open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Chiangmai United FC

**„Chiangmai United Football Club“**, o trumpai **Chiangmai United FC** – Tailando futbolo klubas iš Čangmajaus provincijos. Namų rungtynes žaidžia „700th Anniversary Arenos“ futbolo stadione. 

## Istorija
Klubo ištakos siekia 2015 m., kai buvo įkurtas **Changphueak Chiangmai**. 2017 m. pervadintas ir tapo **JL Chiangmai United**.

Nuo 2020 m. žinomas **Chiangmai United Football Club** pavadinimu.

2021–2022 m. sezone žaidė Pirmoje lygoje (Thai League 1), aukščiausiame šalies divizione, tačiau liko šešiolikti ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2022–2023 m. sezono žaidė Antroje lygoje (Thai League 2).

## Pasiekimai
; Antra lyga (D2)
: Antroji vieta: 2020–2021 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Dreverna (upė)

**Dreverna** – upė Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijoje. Ilgis 2,2 km, baseino plotas – 120 km². Upė įteka į Kuršių marias. Prie šios upės beveik 300 metų veikė žuvų turgus, Strykis. Prie upės prijungtas Karaliaus Vilhelmo kanalas, iškastas 1863–1873 m. Prie santakos stovi Drevernos tiltas. Prie žiočių veikia Drevernos mažųjų laivų uostas.

Upė pirmą kartą paminėta 1253 m. balandžio 4 d. sutartyje.

Kasant Klaipėdos kanalą aukštupys buvo ištiesintas, o dalis vidurupio įjungta į Klaipėdos kanalo vagą. 

Ištakos – Brukšvos pievos. Intakai: Strykis (dešinysis), Šerelis (kairysis).

Vandenvardis *Dreverna* (minimas nuo 1253 m. kaip *Dryuene*) kildinamas iš šaknies **drev- / drav-* <  „bėgti“.

## Šaltiniai
Tramontinos slėnis

**Tramontinos slėnis** (,  arba *Val Meduna*) – slėnis Karnijos Alpių papėdėse, Pordenonės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje. Slėnis nusidriekęs šiaurės–pietų kryptimi, per jį teka 85 km Medunos upė.

Tarp Medunos ir Tramonti di Soto telkšo Tramončio tvenkinys (pagal gretimą kaimelį dar vadinamas Redona). Kai tvenkinio vanduo nusenka, iš jo iki šiol išnyra įspūdingi senų kaimų akmeniniai pastatai, jie buvo užlieti pastačius Medunos užtvanką. Taip pat slėnyje yra Ka Selvos ir Ka Culio tvenkiniai. Aukštutinė Tramontinos slėnio dalis priklauso Friulio Dolomitinių Alpių gamtos parkui, kuris įtrauktas į UNESCO pasaulinio paveldo sąrašą.

## Galerija

Vaizdas:Redone.jpg|Tramončio tvenkinys
Vaizdas:Diga Ca Selva.JPG|Ka Selvos tvenkinys
Vaizdas:Diga di Ca Zul.jpg|Ka Culio užtvanka


## Išnašos
Erto e Kasas

**Erto e Kasas** (vietine friulų tarme *Nert e Cas*, ) – komuna Pordenonės provincijoje, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje. Komuna išsidėsčiusi apytiksliai už 130 km į šiaurės vakarus nuo Triesto ir maždaug už 40 km į šiaurės vakarus nuo Pordenonės.

Komuna sudaryta iš Erto (komunos centras, daugiau kaip 300 gyventojų), Kaso (apie 30 gyventojų) ir keleto mažesnių kaimų: Kavalės, Kol dela Ruavos, Forkai, Lirono, Pinedos, San Martino ir Val del Ponto.

Erte kalbama idiomu, kuris priskiriamas ladynų, friulų arba venetų kalbai (vieningos nuomonės dėl jo priklausymo vienai ar kitai kalbai nėra), o Kaso tarmė laikoma venetiška.

Rašyniuose šaltiniuose Ertas pirmą kartą paminėtas VIII a., Kasas – 1332 m.

1963 m. spalio 9 d. Vajonto slėnyje griuvo užtvanka ir vandens srautai bei nuošliaužos nusinešė beveik 2000 žmonių gyvybes, Piavos slėnyje sunaikino penkis kaimus, tačiau Erto e Kasas nukentėjo nežymiai.

Komunoje gyvena 370 žmonių (2020 m. gruodžio 31 d. duomenys). Globėjai – apaštalas Baltramiejus, šv. Gervazas ir šv. Protasijus, jų dienos švenčiamos birželio 21 ir 22 d.

## Išnašos
Hohencolernų žemės

**Hohencolernų žemės** () – Prūsijos karalystės provincija, buvusi karalystės pietvakariuose 1850–1947 m. dabartinės Vokietijos teritorijoje. Centras – Zigmaringenas. Panaikinta po II pasaulinio karo. Žemes valdė Hohencolernai.

## Istorija

Regionas įkurtas 1850 m. iš Hohencolerno-Hechingeno ir Hohencolerno-Zigmaringeno kunigaikštysčių. 1905 m. provincija užėmė 1142 km² plotą, joje buvo 68,3 tūkst. gyventojų.

## Šaltiniai
Prūdupė

**Prūdupė** (), **Paprūdė** arba ***Sojuznas*** () – upelis Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone), Šešupės dešinysis intakas.

Prasideda pamiškėje prie Juknaičių gyvenvietės, teka laukais vakarų kryptimi, ties Mažiuikiais įteka į Šešupę apie 41 km nuo jos žiočių. Aukštupys reguliuotas, žemupyje teka medžiais ir krūmais apaugusia raguva. Ties žiotimis stūkso Užprūdžių piliakalnis ().

Buvusios gyvenvietės prie Prūdupės: Endrušaičiai, Užprūdupiai.

## Šaltiniai
Argininkų valsčius

**Argininkų valsčius** (, nuo 1939 m. *Amtsbezirk Argenbrück*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.

## Istorija

Įkurtas 1874 m. kovo 25 d. Panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.

## Šaltiniai
Kanė

**Kanė** – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Kirgo kairysis intakas.

Upelio ištakos yra į pietus nuo Sprogiškės ir Jučių kaimų. Kanė teka miško pakraščiu, įteka į Kirgą 5,8 km nuo jo žiočių (Ventos baseinas). Netoliese santakos driekiasi kelias . Kanės vaga sureguliuota, upelis praradęs slėnį.

Upėvardis neaiškios kilmės. Nemažai vietovardžių su šaknimi *kan-* esama Latvijoje. J. Endzelyno žodyne šie vietovardžiai gretinami su  „žąsis“. Vietovardžių kilmė gali būti ir finougriška. Antai M. Rudzytė lat. *Kan-upe* kildina iš lyvių k. *kanà* „višta“.

## Išnašos
Kivylių dvaras

**Kivylių dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Kivylių kaime, Aleksandrijos seniūnijoje, Skuodo rajone, 2,5 km į šiaurės rytus nuo Aleksandrijos. Pasiekiamas iš kelio . Išlikęs dvaro gyvenamasis namas priklauso privatiems asmenims, sutvarkytas, prikeltas kultūriniam gyvenimui.

