijas Areopagitas, apibūdindamas krikščioniškosios Bažnyčios organizaciją. Iki pat XIX a. šiuo žodžiu paprastai buvo įvardijama Bažnyčios struktūra, taip pat dangiškoji angelų ir šventųjų seka, bet vėliau hierarchijomis imtos vadinti ir kitokios skirtingų kokybių struktūros. Anglų sociologas Herbertas Spenceris hierarchijos terminą vartojo feodalinei visuomenei ir joje esančiam antagonizmui aprašyti. Vokiečių sociologas Maksas Vėberis sukūrė biurokratijos koncepciją, joje hierarchiją įvardijo kaip visuomenės sistemą, kuriai būdinga neasmeniškumas, racionalumas, griežtas reglamentavimas, ribota atsakomybė. Prancūzų sociologas Emilis Diurkheimas, kaip ir kiti socialinio funkcionalizmo šalininkai, hierarchiją laikė būtina socialinės stratifikacijos sistema, kylančia dėl visuomenės funkcijų pasidalijimo. Hierarchijos terminas dažnai vartojamas elito teorijų šalininkų (V. Pareto, K. Manheimo ir kitų) veikaluose.

Socialiniuose moksluose hierarchija laikoma kertine visuomenės sankloda – organizuodami kolektyvinius veiksmus bendriems organizacijos tikslams pasiekti individai negali išvengti hierarchinės struktūros. Šią struktūrą sudaro įvairios grandys, tarpusavyje susietos atsakomybės ir pavaldumo ryšiais. Hierachija paprastai atvaizduojama piramidės pavidalu – apatinės hierarchijos grandys gausios ir turi mažai galių, o kylant aukštyn galia didėja, o grandžių narių mažėja.

Hierarchinis principas taip pat naudojamas ir kituose moksluose – kalbotyroje, matematikoje, biologijoje, politikoje, programavime ir kt., kur siekiama parodyti struktūrinę atskirų narių priklausomybę.

## Šaltiniai
Trakų vartai

**Trakų vartai** buvo sudėtinė Vilniaus gynybinės sienos dalis.

## Vartų istorija

Trakų vartai minimi LDK kunigaikščio Aleksandro I privilegijoje.

Trakų vartai buvo pastatyti už Pranciškonų bažnyčios prie kelio į Trakus ir Kauną prie dabartinių Pylimo ir Trakų gatvių sankryžos.

Trakų vartus yra pavaizdavęs Tomašas Makovskis 1600 m. Vilniaus panoramoje, taip pat Pranciškus Smuglevičius savo piešinyje. Smuglevičiaus piešinyje, Trakų vartai pavaizduoti dviejų kondignacijų, barokiniai. Lango apvadai ornamentuoti, karnyzai suskaidyti. Vartai turėjo nedaug šaudymo angų, todėl jų funkcija veikiau buvo reprezentacinė negu gynybinė. Iš abiejų vartų pusių ėjo gynybinė siena, kurioje šaudymo plyšiai jau įrengti tankiai. Vartų stogas dvišlaitis. Trakų vartus puošė šventųjų paveikslai.

## Nuorodos
Ethausva

**Ethausva** – deivė etruskų mitologijoje. Manoma, kad šios deivės vardas (*eth*) įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų.

Vienintelis išlikęs Ethausvos atvaizdas – etruskų veidrodis, vaizduojantis Menrvos gimimą iš dievo Tinios galvos. Kaip ir drauge pavaizduota Thanr, Ethausva atlieka dieviškosios pribuvėjos vaidmenį. Dešinė deivės ranka uždėta ant Tinios galvos, o kairė – ant peties. Thanr ir Ethausva pavaizduotos su sparnais. 

Ethausva siejama ir su gimdymo deive Eileitija ().

## Šaltiniai
Iriklinsko tvenkinys

**Iriklinsko tvenkinys** () – tvenkinys Rusijoje, Orenburgo srityje, susidaręs 1958–1966 m. patvenkus Uralo upę Iriklinsko HE užtvanka. Ilgis apie 70 km, plotis iki 8 km. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė – 11,7 m.

Tvenkinys sudarytas kovai prieš potvynius, vandentiekio, energetinėms, drėkinimo ir laivybos reikmėms. Didžiausios gyvenvietės prie tvenkinio – Iriklinskas, Energetikas, Uralskojė.

## Šaltiniai
Komunistų partijos manifestas

**Komunistų partijos manifestas** () – 1848 m. politinis dokumentas, parašytas vokiečių filosofų Karlo Markso ir Frydricho Engelso. Manifestas iš pradžių paskelbtas Londone, per 1848 m. revoliucijų (Tautų pavasario) pradžią. Manifestas yra vienas įtakingiausių pasaulio politinių dokumentų ir pateikia analitinį požiūrį į klasių kovą (istorinę ir tuometinę) bei daugiau kritikuoja kapitalizmą negu aukština komunizmą, kaip dažnai manoma.

Komunizmo manifestas apibendrina Markso ir Engelso teorijas apie visuomenės ir politikos prigimtį. Taip pat trumpai apibūdinamos idėjos, kaip tuometinę kapitalistinę visuomenę galiausiai pakeis socialistinė visuomenė. Paskutinėje manifesto pastraipoje autoriai ragina „priverstinai nuversti visas santvarkas“, tai tarytum buvo kvietimas komunistinėms revoliucijoms visame pasaulyje.

2013 m. komunistų partijos manifestas buvo įtrauktas į UNESCO programą „Pasaulio atmintis“, kartu su kitu K. Markso darbu – 1-ąja „Kapitalo“ dalimi.

## Šaltiniai
Daudai

**Daudai** (, nuo 1946 m. ***Podlesnojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 20 km į pietvakarius nuo Lazdynų.

## Istorija

1785 m. buvo kulmiškių kaimas su 9 ugniakurais, 1821 m. – kulmiškių kaimas su vėjo malūnu ir 64 gyventojais. 1854 m. Dauduose buvo vėjo malūnas, 10 gyvenamųjų pastatų ir 90 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Kusų, Brakupėnų domenų valsčiams, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Spulių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Kusų evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje buvo Draugupėnų miškas.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dainų spinta

**Dainų spinta**, arba **Dainų skrynia** () vadinama didelė latvių liaudies dainų kartoteka, surinkta latvių folkloristo Krišjanio Barono, saugoma tam pritaikytoje autentiškoje spintoje. Jos aukštis yra 160 cm, plotis – 66 cm, gylis – 42 cm. Buvo pagaminta Maskvoje 1880 m. pagal paties K. Barono brėžinius, kai pasidarė sudėtinga kolekciją laikyti dėžėje nuo papirosų.

