Kaja (midžikendai)

**Kaja** (midžikendų kalba: *kaya*, daugiskaita *makaya*) – midžikendų tautos šventosios giraitės, išsidėsčiusios Kenijos rytinėje pakrantėje. 2008 m. 10 kajų paskelbtos UNESCO pasaulio paveldo objektu. Po metų su kajomis susijusios legendos, tradicijos ir ritualai paskelbti nematerialiuoju pasaulio paveldu.

## Istorija
Kajų kūrimasis prasidėjo su midžikendų migracija į dabartinę gyvenamąją teritoriją iš jų mitinės protėvynės, vadinamos Šungavaja (*Shungawaya*). Greičiausiai tai įvyko XVI a., kuomet dabartinės Etiopojos ir Somalio teritorijoje vyko oromų migracijos. Oromai išstūmė midžikendų protėvius ir privertė migruoti į pietus. Atsikėlę į dabartinės Kenijos teritoriją, midžikendų protėviai suskilo į 6 subetnosus, kurių kiekvienas kalvų viršūnėse įkūrė savo religinį centrą – kają. Pirmosios kajos buvo Giriama, Džibana, Kambė, Ribė ir Kinondo. Vėliau atskilo dar trys grupės, kurios sukūrė savo kajas: Digo, Čonjy, Kauma. Taip kajų ir subetnosų skaičius išaugo iki 9. Tuo metu nusistovėjo ir midžikendų savivardis, kuris reiškia „9 kaimai“.

Midžikendų kalba *kaya* reiškia „namai“, taip turint omenyje genties, bendruomenės namus. Pirmosios kajos atliko svarbią funkciją konsoliduojant atskiras midžikendų gentis, nes tarnavo kaip religiniai, administraciniai centrai. Jos buvo ir įtvirtinti gynybiniai centrai, skirti gintis nuo kaimynų svahilių, kvavių, segedžu. XIX a. jų reikšmė sumenko, senosios kajos buvo apleidžiamos, kuriamos naujos. Nors XX a. viduryje kajos liko nebegyvenamos, tačiau religinė jų reikšmė išliko.

Tradiciškai kajas sudarydavo įtvirtinta gyvenvietė, šventykla, kapinės ir šventoji giraitė, tačiau dabar jos yra nebegyvenamos. Todėl išlikę tik saugomos šventosios giraitės. Rytų Kenijoje masiškai iškertant miškus, jos lieka paskutinėmis neliestos gamtos salomis visame regione. Jose išlikusi didelė gamtinė įvairovė: 187 augalų, 48 paukščių, 45 drugelių rūšys, čia gyvena kolobai. Nepaisant valstybiniu ir traptautiniu mastu vykdomos apsaugos, daug kajų yra atsidūrę rizikoje, kad bus sunaikintos.

## Išsidėstymas
Kajos yra išsidėstę Kenijos rytinėje pakrantėje (Kvalės, Mombasos, Klifio apskritys). Dauguma jų koncentruojasi atkarpoje tarp Mombasos ir Klifio.

Mokslininkams pavyko identifikuoti daugiau nei 50 kajų visame regione. Stengiantis sustabdyti jų nykimą, aplinkinių miškų kirtimą, 38 jų buvo paskelbtos nacionaliniais kultūros paminklais, ir jomis rūpinasi vietos bendruomenės.

2008 m. 11 kajų kompleksų (daugiausia seniausios kajos) buvo pripažintos pasaulio paveldo paminklais: Giriama, Džibana, Kambė, Kauma, Ribė, Kinondo, Čonji, Rabai kajos ir Duruma kajos. Jos užima svarbią vietą konstruojant bendrą midžikendų, o taip pat atskirų genčių tapatybę.

## Struktūra
Kajų archeologiniai tyrimai atliekami nuo 1980 m. Vienas iš išsamiausių buvo atliktas H. Mutoro, išleistas 1987 m., kuris tyrinėjo 8 kajas. Jo metu buvo nubraižyti kajų žemėlapiai, jų išsidėstymas regione. Kadangi kajos yra šventos, ir jose egzistuoja daug religinių apribojimų, taip pat dėl gausių kapaviečių *wikango*, kasinėjimų vykdymas yra labai komplikuotas

Kajos yra apsuptos miško, ir iš jų veda keli keliai, žymimi medinių vartų. Prie vartų įkasti talismanai fingo. Pasak legendos midžikendų protėviai juos atsinešė iš Šungavajos. Paprastai jie yra akmeninio ąsočio formos, bet giriamai naudoja didelius akmenis. Keliai baigiasi miško proskynose, kurių centre yra kupolo formos pastatas *moroni*. Abipus jo auga figmedis (*mugandi*) ir baobabas (*muyu*).

## Nematerialusis paveldas

Su kajomis yra susijusi turtinga tikėjimų ir papročių sistema. Ją tradiciškai reguliuodavo genties seniūnų taryba *ngambi*, kuri būdavo atsakinga už giraičių priežiūrą, draudimų laikymąsi. Nuo XX a. ngambi praranda savo funkcijas.

Dauguma kajų yra neprieinamos turistams. Išimtis yra Kinondo kaja, kuri gali būti lankoma kaip specialaus ekoturizmo projekto dalis. Tiesa, čia egzistuoja daug apribojimų, reguliuojančių aprangą, draudžiančių pakenkti augalams bei gyvūnams, fotografuoti, garsiai kalbėtis ir pan.

Yra laikoma, kad kajose gyvena midžikendų protėvių dvasios *korma*. Todėl kaip nors liesti natūralią jose esančią gamtą yra draudžiama. Visa tai apipinta gausiais prietarais, kad bandant kirsti augalus, mačetė atšoks ir sužeis žmogų, iš kajoje surinktų žabų užkūrus ugnį, ji atneš ligas, o iš kajoje nukirsto medžio pastačius namą, jis sugrius. Vienintelės gėrybės, kurios renkamos iš kajų, yra vaistažolės.

Kajose ir dabar atliekami svarbūs bendruomenių ritualai, skirti prišaukti lietų, melsti taikos, gero derliaus, ekonominės gerovės, sėkmės politikoje, dėkoti 2009 m. UNESCO pripažino su kajomis susijusias legendas, ritualus ir tradicijas Nematerialiuoju pasaulio paveldu, kuriam reikia skubios apsaugos.

## Išnašos