open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nokenas

**Nokenas** () – tradicinis pintas krepšys (rezginė), užimantis svarbią kultūrinę reikšmę Naujosios Gvinėjos saloje tarp vietinių papuasų genčių. Indonezijos valstybėje (Vakarų Naujoje Gvinėjoje) išlikusi šių krepšių pynimo tradicija UNESCO 2012 m. buvo paskelbta kaip nematerialusis pasaulio paveldas, reikalaujantis skubios apsaugos.

Tarp skirtingų papuasų genčių šis krepšys žinomas skirtingais pavadinimais: *wi* (amungmiai), *agiya* (bauziai, mee), *khe* (damaliai), *sum* (jaliai), *su* (dani hubulai), *yum* (laniai), *kapowen* (ma'ya) ir kt. Plačiai naudojamas pavadinimas *noken* atėjo iš biakų kalbos pavadinimo *inoken* ar *inokenson*.

## Aprašymas

Nokenas yra vienas svarbiausių papuasų buities daiktų. Jis naudojamas gabenti maisto produktus, žabus ir kitus daiktus, netgi kūdikius ir nedidelius gyvulius. Krepšys paprastai kabinamas ant galvos, paliekant jį kabėti ant nugaros.  Namuose pakabintose rezginėse laikomas maistas, įvairūs kiti daiktai, todėl jie tarnauja ir kaip baldai. Jis gali būti naudojamas kaip rankinė ar svarbus aksesuras. Tai yra ir dovana, kuria keičiamasi draugystės vardan. 

Pagal paskirtį krepšiai būna trijų dydžių. Patys didžiausi (*yatoo*) naudojami nešti kūdikius, malkas, nuimtą derlių. Vidutinio dydžio (*gapagoo*) naudojami nedideliems maisto produktų kiekiams, o maži (*mitutee*) – kaip rankinės, asmeniniams daiktams.

Nokenų įvairovė yra didžiulė, ir skiriasi priklausomai nuo genties, todėl tampa gentinės priklausomybės išraiška. Seniausią tradiciją atstovaujantys nokenai rankomis rišami iš tvirtų siūlų suvytų iš medžio žievės. Šių siūlų vijimas reikalauja ypač daug kruopštaus rankų darbo. Tokie vis dar randami *Sauwadarek* regione. Kitose gentyse nokenai pinami iš įvairiaspalvių tvirtų žolių stiebų, taip išgaunant įvairius raštus. Žaliavos neretai dažomos augaliniais dažais. Pastaraisiais dešimtmečiais plinta ir krepšiai pagaminti iš įvairiaspalvių plastiko atraižų.

Anksčiau kiekviena moteris privalėdavo išmokti rišti krepšius, ir tai buvo viena iš sąlygų, kad ji galėtų ištekėti. Kadangi Papua atsirado importuotų produktų, krepšių, kuprinių ir rankinių, nokeno gamyba ir vartojimas drastiškai mažėja. Vis mažiau moterų moka megzti ir pinti nokenus, be to, vis sunkiau gauti natūralios žaliavos. Todėl buvo išreikštas susirūpinimas, jog ši archaiška tradicija ilgainiui išnyks. Tai paskatino nokeno gamybą pripažinti pasaulio paveldu.

Noken_Indonesia.jpg|Įvairiaspalvis nokenas
Membuat_noken.jpg|Nokeno mezgimas iš medžio žievės siūlo
Merajut_Noken.jpg|Nokeno pynimas
Festival_Lembah_Baliem_02_(cropped).jpg|Nokenas kaip galvos papuošalas
Merajut dan menjual Noken.jpg|Nokenai parduodami turguje

## Susijusios pasaulio paveldo tradicijos
* ʻIe samoa plonasis demblys ir jo kultūrinė vertė (2019, )
* Ugandos medžio žievės audiniai (2015, )
* Pynimo tradicijos Lenkijoje (2025, )

## Išnašos
Nicolas Gestin

**Nikolia Žestenas** (*Nicolas Gestin*, g. 2000 m. kovo 30 d.) – prancūzų kanojininkas slalomininkas, 2024 m. Paryžiaus olimpinių žaidynių čempionas vienviečių kanojų (C1) slalome.

## Biografija

Nicolas Gestin gimė ir užaugo Bretanėje, Finistero departamente. Irkluoti pradėjo būdamas 7 metų Kimperlė kanojų ir baidarių klube. Prancūzijos rinktinės nariu tapo 2016 m., kai jam buvo vos 16 metų.

2019 m. persikėlė į Prancūzijos nacionalinį treniruočių centrą Vaires-sur-Marne, kur vėliau vyko 2024 m. Paryžiaus olimpinių žaidynių kanojų slalomo varžybos. Baigė urbanistikos ir plėtros studijas.

## Sportinė karjera

### Jaunimo pasiekimai

2016 m. debiutavo jaunimo rinktinėje, Krokuvoje vykusiame pasaulio jaunimo čempionate užėmė 5-ąją vietą individualiai ir iškovojo bronzą komandinėse C1 varžybose. Tais pačiais metais rugpjūtį išnarino petį, dėl ko praleido Europos jaunimo čempionatą.

