open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Planeta K-PAX

**Planeta K-PAX** (; lietuviškai dar išverstas kaip **Nežinoma planeta** arba **Ka-Pekso planeta**) – 2001 m. JAV mokslinės fantastikos detektyvinis filmas, režisuotas Iain Softley. Pagrindinius vaidmenis atliko Kevin Spacey ir Jeff Bridges. Scenarijaus autoriai Gene Brewer ir Charles Leavitt. Filmas remiasi G. Brewer romano „K-PAX“, kuriame pasakojama apie pacientą, kuris teigia esąs ateivis iš planetos K-PAX, motyvais. Gydymo metu paciento vaizduojamas požiūris į gyvenimą galiausiai tampa įkvepiančiu kitų pacientų ir ypač jį gydančio psichiatro akyse.

## Siužetas

Vyrui teigus, esą jis yra nežemiška gyvybė iš planetos K-PAX, esančios per 1000 šviesmečių Lyros žvaigždyne, jis nugabenamas į Manhatano psichiatrijos institutą. Ten psichiatras dr. Markas Pauelas mėgina išgydyti Protu (*prot*) pasivadinusį pacientą nuo akivaizdžių haliucinacijų. Tačiau Protas įtikinamai atsakinėja į klausimus apie jo kilmę, K-PAX planetą ir jo civilizaciją. Dr. Pauelas supažindina Protą su grupele astrofizikų, kuriuos pribloškia jo pateiktos žinios.

Protas institute taip pat pateikia svarių žinių apie kitas planetas, todėl nei vienas iš astrofizikų neabejoja, kad jis iš tiesų yra iš K-PAX planetos. Protas tvirtina, kad į Žemę atkeliavo šviesos greičiu ir paaiškina, kad akimirksniu grįždamas galės su savimi pasiimti tik vieną asmenį. To panorsta daugelis pacientų.

Sužinojęs, kad dauguma pacientų tikisi palikti Žemę liepos 27 d., dr. Pauelas apklausia Protą, kuris paaiškina, kad tai iš anksto nulemta data. Tačiau Pauelas tiki, kad tai svarbi data paties Proto gyvenime. Daktaro manymu, tą dieną Protas patyrė sunkią psichologinę traumą. Pauelas nutaria Protą ištirti regresine hipnoze, kuri puikiai suveikia. Pasinaudojęs sesijos metu gauta informacija, Pauelas išsiaiškina, kad Protas viso labo gali būti tik Roberto Porterio „kitas aš“. Robertas Porteris, tai asmuo iš Naujosios Meksikos, kurio gyvenimas žlugo, kai 1996 m. buvo nužudyti jo žmona ir vaikas.

Liepos 27 d., tiksliai tuo metu, kuriuo Protas nurodė išvyksiąs, sutrinka ligoninės personalo stebėjimo punkto kameros, rodančios į Proto palatą, vaizdas. Pauelas randa Protą gulintį ant grindų katatonijos būsenos. Kiti pacientai neatpažįsta Roberto, kai jis išvežamas vežimėliu iš palatos. Be to, pasirodo, dingo nebylė pacientė vardu Bes. Jos taip ir nesuranda. Pauelas ir toliau rūpinasi katatonijos ištiktu Robertu ir pasakoja jam apie tai, kaip jo pagelbėti pacientai sugrįžo į normalų gyvenimą, bet Robertas į tai nereaguoja.

## Išnašos
Sarit Hadad

**Sarit Hadad** (; g. 1978 m. rugsėjo 20 d.) – Izraelio populiariosios muzikos dainininkė.

Tikrasis atlikėjos vardas – Sara Hodedtov (). Gimė Afuloje, Izraelyje tunisiečio ir gruzinės muzikantų šeimoje.

Per savo solinę karjerą Hadad išleido daug albumų, kurie vėliau Izraelyje tapo auksiniais ir platininiais. 2002 metais atstovavo Izraeliui Eurovizijos dainų konkurse su daina „Light a Candle“, kuri pasiekė dvyliktąją vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 1995 – Spark Of Life – ניצוץ החיים
* 1996 – Live In France – ּהופעה חיה בצרפת
* 1997 – The Road I Chose – הדרך שבחרתי
* 1997 – In Arabic – ּבערבית
* 1998 – Law Of Life – חוק החיים
* 1999 – Like Cinderella – כמו סינדרלה
* 1999 – Live at Heichal Hatarbut – הופעה חיה בהיכל התרבות תל אביב
* 2000 – Doing What I Want – לעשות מה שבא לי
* 2001 – Sweet Illusions – אשליות מתוקות
* 2002 – Child Of Love – ילדה של אהבה
* 2003 – Only Love Will Bring Love – רק אהבה תביא אהבה
* 2004 – Celebration – חגיגה
* 2005 – Miss Music – מיס מיוזיק
* 2007 – The One Who Watches Over Me – זה ששומר עליי
* 2008 – Mbledhja Smooth – האוסף השקט
* 2009 – Gara e jetës – מירוץ החיים
* 2011 – 20

## Nuorodos

* Oficiali svetainė  (hebrajų k.)

|-
2014 m. UEFA Europos lygos finalas

**[[UEFA Europos lyga 2013–2014 m.|2014]] m. UEFA Europos lygos finalas** vyko 2014 m. gegužės 14 d. Turine, Juventus stadione. Jame susitiko Sevilla ir Benfica komandos. Po pratęsimo ir baudinių serijos rezultatu 4-2 nugalėjo ir čempionais tapo Sevilla ekipa.

## Rungtynės

## Šaltiniai
Gulf Air

**Gulf Air** (IATA kodas – **GF**, ICAO kodas – **GFA**) didžiausia Bahreino oro linijų bendrovė. Ji įkurta 1950 m. Šiuo metu bendrovė turi 26 lėktuvus, skrydžius atlieka į 32 kryptis.

## Lėktuvų flotilė
Gulf Air naudoja šiuos lėktuvus (2014 m. balandžio mėn.):

## Išnašos
Klausučių tvenkinys (Vilkaviškis)

**Klausučių tvenkinys** – dirbtinis vandens telkinys Vilkaviškio rajone, Marijampolės apskrityje. Tvenkinys susidarė patvenkus Šeimeną, prie Klausučių, 22,2 km nuo Šeimenos žiočių (įteka į Širvintą). Užtvankos plotas – 3,0 ha.Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,7 km, plotis – iki 0,08 km. Altitudė 42,7 m. Krantai neaukšti. Vakarinis ir pietinis krantai apaugę medžiais. Tvenkinį skersai kerta kelias Nr.5155 (Privažiuojamasis kelias prie Klausučių nuo kelio Vilkaviškis – Kudirkos Naumiestis – Šakiai).

2013 m. atlikti tvenkinio valymo ir pakrančių sutvarkymo darbai, pietinėje pakrantėje įrengta poilsio zona.

## Šaltiniai
Marjorie Noël

**Marjorie Noël** (tikrasis vardas – *Françoise Nivot*; 1945 m. gruodžio 25 d. – 2000 m. balandžio 30 d.) – prancūzų 7-ojo dešimtmečio pop dainininkė, geriausiai žinoma dėl dalyvavimo 1965 m. Eurovizijoje.

Noël gimė Paryžiuje. Jos pirmieji įrašai išleisti 1964 metais, o po metų ji buvo pakviesta atstovauti Monakui Eurovizijos konkurse, kuris vyko kovo 20 dieną Neapolyje, Italijoje. Su balade „Va dire à l’amour“ užėmė devintą vietą iš 18 dalyvių.

## Diskografija
* 1964: *Tu vas partir*
* 1964: *Si j'étais plus jolie qu’elle*
* 1965: *Va dire à l’amour*
* 1965: *Je te dis mon âge*
* 1965: *Fais attention*
* 1966: *Les portes-clefs*
* 1967: *Au temps des princes charmants*

## Išnašos


## Nuorodos
* Diskografija

|-
Puppet on a String

**„Puppet on a String“** – 1967 m. Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojos britų dainininkės Sandie Shaw daina. Daina 1967 m. balandžio 27 d. UK Singles Chart užėmė pirmą vietą ir išbuvo tris savaites.

