Lietuvos vietovardžiai

**Lietuvos vietovardžiai** – Lietuvos gyvenviečių, vandens telkinių, miškų ir kitų geografinių objektų, nusakančių vietovę, pavadinimai. 1991 m. įkurtas Lietuvių kalbos instituto Vardyno skyrius, be kita ko kaupiantis informaciją ir apie vietovardžius.

Vietovardžiai Lietuvoje yra svarbi kultūros ir etninės tapatybės dalis. Juose užkoduojamos ne tik žinios apie vietovės geografines, kraštovaizdžio savybes, augaliją ir gyvūniją, bet ir apie krašto istoriją – jie yra tautos atmintis. Jose atsipindi ir pagonybės mitologija, neretai jie siejami su sakmėmis, padavimais, tikėjimais.

Be to, dauguma Lietuvos vietovardžių yra baltiški, ir atspindi senąsias baltų kalbas, kartu yra suprantami baltiškąją tradiciją tęsiantiems Lietuvos gyventojams. Per daug okupacijos metų vietovardžius buvo bandoma ištrinti, juos keisti slaviškais ar germaniškais. Sovietmečių sunaikinus daugybes kaimų ir viensėdžių, daug vietovardžių buvo išbraukti iš žemėlapių. Lietuvoje vyksta judėjimas siekiantis juos išlaikyti atmintyje, įamžinti bei atkurti.
  
2018 m. birželio 14 d. Lietuvos seimas nutarė paskelbti 2019-uosius metus Vietovardžių metais. 2019 m. sausio 16 d. vyriausybė patvirtino atitinkamų priemonių planą. Dėl savo svarbos Lietuvos kultūroje 2020 m. vietovardžiai buvo įtraukti į Nematerialaus kultūros paveldo vertybių sąvadą.

## Norminimas

Lietuvos vietovardžių kalbinė šaka – toponimika – nagrinėjama nuo XX a. pradžios. Jos pradininku laikomas Kazimieras Būga, vėliau aktyviai dirbo Antanas Salys. XX a. 2-ojoje pusėje vietovardžių norminimą daugiausia atliko Aleksandras Vanagas. Lietuvių kalbos institute yra surinkta didelė vietovardžių kartoteka, kurios pagrindu rengiamas Lietuvos vietovardžių žodynas, kurio nuo 2008 m. išleisti 3 tomai (nuo A iki H raidės). Žodynas remiasi 600 000 įrašų kartoteka.

### Oficialiai patvirtinti sąrašai

Nuo 1997 m. Valstybinė lietuvių kalbos komisija prie Vyriausybės savo nutarimais tvirtina ir atnaujina pagrindinių vietovardžių sąrašus, pateikdama jų kirčiavimą ir kirčiuotes.

## Kartoteka

XX a. sukaupta apie 600 000 vietovardžių kartoteka. Tai iš gyvosios kalbos užrašytų vietovardžių abėcėlinė kartoteka, telpanti 432 stalčiukuse. Vietovardžiai juose perrašyti iš K. Būgos tikrinių žodžių kartotekos, vietovardžių bylų, PKK kartotekos (1935–1937 m. Pavardžių ir vietovardžių komisijos organizuotas, kalbininkų atliktas gyvenamųjų ir negyvenamųjų vietų vardų surašymas), Lietuvos žemės vardyno anketų (standartizuotuose lapuose „Žemės vardai“ mokytojai ir girininkai XX a. tarpukariu užrašė per 150 000 vietovardžių). Kartotekoje yra ir vietovardžiai, surinkti po II pasaulinio karo. 1959–1976 m. buvo organizuojamos Toponimikos grupės (įsteigtos 1958 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute) darbuotojų individualios ekspedicijos į Klaipėdos krašto teritoriją ir Pietryčių Lietuvos dalį. 1976–1986 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas kartu su Paminklų apsaugos ir kraštotyros draugija suorganizavo 11 kompleksinių kalbos duomenų rinkimo ekspedicijų, kuriose be kita ko rinkti ir vietovardžiai. Vieni vietų vardai buvo visiškai nauji, dar nebuvę užrašyti, kiti – tarpukariu užrašytų vietovardžių dublikatai ar kiek pakitę jų variantai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Valstybinės lietuvių kalbos komisijos skiltis „Lietuvos vietovardžiai“ (Vlkk.lt)