2018 m. Europos jaunimo čempionate iškovojo sidabrą C1 individualiai ir komandinėje rungtyje. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio jaunimo čempionate Ivrejoje laimėjo auksą komandoje ir bronzą individualiai.

2019 m. pasaulio ir Europos U23 čempionas C1 rungtyje. 2021 m. tapo pasaulio U23 čempionu C1 rungtyje, bei pirmuoju atletu, laimėjusiu šį titulą du kartus iš eilės.

### Suaugusiųjų karjera

Prancūzas debiutavo suaugusiųjų varžybose 2018 m. pasaulio taurės etapuose, užimdamas 8-ąją ir 10-ąją vietas Tacene ir La Seu.

2021 m. pelnė pirmąjį medalį pasaulio čempionate, kuriame laimėjo auksą komandinėse C1 varžybose. 2022 m. tapo pasaulio taurės bendros įskaitos nugalėtoju C1 rungtyje.

2024 m. liepos 29 d. Nicolas Gestin tapo olimpiniu čempionu vienviečių kanojų slalome Paryžiaus olimpinėse žaidynėse. Startavęs paskutinis finale, jis įveikė trasą per 91,36 sekundės, daugiau nei 5 sekundėmis aplenkdamas sidabro medalio laimėtoją britą Adam Burgess (96,84 sek.) ir bronzos medalininką slovaką Matej Beňušą (97,03 sek.).

Tai buvo jo olimpinis debiutas, o pergalė pasiekta namuose, Vaires-sur-Marne trasoje, kur jis treniravosi nuo 2019 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus olimpinis profilis
* Tarptautinės kanojų federacijos profilis
* Prancūzijos olimpinės komandos puslapis
Kalugos mašinų gamykla

**Kalugos mašinų gamykla** (, taip pat *Калужский завод путевых машин и гидроприводов, Калугапутьмаш*) – Rusijos įmonė, įsikūrusi Kalugos mieste ir gaminanti riedmenis bei kelių mašinas. „Sinara“ įmonių grupės narė.

## Istorija

Įkurta 1874 m. kaip *Главные Калужские железнодорожные мастерские Ряжско-Вяземской железной дороги*. 1929 m. pervadinta į *Калужский паровозовагоноремонтный и автодрезиностроительный завод*, 1931 m. suteiktas pavadinimas *Калужский машиностроительный завод*. XX a. 3-ajame dešimtmetyje gamino motodrezinas, 1933 m. čia pagamintas pirmasis TSRS manevrinis šilumvežis, pradėtos gaminti automotrisės. Prasidėjus II pasauliniam karui, 1941 m. gamykla perkelta į Krasnojarską, bet jau 1942 m. sugrąžinta.

1947 m. perėjo TSRS susisiekimo ministerijai. Po karo gamino lokomotyvus „TU2“ siauriesiems geležinkeliams, kitus riedmenis. 1996 m. pavadinta *Калужский завод путевых машин и гидроприводов*. 2014 m. prisijungė prie „Sinara“ įmonių grupės.

## Galerija

ТГК2-7846, Литва, Каунасский уезд, станция Палемонас, подъездной путь (Trainpix 113941).jpg | TGK2 lokomotyvas Palemono stotyje
ТУ2-090, Литва, Паневежский уезд, станция Йонишкелис (Trainpix 102151).jpg | TU2 lokomotyvas Joniškėlio stotyje


## Šaltiniai
Pasaulinė gyvūnų diena

**Pasaulinė gyvūnų diena** – spalio 4 d. minima diena, skirta gyvūnų teisėms ir gerovei. Tai taip pat Šv. Pranciškaus Asyžiečio, gyvūnų globėjo, diena.

Pasaulinę gyvūnų dieną 1925 m. kovo 24 d. paskelbė ir surengė kinologas Heinrich Zimmermann. Renginys vyko Berlyno Sporto rūmuose, dalyvavo daugiau nei 5000 žmonių.

Gyvūnų dienos Lietuvoje metu rengiami įvairūs renginiai. Kasmet Lietuvos kinologų draugija gyvūnų mylėtojams is jų augintiniams   Vingio parke organizuoja šventę.

## Šaltiniai
Kilva Kisivanis

**Kilva**, kitaip **Kilvos sala, Kilva Kisivanis** (, ) – sala ir istorinio miesto liekanos pietryčių Tanzanijoje, Mavudžio upės estuarijoje, prie Indijos vandenyno. Tai buvo vienas svarbiausių svahilių civilizacijos miestų.

Salos plotas 12 km², kranto linija 23 km. Jos šiaurinėje dalyje yra Kilva Kisivanio gyvenvietė, įsikūrusi priešais Kilva Masoko gyvenvietę žemyne.

Kilvą X a. įkūrė atvykėliai iš Arabijos ir Persijos. Gyvenvietė tapo vienu svarbiausių prekybinių taškų Rytų Afrikoje. Šis miestas buvo Kilvos sultonato, kurio įtakos sfera didžiausio išsiplėtimo laikais apėmė Rytų Afrikos pakrantes nuo Injambanės iki Patės, sostinė. 1331 m. Kilvą aplankęs Ibn Batuta pavadino ją vienu gražiausių miestų pasaulyje. Per Kilvos uostą buvo išvežami prieskoniai, dramblio kaulas, auksas, vėžlių kiautai, kokospalmių aliejus, kvapiosios dervos. Kilvoje kaldintos monetos, randamos daug kur regione. 1505–1512 m. Kilvą valdė portugalai, vėliau miestas savo reikšmės nustojo ir sunyko.