## Dainos versijos

Daina turi daugiau nei 200 versijų daugiau kaip 30 kalbų bei tarmių.

* Bulgarų k.: Margarita Radinska – Kukla na kontsi (Кукла на конци)
* Olandų k.: Reggy van der Burgt – Speelbal in de wind
* Suomių k.: Maarja-Leena – Sätkynukke
* Lietuvių k.: Violeta Riaubiškytė – Lėlė
* Norvegų k.: Bente Aaseth – Dukkemann
* Rusų k.: Emil Gorovets (Эмиль Горовец) – Ja ne kukla (Я не кукла)
* Švedų k.: Siw Malmkvist – Sprattelgumma

## Topai

## Išnašos
Sfera (filmas)

**Sfera** () – 1998 m. JAV mokslinės fantastikos psichologinis trileris, režisuotas ir prodiusuotas Barry Levinson. Pagrindinius vaidmenis atliko Dustin Hoffman, Sharon Stone ir Samuel L. Jackson. Filmas paremtas Michael Crichton, knygų „Juros periodo parkas“ ir „Dingęs pasaulis“ autoriaus, 1987 m. to paties pavadinimo romano motyvais. Filmas JAV išleistas 1998 m. vasario 13 d.

## Siužetas

Pietinės Ramiojo vandenyno dalies viduryje, tūkstančio pėdų gylyje rastas milžiniškas, nugrimzdęs į dugną kosminis laivas. Vyriausybė surenka mokslininkų komandą, kurią sudaro: psichologas dr. Normanas Gudmanas (akt. Dustin Hoffman), parašęs prezidentinę ataskaitą apie kontaktus su ateiviais; biochemikė Bet Halperin (akt. Sharon Stone), praeity turėjusi romantinių santykių su Gudmanu; matematikas Haris Adamsas (akt. Samuel L. Jackson); ir astrofizikas Tedas Fildingas (akt. Liev Schreiber).

Nusileidę į gelmėse stūksančią povandeninę gyvenamąją bazę, jie apsirengia specialiais kostiumais ir įžengia į kosminį laivą, kur aptinka įrodymų, teigiančių, jog tai JAV kosminis laivas iš ateities. Laive jie randa tviskančią, auksinę sferą – nežemiškos kilmės objektą. Po Hario mėginimo patekti sferos vidun, Normanas pastebi keistą jo elgesį. Kiek vėliau mokslininkai bazės kompiuterio ekrane išvysta žinutę „Aš laimingas“, tariamai pasiųstą paslaptingos būtybės. Tačiau ilgai netrukus būtybė pasuka grasinimo linkme, ketindama juos visus nužudyti išlaisvindama pasirinktos aukos sąmonės baimes.

## Šaltiniai
Andrius Petrovas

**Andrius Petrovas** (g. 1972 m. lapkričio 22 d.) – Lietuvos konkūrinio jojimo raitelis.

## Biografija
Dalyvauja tarptautinėse žirginio sporto varžybose nuo 1990 m. Lietuvos rinktinės narys nuo 1998 m. 

2014 m. Vidurio Europos lygoje užėmė antrąją vietą ir iškovojo kelialapį į Pasaulio taurės finalines varžybas. Pasaulio taurės finale raitelis užėmė paskutinę 40-ą vietą.

2014 m. balandį raitelis buvo pakilęs į 155 vietą pasaulio reitinge. 2014 m. gruodį Poznanėje pagerino Lietuvos šuolio su žirgu rekordą pasiekęs 215 cm rezultatą.

2015 m. birželio 25 d. FEI paskelbė diskvalifikuojanti Petrovą 10-iai mėnesių, kadangi raitelio žirgo organizme rasta dopingo pėdsakų.

2022 m. pasaulio taurės finale užėmė 14-ą vietą. 2023 m. FEI pasaulio taurės finale užimta 25-oji vieta.

Savo debiutinėse 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo konkūrinio jojimo individualioje rungtyje. Atrankos jojime žirgas Linkolns atsisakė joti antrąją kliūti ir Petrovas pasitraukė iš tolimesnio jojimo neužfiksuodamas galutinio rezultato.

## Nuorodos
* FEI profilis

## Šaltiniai
Kategirnas

**Kategirnas (Katigernas, Kadeirnas) Palaimintas** (, ; apie 404–447/455) – Poviso karalystės valdovas.

## Biografija
Apie 430 metus, kai jo tėvas Vortigernas galutinai įsitvirtino soste, tapo Poviso valdytoju.

Anksčiausiai Kadeirnas paminėtas Nenijaus veikale *Historia Brittonum*, parašytame IX amžiuje. Jame teigiama, kas Kadeirnas buvo antrasis Vortigerno sūnus.

Mūšyje su saksais prie Episfordo (arba Ritegbailo) brastos Katigernas dvikovoje susitiko su Horsa. Jiedu vienas kitą mirtinai sužeidė ir abu krito kovoje.. Kategirno sūnus Kadelas tapo kitu Poviso karaliumi.

Kategirnas taip pat minimas velsiečių genealogijose, tačiau jis įvardijamas ne kaip Vortigerno, o kaip Kadelo sūnus.

## Išnašos

## Literatūra
* Ненний. История бриттов. – Гальфрид Монмутский. История бриттов. Жизнь Мерлина. – М.: Наука, 1984. – С. 171–193. – 288 с.

## Nuorodos
* Все монархи мира 
* Harleian Genealogy 22: Powys part 1
* History of the Kings of Britain/Book 6
* THE DEATH OF HORSA 
* The Grave of Catigern
* Cadeyrn, King of Powys
Gelmė (filmas)

**Gelmė** () – 1989 m. JAV mokslinės fantastikos nuotykių filmas, režisuotas James Cameron. Pagrindinius vaidmenis atliko Ed Harris, Mary Elizabeth Mastrantonio ir Michael Biehn.

Atlanto vandenyne nuskendus amerikiečių povandeniniam laivui, JAV paieškos komanda bendradarbiauja kartu su naftos platformos įgula, siekdama skubiau už rusų laivus surasti nuskendusį laivą. Vandenyno gelmėse jie aptinka neregėtas, paslaptingas nežemiškas būtybes.

## Siužetas

Atlanto vandenyne nuskendus amerikiečių atominiam povandeniniam laivui, ištirti šią mįslingą avariją pasiunčiama specialios parengties grupė SEAL, su savimi gabenanti prototipinį prietaisą, skirtą gelmių tyrinėjimams. Po virtinės keistų, netikėtų įvykių, įgula ima įtarti, kad avariją sukėlė nežemiškos kilmės laivas. Jie taip pat įsitikinę, kad netrukus jiems gali tekti susidurti su nežemiška gyvybe. Tačiau tam jie turi pasinerti prarajon į nepaprastai gilų povandeninį kanjoną. Situaciją apsunkina paranoja apnikęs vienas iš SEAL karininkų, keliantis grėsmę visai įgulai.

## Apdovanojimai ir įvertinimas
; Oskarai
Laimėjo:
* Geriausi specialieji efektai

Nominacijos:
* Geriausias režisierius/pastatymo dekoracijos (Leslie Dilley, Anne Kuljian)
* Geriausia kinematografija (Mikael Salomon)
* Geriausias garsas (Don J. Bassman, Kevin F. Cleary, Richard Overton, Lee Orloff)

Filmų vertinimo tinklalapio Rotten Tomatoes įvertinimų suvestinės vidurkis – 88 %. Metacritic filmui skyrė 62 balus iš 100.

## Išnašos
Rifa

**Rifa** () – miestas Bahreine, Bahreino salos centrinėje dalyje; antras pagal dydį šalies miestas. Rifa dalijama į Rytų ir Vakarų Rifą ir priklauso dviem muchafazoms – Vidurio ir Pietų.

Rytų Rifoje išlikusi XVIII a. Rifos tvirtovė, veikia turgus, keli prekybos centrai, golfo aikštynas, tarptautinė mokykla, dirbtiniai ežerai, Bahreino nacionalinis stadionas, gyvenamieji kvartalai. Vakarų Rifoje būdingi gyvenamieji rajonai, laikrodžio bokštas, Bahreino monarcho rezidencija.