Spinta sudaryta iš dviejų dalių. Kiekvienoje iš jų yra po 35 stalčius, kurių kiekviename yra po 20 skyrių, kiekviename iš jų – po 150–200 vnt. 3 × 11 cm dydžio popieriaus lapelių. Spintos apačioje padėtos trys didelės dėžės su archyvine medžiaga (laiškai, vardų rodyklė). Iš viso spintoje saugoma 268 815 lapelių, ant kurių 4–8 eilutėmis užrašytos dainos, taip pat kiti tekstai, pavyzdžiui, mįslės, patarlės.

1923 m. mirus K. Baronui, spintą Rygoje išsaugojo jo artimieji. 1941 m. ji buvo perkelta į latvių tautosakos saugyklą, 1946 m. ​​- į Latvijos SSR Mokslų akademijos Literatūros, tautosakos ir dailės institutą, 1998 m. – į Latvijos universiteto Literatūros, tautosakos ir meno institutą, 2014 m. – į naująjį Latvijos nacionalinės bibliotekos pastatą.

Dainų spinta turi dvi kopijas: viena stovi K. Barono muziejuje Rygoje, o kita – K. Barono muziejuje Muchouderovkos kaime, Belgorodo srityje, Rusijoje, buvusiame Nikolajaus Stankevičiaus dvare, kur dvarininko šeimoje dirbdamas mokytoju K. Baronas pradėjo rinkti latvių liaudies dainas.

1997 m. pradėtas skaitmeninti visų dainų rinkinys iš Dainų spintos. Nuo 2002 m. jos visos randamos oficialioje internetinėje svetainėje.

2001 m. latvių liaudies dainų spinta, kaip latvių kultūros tapatumo pagrindas, simbolizuojantis šios baltų tautos kultūros savitumą ir senumą, buvo pripažinta pasaulinės reikšmės kultūros vertybe ir įtraukta į UNESCO programos „Pasaulio atmintis“ registrą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Dainu Skapis - Cabinet of Folksongs unesco.org
Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia

**Šv. Kryžiaus Atradimo** yra 9 Lietuvos bažnyčių titulas. Šį titulą turi šios bažnyčios:

# Antalieptės Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Ilguvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Kudirkos Naumiesčio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Laukuvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Panoterių Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Suginčių Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
# Vilniaus (Kalvarijų) Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
Devintoji simfonija

**Devintoji simfonija**, dar vadinama **Džiaugsmo simfonija**  – paskutinė Liudviko van Bethoveno simfonija. Simfonija sukurta tarp 1822 ir 1824 m., pirmąsyk atlikta 1824 m. gegužės 7 d. Vienoje. Simfonija, daugumos kritikų ir muzikologų nuomone, laikoma geriausiu Bethoveno darbu ir vienu geriausių Vakarų muzikos kūriniu, taip pat išlieka daugiausiai atliekama simfonija pasaulyje. Simfonija padarė įtaką vėlesniems romantizmo kompozitoriams.  

Simfonija viena pirmųjų, kurioje buvo panaudotas choras – 4-ąją simfonijos dalį atlieka keturi solistai ir choras. Šios dalies tekstui Bethovenas panaudojo 1785 m. Frydricho Šilerio poemą „Odė džiaugsmui“, nors tekstą šiek tiek pakoregavo ir pats. 4-oji simfonijos dalis vėliau tapo Europos Sąjungos himnu. Simfonijos melodija tarp 1974 ir 1979 m. buvo panaudota Rodezijos himne.   

2001 m. Bethoveno „Devintosios simfonijos“ juodraštis, esantis Berlyno nacionalinėje bibliotekoje, buvo įtrauktas į UNESCO programos „Pasaulio atmintis“ sąrašą, tapdamas pirmuoju taip pagerbtu muzikos kūriniu.  

## Šaltiniai

## Literatūra
*
Santa Fė kapituliacijos

**Santa Fė kapituliacijos** () – sutartis, 1492 m. balandžio 17 d. sudaryta Santa Fė, Granados provincijoje, tarp keliautojo jūrininko Kristupo Kolumbo ir katalikų monarchų, Kastilijos karalienės Izabelės I ir Aragono karaliaus Ferdinando II. Kolumbui buvo suteikti Pasaulinio vandenyno admirolo, vicekaraliaus, generalgubernatoriaus vardai ir garbingas dono titulas, taip pat dešimtadalis visų turtų, kuriuos buvo numatoma gauti iš jo būsimos kelionės į Ost Indiją. Tai buvo įprastas dokumentas XV a. Kastilijoje, sudarytas iš atskirų skyrių, arba *kapitulų* (*capítulos*). 

Kai Kolumbo pasiūlymas iš pradžių buvo atmestas, karalienė Izabelė sušaukė dar vieną susirinkimą, sudarytą iš jūreivių, filosofų, astrologų ir kitų ekspertų, kad šis projektas būtų iš naujo nagrinėjamas. Patarėjai laikė absurdiškais Kolumbo apskaičiuotus atstumus tarp Ispanijos ir Ost Indijos. Monarchai taip pat ėmė abejoti, tačiau įtakingi dvariškiai juos įtikino, kad, jei projektas žlugs, jie praras nedaug, ir gaus daug naudos, jei pavyks. Tarp tų patarėjų buvo Toledo arkivyskupas Hernando de Talavera, notaras Luis de Santángel ir kamerheris Juan Cabrero. Karališkajam sekretoriui Chuanui Kolomai (*Juan II Coloma*) buvo liepta suformuluoti *kapituliacijas*. Susitarimui parengti prireikė trijų mėnesių, nes monarchai užsiėmė kitais reikalais. Kapituliacijos buvo užtvirtintos antspaudais Santa Fė karo stovykloje, įrengtoje Granados pakraštyje miesto apgulties metu.

Originalus dokumentas neišlikęs. Ankstyviausia žinoma kopija yra minima 1493 m. Barselonos karūnos išleistuose patvirtinimuose. Juose žodžio „Azija“ praleidimas paskatino kai kuriuos istorikus manyti, kad Kolumbas niekada neketino ten vykti, o tik norėjo atrasti naujas žemes. 2009 m. Santa Fė kapituliacijos buvo įrašytos į UNESCO „Pasaulio atminties“ registrą.  

## Šaltiniai
Rusteika

* Aurelijus Rusteika (g.  1964 m.), Lietuvos verslininkas, įmonių grupės „Topo grupė“ įkūrėjas bei akcininkas.
* Kęstutis Rusteika (g.  1953 m.), Lietuvos gydytojas, Joniškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
* Martynas Rusteika (g. 1983 m.), Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
* Steponas Rusteika (1887–1941), Lietuvos teisininkas, politinis bei visuomenės veikėjas, pulkininkas.
Guostė (upė)

**Guostė** – upė Lietuvoje, Prienų rajone; Verknės dešinysis intakas. Prasideda pamiškėje prie Burokiškių kaimo. Teka į vakarus Dzūkų aukštumos kalvomis, prateka Gelužio, Guostaus ežerus, tada į pietvakarius pro Stakliškių apylinkes. Įteka Verknėn 29,9 km nuo jos žiočių, į pietus nuo Stakliškių.