Kilvoje likę XII a. didžiosios mečetės griuvėsiai, XIII–XIV a. Husuni Kubvos rūmai, portugalų tvirtovė (XVIII a. atstatyta osmanų). Dėl savo istorinės reikšmės Kilva Kisivanis (kartu su gretima Songo Mnara) buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 2004–2014 m. objektas buvo paveldo pavojuje kategorijoje dėl statinių nepriežiūros.


Inside the great mosque of Kilwa.jpg|Kilvos didžioji mečetė
Gereza Fort on Kilwa Kisiwani, built by the Omanis in early 18th cent. on ruins of Portuguese fort of 16th cent (4) (28783966970).jpg|Portugalų tvirtovė
Husuni Kubwa, ruins of early 14th cent. sultan's palace on Kilwa Kisiwani (2) (28451085884).jpg|Husuni Kubvos rūmų griuvėsiai
Malindi cemetery on Kilwa Kisiwani - 18th to 19th cents. (5) (28790273270).jpg|Kapinės


## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Mozambiko sala (1991)
* : Zanzibaro akmeninis miestas (2000)
* : Lamu senamiesis (2001)
* : Gedžio istorinis miestas ir archeologinė vietovė (2024)

## Šaltiniai
Artemas Suchockas

**Artemas Suchockas** (*Сухоцький Артем Михайлович*; g. 1992 m. gruodžio 12 d.) – futbolininkas iš Ukrainos, gynėjas. Atstovavo Ukrainos U-16, U-17, U-18 rinktinėms.

## Karjera
Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje. Kitados priklausė Kyjivo RVUFK (), o nuo 2006 m. – Kyjivo „Dinamo“ klubo jaunimo ugdymo sistemai. Nuo 2009 m. priklausė klubui, tačiau žaidė jaunimo komandoje. 2012 m. pasirašė sutartį su Mariupolio „Illičivec'“ klubu. 2013–2016 m. atstovavo PFK Oleksandriâ. 2016 m. persikėlė į Luhansko „Zorâ“.

2018 m. sausio mėn. išvyko į Bratislavos „Slovan“ (Slovakija). Atstovaudamas šiame klubui tapo šalies čempionu, bei iškovojo 2019–2020 m. Slovakijos futbolo taurę. 2020 m. nuomos pagrindais buvo perleistas Minsko „Dynama“ (Baltarusija).

2021 m. vasario 19 d. paskelbta, kad grįžo į Ukrainą ir prisijungė prie Černihivo „Desna“ klubo. 2021 m. vasario 26 d. oficialiai debiutavo klube Premjer-lihos pergalingose rungtynėse (3–0) prieš Inhulets. 2021 m. liepos 16 d. paskelbta, kad futbolininkas paliko klubą.

2021 m. gruodžio pabaigoje buvo gandų, kad rungtyniavus FK Čornomorecʹ. 2022 m. sausį tapo oficialiai žinoma, kad futbolininkas prisijungė prie Odesos klubo. 2022 m. birželį sutartis su klubu buvo nutraukta.

Be futbolo praleidęs pusantrų metų, galiausiai, 2024 m. vasario 15 d. pasirašė sutartį su Sosnoveco „Zagłębie“ (Lenkija). Klubas žaidė Pirmoje lygoje – I liga (antra pakopa), tačiau 2023–2024 m. sezone liko tarp prasčiausiųjų lygoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nepaistant to, kad Sosnoveco „Zagłębie“ varžėsi Antroje lygoje – II liga (III pakopa), futbolininkas 2024 m. birželio mėn. pratęsė sutartį ir toliau atstovavo klubui.

2025 m. rugsėjo 27 d. tapo žinoma, kad pasirašė sutartį su DFK Dainava. 2025 m. spalio 1 d. debiutavo A lyga rungtynėse prieš FK Panevėžys. Susitikimą pradėjo kaip atsarginis, o aikštėje pasirodė po keitimo 83 min. vietoje Nikolozo Čikovanio. FK Panevėžys nugalėjo alytiškius rezultatu 3-1.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Pasiekimai
;  su Oleksandriâ
*  **[[Perša liha]]:** 2014–2015 m.

;  su Bratislavos „Slovan“
*  **[[Fortuna liga]] (2):** 2018–2019, 2019–2020 m.
*  **[[Slovakijos futbolo taurė|Slovenský pohár]] (1):** 2019–2020 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt  
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Friedrich Merz

**Frydrichas Mercas** (; g. 1955 m. lapkričio 11 d. Šiaurės Reine-Vestfalijoje, Vokietijoje) – vokiečių politikas, šalies federalinis kancleris (nuo 2025 m. gegužės 11 d.), krikščionių demokratų partijos (CDU/CSU) veikėjas.