## Istorija

Dvaro istorija susijusi su Simono Daukanto giminės šaka – jo vyriausioji sesuo Anastazija Daukantaitė 1829 m. ištekėjo už Kazimiero Kaunackio ir išvyko gyventi į Kivylius. Čia iki 1910 m. buvo saugoma S. Daukanto biblioteka, kitas palikimas. 

Dvaras suklestėjo apie 1923 m., valdant daktarui Ferdinandui Kaunackiui. Tuomet Kivylių dvaras buvo vienas stambiausių Kretingos apskrities dvarų, ūkinis ir kultūrinis centras, kuriame buvo įsteigta pirmoji privati ligoninė dabartiniame Skuodo rajone. Pavyzdinį dvarą lankė aukšti svečiai: apie 1928-1932 m. lankėsi prezidentas Antanas Smetona, į Kivylius buvo užsukęs būsimas Latvijos prezidentas Karlis Ulmanis. Pavyzdingai tvarkomas ūkis augino olandų veislės galvijus, bekonus, retesnių rūšių naminius paukščius.  1929 m., iki žemės reformos, dvarui priklausė 17 gyvenamų, ūkinių ir kitų pastatų: rūmai, ligoninė, pieninė, kumetynas, tvartai ir kt. Pastatai buvę mediniai, tik ligoninė – mūrinė, raudonų plytų. 

Po daktaro mirties 1935 m. prasidėjo dvaro nuosmukis, buvo praskolintas. 1938 m. iš banko buvusį Kaunackių ūkį nupirko agronomas Kazimieras ir mokytoja Petronelė Baltrukoniai, tačiau naujieji savininkai 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Daugelio dvaro pastatų netekta per Antrąjį pasaulinį karą, pokarį, kolūkių kūrimąsi. Iki šių dienų išliko tik vienas gyvenamasis namas. Jame buvo įsikūrusios kolūkiečių šeimos, viename gale laikytos kiaulės. Mirus paskutiniams namo gyventojams, pastatas buvo paliktas likimo valiai, ilgainiui suniokotas.

Išlikusio gyvenamojo namo amžius skaičiuojamas maždaug nuo 1840 m. Atgimimo metais svarstyta dvarą pritaikyti kultūrinėms reikmėms. 1994 m. Amerikos lietuvio gydytojo Ferdinando Vytauto Kaunackio rūpesčiu sodybos kieme pastatytas stogastulpis. Apie 2010 m. dvarą įsigijo privatūs asmenys, kurie sutvarkė sodybą, pritaikė kultūriniam gyvenimui. Nuo 2013 m. čia vyksta tradiciniu tapęs Valstybės dienos minėjimo renginys, vyksta Skuodo rajono literatų poezijos skaitymai, kultūrinės–edukacinės veiklos dienos.

## Literatūra

* Juozas Vyšniauskas. Dvaras prie Aleksandrijos: Kaunackiai – garbinga Simono Daukanto giminės šaka. – Klaipėda: Druka, 2009. – 223 p.: iliustr. – ISBN 978-609-404-052-8

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Kaunackiai
* Kivylių dvaro atidarymo šventė (nuotraukos)
Pakriokių valsčius

**Pakriokių valsčius** (, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Weidenau*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.

## Istorija

Minimas nuo XIX a. pabaigos, panaikintas baigiantis II pasauliniam karui.

## Šaltiniai
Stulbeikio valsčius

**Stulbeikio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte.

## Istorija

Įkurtas 1874 m. kovo 25 d. Panaikintas 1921 m. kovo 24 d. prijungiant prie Vainotų valsčiaus.

## Šaltiniai
Timsrių valsčius

**Timsrių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Minimas 1885 m. ir XX a. pradžioje, po I pasaulinio karo neaptinkamas.

## Šaltiniai
Degsnių valsčius

**Degsnių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Valkininkai, kurį laiką – Degsnės.

## Istorija

Degsnių valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje, buvo žydų žemdirbių valsčius. Panaikintas 1885 m.

|-
| 1869 m. || || 648 || 47 kiemai  || || 15
|-
| 1874 m. || || 610 || 30 kiemų  || 1 seniūnija || 1
|-
| 1880 m. || || 6046 || 45 kiemai  || 1 seniūnija || 14
|-
| 1884 m. || || 787 || 70 kiemų  || 1 seniūnija || 14
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Kuokščio ąžuolas

**Kuokščio ąžuolas** – ąžuolas, Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Klauseikių kaime, šalia kelio  esančios sodybos teritorijoje (Klauseikių g. 15), 2,4 km į rytus nuo Aleksandrijos.

Ąžuolas pasodintas maždaug prieš 200 metų Kuokščių šeimos sodyboje. 

Kuokščio ąžuolas paskelbtas rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Medžio aukštis 17,2 m, kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje 4,15 m.

Gretimoje sodyboje, už 200 m, auga saugoma Gurecko liepa.

## Šaltiniai
Gurecko liepa

**Gurecko liepa** – išskirtinė liepa, Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Klauseikių kaime, prie kelio  įsikūrusioje sodyboje, 2,4 km į rytus nuo Aleksandrijos.

Liepa paskelbta rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Nurodoma rūšis –  mažalapė liepa (*Tilia cordata* Mill), medžio aukšis 21,6 m, kamieno apimtis 3,90 m. 

Liepa pasodinta maždaug prieš 150 metų sodyboje, kurioje yra gyvenusios kelios Gureckų šeimos kartos. Nuo kelio pusės prie sodo pastatytas šeimos koplytstulpis.

Gretimoje sodyboje, už 200 m, auga saugomas Kuokščio ąžuolas.

## Šaltiniai
Mudža

**Mudža** (venetų Triesto tarme *Muja*, , , , ) – miestas ir komuna pačiuose Triesto provincijos pietryčiuose, Friulio–Venecijos Džulijos regione, Italijoje prie sienos su Slovėnija. Išsidėsčiusi rytiniame Triestos įlankos krante Adrijos jūros šiaurinėje dalyje, Mudža yra vienintelis Italijos uostamiestis Istrijoje. Miesto architektūra atspindi jo venecišką ir austrišką istoriją, o uoste įrengta šiuolaikiška 500 vietų prieplauka jachtoms (Šv. Roko uostas – ).

Mudža yra šiaurės Isrijoje. Jos teritoriją nuo jūros pusės riboja 7 km ilgio pakrantė, per kurią nutiestas kelias, o prie sienos nusidriekusi kalvų grandinė, toks kraštovaizdis vyrauja plačiose Triesto ir Istrijos pakrančių teritorijose, čia veši gausi subkontinentinė tiek karstinio, tiek Istrijos tipo augmenija.

Mudža turi sienos perėjimo punktą į Slovėniją pačiuose Lazareto komunos rytuose, vadinamą Bartolomėju (). Koperio komunoje sienos perėjimo punktas į Slovėniją vadinamas Lazaretu (). Tačiau po 2004 m., kai Slovėnija įstojo į Europos Sąjungą, sienų kontrolė panaikinta.

1947–1954 m. Mudža priklausė Triesto laisvajai teritorijai. Rašytiniuose šaltiniuose, kaip *Mugla*, Mudža paminėta 933 m. Kaip įtvirtinta gyvenvietė, Mudža įsikūrė VIII–VII a. pr. m. e.