Žemupio vaga vietomis ištiesinta. Prie Guostės įsikūrusios Burokiškės, Rodomislė, Intuponys, Pagelužė, Užukalnis, Stakliškių pakraščiai.

Upėvardis *Guostė̃* (arba *Gúostė*) vedamas iš žodžio *guostas* ('kuokštas, guotas').

## Šaltiniai
Gūragys

**Gūragys** (*Guragis*) – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Ventos dešinysis intakas. Prasideda prie Olbikiškės kaimo, Nutaučių miško pakraštyje, ties Šiaulių–Klaipėdos geležinkelio atsišakojimu į Mažeikius. Teka pamiškėmis į pietvakarius, tada laukais į šiaurės vakarus. Įteka Venton 287,2 km nuo jos žiočių, netoli Kuršėnų pietinės dalies (Pavenčių).

Intakas – Sodupis (dešinysis).

Vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūrusios Padarbos, Raupaičiai, Gūragiai. Šalia žiočių prie Gūragio įrengti du karjerai (Gūragių pietinis tvenkinys, Gūragių šiaurinis tvenkinys).

Spėjama pirminė upėvardžio lytis **Gūr-ragys* – pirmas dėmuo iš *guras* ('kauburys, viršūnė') arba *gūras* ('kas vaikšto pagūromis, sulinkęs', o antras – iš *ragas* ('kyšulys').

## Šaltiniai
Idzu velodromas

**Idzu velodromas** – sportinis velodromas Idzu, Japonijoje. Pirmasis uždarų patalpų velodromas šalyje.

## Istorija
2011 m. spalio 29 d. atidarytas pirmasis Japonijoje uždarų patalpų Idzu velodromas. 250 m ilgio trasa taip pat skiriasi nuo tradicinių Japonijos treko asfalto trasų tuo, kad trasos danga padengta iš sibirinės pušies medienos. Trasos dizaineris - Ralph Schumann. Arenoje treniruojasi nacionalinė Japonijos treko komanda. 

2016 m. arenoje vyko Azijos dviračių sporto čempionatas. 2021 m. velodrome vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių dviračių treko varžybos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Idzu MTB trasa

**Idzu MTB trasa** – sportinė kalnų dviračių sporto trasa Idzu, Japonijoje. Įsikūrusi šalia Idzu velodromo

## Istorija
2010 m. trasa oficialiai atidaryta. Trasos ilgis - 4,1 km. Pakilimas iki 150 m. Iš žiūrovų tribūnų atsiveria vaizdas į Fudzijamą.

2013 m. ir 2014 m. trasoje vyko Japonijos nacionalinis MTB čempionatas. 2021 m. trasoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių kalnų dviračių kroso varžybos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Toi aukso muziejus

**Toi aukso muziejus** – muziejus Idzu, Japonijoje. Specializuojasi aukso kasybos istorijos ir aukso gavybos šiuolaikinių technologijų Japonijoje srityje. Muziejus įsikūręs šalia Toi aukso kasyklos, kuri Edo laikotarpiu buvo viena svarbiausių šalies aukso kasyklų.

Muziejuje eksponuojama rekonstruota Edo laikotarpio aukso kasybos technika, senoviniai radiniai, aukso gruntai iš skirtingų Japonijos vietovių. 

Toi aukso muziejuje eksponuojamas didžiausias pasaulyje aukso luitas, kuris sveria 250 kg ir vertinamas apie 9,7 mln. $. Eksponuojamas luitas įtrauktas į Gineso rekordų knygą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Guopys

**Guopys** (*Guopis*) – upelis Lietuvoje, Radviliškio ir Panevėžio rajonuose; Šuojos dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda laukuose prie Sibičių kaimo. Teka laukais į rytus, pietryčius. Įteka Šuojon 1,5 km nuo jos žiočių, 1 km į pietus nuo Liberiškio.

Intakas – Škurlėnas (dešinysis).

Beveik visa vaga ištiesinta. Prie Guopio įsikūrę Sibičiai, Kundrėnai, Kurmėnai, Algirdava, Narutiškis.

Upėvardis laikomas santrumpa iš **Guovupis*; šio sandas *guov-* siejamas su  'karvė'.

## Šaltiniai
Gulbinas (Ringuva)

**Gulbinas** – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Ringuvos dešinysis intakas (Ventos baseinas). Išteka iš Šilelio miško prie Lygudų. Teka į pietvakarius laukais, toliau – Gulbino mišku. Įteka Ringuvon 15,5 km nuo jos žiočių, netoli Minkštakių.

Visa vaga ištiesinta. Prie Gulbino įsikūrę Apušėliai, Pakarniai, Jauneliai.

Upėvardis vedamas iš žodžio *gulbinas* ('gulbių patinas').

## Šaltiniai
Andrea Solario

**Andrėja Solarijas** (ar Solaris, it. *Andrea Solario*, *Solari,* 1465–1524 m.) – italų renesanso tapytojas iš Milano. 

## Biografija
Andrėja Solarijas gimė 1465 m. Milane. Jis buvo kilęs iš menininkų giminės ir buvo pirmuoju, kuris iš giminės pasišventė vien tapybai. Apie jį užsiminė Dž. Vazaris ir Dž. P. Lomacas savo veikaluose, bet apskritai A. Solarijas ilgą laiką buvo menkai žinomas Lombardijos dailininkas ir jo darbai dažnai buvo priskiriami kitiems, pvz., žymesniam Bernardinui Luiniui. Tik XIX a. jo kūryba, iš apie 50 tapybos darbų ir 20 piešinių, buvo susisteminta. Biografinės žinios apie jį menkos.

Tikėtina, kad A. Solariją apmokė brolis, skulptorius Kristoforas. Manoma, kad 1490-ųjų viduryje jis su broliu lankėsi Venecijoje, kur jam didelę įtaką padarė Antonelo da Mesinos darbai. Anksčiausiai, 1495 m. datuotas ir pasirašytas jo paveikslas „Madona ir Kūdikis su šv. Jeronimu ir Simeonu“ buvo Murane. 1507 m. jis buvo pakviestas į Prancūziją kardinolo Žoržo de Ambuazo dekoruoti koplyčios Ruano arkivyskupų rezidencijoje; dirbo joje bent iki 1509 m. rugsėjo. Vėliau grįžęs į Milaną jis dirbo kardinolui Šarliui de Ambuazui, Milano aukštuomenei ir klergijai. Jis tapė religinėmis temomis ir portretus. Buvo paveiktas Leonardo stiliaus, gerai susipažinęs su flamandų tapyba. Jis mirė iki 1524 m. rugpjūčio 8 d. Milane.