F. Mercas gimė 1955 m. lapkričio 11 d. Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės Zauerlando regione. 1976–82 m. studijavo teisę Bonos ir Marburgo universitetuose. Ilgus metus dirbo teisininku. Nuo 1972 m. Krikščionių demokratų sąjungos narys. 1989–94 m. F. Mercas buvo išrinktas į Europos Parlamentą, o po to 1994–2009 m. – į Bundestagą. 2021 m. vėl tapo Bundestago deputatu. 2000–02 m. ir 2022–25 m. taip pat buvo krikščionių demokratų ir krikščionių socialinės sąjungos frakcijos pirmininkas, o 2025 m. išrinktas federaliniu kancleriu.

Jis jau daugiau nei 40 metų yra susituokęs su Charlotte Merz, kuri yra teisėja. Pora turi tris suaugusius vaikus.

Jis ekonominio liberalizmo šalininkas. Savo pažiūras jis išdėstė 2010 m. išleistoje knygoje „Išdrįsti daugiau kapitalizmo“ (). Tapęs kancleriu nuosekliai vykdo proukrainietišką užsienio politiką. Pasisako prieš nelegalią imigraciją.

## Šaltiniai
2019–2020 m. Ligue 2

**2019–2020 m. [[Ligue 2]]** () – antros pakopos Prancūzijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **2019–2020 m. Domino's Ligue 2**.

Sezonas prasidėjo 2019 m. liepos 26 d., o nutrauktas dėl besitęsiančios COVID-19 pandemijos. Galutinė lentelė tapo tokia kokia buvo visų sporto renginių sustabdymo dieną.

## Apie lygą

2020 m. balandžio 28 d. visi futbolo renginiai buvo nutraukti dėl besitęsiančios COVID-19 pandemijos. 

Rungtynių dėl vietos Ligue 1 tarp 18 vietą užėmusios komandos ir trijų Ligue 2 komandų nebuvo, 18 vietą užėmusi komanda liko Ligue 1.

Klubams surinkus po vienodą skaičių taškų, aukštesnę vietą nulemia tarpusavio rungtynių rezultatai.

## Turnyrinė padėtis

Pereinamosios rungtynės dėl vietos 2020–2021 m. Ligue 1 nebuvo žaidžiamos. 18 vietą 2019–2020 m. Ligue 1 užėmusi komanda išsaugojo vietą Ligue 1.

Klubams surinkus po vienodą skaičių taškų, aukštesnę vietą nulemia: 1. įvarčių santykis 2. įmuštų įvarčių skaičius 3. tarpusavio rungtynių rezultatai 4. *„fair play“* taškai.

### Galutinė lentelė

## Taip pat skaitykite
* Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga;

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2019–2020 m. Ligue 2 (pagal SOCCERWAY)
* 2019–2020 m. Ligue 2 (pagal FLASHSCORE)
2020–2021 m. Ligue 2

**2020–2021 m. [[Ligue 2]]** () – antros pakopos Prancūzijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **Ligue 2 BKT**.

Sezonas prasidėjo 2020 m. rugpjūčio 22 d., baigėsi 2021 m. gegužės 23 d.

## Apie lygą
* **[[Ligue 2]]** – antros pakopos futbolo pirmenybės šalyje.
* Pirmosios dvi komandos turi teisę varžytis 2021–2022 m. Ligue 1.
* Trečioji žaidė pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į Ligue 1, bet pralaimėjo.

## Galutinė lentelė

## Pereinamosios rungtynės
Dėl išlikimo Ligue 1 Niort futbolininkai kovojo su Championnat National atstovais.

; Bendras dviejų rungtynių rezultatas buvo lygus 3–3; Niort išsaugojo vietą 2021–2022 m. Lige 2.

## Taip pat skaitykite
* Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga;

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2020–2021 m. Ligue 2 (pagal SOCCERWAY)
* 2020–2021 m. Ligue 2 (pagal FLASHSCORE)
* 2020–2021 m. Ligue 2 (pagal Globalsportsarchive)
Gerdžiogalos koplyčia

**Gerdžiogalos koplyčia** – akmens mūro koplyčia, esanti Kelmės rajone, Gerdžiogalos kaime, apie 1,5 km į vakarus nuo kelio  ties Paramočiu, 7 km į šiaurės rytus nuo Vaiguvos. Koplyčia stūkso buvusioje dvarvietėje, privačios bendrovės ūkiniame kieme, šalia praeinančio žvyrkelio, ant aukštumėlės tarp medžių. 

## Istorija

Iki Gerdžiogalos driekėsi Kelmės dvaro valdos. Kaimas minėtas šių valdų administravimo ir ūkio valdymo dokumentuose. Gerdžiogalos žemės buvo persipynusios su gretimų dvarų turėtais sklypais, nuo 1918 m. pateko į Vaiguvos valsčių. Pralgauskių valdyto Gerdžiogalos dvaro pastatai buvo išsidėstę plačioje teritorijoje. Pastaraisiais metais jie nyko, buvo apleisti. Tarp jų ir vienas iš įdomiausių dvarvietės statinių – baudžiavos laikų koplyčia, kuri buvo naudojama ūkinėms reikmėms.