## Sportas
* East Riffa Club – futbolo klubas;
* Riffa SC – futbolo klubas;

## Išnašos
Bahreino tarptautinis oro uostas

**Bahreino tarptautinis oro uostas** (IATA – **BAH**, ICAO – **OBBI**) – pagrindinis Bahreino oro uostas, esantis Muharako mieste. Oro uostas yra pagrindinė „Gulf Air“ oro linijų būstinė.

2006 m. prasidėjo oro uosto plėtojimo darbai, kurių kaina siekė 300 milijonų JAV dolerių. Buvo pastatyta nauja daugiaaukštė stovėjimo aikštelė, visiškai atnaujintas pagrindinis takas, iš naujo ištiestos apsauginės tvorelės, atnaujinta saugumo sistema.

2010 m. Bahreino oro uostas buvo pripažintas geriausiu Artimųjų Rytų oro uostu „Skytrax 2010“ apdovanojimuose. 2013 m. šiame konkurse Bahreino oro uostas liko trečias.

2011 m. oro uostas aptarnavo 7 793 527 keleivius.

## Šaltiniai
S. Mosino vardo premija

**S. Mosino vardo premija** () – Rusijos ir TSRS premija, teikiama už nuopelnus šaunamųjų ginklų konstravime, pavadinta garsaus Rusijos imperijos ginklų konstruktoriaus Sergejaus Mosino garbei. 

## Istorija
Pirmą kartą ši premija buvo įsteigta Rusijos imperijoje 1902 m. vasario 8 d. (pagal Julijaus kalendorių – sausio 26 d.), S. Mosino mirties dieną. Teikiama ginklų kūrėjams ir žmonėms, prisidėjusiems prie Rusijos gynybinės galios stiprinimo. 

Šia premija apdovanodavo tuometinėje Rusijos sostinėje Sankt Peterburge. Po 1917 m. Vasario revoliucijos nustota teikti šią premiją.

1960 m. Tarybų Sąjungoje premija atkurta kaip šakinė premija, skirta skatinti tarybinius konstruktorius, inžinerinius techninius darbuotojus, autorinius ir darbo kolektyvus už didelius pasiekimus kuriant ir gaminant ginkluotę ir karinę techniką, naujų technologijų kūrimą. Nuo 1999 m. (150-osios S.Mosino gimimo metinės) premija teikiama kasmet. 

Dabar premija teikiama Tuloje – TSRS ir Rusijos ginklų pramonės centre. Nuo 1960 m. premija apdovanota virš 2000 žmonių. 

## Nuorodos
* Около 100 коллективов оружейников удостоены премии имени С.И. Мосина в год ее 100-летия (РИА «Новости», 08.02.2002)
Jerzy Turonek

**Ježis Turonekas** (; 1929 m. balandžio 26 d. Dūkštas, Antroji Lenkijos Respublika – 2019 m. sausio 2 d., Varšuva) – baltarusių kilmės Lenkijos istorikas, profesorius, vienas iš Lenkijos baltarusių tautinės bendrijos lyderių.

## Biografija

Gimė 1929 m. balandžio 26 d. Dūkšte, žymaus baltarusių gydytojo ir politiko Bronislovo Turoneko šeimoje. 1952 m. baigė Varšuvos ekonomikos mokyklą. Baigęs mokslus dirbo Lenkijos prekybos rūmuose, vėliau Jungtinių Tautų Europos ekonominėje komisijoje Ženevoje. Pabaigęs studijas taip pat pradėjo vykdyti istorinius tyrimus apie baltarusių tautos nacionalinį judėjimą XX a. pradžioje, taip pat Lenkijos ir Baltarusijos santykius bei katalikų bažnyčios istoriją. 1986 m. apsigynė daktaro laipsnį apie Baltarusijos istoriją nacių okupacijos metu.

## Darbai

* *Białoruś pod okupacją niemiecką* (Varšuva, 1993),
* *Wacław Iwanowski i odrodzenie Białorusi* (Varšuva, 1992),
* *Książka białoruska w II Rzeczypospolitej 1921-1939* (Varšuva, 2000),
* *Беларуская кніга пад нямецкім кантролем 1939-1944* (Minskas, 2002).
* *Людзі СБМ*

## Nuorodos

* Interviu su istoriku (brus.)
Pompinis šautuvas

**Pompinis šautuvas** (; ) – šautuvas, užtaisomas pertraukiant slankiojančią apsodo lovelio pavidalo rankeną, kuri judina šautuvo spyną, o ši išmeta iššautą tūtelę, įstumia naują šovinį. 

Pompinis principas dažniausiai naudojamas lygiavamzdžiuose šautuvuose, tačiau yra ir graižtvinių pompinių šautuvų bei granatsvaidžių. 
Pompinis pertaisymo mechanizmas yra spartesnis nei klasikinis dėtuvinių šautuvų slankiojamų spynų mechanizmas ir žymiai spartesnis nei dvivamzdžių šautuvų pertaisymas. Taip yra todėl, kad šaudant nereikia atitraukti rankos nuo apsodo lovelio, kol neišsibaigia šoviniai dėtuvėje. Pompiniai šautuvai yra šiek tiek spartesni ir už svertinio užtaisymo šautuvus. 

Pompinį pertaisymo principą 1882 m. išrado amerikietis išradėjas Kristoferis Spenseris (*Christopher Miner Spencer*). Vėliau šiuo principu pagrįstus mechanizmus patobulino Džonas Mozesas Brauningas savo šautuve M1893/97.

Pompiniais šautuvais gali vadinti ir įvairius pneumatinius ir šratasvydžio šautuvus, kur panašus mechanizmas naudojamas kulkai (šratui) į lizdą įstumti ir orui (ar spyruoklei) suspausti. 

## Konstrukcija
Daugelis pompinių šautuvų turi nenuimamas povamzdines ar antvamzdines (vamzdiškas) dėtuves, kurios schemoje kartu veikia ir kaip judamos užtaisymo rankenos kreipiamoji. Tokios dėtuvės užtaisomos po vieną įdedant šovinius pro angą uokse ir stumiant juos pirmyn. Šovinius dėtuvėje prilaiko speciali sklęstis. Norint pompinį šautuva užtaisyti dar vienu papildomu šoviniu, jis dedamas vienu iš dviejų būdų:
* Šovinys pro tūtelės išmetimo angą įdedamas tiesiai į šovinio lizdą.
* Visiškai pripildžius dėtuvę šoviniais reikia patraukti apsodo užtaisymo rankeną, kuri įstumia šovinį iš dėtuvės į lizdą. Tada į dėtuvę įdedamas papildomas šovinys.
Dalis pompinių šautuvų (*[[Remington 7600]]*, itališki šautuvai *[[Valtro PM5]]* ar rusiški *[[RB-12]]*) naudoja nuimamas dėžutines dėtuves.  

## Privalumai ir trūkumai
Privalumai:
* Pompiniai šautuvai paprastai pigesni ir patikimesni už savitaisius. 
* Rankinis pertaisymas leidžia naudoti įvairios galios šovinius. Pvz., savitaisiai šautuvai, užtaisyti mažesnės galios šoviniais, gali pristigti galios ir nepersitaisyti. Tuo tarpu pompiniams šautuvams tai visai netrukdo.
* Pompiniai šautuvai iš esmės yra abirankiai, jais vienodai sėkmingai gali šaudyti tiek dešiniarankiai, tiek kairiarankiai. Tuo tarpu šautuvų su slankiojamomis spynomis spynų rankenėlės paprastai būna dešinėje (pritaikyta dešiniarankiams). Tiesa, pompinių šautuvų abirankiškumas neišbaigtas, nes tūtelę paprastai išmeta dešinėn. 

Trūkumai:
* Paprastai pompiniai šautuvai turi nenuimamas povamzdines ar antvamzdines (vamzdiškas) dėtuves. Užtaisant tokias dėtuves tenka ranka dėti kiekvieną šovinį atskirai. 
* Būtinumas patraukti apsodo lovelį į save (ar stumtelėti nuo savęs) numuša ginklo nutaikymą, tad tenka taikytis iš naujo. Tai didelis toliašaudžių graižtvinių šautuvų trūkumas, tačiau mažai aktualus lygiavamzdžiams šratiniams šautuvams, kuriais šaudoma į artimus taikinius. 