## Darbų galerija


Vaizdas:Andrea Solario 004.jpg| „Vyro su rožiniu gvazdiku portretas“ (apie 1495 m., Londono nacionalinė galerija)
Vaizdas:Andrea Solario 002.jpg| „Madona su žalia pagalve“ (apie 1507 m., Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Andrea Solario - The Lute Player - WGA21604.jpg| „Grojėja liutnia“ (apie 1510 m., Barberinio rūmai, Roma)
Vaizdas:Andrea Solario - The Rest on the Flight into Egypt - Google Art Project.jpg| „Poilsis pakeliui į Egiptą“ (1515 m., Poldi Pezzoli muziejus, Milanas)


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica, 2008 m.
* Tiseno-Bornemisos muziejus
Jėrubynas

**Jėrubynas** – upelis Lietuvoje, Šilalės rajone; Akmenos dešinysis intakas (Jūros baseinas). Prasideda laukuose prie Tūbinių II kaimo. Teka į pietryčius pro Tūbinių mišką, toliau – giliu slėniu, smarkiai vingiuoja. Įteka Akmenon 29,5 km nuo jos žiočių, ties Paakmeniu.

Intakas – Noralis (kairysis).

Prie upelio įsikūrusios Tūbinės II, Tūbinės I, Girininkai, Kiaukai, Pajėrubynis, Paakmenis.

Vandenvardis kilęs iš žodžio *jėrubynas* ('vieta, kur daug jėrubių').

## Šaltiniai
Jevonis

**Jevonis** – upelis Lietuvoje, Vilkaviškio rajone; Zanylos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda Drausgirio miške, Vištyčio regioniniame parke, Dabravolės apylinkėse. Teka daugiausia pro dirbamus laukus į šiaurę, žemupyje pasuka į pietryčius. Įteka Zanylon 6,6 km nuo jos žiočių, Būdviečiuose.

Intakas – Stiungiabrūzis (kairysis).

Vaga vietomis ištiesinta. Prie Jevonio įsikūrę Klėtkininkai, Pajevonys, Šakiai, Vaišvilai, Būdviečiai.

Upėvardis *Jevónis* (< **Ievonis*) kildinamas iš augalo pavadinimo *[[ieva]]*.

## Šaltiniai
Jieznelė

**Jieznelė** – upelis Lietuvoje, Prienų rajone; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Jiezno apylinkėse, prie plento Rumšiškės–Merkinė (KK129), protaka atiteka iš Jiezno ežero. Teka laukais, toliau pamiškėmis į šiaurės vakarus. Įteka Nemunan 278,6 km nuo jo žiočių, ties Daukantais.

Vaga vietomis ištiesinta. Beveik visas baseinas patenka į Nemuno kilpų regioninį parką. Prie upelio įsikūrusios Lingėniškės, Šiliniai, Daukantai.

Pavadinimas kilęs nuo Jiezno ežero arba miesto vardo (< *iežti* 'aižyti').

## Šaltiniai
Dailusis čiuožimas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Dailusis čiuožimas]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko pirmą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Londone vykusios dailiojo čiuožimo varžybos buvo pirmoji žiemos sporto šaka įtraukta į olimpinių žaidynių programą. Iki 1924 m. žiemos sporto šakos vykdytos vasaros olimpiadoje.

## Dalyvaujančios šalys

* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Nuorodos
* TOK svetainė
Pasaulio atmintis

**Pasaulio atmintis** – tarptautinis UNESCO projektas, kuriuo siekiama išsaugoti pasaulinės vertės dokumentus. Projekto tikslas – išsaugoti ir kaupti vertingus archyvinius dokumentus, bibliotekų kolekcijas, vertingus raštus, garso ir vaizdo įrašus, suteikti didesnes galimybes dokumentų ekspozicijoms. 

Dokumento įrašymą į programą gali pateikti tiek pavieniai asmenys, tiek organizacijos, o reguliarių susitikimų metu sprendimus priima Tarptautinis patarėjų komitetas (TPK). Įprastai vieno susitikimo metu iš vieno šalies priimami du kandidatai.

Pasaulio atminties programa įkurta 1992 m. UNESCO, kuri atsakinga už kultūros ir gamtos paveldos išsaugojimą, supratus dokumentų saugojimo svarbą pasaulyje.

Tarptautinį patarėjų komitetą sudaro 14 narių, kuriuos skiria UNESCO generalinis direktorius. Nuolatiniai komiteto susirinkimai pradėti rengti 1993 m., o 1995 m. sukurtas dokumentų saugojimo registras.

## Komitetų susitikimai
Nelyginiais metais vykstantys TPK susirinkimai.

## Jikji prizas
2001 m. į programos registrą buvo įrašyta Pietų Korėjos pasiūlyta 1377 m. atspausdinta budistų knyga *[[Jikji]]*. Tai yra seniausia išlikusi metalinėmis plokštėmis atspausdinta knyga. Šia proga nuo 2005 m. yra skiriamas *Jikji* prizas. Jo nugalėtojomis skelbiamos organizacijos, įnešusios daugiausiai pastangų dokumentų išsaugojimui, o Pietų Korėjos vyriausybė skiria 30 000 JAV dolerių prizą.

### Jikji prizo laimėtojai
* 2005: Nacionalinė Čekijos biblioteka (Praha)
* 2007: Austrijos mokslų akademijos fonogramų archyvas
* 2009: Nacionalinis Malaizijos archyvas (Kuala Lumpūras)
* 2011: Nacionalinis Australijos archyvas
* 2013: Apoyo al Desarrollo de Archivos y Bibliotecas (Meksikas)
* 2016: Iberarchivos Programme for the Development of Ibero-Ameran Archives
* 2018: SAVAMA-DCI (Malis)

## Lietuvoje

Lietuvoje „Pasaulio atminties“ nacionalinis registras įsteigtas 1996 m., kurio vadovu paskirtas Rimvydas Laužikas. Registre pirmieji dokumentai ir jų kolekcijos įrašyti 2006 m. Nacionaliniame registre, 2019 m. duomenimis, buvo 74 dokumentai: 36 iš jų pripažinti regioninės, 38 – nacionalinės reikšmės dokumentais. Pirmuoju įregistruotas Martyno Mažvydo „Katekizmas“, tarp kitų reikšmingų spaudinių: Vilniaus Gaono publikuoti darbai, Simono Daukanto kūrinių autografai, Teodoro Narbuto „Lietuvių tautos istorija“  (1835–1841), Stasio Ušinsko filmas „Storulio sapnas“ ir lėlių-marionečių brėžiniai, masinio gyventojų trėmimo operacijos „Priboj“ žemėlapis (1949), visą Lietuvą apkeliavusi Raportų knyga Vytauto Didžiojo garbei (1930) ir kt. Kai kuriems iš jų skirtas UNESCO finansavimas.