XVIII ir XIX a. Lietuvoje paplito iš riedulių statyti maldos namai ir varpinės. Naudoti įvairaus dydžio, spalvų ir faktūrų lauko rieduliai. Kampų ir sienų angų kraštai buvo lygiai išmūrijami su plytomis, aptinkuojami. Šviesaus tinko kraštai teikė dekoratyvų kontrastą su įvairiaspalvėmis riedulių mūro sienomis. Neretai tokiuose statiniuose mūras būdavo derinamas su mediniais elementais. XIX a. Vakarų Lietuvos regione, be Gerdžiogalos, panašiai projektuotos koplyčios Kiaunoriuose (neišlikusi), Mosėdyje.

1937 m. Šiaulių kraštotyros draugijos ekspedicijos metu užfiksuota Gerdžiogalos koplyčia – stačiakampio plano (galbūt su apside), akmens mūro sienomis, tinkuotomis angų kraštų ir kampų juostomis. Prie pagrindinio tūrio priderintas medinis keturių kolonų portikas, vainikuotas trikampiu frontonu su horizontalia lentų apkala. Mediniai apvalūs portiko stulpai atremti į aukštus cementinius postamentus. Pastatas uždengtas dvišlaičiu stogu su malksnų danga. Varpui įtaisyto bokštelio nebuvo, varpelis su nukarusia virve buvo pakabintas pastogės kampe. Ant kraigo įtaisytas aukštas geležinis kryžius su saulute ir plačiomis kryžmomis. Pagrindinis įėjimas uždarytas medinėmis durimis su rombo formos lentelių apkala. Priekinio fasado siena aplink duris padailinta smulkių akmenukų intarpais. Šoniniame fasade įstatyti du stačiakampiai, smulkiai skaidyti langai. Koplyčios aplinkoje augo keli nedideli medeliai ir aukšti žoliniai augalai, priekyje stovėjo avilys.

2004 m. Kelmės krašto muziejaus pateiktoje nuotraukoje koplyčia stovėjo be kryžiaus, dengta šiferio lapais, su viena priekine kampine kolona (kairėje) ir išlikusiu vienu tuščiu postamentu be kolonos. Statinio galimą pritaikymą ūkinėms reikmėms bylojo prie įėjimo durų pakabinta elektros apskaitos dėžė.

2012 m. duomenimis, šalia Gerdžiogalos koplyčios buvo statomos autotransporto priemonės, kita įvairi technika, kuro cisternos. Statinys buvo prastos būklės, nykstantis – netekęs kolonų, rėmusių ištrauktą frontoną.

## Šaltiniai
2018–2019 m. Ligue 2

**2018–2019 m. [[Ligue 2]]** () – antros pakopos Prancūzijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **2018–2019 m. Domino's Ligue 2**.

Sezonas prasidėjo 2018 m. liepos 27 d., baigėsi 2019 m. gegužės 17 d.

## Pokyčiai

**Perkaleti iš 2017–2018 m. [[Championnat National]]**
*Red Star
*Béziers
*Grenoble

**iškritę iš [[2017–2018 m. Ligue 1]]**
*Troyes
*Metz

**Perkelti į [[2018–2019 m. Ligue 1]]**
*Reims
*Nîmes

**Iškritę į 2018–2019 m. [[Championnat National]]**
*Bourg-Péronnas
*Quevilly-Rouen
*Tours

## Turnyrinė lentelė
*  Ligue 2 nugalėtojais 2018–2019 m. sezone tapo FC Metz.

## Pereinamosios rungtynės
Ligue 2 aštuonioliktąją vietą užėmusi dėl išlikimo varžėsi su Championnat National (III) atstovais. 

Le Mans futbolininkai nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 3–2 ir pateko į 2019–2020 m. Ligue 2.

## Taip pat skaitykite
* Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga;

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2018–2019 m. Ligue 2 (pagal SOCCERWAY)
* 2018–2019 m. Ligue 1 (pagal FLASHSCORE)
2023–2024 m. Ligue 2

**2023–2024 m. [[Ligue 2]]** () – aukščiausioji Prancūzijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **Ligue 2 BKT**.

Sezonas prasidėjo 2023 m. rugpjūčio 5 d., o baigėsi 2024 m. birželio 1 d.

## Pokyčiai

## Galutinė lentelė

* Bordeaux klubui skirta vieno taško nuodauda dėl išpuolio prieš Rodez futbolininką.

## Taip pat skaitykite
* Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga;

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2023–2024 m. Ligue 2 (pagal SOCCERWAY)
* 2023–2024 m. Ligue 2 (pagal FLASHSCORE)
* 2023–2024 m. sezonas pagal Globalsportsarchive
2025 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas

**2025 m. [[pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas]]** – geriausių pasaulio sunkiosios atletikos sportininkų varžybos, vykusios 2025 m. spalio 2 - spalio 11 dienomis Norvegijos mieste Ferdėje.

## Rezultatai

### Vyrai

### Moterys

## Medalių lentelė

## Lietuvos dalyvavimas
;Vyrai

;Moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tamutis

* Kazys Tamutis (1893–1956) – pedagogas, kalbininkas žodynininkas.
* Ričardas Tamutis (1927–2015) – choreografas.