## Nuorodos

* *Милчев М.* С чего начиналась «помпа». //«Оружие», 2011, № 1, с. 36-46
*  Каталог помпового оружия доступного в России
Sieneke

**Sieneke Peeters** (žinoma kaip **Sieneke**; g. 1992 m. balandžio 1 d. Neimegene) – olandų dainininkė.

2007 metais Sieneke išleido debiutinį albumą „It’s my dream“ su šešiomis 80-ųjų laikotarpio dainomis.

2010 metais ji atstovavo Nyderlandams Eurovizijos dainų konkurso pusfinalyje, kur atliko dainą „Ik ben verliefd, Shalalie“ (). Sieneke užėmusi 14 vietą nepateko į finalą.

## Diskografija

### Albumai
* It’s my dream (2007)
* Sieneke (2010)

### Singlai
* Ik ben verliefd (2010)
* Blijf vannacht bij mij (2010)
* Doe dat nooit meer (2011)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Daugiaaukštė stovėjimo aikštelė

**Daugiaaukštė stovėjimo aikštelė** – specialus pastatas, skirtas transporto stovėjimui. Tokio tipo aikštelės būna kelių aukštų, lygių ar požeminės.

Pirmoji žinoma daugiaaukštė stovėjimo aikštelė buvo įrengta 1918 m. viešbutyje „La Salle“ Čikagoje, JAV. 1976 m. viešbutis buvo nugriautas, tačiau aikštelė palikta. Vis dėlto 2005 m. ši aikštelė negavo atitinkamų leidimų iš miesto valdžios ir ji buvo nugriauta, vietoj jos pradėta statyti 49 aukštų pastatą.

Daugiaaukštės aikštelės būna skirtingų tipų pagal transporto judėjimą jose:
* Naudojant nuožulniąsias plokštumas viduje;
* Naudojant tokias plokštumas išorėje;
* Naudojant liftus transporto priemonėms;
* Automatizuotos robotų sistemos.
Jan Góra

**Janas Gura** (1936 m. Dūkšte, Antroji Lenkijos Respublika) – Lenkijos dailininkas, grafikas ir profesorius.

## Biografija

Gimė 1936 m. Dūkšte, po karo su šeima išsikraustė į Kentšyną. Nuo 1948 m. apsigyveno Sopote. 1957-1963 m. studijavo Gdansko dailės akademijoje. 1963-1965 m. dirbo dailės akademijos tapybos skyriuje kartu su profesoriumi Kazimierz Śramkiewicz ir architektūros skyriuje su profesore Urszula Ruhnke-Duszeńko. Nuo 1963 m. dirba Gdansko technikos universiteto architektūros skyriaus tapybos dėstytoju. Iki 1971 m. buvo asistentas, 1971-1981 m. docento padėjėjas, 1981-1992 m. docentas. 1994 m. Varšuvos dailės akademijoje tapo profesoriumi. Dailininko darbai eksponuojami įvairiuose Lenkijos ir užsienio šalių muziejuose ir galerijose.

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 
* Paveikslų nuotraukos
Helena Stankiewicz

**Helena Zanaitė-Stankevič** (1904 m. liepos 7 d. Dūkšte, Rusijos imperija – 1996 m. balandžio 14 d. Varšuvoje, Lenkija) – rašytoja, visuomenės veikėja.

## Biografija

Gimė 1904 m. liepos 7 d. Dūkšto dvare, tėvas žymaus poeto Tomo Zano vaikaitis taip pat Tomas Zanas (1876-1950), motina Teresa Daugėlaitė (1884-1945 m.). Iki Pirmojo pasaulinio karo su šeima gyveno Žemojoje Panemunėje stovėjusiame dvare. Prasidėjus karui, pasitraukė į Rusijos imperijos gilumą. 1919 m. grįžo į Kauną, kur iki 1925 m. mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus lenkų gimnazijoje. Baigusi mokyklą išvyko studijuoti agrikultūros į Krokuvos universitetą. 1926 m. ištekėjo už Kazimiero Stankevičiaus (1894-1973) ir baigusi mokslus su vyru apsigyveno Beržininkuose. 1927 m. susilaukė dukters Marijos (1927–1940), 1931 m. Kristinos ir Juzefo (1936–2011). Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, visa šeima buvo priversta apsigyventi Vilniuje, kur H. Stankevič įsitraukė į Armijos Krajovos veiklą. 1945 m. jos vyras buvo ištremtas į Saratovą, o ji su vaikais persikėlė į Varšuvą, į kur 1949 m. iš tremties grįžo ir jos vyras. Po karo dirbo kavinėje ir vaistinėje. 

XX a. devinto dešimtmečio pradžioje Londone buvo išleista jos atsiminimų knyga „Pani na Berżenikach“, kurioje pateikiami autorės ir jos brolio Tomasz Zan susirašinėjimai bei archyvinės nuotraukos. Ši knyga laikoma vienu geriausių pavyzdžių atspindinčių Vilniaus krašto lenkakalbių žmonių išgyvenimus patirtus per XX a. pokyčius. Knygoje pateikiami ir autorės susirašinėjimai su Česlovu Milošu. H. Stankevič taip pat rašė eilėraščius. Mirė 1996 m. balandžio 14 d. Varšuvoje, palaidota Povonzkų kapinėse.


Vaizdas:Helena Stankiewicz 01.jpg|Su broliu Tomu Zanu ir motina Teresa Daugėlaite-Zaniene
Vaizdas:Helena Stankiewicz 02.jpg|Su dukra Marija
Vaizdas:Helena Stankiewicz 04.jpg|Su vaikais Kristina ir Juzefu 1993 metais
Vaizdas:Helena Stankiewicz - grób.jpg|Kapas Povonzkų kapinėse


## Nuorodos
* Biografija (lenk.) 

## Literatūra
* Pani na Berżenikach. Rozmowy z Heleną z Zanów Stankiewiczową (rozmowy przeprowadził Wojciech Wiśniewski; Polska Fundacja Kulturalna, Londyn 1991, ISBN 0-85065-222-7; wydanie 2: Wydawnictwo LTW 2003, ISBN 83-88736-30-2)
* Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem (rozmowy przeprowadził Wojciech Wiśniewski; Editions Spotkania, Paryż 1989, ISBN 2-86914-048-7)
* Leonard Perepeczko (1900-1996), W łagrach na "saratowskim szlaku" (seria: "Biblioteka Zesłańca"; posłowiem i przypisami opatrzył Aleksander Srebrakowski; Polskie Towarzystwo Ludoznawcze, Wrocław 1993)
* Krzysztof Masłoń, Smak wileńskiego chleba, "Rzeczpospolita", 16,05,1992
* Alina Gutek, Pamięć i trwanie, "Zwierciadło" nr 8/1751, sierpień 1992
* I. Miklasiewicz, Trochę Wilna w Warszawie czyli spotkanie z prawnuczką Promienistego – Heleną z Zanów Stankiewiczową, "Spotkanie" (Wilno), nr 8/32, sierpień 1995
* Mariusz Kubik, Pożegnania – Helena z Zanów Stankiewiczowa (1904-1996), "Gazeta Wyborcza" ("Stołeczna"), 14,04,1997
Christopher Miner Spencer

**Kristoferis Spenseris** (*Christopher Miner Spencer*; g. 1833 m. birželio 20 d. – m. 1922 m. sausio 14 d.) – JAV išradėjas ir ginklų konstruktorius. Išrado Spenserio dėtuvinį šautuvą (vienas pirmųjų svertinio veikimo šautuvų), garo mašina varomą vežimą ir dar keletą išradimų. Sukūrė pirmąsias visiškai automatines revolverines stakles.