## Registrų sąrašai

* Sąrašas:Pasaulio atminties registras (Afrika)
* Sąrašas:Pasaulio atminties registras (Arabų šalys)
* Sąrašas:Pasaulio atminties registras (Azija ir Ramusis vandenynas)
* Sąrašas:Pasaulio atminties registras (Europa ir Šiaurės Amerika)
* Sąrašas:Pasaulio atminties registras (Lotynų Amerika ir Karibai)

## Šaltiniai

## Nuorodos

*Programos svetainė
Išraitas

**Išraitas** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje, Skuodo rajone; Luobos dešinysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda laukuose, į pietus nuo Gonaičių. Teka į vakarus, pietvakarius daugiausia pro laukus, lygiagrečiai su Luoba. Šion įteka 14,6 km nuo jos žiočių, ties Šarke.

Aukštupio ir vidurupio vaga ištiesinta. Žemupys patenka į Apuolės kraštovaizdžio draustinį. Prie upelio įsikūrę Klauseikiai, Jedžiotai, Šarkė.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *išraita* ('kas išraityta').

## Šaltiniai
Nikolajus Paninas

**Nikolajus Paninas** (1872 m. sausio 8 d. – 1956 m. sausio 19 d.) – Rusijos imperijos dailiojo čiuožimo ir sportinio šaudymo sportininkas, olimpinis čempionas. Šešių Rusijos nacionalinių čempionatų nugalėtojas.

## Biografija
1901 m. Paninas pirmą kartą tapo Rusijos nacionaliniu čempionu. 1903 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabras. 1904 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį - bronzą vyrų vienetų varžybose.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse rusas dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Vyrų vienetų varžybose Paninas pasitraukė iš kovos. Vyrų specialiųjų figūrų varžybose Paninas užėmė pirmą vietą ir tapo pirmuoju Rusijos imperijos olimpiniu čempionu.

1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse rusas dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų šaudyme pistoletu iš 50 m atstumo Paninas užėmė 8-ą vietą.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Madge Syers

**Madge Syers** (1881 m. rugsėjo 16 d. – 1917 m. rugsėjo 9 d.) – Jungtinės Karalystės dailiojo čiuožimo sportininkė, olimpinė čempionė ir daugkartinė pasaulio čempionė. 

## Biografija
1902 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabras. 1903 m. tapo atviros klasės vienetų čiuožimo Britanijos nacionaline čempione. 1906 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britė dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Moterų vienetų varžybose Syers aplenkė visas varžoves ir tapo pirmąja olimpine dailiojo čiuožimo čempione. Porų varžybose kartu su savo vyru Edgar Syers pelnė bronzos medalius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Ulrich Salchow

**Ulrich Salchow** (1877 m. rugpjūčio 7 d. – 1949 m. balandžio 19 d.) – Švedijos dailiojo čiuožimo sportininkas, olimpinis čempionas ir dešimt kartų pasaulio čempionas. Buvęs Tarptautinės čiuožimo sąjungos prezidentas.

## Biografija
1895 m. Salchow pirmą kartą tapo Švedijos nacionaliniu čempionu. 1897 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabras. 1898 m. pirmą kartą tapo Europos čempionu. 1901 m. Salchow pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Vyrų vienetų varžybose Salchow aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju olimpiniu dailiojo čiuožimo čempionu.

1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose, kuriose užėmė 4-ą vietą.

Nuo 1925 m. iki 1937 m. ėjo Tarptautinė čiuožimo sąjungos prezidento pareigas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Adomo Mickevičiaus muziejus Vilniuje

**Adomo Mickevičiaus muziejus Vilniuje** – memorialinis poeto Adomo Mickevičiaus muziejus, priklausantis Vilniaus universitetui. Muziejus veikia Bernardinų g. 11, Vilniuje, pastate, kuris yra XVII–XVIII a. architektūros paminklas.

## Istorija

XIX a. pradžioje Bernardinų g. 11 pastatas priklausė VU profesoriui Tomui Žickiui. Tai buvo dviejų aukštų namas. Šio namo pirmame aukšte iš kairės pusės 1822 m. gyveno Adomas Mickevičius, kuomet sugrįžo į Vilnių iš Kauno. Šiame name poetas užbaigė kurti poemą „Gražina”, ruošdamas ją publikavimui.

1906 m. Vilniaus Mokslo draugija nutarė šiame name įkurti poeto Adomo Mickevičiaus muziejų. Šis sumanymas buvo realizuotas 1911 m., kai draugijos narys ir sekretorius, leidėjas ir „Peterburgo naujienų žurnalo“ redaktorius Janas Obstas nupirko pastatą. Obstas pastatą suremontavo ir jo pirmame aukšte įrengė Adomo Mickevičiaus muziejų. Pastato frontone Obstas iškabino lentelę lenkų kalba „Čia Adomas Mickevičius parašė „Gražiną".
Šiuo metu ant pastato iškabintos lentelės lietuvių ir lenkų kalbomis.

1930 m. Obstas pastatą perdavė Vilniaus Stepono Batoro universitetui. Muziejus veikė iki II pasaulinio karo. Vilniaus okupacijos metu muziejus buvo išplėštas.

Po II pasaulinio karo pastate buvo įkurtos Vilniaus universiteto auditorijos, klasikinės filologijos katedra, taip pat dalis patalpų buvo skirta apgyvendinti dėstytojams. 1955 m. per 100-ąsias Adomo Mickevičiaus mirties metines jo vardo muziejus buvo atkurtas. Pastato restauracija vyko pagal Vladislovo Belzos paveikslą „Kambarys, kuriame buvo parašyta Gražina”. Šis paveikslas buvo Vladislavo Belzos albume „Album pamiątkowe Adama Mickiewicza“ (Lvovas, 1889 m.).

Muziejus buvo perduotas Vilniaus universiteto bibliotekos žinion ir iki šių dienų priklauso VU. 1979 m. švenčiant Vilniaus universiteto įsteigimo 400-ąsias metines, Adomo Mickevičiaus muziejus buvo dar kartą atnaujintas. Dabartinė muziejaus ekspozicija veikia nuo 1983 metų.

1997–1998 m. remontuojant pastato gotikinius rūsius po buvusiu Adomo Mickevičiaus kambariu muziejaus direktoriaus Rimanto Šalnos pastangomis, finansuojant Lenkijos ambasadoriui Lietuvoje Eufemijui Teichmanui, buvo atidaryta filomatų salė, kurioje vyksta seminarai, konferencijos, knygų pristatymai.

## Ekspozicija

Trijuose Adomo Mickevičiaus muziejaus kambariuose galima pamatyti stalą ir kėdę, kurie priklausė poetui ir buvo parvežti iš Paryžiaus, 1815 m. Vilniaus universiteto studentų registracijos knygą ir keletą kitų eksponatų, kurių skaičius daugiau kaip 200: filomatų laiškai Adomui Mickevičiui, dokumentai, pirmieji poeto kūrybos leidimai, skulptūros, portretai, medaliai, susiję su poeto asmenybe ir kūryba.

Adomo Mickevičiaus muziejaus darbo laikas antradieniais – penktadieniais 10–17 val.,
šeštadieniais ir sekmadieniais 10–14 val. Valstybinių švenčių dienomis muziejus nedirba. Muziejaus vadovas Rimantas Šalna.