Pavardė kilusi iš Kelmės, Radviliškio, Raseinių apylinkių – iš krikšto vardo *Tamõšius* formų.

## Šaltiniai
Saka (upė)

**Saka** () – upė Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje. Prasideda prie Sakos kaimo, susiliejus Durbei ir Tebrai. Iš pradžių teka šiaurės, nuo vidurupio – šiaurės vakarų kryptimi, įteka į Baltijos jūrą ties Paviluosta. Teka Pajūrio žemuma, 5–6 m giliu slėniu. Pirmus 2 km upė 25–30 m pločio, prie žiočių praplatėja iki 45 m. Nuolydis nepastovus, veikiamas jūros lygio svyravimų, neviršija 0,1 m/km. Žiotyse įrengtas žvejybos uostas su molais. Upę tiltu kerta regioninis kelias Liepoja–Ventspilis (P111). Įrengti dar trys tiltai: buvęs geležinkelio, pėsčiųjų (kabamasis) ir automobilių.

Įteka keli upeliai: Mindės, Maldugunių (dešinieji), Tuorkos, Remešvalko (kairieji).

## Šaltiniai
Briansko mašinų gamykla

**Briansko mašinų gamykla** () – Rusijos įmonė, įsikūrusi Briansko mieste ir gaminanti riedmenis bei sunkiąsias mašinas. „Transmaš“ įmonių grupės narė. Gamyklos traukiniai buvo eksploatuojami įvairiose TSRS respublikose, taip pat ir Lietuvoje.

## Istorija

Viena seniausių Rusijos geležinkelio įmonių, įkurta 1873 m. liepos 20 d. Čia buvo lydomas plienas, gaminti bėgiai, garvežiai, vagonai, garlaiviai, baržos, cisternos ir kt. 1923 m. pervadinta *Красный Профинтерн* vardu. XX a. 4-ajame dešimtmetyje gamykla rekonstruota ir išplėsta, tapo viena didžiausių TSRS transporto mašinų gamykla. 1941 m. dėl karo buvo perkelta į Krasnojarską, tačiau 1943 m. sugrąžinta ir pervadinta *Брянский паровозостроительный завод*. 1946 m. pradėjo gaminti L serijos garvežius. 1956 m. gamyklai nustojus gaminti garvežius, suteiktas dabartinis pavadinimas.

2002 m. prisijungė prie „Transmašholding“ kompanijos, 2014 m. turėjo 12,8 mlrd. rublių pelną.

## Galerija

Л-0106, Литва, Шяуляйский уезд, ПЧ Шяуляй (Trainpix 97750).jpg | L-0106 Šiaulių stotyje
Klaipedos GS 2023h.jpg | Briansko gamykloje pagamintas L-1160 Klaipėdos stotyje
Lithuania Diesel.JPG | TEM2 lokomotyvas Kėdainiuose


## Šaltiniai
2021–2022 m. Ligue 2

**2021–2022 m. [[Ligue 2]]** () – antros pakopos Prancūzijos futbolo lyga. Dėl rėmimo sutarčių lyga dar žinoma kaip **Ligue 2 BKT**.

Sezonas prasidėjo 2021 m. liepos 24 d., o baigėsi 2022 m. gegužės 14 d. 2021 m. birželio 25 d. paskelbtas lygos tvarkaraštis.

## Apie lygą
* **[[Ligue 2]]** – antros pakopos pirmenybės šalyje.
* Pirmosios dvi komandos turi teisę varžytis 2022–2023 m. Ligue 1.
* Trečioji žaidė pereinamąsias rungtynes dėl patekimo į Ligue 1, nugalėjo ir pateko į aukščiausią lygą.

## Pokyčiai

## Galutinė lentelė

## Pereinamosios rungtynės
* 2021–2022 m. sezone Ligue 2 18 vietą užėmę US Quevilly futbolininkai dėl išlikimo kovojo su 2021–2022 m. Championnat National trečią vietą užėmusia komanda.

----

----
----

; Quevilly-Rouen nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 5–1 ir išsaugojo vietą Ligue 2.
----

## Taip pat skaitykite
* Ligue 1 – aukščiausioji futbolo lyga;

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* 2021–2022 m. Ligue 2 (pagal SOCCERWAY)
* 2021–2022 m. Ligue 2 (pagal FLASHSCORE)
* 2021–2022 m. Ligue 2 (pagal Globalsportsarchive)
Elšteinienės namas

**Taubės-Fiegės Elšteinienės namas** – daugiabutis pastatas Kauno mieste, Naujamiestyje, Sapiegos gatvėje, priešingoje pusėje nuo Kauno filharmonijos, Laisvės alėjos prieigose ties miesto savivaldybe. 1935 m. pastatytas pagal žydų architektų  Leibos Zimano ir Isaoko Trakmano projektą, užsakius žydų kilmės asmenims. T.-F. Elšteinienė buvo prekybininko Mozės Elšteino, parfumerijos ir kosmetikos parduotuvės Laisvės alėjoje savininko sutuoktinė. 

Pastatas atspindi XX a. modernizmo architektūros tendencijas tarpukario Kaune. 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą, jam suteiktas vietinės reikšmės architektūros paminklo statusas. Pažymėtas Europos paveldo ženklu.