Mudžoje gyvena 12 888 žmonės (2021 m. kovo 31 d. duomenys). Globėjai – šventieji Jonas ir Paulius, jų diena švenčiama birželio 26–ąją.

## Išnašos
Lietuvos istorija (enciklopedinis žinynas)

**Lietuvos istorija** – 2011–2016 m. MELC išleistas 2 tomų mokslinis informacinis leidinys apie Lietuvos istoriją nuo seniausių laikų iki XXI a. pradžios. Sudarytojai – Eugenijus Manelis ir Antanas Račis.

## Turinys

Atrinkus, papildžius ir atnaujinus Visuotinės lietuvių enciklopedijos Lietuvos istorijos ir su ja susijusius straipsnius, leidinyje glaustai pateikiami tokie istorijos straipsniai:
* Ikiistorinius laikus siekia stovyklavietės, senovės gyvenvietės, piliakalniai, kapinynai, šventvietės ir juose archeologų aptikti radiniai. Aprašomas ir nuo tų laikų žinomas etnografinis paveldas.
* Be Lietuvos valstybės istorijos ir su ja susijusių straipsnių, kurie sudaro žinyno pagrindą, pateikiami straipsniai apie miestų, miestelių ir kai kurių kaimų istoriją.
* Yra straipsnių apie su istorija susijusias mokslo ir kultūros įstaigas: archyvus, mokyklas, muziejus, istoriškai reikšmingas spaustuves.
* Aprašomos Lietuvos politinės partijos, lietuvių ir kitų iš seno Lietuvoje gyvenančių tautų, taip pat užsienio lietuvių, visuomeninės bei religinės organizacijos.
* Plačiai nušviečiama Lietuvos ir kitų valstybių santykių raida, pateikiama duomenų apie kitose valstybėse gyvenančius lietuvius.
* Daug straipsnių skiriama lietuvių etninių žemių ir Mažosios Lietuvos istorijai (archeologijos paminklai, gyvenviečių istorija, prūsų ir lietuvininkų kultūrinis palikimas).
* Be Lietuvos istorikų ir kitų tautų mokslininkų, tyrusių Lietuvos istoriją, pateikiami valstybės ir visuomenės veikėjų, knygnešių, Nepriklausomybės karo dalyvių, partizanų ir kitų pasipriešinimo sovietiniam ir nacių režimui dalyvių, Vasario 16-osios Akto ir Kovo 11-osios Akto signatarų biografiniai straipsniai.

## Tomai
* 
* 

## Nuorodos
* Lietuvos istorijos enciklopediniame žinyne aprašytų Lietuvos gyvenviečių sąrašai

## Šaltiniai
Tarpupio valsčius

**Tarpupio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Senasis Tarpupis, vėliau – Skurbutėnai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Gyvavo iki I pasaulinio karo.

|-
| 1869 m. || || 4117 || 384 kiemai  || || 76
|-
| 1874 m. || || 4774 || 488 kiemai  || 8 seniūnijos || 101
|-
| 1880 m. || || 4849 || 485 kiemai  || 8 seniūnijos || 100
|-
| 1885 m. || || 5064 || 528 kiemai  || 8 seniūnijos || 108
|-
| 1890 m. || || 7716 || 528 kiemai  || 9 seniūnijos || 108
|}

## Vadovai
* J. Čaikovskis, nuo 1886 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Klauseikių kadagys

**Klauseikių kadagys** – paprastasis kadagys (*Juniperus communis* L.), Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Klauseikių kaime, šalia kelio , 0,5 km į šiaurę (link Gėsalų) nuo  kelio , maždaug pusiaukelėje tarp Skuodo ir Ylakių. Kadagys auga atviroje vietovėje, gerai matomas. Anksčiau šalia buvo Buivydo sodyba, kurią nukėlė melioruojant laukus. 

2021 m. duomenimis, medis buvo pakrypęs ir prilaikomas įtemptų metalinių lynų bei medinės atramos, aptvertas, pažymėtas informacine lentele.

Klauseikių kadagys paskelbtas rajoninės reikšmės saugomu medžiu 1985 m. Krūmedžio aukštis 5,50 m, kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje 1,05 m.

## Taip pat skaitykite
Kiti Lietuvos kadagiai, gamtos paveldo objektai:

* Gaigalinio kadagys (Švenčionių raj.)
* Domantų kadagys (Jurbarko raj.)
* Kurpiko kadagys (Varėnos raj.)
* Obelų rago kadagiai (Švenčionių raj.)
* Pakerių kadagiai (Zarasų raj.)
* Pakuodžiupių kadagys (Panevėžio raj.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje saugomų gamtos paveldo objektų sąrašas *skuodas.lt* 2022-05-26, Nr. T9-120
Virbališkių valsčius

**Virbališkių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės Lietuvos teritorijoje. Centras – Virbališkiai, kurį laiką – Kauniškis.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Kauno gubernijoje, gyvavo iki I pasaulinio karo.

|-
| 1877 m. || || 3022 || 278 kiemai  || 5 seniūnijos || 30
|}

## Šaltiniai
Mediškių ąžuolas

**Mediškių ąžuolas** – ąžuolas, Skuodo rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Aleksandrijos seniūnijoje, Jedžiotų kaime, šalia žvyrkelio (Kalno g.) esančios sodybos, 2,3 km į pietryčius nuo Aleksandrijos. Medis auga aptvertos ganyklos pakraštyje, pamiškėje, kiek toliau telkšo tvenkinys. Pažymėtas informacine lentele.

Ąžuolo augimo vieta žymi buvusią K. Zenono sodybą prie tvenkinio. Pasak K. Zenono, aplink sodybą anksčiau ošė dideli miškai, kuriuose augo daug ąžuolų. Jo pavadinimas siejamas su žodžiu „medė“, reiškiančiu mišką. 

Mediškių ąžuolą paskelbė saugomu medžiu Skuodo rajono Liaudies Deputatų Tarybos vykdomasis komitetas 1985 m. Medžio aukštis 23,2 m, kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje 4,05 m.

## Šaltiniai
Vaitkuškio valsčius

**Vaitkuškio valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vaitkuškis.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje, gyvavo iki I pasaulinio karo. Po karo jo vietoje atsirado Pabaisko valsčius.

|-
| 1877 m. || || 4890 || 427 kiemai  || 15 seniūnijų || 64
|}

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1892 || Knyzlaukis || Ignas Sakalas, žurnalistas || 1976
|}

## Šaltiniai
Strulių liepa

**Strulių liepa** – išskirtinė liepa, botaninis gamtos paveldo objektas. Auga Skuodo seniūnijoje, Kulų II kaime (Luknių g. 11), 400 m į šiaurės vakarus nuo kelio , pusiaukelėje tarp Skuodo ir Luknių. Pasiekiama vieškeliu, iš kairės pravažiavus vienkiemį, už kurio driekiasi dirbami laukai. 

Liepa paskelbta Skuodo rajono savivaldybės saugomu medžiu 2019 m. Nurodoma rūšis –  mažalapė liepa (*Tilia cordata* Mill.), medžio aukštis nenurodomas, kamieno apimtis 3,51 m. 