## Ankstyvieji metai
K. Spenseris kurį laiką dirbo Samuelio Kolto gamykloje, kur jis įsisavino ginklų gamybą.

## JAV pilietinis karas
Spenserio šautuvas buvo sukurtas dar 1859 m., bet jo iš pradžių Sąjunga nenaudojo. 1863 m. rugpjūčio 18 d. Kristoferis Spenseris įžengė į Baltuosius rūmus nešdamasis vieną savo šautuvą ir šovinių atsargą. Jis įėjo į Abraomo Linkolno kabinetą, kur užmezgė diskusiją. Tęsti diskusiją jis atvyko kitą dieną, tada prie Linkolno ir Spenserio prisijungė ir karo sekretorius Edvinas Stentonas (*Edwin Stanton*) bei dar keletas valdininkų. Po to visą grupė išėjo laukan, kur surengė šaudymą į taikinius.

Šio susitikimo dėka JAV užsakė 13171 Spenserio šautuvą ir apie 58 milijonus šovinių. Generolas Ulisas Grantas paskelbė, kad Spenserio šautuvai yra „geriausi pro drūtgalį užtaisomi ginklai“. Per karo metus buvo pagaminta apie 100 tūkst. šių šautuvų. Pasibaigus karui nemažai kareivių šiuos šautuvus pasiėmė namo, juos ėmė plačiai naudoti vakariniame pasienyje.
Kadangi po karo liko daug atliekamų šautuvų, naujų šautuvų gamyba buvo labai menka. Spenseris negalėjo atgauti investicijų į gamybos įrengimus. Kompanija *Spencer Repeating Rifle Company* ('Spenserio dėtuvinių šautuvų kompanija') 1868 m. paskelbė bankrotą. Įrengimus 1869 m. už 200 000 dolerių perpirko Oliveris Vinčesteris.

## Po pilietinio karo
1868 m. Spenceris ėmė dirbti kompanijoje *Roper Repeating Arms Company* (Amherstas, Masačiusetsas), kur jo bendradarbiai buvo Čarlzas Bilingsas (*Charles E. Billings*) ir Silvesteris Roperis (*Sylvester H. Roper*). Netrukus Roperio šaunamųjų ginklų kompanija žlugo, ir kitais metais (1869 m.) Bilingsas ir Spenseris Hartforde (Konektikutas) įkūrė bendrą kompaniją „Billings & Spencer“, kuri turėjo gaminti siuvamąsias mašinas, rankinius įrankius ir stakles.

Apie 1882 m. Spenceris vėl įkūrė naują kompaniją „Spencer Arms Company“ (Vindzoras, Konektikutas). Ryškiausiu kompanijos produktu, manoma, turėjo būti Spenserio pompinis šautuvas. Gamintas 1882–1889 m., šis ginklas buvo pirmas komerciškai sėkmingas lygiavamzdis šautuvas su pompine pertaisymo sistema. Daugelis jų buvo gaminami 12 kalibro, 10 kalibro šautuvai buvo reti. Spenseris vėl susidūrė su finansiniais sunkumais, tad jo kompanija ir jo patentai buvo nupirkti apie 1890 m. Nupirko kompanija *[[Francis Bannerman & Sons]]* iš Niujorko, kuri ir toliau gamino Spenserio šautuvą iki maždaug 1907 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Christopher Miner Spencer Collection page from the Windsor Historical Society 
* Christopher Spencer’s Horizontal Shot Tower
Svetimšalis (1946 filmas)

**Svetimšalis** () – 1946 m. režisieriaus Orson Welles sukurta Film noir stiliaus drama apie karo nusikaltimais kaltinamo nacių veikėjo gaudynes JAV. Ji buvo nominuota „Oskarui“ už geriausią originalų scenarijų.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Edward G. Robinson – Vilsonas
* Loretta Young – Merė Longstryt
* Orson Welles – profesorius Čarlzas Rankinas
* Philip Merivale – teisėjas Adamas Longstrytas
* Konstantin Shayne – Konradas

## Turinys

1946-ieji metai. Misteris Vilsonas, vienas iš karo nusikaltimus tiriančios komisijos narių, atvyksta į JAV, kur, turimais duomenimis, Konektikuto valstijoje slapstosi Francas Katleris – vienas labiausiai ieškomų karo nusikaltėlių. Pastarasis, pasivadinęs Čarlzu Rankinu, dirba dėstytoju universitete ir ketina vesti Auksčiausiojo Teismo teisėjo Longstryto dukterį Merę. Kadangi Rankino reputacija mieste nepriekaištinga, Vilsonas turi įtikinti Merę, kad šios būsimasis vyras yra nusikaltėlis ir padėti jį suimti.
Mirties angelas (filmas)

**Mirties angelas** () – 2009 m. JAV sukurtas trileris, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko iš Naujosios Zelandijos kilusi aktorė ir kaskadininkė Zoë Bell. 

Juosta buvo sukurta kaip internetinis serialas ir sudalinta į 10 trumpų epizodų, kuriuos išleido kompanija "Cracle" 2009 m. kovo 2 – 13 dienomis. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
*Zoë Bell – Ieva
* Jake Abel – Kameronas Daunsas
* Vail Bloom – Regina Dauns
* Justin Huen – Franklinas
* Lucy Lawless – Vera
* Doug Jones – daktaras Rankinas
* Brian Poth – Grehemas Preskotas

## Turinys

Ieva buvo samdoma žudikė, tačiau vienos nepavykusios operacijos metu jai buvo sunkiai peiliu sužalota galva. Jai pavyksta išgyti, tačiau moterį ima kankinti košmarai ir ji nebegali toliau dirbti savo darbo. Buvę darbdaviai pradeda dėl to  nerimauti, o mieste vis labiau įsigalint naujajam gangsterių vadeivai Kameronui, prasideda Ievos medžioklė. Ši turi vienintelę galimybę išgyventi – susidoroti su Kameronu pirmoji...
Katauskių koplyčia

**Katauskių koplyčia–mauzoliejus** yra buvusio Katauskių dvaro sodyboje, Raseinių rajone, matoma nuo kelio , apie 7 km į pietvakarius nuo Šiluvos. Pastatyta 1835 m, restauruota apie 2008 m.

Koplyčia yra Dubysos regioninio parko teritorijoje, pažintinio maršruto „Dubysos regioninio parko bažnyčios, sakralinis paveldas, šventvietės“ objektas.  1993 m. įtraukta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Koplyčia minimaliai pritaikyta vietos tikinčiųjų susibūrimams, proginėms pamaldoms, kuriose dalyvauja Šiluvos Švč. Mergelės Marijos parapijos klebonas.

## Istorija

Įvairiuose šaltiniuose koplyčios pastatymo metai skirtingi. Pvz., 1868 m. Kauno gubernijos statistikos komiteto duomenimis, Katauskių koplyčią bajoras Koreva pastatė 1890 m., tačiau Telšių vyskupijos archyvuose teigiama, kad ji statyta 1770 m. Kas koplyčią statė, nežinoma. Neatmetama prielaida, kad antroji pastatyta sunykus pirmajai.    

2008 m. balandžio 7 d. Raseinių rajono savivaldybės mero potvarkiu „*Dėl darbo grupės sudarymo palaikų, rastų Katauskių dvaro koplyčioje ir Padubysio dvaro kapavietėje, sutvarkymui*“ buvo sudaryta speciali darbo grupė. Katauskių kaimo bendruomenė, bendradarbiaudama su rajono Savivaldybės administracija, išvalė koplyčios vidų, perlaidojo 
jos rūsyje rastus palaikus, sutvarkė aplinką, atliko statinio išorės apdailos darbus.

Dvaras Katauskiuose (*Kotowsczyzna*) buvo glaudžiai susijęs su Lenkijoje ir Lietuvoje žinomomis Koreivų (arba Kareivų, Korevų) ir Korzonų pavardėmis. Pasitelkus Kultūros paveldo inspekcijos, Kauno arkivyskupijos, Korevų šeimos asmeninius archyvus bei kitą tyrimo medžiagą, prieita išvados, kad koplyčios kriptoje palaidoti: 
* Viktorinas Koreva, 
* jo žmona Benedikta Januševič – Korevienė, 
* jų sūnus, caro armijos atsargos generolas leitenantas Jaroslavas Ferdinandas Koreva (1832–?),
* Jaroslavo ir Kamilos sūnus Henrikas (1863–1910),
* dvarininkų Korzonų 10–12 metų sūnus.    
* dar vieni nežinomi palaikai (atmesta versija, kad čia atgulė Jaroslavo Ferdinando Korevos žmona Kamila Beresnevičiūtė, kuri palaidota Kražiuose).
Nežinoma, ar koplyčioje galėjo ilsėtis Korevos, gyvenę kitur, ne Katauskių dvare.