## Istorija

Elšteinienei priklausęs penkių butų namas miesto urbanistiniame kraštovaizdyje išsiskyrė elegantiškumu ir savitumu, primindamas bauhauzišką namą-kubą. Savo stilistiniu charakteriu, modernumu buvo artimas tarptautinėms architektūros madoms. Netipiškos architektūros objektas vos tik pastatytas, 1936 m. jau sulaukė pripažinimo – Kauno miesto Taryboje buvo premijuotas „už gražiausią gyvenamo namo fasadą“. Pirmame ir trečiame aukštuose įrengti po du kompaktiškus trijų kambarių butus, savininkams skirti didesni apartamentai antrame aukšte. 

Lakoniška eksterjero kompozicija sukurta kontrasto principu. Pagrindinis pastato tūris baltas, vienodu ritmu sudalytas siaurais langais, gulsčiomis įrėžomis išskirta asimetrinė tamsaus tinko dengiama plotmė. Išraiškingumo suteikia antro aukšto kampinė dalis su apvalia kolona, nors pagal pirminį namo projektą šią dalį buvo planuojama papuošti atramine skulptūra. Trečio aukšto balkono parėmimui pasirinktas racionalesnis kolonos variantas. 

Sovietmečiu namas buvo nacionalizuotas, jame veikė tuomečio Vykdomojo komiteto įstaigos. Pastaraisiais metais čia įkurta
Vyriausybės atstovo Kauno apskrityje būstinė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Modernist Kaunas: Architecture of Optimism, 1919-1939. Nomination Dossier.  1.1.27. Apartment Building of Taubė-Feibė Elšteinienė
Liaudies daina

**Liaudies daina** – muzikinis poetinis tautosakos žanras, labiausiai paplitusi liaudies muzikos rūšis, kolektyvinės žodinės ir vokalinės kūrybos vaisius.

Liaudies dainos atspindi tautos būdą, jos tradicijas, istorinius įvykius, pasižymi žanrų ir muzikinės kalbos savitumu. Į kai kurias liaudies muzikos rūšis įtraukiamos liaudies dainos, tad jos atliekamos drauge su šokiu, žaidimais, instrumentine muzika, žodine tautosaka, liaudies teatru.

## Aprašas
Vakarų muzikos tradicijoje liaudies dainas įprasta skirti nuo profesionaliųjų arba autorių dainų. Liaudies dainos dažniausiai atliekamos be akomponemento arba akomponuojant vienu instrumentu (pavyzdžiui, kanklėmis, gitara, cimbolais ar kitokiais šalių tradiciniais vietiniais instrumentais). Liaudies dainų paprastai išmokstama iš klausos, jos nedažnai užrašomos, todėl jų melodija ir žodžiai, perduodami iš lūpų į lūpas, ilgainiui gali pasikeisti. Daugumos liaudies dainų kūrėjai nežinomi, savo ruožtu profesionãliosios ir autorių dainos gali folklorizuotis – išplisti tarp žmonių, įgyti variacijų ir tapti liaudies dainyno dalimi.

Liaudies dainomis dažnai palydima religinės ceremonijos, šokiai, darbo procesai ar merginimas. Kitose dainose, pavyzdžiui, baladėse ir lyrinėse dainose, pasakojamos istorijos. Lietuvių, anglosaksų ir kai kurių kitų tautų baladės orientuotos į veiksmą, jose dažnai kalbama apie tragiškus įvykius. Lyrinės dainos jausmingesnės, sentimentalesnės. Daugybėje kultūrų – tiek istorinių, tiek šiuolaikinių – taip pat ir herojinio epo dainavimas yra svarbi tradicija. Liaudies dainų melodija dažniausiai paprasta, skiemuo išdainuojamas viena ar keliomis gaidomis. Tekste laikomasi tam tikrų nusitovėjusių taisyklių, teksto atkarpos gali būti pakartojamos. Daugumoje atvejų melodija ir žodžiai lengvai suprantami, tačiau esama liaudies dainų atlikimo tradicijų, kai vartojamas ypatingas kalbos registras, dėl kurio paprastam klausytojui daina tik iš dalies suprantama arba nesuprantama visai.

Lietuvių liaudies dainos skirstomos į vestuvių, krikštynų, kalendorines, darbo, šeimos, karines istorines, vaišių, humoristines, žaidimų, šokių, ratelių dainas, sutartines, balades ir kitas.

## Išnašos
Kalbos registras

**Kalbos registras** – kalbos atmaina, priklausanti nuo komunikacinės situacijos ir kalbos atliekamos funkcijos bendraujant. Registro pasirinkimą lemia tokie veiksniai, kaip pašnekovų santykių pobūdis, jų sociokultūrinė kilmė ir aptariama tema.
Ugdymo kontekste registras dažnai suprantamas kaip kalbos formalumo laipsnis; šiam tikslui taip pat vartojamas terminas „stilius“ (formalusis/neformalusis stilius). Kitu atžvilgiu registras suprastinas kaip kalbos atmaina, susijusi su tam tikra veiklos rūšimi ar žinių sritimi; savo ruožtu stilius siejamas su formalumo sąvoka.