Šios liepos augimo vieta žymi buvusį Strulių vienkiemį (ūkį). Anksčiai tai buvusi gana didelė sodyba. Iki sovietmečiu vykdytos melioracijos čia dar buvo likę trobesių pamatų, didelis sodas, du tvenkiniai, perskirti kelių metrų sausumos juosta. Po melioracijos čia išliko liepa. 

## Šaltiniai
Casa de Portugal

**CD „Casa de Portugal“**, o trumpai **„Casa de Portugal“**, pilnu pavadinimu **Clube Desportivo da Casa de Portugal em Macau** – Makao futbolo klubas. 

## Istorija
Klubas įkurtas 2001 m. 2014 m. Antrame divizione buvo stipriausia ekipa.

2019 m. tapo antrojo diviziono nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į stipriausią šalies lygą.

2020 m. žaidė Elito divizione ir užėmė aštuntą vietą.

2022 m. Elito divizione liko devintoje vietoje. Po sezono perkelti į žemesnį divizioną.

## Pasiekimai
; Antrasis divizionas (D2)
: Nugalėtojai (2 k.): 2014, 2019

## Sezonai

|}
Šaltiniai:

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei
*  , saugas;
*  , saugas;
; Užsieniečiai
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė 
* facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* Globalsportsarchive
Elžbieta Granovska

**Elžbieta iš Pilicos Granovska** (; apie 1372 m. – 1420 m. gegužės 12 d. Krokuvoje) – trečioji Vladislovo Jogailos žmona, Lenkijos karalienė, Sandomiro vaivadienė, Rusios ir Sandomiro seniūnienė, Didžiosios Lenkijos generalgubernatorienė.

## Kilmė
Elžbieta buvo vienintelė Sandomiro vaivados Otono iš Pilicos ir Jadvygos Melštynskos, Jogailos krikštamotės, duktė. Jos gyvenimas buvo kupinas neramumų. Mirus tėvui 1384 m., ji tapo turtingiausia Lenkijos mergina, paveldėjo visą tėvo turtą, įskaitant valdas Lancute ir Pilicoje. Nepilnametystės metu Elžbieta buvo atstovaujama savo motinos Jadvygos.

## Ankstyvas gyvenimas
Tikėtina, kad iki santuokos su Jogaila Elžbieta turėjo tris vyrus:
* Viselas Čamboras (kuris ją pagrobė 1389 m., bet vėliau ji buvo išvaduota Jano iš Jičino, Jogailos įsakymu),
* Janas iš Jičino (nuo 1392 iki 1395 m.),
* Vincentas Granovskis (nuo 1397 iki 1410 m.).

Iš trečios santuokos Elžbieta turėjo penkis vaikus:

* Jadvyga – nuo 1404 m. Jano iš Leksandrovicos žmona;
* Otonas;
* Elžbieta – nuo 1418 m. Bolko V, Opolsko kunigaikščio žmona;
* Janas (apie 1405–1476) – Pileckių šeimos su Lelivos herbu pradininkas;
* Ofka arba Eufemija – maždaug nuo 1423 m. ištekėjusi už savo motinos posūnio Jano iš Jičino.

Kai kurie tyrinėtojai (pavyzdžiui, Klemensas Kanteckis (*Klemens Kantecki*)) pateikia Elžbietos biografiją, kuri gerokai skiriasi nuo visuotinai pripažintos. Gimimo data laikoma 1382 m. (t. y., ji buvo dešimt metų jaunesnė, nei įprasta manyti). Be to, pirmosios dvi Elžbietos santuokos kelia abejonių. Manoma, kad jos antrasis vyras Jonas iš Jičino galėjo būti sugalvotas Jano Dlugošo, siekiant diskredituoti Elžbietą, parodant jos žemą kilmę.

## Lenkijos karalienė
1416 m. mirė antroji Jogailos žmona Ona iš Celjės. Jogailai patiko Elžbieta ir jis nusprendė ją vesti. 1417 metų gegužės 2 dieną Sanoke įvyko vestuvės. Elžbieta karūnuota 1417 m. lapkričio 19 d. Vavelyje. Daugelis buvo nepatenkinti šia santuoka, nes tikėjo, kad 45-erių karalienė negalės pagimdyti sosto įpėdinio.

Karališkasis sekretorius Stanislavas Ciolekas parašė alegorinę pasakėčią apie tai, kaip liūtas (Jogaila) vedė kiaulę (Elžbietą) po to, kai toji jį užbūrė.

Po dvejų metų santuokos karalienei atsirado tuberkuliozės simptomai. Ji mirė Krokuvoje 1420 m. gegužės 12 d. ir buvo palaidota Krokuvos katedros bažnyčios Šv. Marijos koplyčioje. Po 166 metų Elžbietos palaikai buvo iškelti iš koplyčios, kad toje vietoje būtų palaidotas karalius Steponas Batoras. Elžbietos perlaidojimo vieta nežinoma. Istorikas Martynas Bielskis (*Marcin Bielski*) pažymėjo, kad, sprendžiant iš kaulų, karalienė buvo liekna ir graži.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* DNB, Katalog der Deutschen Nationalbibliothek (vok.);
* Elizabeth of Pilica – FindaGrave.
Dilys

* Antanas Dilys (1923) – kunigas;
* Antanas Dilys – fotografas;
* Audrius Dilys – futbolininkas;
* Jonas Dilys – pedagogas, muziejininkas, evangelikų reformatų bažnyčios kuratorius;
* Mantas Dilys – lengvaatletis;
* Povilas Dilys – evangelikų reformatų kunigas, generalinis superintendentas;
* Tadas Dilys – aktorius, vaikystėje išgarsėjęs keletu ryškių vaidmenų fino filmuose;
* Vilmantas Dilys – krepšininkas.

Pavardės kilmė neaiški. Galimai susijusi su lenkiškomis pavardėmis *Dyl, Dyla*, bei vokiškomis *Dill, Dilli, Dillis, Dille, Diel, Diels*.

## Šaltiniai
Gurių valsčius

**Gurių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietryčių Lietuvoje. Centras – Guriai. Tai buvo valsčius, kuriam priklausė žydai žemdirbiai. Kitaip nei įprasti valsčiai, veikę maždaug 10 kilometrų spinduliu aplink valsčiaus centrą, Gurių valsčiui buvo priskirtos ir kitos žydų žemdirbių žemės, labai nutolusios nuo Gurių – apie Laibiškes (~25 km nuo Gurių) ir Išoriškėse apie Bistryčią (~80 km nuo Gurių).

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje Vilniaus gubernijoje. Panaikintas 1885 m.

|-
| 1869 m. || || 359 || 41 kiemas  || || 15
|-
| 1874 m. || || 534 || 43 kiemai  || 3 seniūnijos || 10
|-
| 1880 m. || || 867 || 22 kiemai  || 3 seniūnijos || 9
|-
| 1884 m. || || 903 || 22 kiemai  || 3 seniūnijos || 23
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Krasnahorkos valsčius

**Krasnahorkos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Krasnahorka.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. carmečiu Kauno gubernijoje. Po I pasaulinio karo panaikintas.

|-
| 1877 m. || || 4981 || 524 kiemai  || 3 seniūnijos || 100
|}

## Šaltiniai
Slabodkos valsčius

:: *Apie valsčių Minsko apskrityje žr. [[Slabodkos valsčius (Minskas)]]*.