## Architektūra

Statinys suręstas iš molio plytų, tinkuotas, jo stilius – klasicizmas su romantizmo bruožais, tūris – kompaktinis, stačiakampis, užbaigtas trisiene apside, vieno aukšto, su pastoge ir laidojimo rūsiu. Koplyčia vienanavė, su įėjimu pietryčių pusėje ir stačiakampe anga į laidojimo rūsį grindyse. Yra 2 mediniai, vargonų chorą (neišlikęs) rėmę, pusapskritimio formos stulpai. Vidaus sienų, kolonų apdaila – tinkas su polichrominiu dekoru.

## Šaltiniai
Havaro salos

**Havaro salos** () – negyvenamų salų grupė Bahreino įlankoje, prie vakarinių Kataro krantų. Priklauso Bahreinui, įeina į Pietų muchafazą. Plotas – 52 km². Salyną sudaro 36 salos bei dar daug smulkių seklumų, nerijų, uolų. Didžiąją dalį salyno užima Havaro sala, kurios plotas 41 km², aukštis – 22 m.

Kitos salos:
* Pietų Suvadas ()
* Šiaurės Suvadas ()
* Rytų Rubudas ()
* Vakarų Rubudas ()
* Muhazvaras (*Umm Hazwarah*)
* Um Džinis (*Umm Jinni*)
* Adžira ()
* Bu Sadado grupė ()
* Al Hadžijato grupė (*Al Hajiyat*)
* Al Vukuro grupė ()
* Bu Tamuro grupė (*Bu Tammur*)
* Džazirat Maštanas ()
* Al Mutaridas ()
* Fašt Bu Thauras ()

Havaro salos yra vos 1,9 km nuo Kataro kranto ir 19 km nuo Bahreino krantų. Dėl jų ilgai vyko teritoriniai ginčai tarp šių dviejų šalių, tačiau 2001 m. dvišaliu susitarimu salynas oficialiai pripažintas Bahreinui, tačiau Džinano () sala priskirta Katarui.

Salose yra išlikę laukinės gamtos – gyvena nykstantys Sokotros kormoranai, baltieji oriksai, džeiranai, aplinkiniuose vandenyse plaukioja diugoniai.

Seniau Havaro salas buvo apgyvendinusi beduinų davasirų gentis. 1820 m. čia būta dviejų kaimų. Dabar salos negyvenamos, Havaro saloje yra viešbutis ir policijos postas, aplink salas žvejoja vietiniai žvejai.
Koncertmeisteris

**Koncertméisteris** () – orkestro vienarūšių styginių instrumentų grupės (paprastai smuikų sekcijos) vadovas; pianistas-akomponiatorius (akompanimento atlikėjas), padedantis muzikos atlikėjams (daugiausia dainininkams) arba jų kolektyvams rengti partijas ir akompanuojantis jiems per koncertus.

Kaip grupei vadovaujantis atlikėjas koncertmeisteris ne tik prižiūri kitus muzikantus, bet ir atlieka kūrinio solo partijas. Smuikų sekcijos vadovas dar vadinamas „pirmuoju smuiku“. Didesniuose orkestruose antrųjų smuikų vadovas, lyderis taip pat dažnai vadinamas koncertmeisteriu. Didesniuose simfoniniuose orkestruose paprastai yra keletas koncertmeisterių, vadinamieji pirmieji ir antrieji koncertmeisteriai. Antrasis veikia kaip pirmojo pavaduotojas.

Orkestro koncertmeisteris ar „pirmasis smuikininkas“ dar gali būti vadinamas primarijumi.

## Šaltiniai
Katauskių dvaras

**Katauskių dvaras** – buvusio dvaro sodyba Katauskiuose, Raseinių rajone, netoli kelio , 7 km į pietvakarius nuo Šiluvos. 

Dvaro sodybos fragmentai yra Dubysos regioninio parko bei Lyduvėnų kraštovaizdžio draustinio teritorijose. Sodyba įtraukta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

Sodyba yra privati nuosavybė. Čia išlikę koplyčia–mauzoliejus (unik. kodas ), tvenkinys šalia koplytėlės, akmens mūro svirnas-ledainė, tokio pat mūro arklidė, įvairių kitų statinių griuvėsiai. Koplytėlė su rūsiu pastatyta 1835 m. Rūsyje buvo laidojami mirusieji. 2008 m. buvo išvalytas koplytėlės vidus, perlaidoti rūsyje rasti palaikai, sutvarkyta aplinka, atlikta koplytėlės išorės apdaila, pakeistos durys ir langai.

## Istorija

Dvaras  žinomas nuo 1584 m., nors Raseinių žemės teismo knygose tada vadintas Padubysiu ir priklausė Stanislovui Kotovskiui (Katauskiui). Pagal savininką vėliau pradėtas vadinti ir dvaras, kad nebūtų painiojams su kitais Padubysiais, kurių Dubysos krantuose ne vienas. XIX a. jis jau minimas kaip Viktoro Korevo dvaro palivarkas. 1907 m. dvarą nusipirko Stanislovas ir Antanina Korzonai.

Žemiau Katauskių tilto prie Dubysos veikė dvarui priklausęs Kušeliškės malūnas, minimas nuo 1848 m. Išlikę griuvėsiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Apie Katauskių dvarą Lietuvos dvarų duomenų bazėje 
* Katauskių dvaro sodyba
Justyna Steczkowska

**Justyna Maria Steczkowska** (g. 1972 m. rugpjūčio 2 d. Žešuve, Lenkijoje) – lenkų dainininkė, dainų autorė ir aktorė.

Steczkowska išgarsėjo, kai laimėjo Lenkijos dainų konkursą *Szansa na sukces* su daina „Boskie Buenos“ (). Vėliau ji atstovavo Lenkijai 1995 m. Eurovizijoje su daina „Sama“ (), kuri užėmė 18 vietą tarp 23 dalyvių. Po 30 metų, Steczkowska vėl atstovavo Lenkijai 2025 m. Eurovizijoje su daina „Gaja“, užėmė 14 vietą.

Keletą sezonų buvo viena iš talentų šou „The Voice of Poland“ komisijos narių.

## Diskografija
* 1996 – *Dziewczyna Szamana*
* 1997 – *Naga*
* 1999 – *Na koniec świata*
* 2000 – *Kolędy i pastorałki*
* 2000 – *Dzień i noc*
* 2001 – *Mów do mnie jeszcze*
* 2002 – *Alkimja*
* 2003 – *Złota kolekcja: Moja intymność*
* 2004 – *Femme Fatale*
* 2007 – *Daj mi chwilę*
* 2008 – *Puchowe kołysanki*
* 2009 – *To mój czas*
* 2011 – *Mezalianse*
* 2012 – *XV*

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (lenkų, anglų, rusų k.)
* 

|-
Marijavitai

**Marijavitai** ( (cultores), 'Marijos gyvenimo' (garbintojai)) – katalikų sekta, įkurta Lenkijoje 1893 m. Jos pradininke laikoma Felicija Kozlovska (1862–1921), po jos mirties – Janas Kovalskis (1871–1942). Lenkijoje gyvuoja dviejų pakraipų marijavitų bažnyčios – senkatalikių marijavitų  (būstinė Plocke) ir katalikų marijavitų (būstinė Felicijanove, Plocko aps.)

Marijavitų tikintieji nepripažįsta celibato, išpažinties, relikvijų garbinimo, bažnytinių bausmių. Jie į liturgiją įvedė lenkų kalbą; komunija dalinama dviem pavidalais – ostija ir vynu. Komunija dalinama ir kūdikiams – tuoj po krikšto. Dvasininkais gali būti ir moterys. Popiežius 1906 m. marijavitus ekskomunikavo. Tais pačiais metais carinės Rusijos valdžia pripažino šią bendruomenę kaip sektą, o 1912 m. – kaip tikėjimą. Tuo metu sektos narių buvo apie 200 tūkst., bet vėliau jų gerokai sumažėjo. 