## Nuorodos
Futbolas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Futbolas]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Pirmą kartą olimpiadoje varžėsi nacionalinės komandos, o ne atskiri sporto klubai.

Aštuonios nacionalinės komandos registruotos olimpinėse žaidynėse. Prieš varžybų startą dvi komandos pasitraukė iš varžybų: Vengrija pasitraukė dėl Bosnijos aneksijos krizės ir Bohemija buvo priversta pasitraukti FIFA panaikinus šalies narystę federacijoje.

## Medalininkai

## Rezultatai
### Galutinė rikiuotė

## Išnašos

## Nuorodos
* TOK svetainė
Blackpink

**„Blackpink“** – Pietų Korėjos K-pop muzikos merginų grupė, įkurta 2016 m.

Grupę sudaro Kim Ji-soo, Jennie Kim, Rosé ir Lisa.

## Diskografija

### Studijiniai albumai
* *The Album* (2020)
* *[[Born Pink]]* (2022)

### EP
* *Square One* (2016)
* *Square Two* (2016)
* *Blackpink* (2017)
* *Square Up* (2018)
* *Kill This Love* (2019)
* Deadline (2026)

### Dainų rinkiniai
* *Blackpink in Your Area* (2018)

### DVD
* *Blackpink Arena Tour 2018 "Special Final In Kyocera Dome Osaka"* (2019)
* *Blackpink 2018 Tour 'In Your Area' Seoul* (2019)
* *Blackpink 2019-2020 World Tour In Your Area - Tokyo Dome* (2020)
* *Blackpink 2021 'The Show' Live* (2021)

## Turai
* Blackpink Arena Tour (2018)
* In Your Area Tour (2018–2020)
* Born Pink World Tour (2022–22)
* Deadline World Tour (2025-26)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė internete
* Interscope Records Oficiali svetainė internete
*
Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje

**Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje** () – muziejus, skirtas poetui Adomui Mickevičiui Paryžiuje. Muziejus išsidėstęs Paryžiaus IV kvartale, lenkų bibliotekos pastate, esančiame Šv. Liudviko saloje.

## Apie muziejų
Muziejų 1903 m. įkūrė poeto sūnus Vladislavas Mickevičius. Tai seniausias poetui Adomui Mickevičiui skirtas muziejus.

Muziejaus kolekcijoje yra dokumentų, susijusių su Adomo Mickevičiaus asmenybe ir kai kuriais jo asmeniniais daiktais. Ekspozicijoje galima rasti Adomo Mickevičiaus krikšto metriką, mirties liudijimą, kandidatavimo į įvairias pareigas dokumentų kopijas, paskyrimo į Lozanos universiteto ir Prancūzijos koledžo profesoriaus pareigas. Muziejuje eksponuojama ir nemaža dalis žinomų autorių autografų.
Muziejuje yra poeto rankraščiai, įskaitant „Vėlinių” rankraštį, Bairono poemos „The Giaour“ vertimo rankraštį.

Muziejus yra nedidelis. Jis užima vieną lenkų bibliotekos pastato kambarį.

Ekskursijos vedamos ketvirtadienio popietę ir šeštadienio rytą pagal susitarimą. Muziejaus adresas – 6, quai d’Orléans, 75004 Paris.

## Nuorodos
Buriavimas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Buriavimas]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.

## Burlaivių klasės

## Dalyvavusios šalys

* 
* 
* 
* 
* 

## Medalininkai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Adomo Mickevičiaus muziejus Stambule

**Adomo Mickevičiaus muziejus Stambule** () – muziejus, skirtas poetui Adomui Mickevičiui Stambule, įsikūręs pastate, kuriame Adomas Mickevičius mirė 1855 m. lapkričio 26 d.

## Apie muziejų
1955 m. poeto Adomo Mickevičiaus mirties šimtmečio proga Stambule buvo atidaryta paroda. Pastato rūsyje buvo įrengta simbolinė poeto kripta su kryžiumi ir antkapiu su užrašu: Adomo Mickevičiaus poilsio vieta, 1855 m. lapkričio 26 d. – gruodžio 30 d.
Nuo 2005 m. muziejaus salėse veikia Varšuvos Adomo Mickevičiaus vardo literatūros muziejaus parengta paroda.
Adomo Mickevičiaus muziejus yra Turkijos ir islamo meno muziejaus filialas Stambule.

Muziejaus adresas – Dolapdere, ul. Tatlı Badem 23, Beyoğlu.

## Nuorodos
Heinrich Burger

**Heinrich Burger** (1881 m. gegužės 31 d. – 1942 m. balandžio 27 d.) – Vokietijos dailiojo čiuožimo sportininkas, olimpinis ir pasaulio čempionas.

## Biografija
1904 m. Burger pirmą kartą tapo Vokietijos nacionaliniu čempionu. 1905 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį - sidabrą vienetų rungtyje. 1908 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Porinio čiuožimo varžybose kartu su Anna Hübler aplenkė visus varžovus ir tapo pirmaisiais olimpiniais dailiojo čiuožimo čempionais.

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Anna Hübler

**Anna Hübler** (1885 m. sausio 2 d. – 1976 m. liepos 5 d.) – Vokietijos dailiojo čiuožimo sportininkė, olimpinė ir pasaulio čempionė.

## Biografija
1907 m. Hübler pirmą kartą tapo Vokietijos nacionaline čempione. 1908 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietė dalyvavo dailiojo čiuožimo varžybose. Porinio čiuožimo varžybose kartu su Heinrich Burger aplenkė visus varžovus ir tapo pirmaisiais olimpiniais dailiojo čiuožimo čempionais.

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Hjalmar Johansson

**Hjalmar Johansson** (1874 m. sausio 20 d. – 1957 m. rugsėjo 30 d.) – Švedijos šuolininkas į vandenį ir plaukikas, olimpinis čempionas. 

## Biografija
1897 m. Johansson pirmą kartą tapo Švedijos nacionaliniu čempionu šuolių į vandenį varžybose.

Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo plaukimo ir šuolių į vandenį varžybose. 200 m plaukimo krūtine atrankoje Johansson eliminuotas pirmame etape. Vyrų šuolių į vandenį varžybose nuo 10 m platformos švedas laimėjo atrankos etapą, pusfinalį ir finalines varžybas bei pelnė pirmąjį Švedijos aukso medalį šuolių į vandenį varžybose.

1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo dvejose šuolių į vandenį rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 10 m platformos rungtyje užimta 4-a vieta. Pirmą kartą vykusiose ekstremalių šuolių varžybose švedas pelnė sidabrą.

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Albert Zürner

**Albert Zürner** (1890 m. sausio 30 d. – 1920 m. liepos 18 d.) – Vokietijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas. 

## Biografija
Londone vykusiose ketvirtose moderniose 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Pirmą kartą vykusiose vyrų šuolių nuo 3 m tramplino varžybose Zürner aplenkė visus varžovus ir tapo pirmuoju olimpiniu šios rungties čempionu.