**Slabodkos valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Slabodka.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.

|-
| 1877 m. || || 4959 || 543 kiemai  || 4 seniūnijos || 70
|}

## Šaltiniai
Mažiuikiai

**Mažiuikiai** (, 1936–1938 m. *Maschuiken*, nuo 1938 m. *Blockswalde*, nuo 1946 m. ***Udarnojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Lazdynų, Šešupės dešiniajame krante.

## Istorija

Buvo vienas senesnių kaimų apskrityje. Mažiuikiai pirmąkart paminėti 1515 m. (*Maszuika*), 1580 m. gyvenvietė vadinama „Beinikiemiu toje pusėje” (*Beynnickemen auf jener Seit*) arba *Massakatzey*, 1660 m. minimi *Maseyken*. 1736 m. Mažiuikiuose gyveno 1 vokiečių ir 6 lietuvių šeimos (1728 m. mokesčių mokėtojų sąrašuose minimi valstiečiai *Pokunaties*, *Dilbaties*, *Kedaties*, *Schneideraitis*, *Powillaties*, *Wallukaties*). 1785 m. buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 10 ugniakurų (gyvenamųjų pastatų), 1822 m. – kaimas su 46 gyventojais. 1854 m. Mažiuikiuose buvo 13 gyvenamųjų pastatų ir 75 gyventojai.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Mažiuikiuose buvo 16 gyvenamųjų pastatų, 171 gyventojas, iš jų – 25 lietuviai (15 %; 7 katalikai).

Kaime veikė mokykla, įkurta 1812 m. kaip Juknaičių mokyklos filialas. Tarpukariu veikė lentpjūvė, perkėla per Šešupę. Į šiaurę nuo kaimo driekėsi Trapėnų-Lubonių giria, pietuose Šešupėn tekėjo Prūdupės upelis, už kurio, ant Šešupės kranto, stūksojo Užprūdžių piliakalnis (, Užprūdžių kaimo teritorijoje).

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko, kaimo vietoje sovietmečiu ar XXI a. pradžioje pastatyta keletas naujų pastatų. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyragių valsčius

**Pyragių valsčius** (,  nuo 1938 m. *Amtsbezirk Nicklashagen*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Pyragiuose.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 14 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Mažųjų Kubilėlių ir Šilingių prijungtos prie Didžiųjų Kubilėlių kaimo bendruomenės (naujoji savivaldybė pavadinta Šilingių kaimo bendruomene), o Baragėlių prijungta prie Kaptainiškių kaimo. 1928–1945 m. Pyragių valsčių sudarė 14 kaimo bendruomenių: Barzdų, Dainių, Juodžiūnų, Kaptainiškių, Kaunonų, Kermušynų, Kišų, Pečinkių, Pyragių, Šilingių, Šimkūnų, Urbantaičių, Vėžupėlių ir Vėžupių.

Valsčius buvo pietrytinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje. Nuo Lietuvos valsčių skyrė Širvintos upė, nuo Stalupėnų apskrities – Rausvė. Valsčiumi tekėjo Vorupės, Vėžupės ir Paduodupės upeliai.

1905 m. valsčiuje buvo 1371 gyventojas, iš jų 53 lietuviai (3,9 %). Daugiausia lietuvių gyveno Juodžiūnuose ir Baragėliuose (po 12 %). Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Šimkūnai (261 gyv.), Dainiai (187 gyv.) ir Pyragiai (157 gyv.).

## Šaltiniai
Drujos valsčius

:: *Apie valsčių Kauno gubernijoje žr. [[Druisko valsčius]]*.

**Drujos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Druja, kurį laiką – Milašava.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Vilniaus gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.

|-
| 1869 m. || || 3678 || 439 kiemai  || || 59
|-
| 1874 m. || || 4374 || 347 kiemai  || 15 seniūnijų || 74
|-
| 1880 m. || || 4869 || 347 kiemai  || 15 seniūnijų || 76
|-
| 1885 m. || || 4845 || 415 kiemų  || 15 seniūnijų || 76
|-
| 1890 m. || || 5182 || 430 kiemų  || 15 seniūnijų || 76
|}

## Vadovai
* P. Borovikas, nuo 1885 m.

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Breslaujos valsčius

**Breslaujos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje, pasienyje su Latvija. Centras – Breslauja.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Po I pasaulinio karo perėjo Lenkijai.

|-
| 1877 m. || || 6648 || 861 kiemas  || 5 seniūnijos || 115
|}

## Šaltiniai
Bachmatų valsčius

**Bachmatų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Bachmatai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas XIX a. pabaigoje.

|-
| 1877 m. || || 3212 || 248 kiemai  || 2 seniūnijos || 96
|}

## Šaltiniai
Tiltiškių valsčius

**Tiltiškių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Tiltiškės.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas per I pasaulinį karą.

|-
| 1877 m. || || 3951 || 352 kiemai  || 2 seniūnijos || 62
|}

## Šaltiniai
Veselavos valsčius

**Veselavos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Veselava.

## Istorija

Valsčius trumpai gyvavo XIX a. 7-ajame dešimtmetyje Kauno gubernijoje.

## Šaltiniai
Sudervės valsčius

**Sudervės valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas rytų Lietuvoje. Centras – Sudervė.

## Istorija

Valsčius minimas 1507 m.

## Šaltiniai
Artenja

**Artenja** (, , ) – miestelis ir komuna Udinės provincijoje, Friulyje–Venecijoje Džulijoje, Italijoje. Išsidėsčiusi maždaug už 80 km į šiaurės vakarus nuo Triesto ir maždaug už 20 km į šiaurės vakarus nuo Udinės. Artenjoje gyvena 2 814 žmonių (2021 m. vasario 28 d. duomenys).

Artenja ribojasi su šiomis komunomis: Buja, Džemona del Friuliu, Manjano in Rivjera ir Montenarsu.

1976 m. Friulyje, kuris priklauso seisminei zonai, įvyko žemės drebėjimas, jo epicentras buvo tarp Džemona del Friulio ir Osopo.

## Išnašos
Strėvininkų valsčius

**Strėvininkų valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje. Centras – Mūro Strėvininkai.

## Istorija

Valsčius minimas 1387 m. Ldk Jogailos rašte.

## Šaltiniai
Paragaudžio valsčius

**Paragaudžio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Paragaudis.

## Istorija

Valsčius minimas 1294–1330 m. šaltiniuose kaip labai dažnai Vokiečių ordino pulta vietovė.
Nakitošas

**Nakitošas** () – miestas vidurio Luizianoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose. Nakitošą skiria pusiau Kein Riverio ežeras. Miestas – seniausia gyvenvietė Luizianos perpirkimo teritorijoje.

## Istorija
Įkurtas 1714 m. kaip fortas (), vėliau pervardintas į Nakitošą. Miesto ekonomika ypač priklausė nuo medvilnės eksporto. Miesto statusas suteiktas 1819 m. vasario 5 d.