## Lietuvoje

Lietuvoje marijavitai turėjo koplyčias Vilniuje (Betliejaus g. 38 ir kt.), Kriūkuose (nugriauta 2006 m.), Kaune (A. Mickevičiaus g. 3), Paįstryje, neperiodiškai 1909–1934 m. leido laikraštį „Marijavitas“ su priedu „Marijavitų žinios“. Kriūkuose yra buvusi didžiausia tarpukario Lietuvoje marijavitų religinė bendruomenė. Čia jie buvo pasistatę medinę bažnyčią. Vienas žymesnių Lietuvos marijavitų dvasininkų – vyskupas Antanas Tulaba (1873–1944). Marijavitų tikėjimu, jų papročiais domisi ir renka medžiagą iš šio krašto kilęs istorikas Albinas Vaičiūnas.

## Taip pat skaitykite

* Marijavitės

## Šaltiniai
Pasaulio kėbulinių automobilių čempionatas

**Pasaulio kėbulinių automobilių čempionatas** () – buvęs tarptautinis kėbulinių automobilių čempionatas, organizuojamas FIA organizacijos. Pirmasis sezonas buvo surengtas 1987 m., o naujojo tipo lenktynės rengtos nuo 2005 m. 2017 m. įvyko paskutinis šio čempionato sezonas, o nuo 2018 m. vietoj jo sukurta Pasaulio kėbulinių automobilių taurė ().

Šiame čempionate dalyvavo komandos su specialiai lenktynėms patobulintais kėbuliniais automobiliais. Čempionate buvo dvi klasės – Super 2000 ir Diesel 2000.

Lenktynės vykdavo įvairiose šalyse visame pasaulyje – Vokietijoje, Ispanijoje, Belgijoje, Vengrijoje, Italijoje, Portugalijoje, Čekijoje, Brazilijoje, Maroke, Japonijoje ir Makau. 2012 m. lenktynės buvo surengtos JAV Sonoma trasoje.

Tris kartus čempionato nugalėtoju tapo britas Andy Priaulx, o keturis kartus – prancūzas Yvan Muller. Daugiausiai pergalių tarp gamintojų turi Chevrolet ir BMW (po 3).

## Pagrindinės taisyklės
Čempionate buvo dvi klasės – Super 2000 ir Diesel 2000. Pagrindiniai techninio reglamento reikalavimai susiję su išlaidų ribojimu. Variklių galingumas ribojamas iki 2 L, o dauguma įprastiniams automobiliams taikomų pagalbinių priemonių yra uždraustos (pvz. ABS, traukos kontrolės sistema ir kt.).

Super 2000 klasėje lenktyniauja įprastiniai gaminami automobiliai, patobulinti lenktynėms, o Diesel 2000 – naudojantiems turbodyzelinius variklius.

### Taškų sistema
Nuo 2010 m. šiame čempionate naudojo naująją FIA patvirtintą taškų skyrimo tvarką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Čempionato tinklalapis
PU-21

**PU-21** () – eksperimentinis 5,45 mm rankinis kulkosvaidis, sukurtas 1971-1977 m. autorių kolektyvo (J. Aleksandrovas, V. Kalašnikovas, M. Dragunovas, A. Nesterovas ir P. Liakasovas). Šis kulkosvaidis turėjo kariuomenėje pakeisti RPK, tačiau kariškiai nutarė, kad nėra pagrindo tokiam kulkosvaidžių keitimui. Žymiausias kulkosvaidžio ypatumas buvo dvigubas šovinių tiekimas.

## Istorija
Kuriant šį kulkosvaidį buvo siekiama:
* padidinti kulkosvaidžio efektyvumą 1,5 karto,
* sukurti kulkosvaidį, kuris gali šaudyti tiek iš dėtuvės, tiek iš juostos. Pirmasis kulkosvaidžio variantas buvo išbandytas 1974 m., bet nesugebėjo patenkinti patikimumo ir veiksnumo reikalavimų. Bandymai pasibaigus lūžus uoksui. Tačiau CNIITočmašas nutarė toliau kurti kulkosvaidį su dvigubu šovinių tiekimu. Buvo sukurta būgninė dėtuvė M30 (75 šovinių talpos) ir padidinta diskinė dėtuvė (100 šovinių talpos) bei 200 šovinių juosta duraliuminio dėžutėje. 

1976 m. Gynybos ministerijos poligone buvo sėkmingai išbandytas naujo kulkosvaidžio PU-1 pavyzdys. Buvo panaudotas kulkosvaidžio NSV juostų šovinių fiksavimo būdas, užtikrinantis juostos lankstumą ir gerą šovinių laikymąsi juostoje. Buvo supaprastintas juostos imtuvas. Kaip ir ankstesniajame variante juostos imtuvas buvo kairioje uokso sienelėje, dėtuvė apačioje, o dujinis variklis viršuje. Tūtelės išmetamos dešinėn aukštyn. PU-1 skeliamasis paleidžiamasis mechanizmas nuo atitinkamo RPK mechanizmo skyrėsi tik automatiniu paleidikliu. Optinis taikiklis buvo tvirtinamas ant standartinio pamatėlio „kregždės uodega“. Šį sykį kariškiams nepatiko būtinybė nešioti pernelyg daug šovinių – dėžę su juosta ir aštuonias dėtuves.

1977 m. modelis buvo radikaliai pakeistas:
* Tūtelės išmetamos dešinėn žemyn.
* Dujų nukreipimo vamzdelis perkeltas po vamzdžiu.
* Juostos imtuvas perkeltas į uokso viršų, o dėtuvės – į kairiąją uokso sienelę. Dėtuvinis maitinimas tapo pagalbiniu. Juostą buvo galima paduoti tiek iš kairės, tiek iš dešinės pusės. Dėl to juostos imtuvas tapo pernelyg sudėtingas, dėl ko jis triko poligoniniuose bandymuose. 
* Šaudymo režimas tik automatinis. 
* Šaudymo sparta padidėjo 150 šūvių per minutę (lyginant su RPK). 
Naujasis modelis buvo pavadintas PU-2 (*ПУ-2*).

Paskutinis kulkosvaidžio variantas PU-21 atgavo ankstesnį šovinių tiekimo išdėstymą. Tačiau 1978 m. šio kulkosvaidžio tobulinimas buvo nutrauktas.

## Nuorodos
Blue Danube

**„Blue Danube“** – Austrijos XX amžiaus devintojo dešimtmečio grupė.

Grupės nariai – Marty Brem, Wolfgang Berry, Sylvia Schramm, Rena Mauris ir Wolfgang Weiss. Jie atstovavo Austrijai 1980 m. „Eurovizijos“ konkurse Hagoje su daina „Du bist Musik“ ir užėmė 8 vietą. Po dalyvavimo Eurovizijoje, grupė iširo.

Grupės narė Marty Brem, kitais metais atstovavusi Austrijai tame pačiame konkurse, užėmė 17 vietą.

## Diskografija
* 1980 – *Du bist Musik*

## Išnašos



|-
Sonoma trasa

**Sonoma trasa** () – automobilių sporto trasa Sonomos apygardoje, Kalifornijoje, JAV. Šioje trasoje vyksta AMA Superbike, Pasaulio kėbulinių automobilių, Indy Racing League ir Sprint Cup čempionatų lenktynės.

Trasa turi 12 posūkių, o aukščių skirtumas siekia 49 metrus.

Šalia trasos taip pat įrengta 400 m ilgio drago lenktynių trasa.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Tomasz Zan

**Tomas Zanas** (1902 m. rugsėjo 17 d. Dūkšte, Rusijos imperija – 1989 m. gegužės 11 d. Varšuvoje, Lenkija) – karininkas.