1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo trijose šuolių į vandenį rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 3 m tramplino rungtyje užimta 4-a vieta. Pirmą kartą vykusiose ekstremalių šuolių varžybose vokietis liko šeštas. Vyrų 10 m platformos šuoliuose į vandenį Zürner pelnė sidabro medalį.

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Maryča

**Maryča** () – demonas (rakšasas), minimas indų epe „Ramajanoje“. Tai pagrindinio epo antagonisto Ravanos dėdė. Maryča miške asketavo ir įgijo didelių galių. Ravana įtikino Maryčą prisidėti prie jo plano pagrobti Sytą. Maryča pasivertė auksiniu elniu ir nuviliojo Ramą bei Lakšmaną nuo stovyklavietės, o Ravana tuomet pagrobė Sytą. Ramai, tuo tarpu, pavyko nutykoti Maryčą ir jį nušauti.

## Šaltiniai
Sebitu (dievai)

**Sebitu** – septyneto žmonėms palankių dievybių grupė Mesopotamijos mitologijoje. Akadų kalboje *sebittu* yra daugiskaitinis skaitvardis, reiškiantis septynetą; šumerų kalboje jį atitinka *imina.bi*. Tokiu pat vardu vadinti ir septynetas demonų.

Septynetas dievų veikdavę drauge su seserimi Narūdu. Pastaroji siejama su elamitų deive Narunte, manoma, kad ir septynetas dievų galėjo būti perimti iš elamitų. Spėjama, kad Sebitu drauge su septyniais Enmešaros sūnumis įvardijami kaip „Septyni ir septyni“. Be to, Mesopotamijos įrašuose minimi ir septynetas Išharos vaikų, gali būti, kad taip įvardijami būtent Sebitu.

Tikėta, kad Sebitu galį apsaugoti nuo blogųjų demonų, tam būdavo pasitelkiami užkalbėjimai. Aptikta ritualinių tekstų, aprašančių, kaip turėtų atrodyti Sebitu statulėlės. Iš šių tekstų žinoma, kad Naujosios Asirijos karalystės laikotarpiu Sebitu buvo įprasta vaizduoti nešinus kirviu ir peiliu, lanku ir strėline, su aukštais cilindro formos galvos apdangalais, kurių viršutiniai kraštai papuošti plunksnomis; vaizduoti vilkintys ilgus atvirus apsiaustus. Sebitu statulėlės atliko apsauginę funkciją ir, vadovaujantis ritualiniuose tekstuose pateiktomis instrukcijomis, būdavo pastatomos tam tikrose namų vietose.

Sebitu buvo siejami su Plejadžių spiečiumi. Šių dievybių simbolis – septyni taškai (kai kada vietoj taškų vaizduotos žvaigždės). Šitoks Sebitu simbolis sutinkamas Naujosios Asirijos karalystės bei Naujosios Babilonijos karalystės laikų mene, tačiau septyneto dievų sąsajos su septynių taškų simboliu gali siekti ir ankstesnius laikus.

Sebitu šventyklų būta Kalache, Dur Šarukine, Ninevijoje (Asirija).

## Šaltiniai
Lakrosas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Lakrosas]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje.

Žaidynėse registruotos trys nacionalinės komandos, bet Pietų Afrikos Respublika pasitraukė ir varžybų prieš startą. Finale Kanada 14-10 nugalėjo Jungtinės Karalystės komandą.

## Medalininkai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Lakrosas olimpinėse žaidynėse

**Lakrosas olimpinėse žaidynėse** – lakroso rungtis vasaros olimpinėse žaidynėse. Vyko 1904 ir 1908 m. olimpiadose. Dar trys kartus (1928, 1932 ir 1948 m.) į žaidynių programą įtrauktas kaip demonstracinė sporto šaka. Olimpiadoje vyko tik vyrų komandinės varžybos. 

Lakrosas grįš į programą 2028 m. Šį kartą taip pat vyks moterų komandinės varžybos.

## Kategorijos

## Medalių lentelė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Polas 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Polas]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko antrą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo dvi komandos iš Londono ir Airijos nacionalinė komanda. Visos komandos varžėsi po Jungtinės Karalystės veliava.

## Medalininkai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Imtynės 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Imtynės]] 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko trečią kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Žaidynėse dominavo imtynininkai iš Jungtinės Karalystės, kurie iš viso pelnė 11 medalių. Į žaidynės pirmą kartą nuo 1896 m. grįžo graikų-romėnų imtynių varžybos.

## Dalyvavusios šalys
115 imtynininkų iš 14 šalių varžėsi 1908 m. olimpiadoje: 

## Medalininkai
### Laisvuoju stiliumi

### Graikų-romėnų

## Medalių lentelė

## Nuorodos
* TOK svetainė
Markandėja

**Markandėja** () – legendinis senovės indų rišis, asketas, kilęs iš Bhrigų giminės.

Pasak vienos sakmės iš „Bhagavata puranos“, Markandėjai buvo suteiktas pasaulio pabaigos (pralajos) regėjimas. Plūduriuodamas vandenyse jis pamatęs spinduliuojantį kūdikį (Višnų). Šis Markandėją įkvėpęs, ir jo burnoje rišis pamatęs ištisą visatą, visus dievus ir demonus. Paskui kūdikis jį iškvėpė, ir rišis suvokė, kad tai Didysis Višnus.

Kitoje sakmėje pasakojama, kaip Markandėjos tėvai prašę Šivos sūnaus – šis suteikė malonę, bet liepė rinktis: gimsiąs sūnus bus labai išmintingas, bet gyvens tik 16 metų, arba sūnus gyvens ilgai, bet protu nepasižymės. Tėvai pasirinko, kad Markandėja būtų protingas. Atėjus rišio mirties akimirkai, Jama taikęsis jį pasmaugti su kilpa, bet netyčia ją užmetė ant lingos. Pasirodė įtūžęs Šiva, kuris nugalėjo Jamą ir taip suteikė Markandėjai ilgą gyvenimą.

Markandėjos vardu pavadinta viena iš svarbesnių puranų („Markandėja purana“).

## Šaltiniai
Pierre Mignard

**Pjeras Minjaras** (pranc. *Pierre Mignard*, 1612 m. lapkričio 17 d. – 1695 m. gegužės 30 d.) – XVII a. prancūzų baroko tapytojas.