## Šaltiniai
Peirenė

**Peirenė** () – nimfa graikų mitologijoje, Achelojo dukra (pagal vieną iš versijų). Dar laikyta Oibalo arba Asopo ir Metonės dukra.

Su Poseidonu susilaukusi Lechėjo ir Kenchrėjo. Laikyta Peireinės šaltinio, buvusio greta Korinto, nimfa. Būta tikinčių, kad šaltinis atsiradęs iš Peirenės ašarų, kurias ši išliejusi sielvartaudama dėl sūnaus Kenchrėjo mirties.

## Išnašos
Orionidai

**Orionidai** – su Halio kometa susijęs meteorų srautas, kiekvienais metais paprastai matomas spalio 16–27 dienomis. Šio meteorų srauto radiantas yra ties Oriono ir Dvynių žvaigždynų paribiu, greta Dvynių γ žvaigždės. Kaip teigiama, didžiausias intensyvumas būna spalio 22 d.

## Išnašos
1893 m. Fogelio Vokietijos žemėlapis

**Karlo Fogelio žemėlapis** () – Vokietijos imperijos 1 : 500 000 tikslumo žemėlapių serija, kurią sudarė vokiečių kartografas Carl Vogel (1828–1897).

## Aprašymas

Žemėlapiai buvo sudaryti XIX a. pabaigoje ir išleisti kaip 27 žemėlapių serija 1893 m. Jie apėmė visą tuometinę Vokietijos imperiją, taip pat ir jai priklausančią Mažąją Lietuvą, įskaitant Klaipėdos kraštą. Leidinys taip pat turėjo abėcėlinius vietovių sąrašus.

## Šaltiniai
Lenkijos operatyvinis žemėlapis

**Lenkijos operatyvinis žemėlapis** () – Lenkijos žemėlapių serija, leista XX a. tarpukariu 1 : 300 000 masteliu. Žemėlapiai apėmė ne tik tuometinę Lenkiją, bet ir kitas buvusios ATR teritorijas. Smulkesnio mastelio (1 : 100 000) serija buvo žinoma kaip Lenkijos taktinis žemėlapis.

## Aprašymas

Lenkijos kariniai žemėlapiai pradėti sudaryti po I pasaulinio karo, dar 1920 m., tačiau oficialiai pradėti leisti nuo 1927 m., nuo 1934 m. papildytos spalvos. Visa Lenkija buvo suskirstyta į 43 lapus. 

## Šaltiniai
Mėšlavežis

**Mėšlavežis** – žemės ūkio darbas, kai mėšlas mėžiamas iš tvartų ir gabenamas į dirbamus laukus.

Mėšlas nuo seniausių laikų naudotas kaip pagrindinė trąša, kol XIX a. pab. – XX a. jį palaipsniui pakeitė mineralinės trąšos. Baudžiavos laikais valstiečiai su savo darbo įrankiais ir arkliais turėjo išvežti mėšlą iš dvaro tvartų. Iš savo tvartų jį išvežti stengėsi talkomis, per vieną dieną. Į talkas kviesdavosi kaimynus ir gimines su savo darbo įrankiais ir arkliais. Vėliau, po baudžiavos panaikinimo vidutiniai ir turtingieji valstiečiai į mėšlavežį dar kviesdavosi atodirbininkus, samdydavo. Mėšlą iš tvartų paprastai veždavo prieš šienapjūtę; vėliau dalį jo išveždavo ir rudenį.

Mėšlavežio metu mėšlą kraudavo į vežimą (ratus; jie vadinti platūgėmis, kryplėmis), tada vyrai jį išversdavo, paaugliai į laukus veždavo valktį, o moterys laukuose iškratydavo. Iki XIX a. mėždavo su medinėmis dvinagėmis šakėmis geležiniais noragėliais, vėliau – su metalinėmis (išvertimui naudotos šakės, vadinamos kabliu, vertekliu, kanabėku – trinagės arba keturnagės, su užlenktais galais, o kratymui – nedidelės dvinagės arba trinagės šakės). Taip pat mėšlo krovimui tvarte naudoti kastuvai.

Būta papročio po mėšlavežio merginoms ir vaikinams laistytis vandeniu, rengtos pabaigtuvės.

Vėliau mėšlas iš tvartų imtas gabenti traktoriais, rankinis mėšlo mėžimas ir kratymas vietomis užsiliko mažesniuose ūkiuose.

## Šaltiniai
Stulbeikis

**Stulbeikis** () – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Smalupės žiočių dešiniajame krante, Nemuno pakrantėje, palei kelią Tilžė–Gastos, 1 km į vakarus nuo Tilžės.

## Istorija

XVIII a. ir XIX a. pradžioje administraciniu požiūriu sudarė vieną vienetą su Spitre (Splitter), kuri buvo įsikūrusi kitapus Smalupės. Laisvo paveldėjimo kaimas *Stolbeck-Splitter* 1785 m. įėjo į Įsruties apskrities Linkūnų valsčių, būta 40 ugniakurų.

Nuo Tilžės miesto teritorijos Stulbeikį atskyrė 1865 m. nutiesta Įsruties–Tilžės geležinkelio linija bei XIX a. išaugęs Tilžės miesto vakarinis kvartalas, kur būta kelerių kareivinių ir kapinių. 1841 m. Stulbeikyje pradėjo veikti sinagoga, greta jos buvo žydų kapinės. 1905 m. Stulbeikis buvo Tilžės kaimiškosios apskrities kaimo bendruomenė ir Stulbeikio valsčiaus centras su 81 gyvenamuoju namu, 1411 gyventojų, iš kurių 284 lietuviai, 1910 m. – 1728 gyventojais. 1919 m. balandžio 1 d. Stulbeikio kaimo bendruomenė atiteko Tilžės miesto apskričiai.

Įėjo į Tilžės parapiją.

## Šaltiniai
Lenkijos taktinis žemėlapis

**Lenkijos taktinis žemėlapis** () – Lenkijos žemėlapių serija, kuri buvo leidžiama 1924–1939 m. 1 : 100 000 masteliu. Žemėlapiai apėmė ne tik tuometinę Lenkiją, bet ir kitas buvusios ATR teritorijas. Stambesnio mastelio (1 : 300 000) serija buvo žinoma kaip Lenkijos operatyvinis žemėlapis.

## Aprašymas

Lenkijos taktiniai žemėlapiai pradėti sudaryti 1924 m. ir iki 1939 m. prasidedant II pasauliniam karui buvo sudaryta apie 480 žemėlapių. Kiekvienas žemėlapio lapas apėmė 15 laipsnių platumos ir 30 laipsnių ilgumos. Žemėlapiai spėjo apimti ir didelę Lietuvos teritoriją.

## Šaltiniai
1792 m. Rusijos imperijos atlasas

**1792 m. Rusijos imperijos atlasas** () – didelis stalinis atlasas, išleistas 1792 m. ir papildytas 1793–1795 m. Tai buvo antrasis oficialus Rusijos imperijos atlasas. Darbams vadovavo kartografas Aleksandras Vilbrechtas (1757–1823). Kiekvienas žemėlapis skirtas gubernijai (regionui) kartu su žanrine scena, vaizduojančia pagrindinį regiono gyventojų užsiėmimą.