## Biografija

Gimė 1902 m. rugsėjo 17 d. Dūkšto dvare, tėvas žymaus poeto Tomo Zano vaikaitis taip pat Tomas Zanas (1876-1950), motina Teresa Daugėlaitė (1884-1945). Iki I pasaulinio karo su šeima gyveno Žemojoje Panemunėje stovėjusiame dvare. 1913 m. tapo skautu, 1918 m. prasidėjus Lenkijos nepriklausomybės kovoms įstojo į generolų Wacław Iwaszkiewicz-Rudoszański ir Józef Dowbor-Muśnicki vadovaujamą diviziją. 1918 m. dalyvavo Vilniaus gynyboje nuo bolševikų puolimo. 1919 m. Suvalkuose įstojo į Lenkų kariną organizaciją, dalyvavo Seinų sukilime prieš lietuvius. 1920 m. pradėjo tarnauti generolo Stefan Pasławski artilerijos pulke, tačiau pateko į lietuvių nelaisvę ir buvo internuotas Kazlų Rūdoje, vėliau paleistas per Klaipėdą ir Dancigą pasiekė Varšuvą. 

1920 m. liepos mėnesį įstojo į generolo Jerzy Dąbrowski vadovaujamą artilerijos pulką. Buvo du kartus sužeistas Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. pradėjo studijuoti Vilniaus universitete, vėliau perėjo į Poznanės universitetą, kur 1926 m. baigė agrikultūros studijas. Prasidėjus II pasauliniam karui dalyvavo Osoveco-Viznos fronto linijos gynyboje, vėliau persikėlė į Lietuvą, kur buvo internuotas ir laikomas Dimitravo stovykloje. Prieš sovietams okupuojant Lietuvą buvo paleistas ir išvyko į Varšuvą, kur 1941 m. liepos mėnesį įstojo į Armiją Krajovą. 1943 m. rugsėjo 3 d. tapo majoru. Dalyvavo karinėje akcijoje *Burza* prieš vokiečius. 1944 m. rugpjūčio 18 d. internuotas sovietų ir ištremtas į Riazanę. 1946 m. vasarį grįžo į Lenkiją. 1951 m. suimtas už antikomunistinę veiklą ir nuteistas 3 metams kalėjimo. 

XX a. devinto dešimtmečio pradžioje Londone buvo išleista jo sesers Helena Stankiewicz atsiminimų knyga *Pani na Berżenikach*, kurioje pateikiami Tomo Zano ir jo sesers susirašinėjimai bei archyvinės nuotraukos. Ši knyga laikoma vienu geriausių pavyzdžių atspindinčių Vilniaus krašto lenkakalbių žmonių išgyvenimus patirtus per XX a. pokyčius. Mirė 1989 m. gegužės 11 d. Varšuvoje.


Vaizdas:Helena Stankiewicz 01.jpg|Su seserimi Helena ir motina Teresa Daugėlaite-Zaniene


## Literatūra
* Wojciech Wiśniewski: Ostatni z rodu. Rozmowy z Tomaszem Zanem. Paryż: Editions Spotkania, 1989. ISBN 2-86914-048-7.
* Wojciech Wiśniewski: Pani na Berżenikach. Rozmowy z Heleną z Zanów Stankiewiczową. Londyn: Polska Fundacja Kulturalna, 1991. ISBN 0-85065-222-7.
* Wojciech Wiśniewski: Pani na Berżenikach. Rozmowy z Heleną z Zanów Stankiewiczową, Wyd. 2. Łomianki: Wydawnictwo LTW, 2003. ISBN 83-88736-30-2.
Kriūkų marijavitų bažnyčia

**Kriūkų marijavitų bažnyčia** – buvusi marijavitų bažnyčia, stovėjusi šalia Kriūkų, Klangiuose, Šakių rajone. Maldos namai stūksojo prie pagrindinio kelio, apie 150 m į rytus nuo Pietrio upelio, ties antrąja sodyba. Dabartinėje Kriūkų seniūnijoje be keturių katalikų parapijų ir bažnyčių, ne taip seniai buvusi ir penktoji – marijavitų (atskilusių katalikų, Marijos garbintojų) parapija. 

## Istorija

Marijavitų religinė bendruomenė Kriūkuose veikė nuo XX a. pradžios. Pirmosios jų pamaldos įvyko 1906 m. gretimame Rimašiškių kaime, ūkininko Martyno Vedegio klėtyje. 1920 m. Klangiuose dovanotame žemės sklype buvo pastatyta medinė bažnyčia (bendruomenei priklausė 10 šeimų). Šalia stovėjusiame name gyveno kunigas su šeima, kelios vienuolės. 1926 m. Lietuvos Vyriausybė įregistravo Kriūkų bendruomenę su 55 tikinčiaisiais, tačiau jų turėjo būti daugiau, nes ne visi marijavitai norėjo atvirai pripažinti savo priklausymą šiai bažnyčiai, bijodami katalikų persekiojimo.

Tarpukaryje, be sostinės ir Lenkijos lietuvių bendruomenių (atitinkamai 100 narių ir 100–200 narių), kuriose pamaldos vyko lietuvių kalba, Užnemunėje tai buvo didžiausia Lietuvoje marijavitų religinė bendruomenė. Nors ji buvo persekiojama katalikų daugumos, tačiau išliko gyvybinga ir po Lietuvos prijungimo prie SSRS, pamaldos buvo lietuviškos. Skaudžiai smogė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas – užsidarė beveik visos maldyklos, be to, 1944 m. mirė vyskupas Antanas Tulaba, skleidęs šį tikėjimą Lietuvoje. Pasibaigus karui bažnyčią Kriūkuose bandė legalizuoti jo žmona Leokadija Ramiševska–Tulabienė (įšventinta kunige 1933 m.). 1947 m. jai tai padaryti pavyko – gruodžio 4 d. čia buvo įteisinta marijavitų bendruomenė su 27 užsiregistravusiais nariais. Tačiau bažnyčią 1956 m. sovietinė valdžia uždarė, Tulabienė išsikėlė į Lenkiją, ir religinė bendruomenė faktiškai nustojo gyvavusi. Po 3 metų, 1959 m. marijavitais oficialiai buvo užsiregistravę tik 4 asmenys. Teigiama, kad paskutinis registruotas, niekam nepriklausęs marijavitas mirė 1989 m.

Uždarytoje bažnyčioje buvo įsikūręs kaimo klubas, kuriame vyko jaunimo šokiai, o mediniame dviaukščiame priestate – vietinio kolūkio kontora. Buvę maldos namai vietinių žmonių vadinti „*Tulabyne*“, nes čia kunigavo Antanas Tulaba, kurio rūpesčiu jie ir buvo pastatyti. Vėliau statinys tapo nereikalingu, ėmė nykti. 2005 m. privačių asmenų nugriautas. Artimiausios marijavitų kapinės išlikusios Sirvyduose.

## Literatūra

* Jonas Vaičiūnas. *Ten, kur teka Jotulė ir Nyka: Kriūkų krašto enciklopedija*, 2-oji laida. Vilnius: Kriventa, 2013.

## Šaltiniai
Lamborghini Sesto Elemento

**Lamborghini Sesto Elemento** (italų kalba „šeštasis elementas“) – dviejų durų, dviejų vietų, V10 variklio kupė sportinis automobilis, gaminamas Italijos gamintojo Lamborghini. Šis modelis pirmą kartą buvo pademonstruotas 2010 m. Paryžiaus automobilių parodoje.

Automobilio pavadinimas reiškia šeštąjį cheminės lentelės elementą anglį, taip pabrėžiant ypatingai daug automobilio masės sudarantį anglies pluoštą.

Sesto Elemento naudoja 6 greičių pusiau automatinę pavarų dėžę ir visų varančių ratų sistemą. Variklį modelis pasiskolino iš Lamborghini Gallardo. Didelis anglies pluošto naudojimas sumažino automobilio svorį iki 999 kg, taip jį padarant pačiu lengviausiu Lamborghini modeliu per visą istoriją.
 
Pasak gamintojų, šis modelis nuo 0 iki 100 km/val greitį pasiekia per 2,5 s.

Gamintoja planavo pagaminti tik 20 šio modelio vienetų ir visi jie iš karto buvo užsakyti bei parduoti. Pateikiamos kainos svyruoja nuo 2,2 iki 2,9 milijonų JAV dolerių.

## Šaltiniai