## Biografija
Pjeras Minjaras gimė 1612 m. lapkričio 17 d. Trua mieste. Vaikystėje mokėsi pas skulptorių Žaną Bušė iš Buržo. 1630−1634 m. mokėsi Simono Vujė dirbtuvėse Paryžiuje. Po to 20 metų tobulinosi Italijoje. Romoje studijavo aukštojo renesanso meistrų ir Karačių darbus. 1657 m. grįžo į Paryžių, kur tapo populiariu aukštuomenės portretistu, tapė religinėmis ir mitologinėmis temomis. Jis buvo vienu reikšmingiausių to meto Prancūzijos tapytojų, laikomas klasikinės dailės tradicijos pradininku Prancūzijoje. Žymiausias jo monumentaliosios tapybos darbas, kuriuo jis išgarsėjo, yra 1664 m. atliktas *Val-de-Grâce* bažnyčios Paryžiuje kupolo dekoras, užsakytas Onos Austrės. P. Minjaras vadovavo Šv. Luko akademijai ir buvo aršus konkurentas karališkajam tapytojui Šarliui Le Brenui, kuris vadovavo Karališkajai akademijai. 1683 m. mirus Le Breno rėmėjui Ž. B. Kolberui, P. Minjarui atsivėrė galimybės gauti karališkųjų užsakymų. 1690 m. mirus Š. Le Brenui, P. Minjaras paskirtas Karališkosios akademijos direktoriumi. P. Minjaras mirė 1695 m. gegužės 30 d. Paryžiuje pradėjęs dirbti ties Invalidų rūmų dekoro projektu. Jo brolis Nikolia Minjaras (1606–1668) ir sūnėnas Polis Minjaras (apie 1638–1691) buvo pripažintais tapytojais.

## Darbų galerija


Vaizdas:Mignard vierge raisins.jpg| „Madona su vynuogėmis“ (apie 1645 m., Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Pierre Mignard - Mystic Marriage of St Catherine - WGA15656.jpg| „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės“ (1669 m., Ermitažas, Sankt Peterburgas)
Vaizdas:Mademoiselle de Tours (Louise Marie Anne de Bourbon) by Pierre Mignard (Versaiilles).jpg| „Luiza Marija de Burbon“ (apie 1681 m., Versalio rūmai)
Vaizdas:Pierre mignard alexandre hermitage russie.jpg| „Aleksandro Didžiojo gerumas Darijaus šeimai“ (1689 m., Ermitažas, Sankt Peterburgas)


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica, 2020 m.
Anatole Vologe

**Anatole Vologe** (dar žinomas kaip **Tole Vologe**, 1909 m. gegužės 25 d. Vilniuje – 1944 m. gegužės 24 d.) – litvakų kilmės  Prancūziją atstovavęs lengvaatletis ir žolės riedulininkas, olimpietis.

1936 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas atstovavo Prancūzijos nacionalinę rinktinę. Vologe aikštelėje pasirodė penkiose varžybose. Galutinėje rikiuotėje kartu su Prancūzijos rinktine užimta ketvirtoji vieta.

1944 m. gegužę Antrojo pasaulinio karo metu suimtas nacių. Po kelių dienų nušautas. Vologe daiktai eksponuojami Liono rezistencijos muziejuje.

## Rezultatai
* Prancūzijos lengvosios atletikos 4 x 400 m estafetinio bėgimo čempionas (trys kartus)
* Prancūzijos žolės riedulio lygos čempionas: 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1937, 1938, 1939;
* Olimpinės žaidynės: 1936 m. - 4 vieta.

## Šaltiniai
Jonelis

**Jonelis** – upelis Lietuvoje, Šiaulių rajone; Vilkvedžio kairysis intakas (Mūšos baseinas). Išteka iš Šilelio miško šalia Gruzdžių. Teka į šiaurės rytus daugiausia per Draskių mišką. Įteka Vilkvedin 4,0 km nuo jo žiočių, miške, 2 km nuo Taurakių.

Visa vaga ištiesinta. Prie upelio įsikūrę Gruzdžiai, Gruzdžių viensėdis ir Karveliai.

Upėvardis kilęs iš asmenvardžio *Jonelis*.

## Šaltiniai
Jovaris

**Jovaris** – upelis Lietuvoje, Šilutės rajone; Šyšos dešinysis intakas. Prasideda Šilmeižių miške netoli Didšilių. Teka į pietvakarius, daugiausia pro miškus. Įteka Šyšon 13,4 km nuo jos žiočių, priešais Macikus.

Vaga daugelyje vietų ištiesinta. Prie Jovario įsikūrę Šilmeižiai, Grabupėliai.

## Šaltiniai
Judra (upė)

**Judra** – upelis Lietuvoje, Telšių rajone; Gervainio kairysis intakas (Virvytės baseinas). Išteka iš Judrino ežero Vilkų miško pakraštyje. Teka miškingais kraštovaizdžiais į rytus, toliau – dirbamais laukais į šiaurės rytus. Įteka į Gervainį 2,9 km nuo jo žiočių, į rytus nuo Burnių.

Intakai: Ankštelė (kairysis), Dukupis, Viešvė (dešinieji).

Vaga daugelyje vietų ištiesinta. Prie Judros įsikūręs Irtoganas, Galkančiai, Mileikiai, Judrėnai, Viešvėnai I, Plepai, Burniai.

Upėvardis kilęs iš žodžio *judrus* ('vikrus, greitas, gyvas').

## Šaltiniai
Meda Norbutaitė

**Meda Norbutaitė** (g. 1969 m. gruodžio 11 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė tapytoja, pedagogė.

## Biografija
1981–1985 m. mokėsi ir baigė Šiaulių vaikų dailės mokyklą. Nuo 1987 m. studijavo Kauno aukštesniojoje meno mokykloje, kurią 1990 m. baigusi įgijo meninio apipavidalinimo specialybę su sieninės tapybos specializacija.

1990–1998 m. studijavo Šiaulių universiteto Menų fakultete, įgydama humanitarinių mokslų magistro laipsnį (dailėtyra, tapyba, vadovas prof. V. Gečas).

1997–2011 m. dirbo Šiaulių universiteto Menų fakulteto Piešimo katedros dėstytoja.

2006–2014 m. dirbo Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) Statybos fakulteto Architektūros inžinerijos katedros dėstytoja. Nuo 2014 m. yra VGTU Fundamentinių mokslų fakulteto Grafinių sistemų katedros dėstytoja.

Nuo 2015 m. dėsto Kazimiero Simonavičiaus universiteto Kūrybos visuomenės ir ekonomikos institute. 2016 m. suteiktas meno srities docento pedagoginis vardas.

Nuo 1999 m. Lietuvos dailininkų sąjungos (LDS) narė. Nuo 2016 m. LDS Vilniaus Tapytojų sekcijos biuro narė.

## Kūryba
Dominuojančios temos – žmonių santykiai bei jų provokuojamos būsenos ar elgsenos, pradedant nuo buities teritorijos iki istorijos, religijos ar politikos aspektų. Tai kasdienių pastebėjimų refleksijos, įžvalgų, apmąstymų ištransliavimas apie amžinybę ir laikinumą, tiesą ir melą, aistras ir išgyvenimus.

Kūriniuose daug metaforų, dažnai naudojamas groteskas, pagrįstas kontrastu tarp grožio ir bjaurasties, tarp realių objektų ir netipinių jų būvių, kontekstų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Medos Norbutaitės tinklalapis