Atlasas atspindėjo Rusijos imperiją po 1775–1785 m. Kotrynos II gubernijų reformos. Tuo pat metu buvo išleistas ir 1792 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas, kuriame jau buvo ir dabartinės Lietuvos teritorija. Po XVIII a. pabaigos administracinės-teritorinės reformos buvo išleistas naujas 1800 m. Rusijos imperijos atlasas.

## Aprašymas

Atlasą sudaro titulinis puslapis, žemėlapių sąrašas, bendras imperijos žemėlapis ir 44 administracinių teritorijų žemėlapiai. 1793–1795 m. prie atlaso pridėtos kai kurios naujos okupuotos teritorijos.

## Šaltiniai
1796 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas

**1796 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas** () – mažo formato atlasas, išleistas 1796 m. Tai buvo atnaujintas atlasas po III ATR padalijimo – ankstesnis 1792 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas ATR teritorijas padengė ne taip išsamiai, naujasis atlasas buvo ir šiek tiek didesnio formato – 23×28 cm.

## Aprašymas

Atlasas išleistas 1796 m. Sankt Peterburge, jame buvo 52 žemėlapiai. ATR okupuotos teritorijos buvo pavaizduotos 8 naujuose žemėlapiuose, kurie pateikia naująsias gubernijas, tuo metu vadintas .


Map of Bratslav Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Braclavo gubernija
Map of Courland Governorate 1796 (small atlas).jpg | Kuršo gubernija
Map of Minsk Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Minsko gubernija
Map of Podolsk Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Podolės gubernija
Map of Slonim Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Slanimo gubernija
Map of Vilna Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Vilniaus gubernija
Map of Volhynian Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Voluinės gubernija
Map of Voznesensk Namestnichestvo 1796 (small atlas).jpg | Voznesensko gubernija


## Šaltiniai
1792 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas

**1792 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas** () – mažo formato atlasas, išleistas 1792 m. ir papildytas 1793–1795 m. Atlasas buvo mažesnis nei 1792 m. didysis Rusijos imperijos atlasas, tačiau jame jau pateikiamos ir okupuotos Lietuvos žemės. Atlaso formatas buvo 20×26 cm. Po III ATR padalijimo buvo išleistas atnaujintas 1796 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas.

## Aprašymas

Atlasas sudarytas 1792 m. Sankt Peterburge, išleistas ir vėliau 1793 m. Viso atlase buvo 46 žemėlapiai, 1793 m. ar vėliau prie atlaso pridėtos ATR okupuotos teritorijos.

## Šaltiniai
1827 m. Rusijos, Lenkijos ir Suomijos atlasas

**Rusijos, Lenkijos ir Suomijos atlasas** () – atlasas, išleistas 1827 ar 1828 m.

## Aprašymas

Atlasą sudarė rusų papulkininkis Vasilijus Piadyševas (1758–1835), jam talkino Rusijos karinio-topografinio depo darbuotojai. Žemėlapiuose pavaizduotos gyvenvietės, pašto stotys, keliai, gubernijų ir apskričių ribos. Atstumai nurodyti varstais (1,07 km), užrašai taip pat nurodomi prancūzų, vokiečių, lenkų ir švedų kalbomis.


1820 Гродненская Губерния и Белостокская Область.jpg | Gardino gubernija ir Balstogės sritis
Courland governorate 1820.jpg | Kuršo gubernija
Congress Poland 1820.jpg | Lenkijos karalystė
1820 Виленская Губерния.jpg | Vilniaus gubernija


## Šaltiniai
1800 m. Rusijos imperijos atlasas

**1800 m. Rusijos imperijos atlasas** () – atlasas, išleistas 1800 m. atnaujinant 1792 m. Rusijos imperijos atlasą po ATR III padalijimo ir XVIII a. pabaigos administracinės-teritorinės reformos. Atlaso formatas 51×35 cm.

## Aprašymas

Atlasą sudaro titulinis puslapis, žemėlapių sąrašas, bendras imperijos žemėlapis ir 43 administracinių teritorijų žemėlapiai,  kurie atspindi naujojo caro Povilo I atliktą administracinę-teritorinę reformą.

## Taip pat skaityti
* 1835 m. Rusijos imperijos atlasas


Atlas of Russian Empire (1800). Courland Governorate.jpg | 6. Kuršo gubernija
Atlas of Russian Empire (1800). Lithuanian governorate.jpg | 17. Lietuvos gubernija


## Šaltiniai
1835 m. Rusijos imperijos atlasas

**1835 m. Rusijos imperijos atlasas** () – atlasas, išleistas 1835 m. atnaujinant 1800 m. Rusijos imperijos atlasą.

## Aprašymas

Atlasą sudaro titulinis puslapis, žemėlapių sąrašas, bendras imperijos žemėlapis, 51 gubernijos žemėlapiai. Žemėlapiuose išsamiai vaizduojami miestai, kai kurie kaimai, vienuolynai, pašto stotys ir keliai.


Map of Grodno Governorate, 1835.gif | Gardino gubernija
Map of Courland Governorate, 1835.gif | Kuršo gubernija
Map of Congress Poland, 1835.gif | Lenkijos kunigaikštystė
Map of Vilno Governorate, 1835.gif | Vilniaus gubernija


## Šaltiniai
Pekino nacionalinis stadionas

**Pekino nacionalinis stadionas** () – daugiafunkcinis sporto stadionas Pekine, Kinijoje. Pastatytas specialiai 2008 m. vasaros olimpinėms žaidynėms. Dėl panašios į lizdo formos struktūrą, pavadintas „Paukščio lizdu“. 2022 m. žiemos olimpinių žaidynių metu stadione vyks atidarymo ir uždarymo ceremonijos.

## Istorija

Kinijos vyriausybė paskelbė tarptautinį stadiono dizaino konkursą, kurį laimėjo šveicarų kompanija *Herzog & de Meuron Architekten AG*, bendradarbiavusi su *China Architecture Design & Research Group*. Architektų sumanymu, stadionui uždengti buvo suprojektuotas ir išskleidžiamas stogas, bet 2004 m. dėl ekonominių ir saugumo priežasčių stogo buvo atsisakyta.

2003 m. gruodžio 24 d. oficialiai pradėti stadiono statybos darbai. 2008 m. birželio 28 d. kompleksas oficialiai atidarytas.

## Šaltiniai
Kinijos nacionalinis greitojo čiuožimo stadionas

**Kinijos nacionalinis greitojo čiuožimo stadionas** () – greitojo čiuožimo stadionas Pekine, Kinijoje. Pastatytas specialiai 2022 m. žiemos olimpinėms žaidynėms.

## Istorija

Stadiono teritorijoje 2008 m. pastatytas žolės riedulio stadionas 2008 m. vasaros olimpinių žaidynių varžyboms. Po olimpiados stadionas nugriautas. 

2017 m. pradėti greitojo čiuožimo stadiono statybos darbai.

## Šaltiniai
Lubinėliai

**Lubinėliai** (arba ***Lubėnėliai***; , nuo 1938 m. *Lubenwalde*, nuo 1946 m. ***Ilovaiskojė***, ) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurrytinėje dalyje, 5 km į šiaurę nuo Lazdynų, 10 km į pietvakarius nuo Smalininkų, iškirstame Trapėnų girios plote.

## Istorija

Minimi nuo 1625 m. (*Lubenelen*, *Lubenehlen*, *Lubinehlen*). 1785 m. buvo karališkųjų valstiečių kaimas su 4 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1822 m. – kaimas su 28 gyventojais. 1854 m. Lubinėliuose buvo 6 gyvenamieji pastatai ir 50 gyventojų.

1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Lubinėliuose buvo 5 sodybos, 76 gyventojai, iš jų – 25 lietuviai (33 %; 8 katalikai). 1923 m. prie Lubinėlių prijungtas Endrušaičių kaimas.

Po Antrojo pasaulinio karo ar vėliau sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Aleksejevkos kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Endrušaičiai

**Endrušaičiai** arba **Lindikai** (, *Lindicken*, nuo 1938 m. *Kleinluben*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 3 km į šiaurę nuo Lazdynų, prie Prūdupės.

## Istorija

Įkurti XVII a. antroje pusėje šatulinės kolonizacijos metu valstybinio miško (Trapėnų girios) žemėse. ~1700 m. kaimas ištuštėjo, o 1737 m. jame įsikūrė dvi zalcburgiečių šeimos. Iki XIX a. vadintas ir Lindikais. 1785 m. Endrušaičiai buvo zalcburgiečių kolonija su 2 ugniakurais (gyvenamaisiais pastatais), 1821 m. – kulmiškių kaimas su 14 gyventojų. 1854 m. Endrušaičiuose buvo 3 gyvenamieji pastatai ir 32 gyventojai.

1714–1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Lazdynų seniūnijai, 1723–1818 m. – Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Juknaičių valsčiaus kaimas. Tikintieji priklausė Lazdynų evangelikų liuteronų parapijai. 1905 m. Endrušaičiuose tebuvo 1 sodyba, 9 gyventojai, iš jų – 1 lietuvis. 1910 m. kaime gyveno 8 žmonės. 1923 m. prijungti prie Lubinėlių. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko.

## Šaltiniai
Geminidai

**Geminidai** – meteorų srautas, kiekvienais metais matomas gruodžio 6–19 d. Taip pavadintas dėl to, kad šio srauto radiantas yra Dvynių (*Gemini*) žvaigždyne netoliese Kastoro (*α Gem*) žvaigždės (šiame žvaigždyne taip pat esama mažesnio intensyvumo meteorų srautų – ε Geminidų ir ρ Geminidų). Nurodoma, kad didžiausias geminidų intensyvumas būna gruodžio 13–14 d.

Manoma, kad meteoroidų šaltinis yra 1,434 m. periodo asteroidas nr. 3200 (Fajetonas), kuris gali būti nebeaktyvus kometos branduolys. Kad geminidų šaltinis yra būtent Fajetonas, sprendžiama iš šiam dangaus kūnui artimos orbitos. Tai vienintelis žinomas meteorų srautas, kurį sukelia ne kometos, o asteroido paskleistos dulkės.

Geminidai atrasti XIX a. vid. Nuo to laiko stebima šio meteorų srauto laipsniško intensyvėjimo tendencija.

## Išnašos
Širvintos valsčius (Pilkalnis)

**Širvintos valsčius** () – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Širvintos mieste.

## Istorija
Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms“ iš 12 kaimo bendruomenių ir 3 dvaro apygardų. 1923 m. Baltrušių kaimo bendruomenė prijungta prie Pažuižių kaimo (naujajai kaimo bendruomenei paliktas Baltrušių pavadinimas), 1928 m. panaikintos visos dvaro apygardos: Dvariškių sujungta su Šilininkų kaimu į Šilininkų kaimo bendruomenę, Samalukų prijungta prie Maurušaičių, o Vorupėnų – prie Vorupėnų kaimo bendruomenės. 1928–1945 m. Širvintos valsčių sudarė 11 kaimo bendruomenių: Aukštupėnų, Baltrušių, Gedkantų, Gobriškių, Kenaužių, Maurušaičių, Juodupėnų, Paplynių, Paršų, Šilininkų ir Vorupėnų.

Valsčius buvo rytinėje apskrities dalyje, Lietuvos pasienyje, prie Šešupės ir Širvintos upių. Šiaurės vakaruose valsčius siekė Didžiosios Plynės pelkę, rytuose – Širvintos miesto ribas.

1905 m. valsčiuje buvo 1266 gyventojai, iš jų 35 lietuviai (2,8 %). Daugiausia lietuvių gyveno Maurušaičiuose (23 %) ir Baltrušiuose (22 %). Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Vorupėnai (170 gyv.), Šilininkai (142 gyv.) ir Aukštupėnai (138 gyv.).

## Šaltiniai
CD Lün Lók

**CD Lün Lók** arba **CD Lun Lok**, o trumpai **Lün Lók** bei **„Lun Lok“**, pilnu pavadinimu **Clube Desportivo Lun Lok** – Makao futbolo klubas. 

## Istorija
2020 m. sezone žaidė Elito lygoje ir užėmė paskutinę (dešimtą) vietą, tačiau išsaugojo vietą Elito divizione.

## Pasiekimai
; Antrasis divizionas (D2)
: Nugalėtojai ( k.): 

## Sezonai

|}
Šaltiniai:

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei
*  , saugas;
*  , saugas;
; Užsieniečiai
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* facebook paskyra
* SOCCERWAY 
* Globalsportsarchive
Aklavikas

**Aklavikas** – gyvenvietė Kanadoje, Šiaurės Vakaruose, įsikūrusi prie Makenzio upės. Jos pavadinimas, kilęs iš vietinės kalbos, reiškia „nyki grizlių vieta“.

## Istorija
1912 m. Hadsono įlankos kompanija įkūrė nedidelę prekyvietę, aplink kurią pradėjo formuotis gyvenvietė. Jau 1918 m. Aklavikas tapo prekybos kailiniais centru. Dėl Aklaviko miesteliui grėsmę keliančių potvynių ir upės erozijos Kanados vyriausybės iniciatyva 1958 m. pastatytas Inuvikas. Buvo planuojama iškelti miestelį į Inuviką, tačiau daugelis žmonių pasiliko Aklavike.

## Šaltiniai
Skongalis

**Skongalis** – buvęs Kėdainių priemiestis, dabar Kėdainių miesto dalis, esanti Nevėžio vingyje, piečiau Didžiosios Rinkos aikštės. Vietovę mena dabartinė Skongalio gatvė. XXI a. Skongalio g. gale šalia Nevėžio užtvankos atidengtas paminklinis akmuo Lietuvos pasipriešinimo judėjimo dalyviams.

## Istorija

1581 m. Varšuvos seime buvo įteisintas laisvas uostas besikuriančiame Skongalio priemiestyje. XIX a. pradžioje čia ėmė kurtis nedidelės pramonės įmonės, o Nevėžis buvo ypač palankus malūnams statyti, čia buvo lentpjūvė. XX a. tarpukariu čia atsirado pirmoji Kėdainių elektrinė – įrengta apie 1920 m. medinė, apie 1930 m. – mūrinė.

2019 m. Skongalio užtvankos teritorijoje įrengiant paplūdimį, buvo aptikta masinė kapavietė.

## Šaltiniai