Terminas „registras“ daugiausia vartojamas anglakalbėje sociolingvistinėje ir stilistinėje tradicijoje; jo reikšmė gali sutapti su alternatyviu terminu „funkcinis stilius“.
Sociolingvistinėje literatūroje galima rasti daugybę šio termino apibrėžimų. Pagal platesnį apibrėžimą, registras yra visų kalbos lygmenų priemonių arsenalas, apimantis tokius elementus, kaip prozodija ir paralingvistinės priemonės. Pagal siauresnį apibrėžimą, tai yra specifinių kalbinių elementų rinkinys, paprastai atsiskleidžiantis leksikos sluoksnyje (terminai, slengo žodžiai). Kita prasme, marginalios arba akivaizdžiai supaprastintos kalbos atmainos, tokios kaip kūdikių ir užsieniečių kalba, taip pat laikomos specifiniais registrais. Kiekybinėje ir variacinėje sociolingvistikoje registro sąvoka kartais tapatinama su sociolekto sąvoka, kuri suprantama kaip susijęs su profesine aplinka ar interesų sritimi žodynas.

Registrams būdingi situaciniai veiksniai, o tarmės atspindi įvairių kalbos vartotojų skirtumus. Registrai nėra griežtai susiję su tarmių įvairavimu; kalbant bet kokia tarme galima reikšti mintis skirtingomis temomis, o tarmės vartotojui bendrinė kalba gali atlikti ypatingo registro (situacinės kalbos formos) vaidmenį. Kai kuriose šalyse (pavyzdžiui, Liuksemburge, Šveicarijoje ir Norvegijoje) vietinių tarmių vartojimas yra įprastas ir priimtinas įvairiose socialinėse situacijose, aprėpiančiose tiek atsitiktinius ar nespecializuotus, tiek oficialius ar techninius bendravimo atvejus.

## Išnašos
Dzūkijos gimnazija

**Prienų rajono Dzūkijos gimnazija** – bendrojo lavinimo mokykla Prienų rajono savivaldybėje, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 307400085. Steigėjas Prienų rajono savivaldybės taryba. Mokyklai priklauso 2 filialai:
* Jiezno skyrius (buvusi Jiezno gimnazija),
* Stakliškių skyrius (buvusi Stakliškių gimnazija).

## Istorija

Dzūkijos gimnazija įkurta 2025 m. rugpjūčio 21 d. sujungiant dvi buvusias Prienų rajono gimnazijas – Jiezno ir Stakliškių. Gimnazijos administracija įsikūrė Jiezno skyriuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vidurio Šri Lankos kalnynas

**Vidurio Šri Lankos kalnynas** () – UNESCO pasaulio paveldo objektas Šri Lankoje, į šį sąrašą įtrauktas 2010 m. Šis kalnynas tapo antruoju gamtiniu Šri Lankos pasaulio paveldo sąrašo objektu po 1988 m. įtraukto Sinharadžos miško draustinio. Pradžioje buvo siūloma kalnyną įtraukti į kultūrinį ir gamtinį UNESCO paveldo sąrašus, tačiau UNESCO komitetas nusprendė šias vietas įrašyti tik į gamtinį sąrašą.

Vidurio Šri Lankos kalnyną sudaro trys skirtingos vietos – Pyko laukinės šventovės draustinis, Hortono lygūmų nacionalinis parkas ir Dumbaros kalnai. Šiose vietose esantys atogrąžų miškai auga 2500 m aukštyje virš jūros lygio.

Šiame regione gyvena daug įvairių žinduolių, įskaitant meškinę beždžionę, pilkuosius langūrus ir beveik išnykusį lieknąjį lorį. Pusė šalies endeminių žydinčių augalų ir 51 proc. endeminių stuburinių gyvūnų yra aptinkami tik šiame ekoregione. Šiame regione gyvena penki griežtai endeminiai žinduoliai ir aštuonios beveik endeminės rūšys. Ekoregione taip pat gyvena penkios griežtai endeminės paukščių rūšys ir 20 beveik endeminių rūšių.

## Šaltiniai
Česlovo Pacevičiaus vila

**Česlovo Pacevičiaus vila** – privatus gyvenamasis pastatas Kauno mieste, Žaliakalnyje, Vydūno alėjoje, Zoologijos sodo prieigose. Priešingoje alėjos pusėje driekiasi Ąžuolyno parkas. 1935 m. namas pastatytas pagal architekto Vsevolodo Kopylovo projektą. 1937 m. Kauno miesto taryba jį premijavo kaip geriausią metų gyvenamojo namo pavyzdį.

Pastatas atspindi XX a. modernizmo architektūros tendencijas tarpukario Kaune, išsiskiria unikaliu minimalizmu, pasaulyje propaguotu Myso van der Rohės. 2014 m. namas įrašytas į Kultūros vertybių registrą, jam suteiktas regioninės reikšmės architektūros paminklo statusas. Pažymėtas Europos paveldo ženklu.

## Architektūra

Privačių, vienos šeimos miesto vilų statyba plėtota toliau nuo centro, daugiausia Žaliakalnyje, kur vyravo laisvas, sodybinis užstatymas. Rajone statėsi ir prabangios rezidencijos ir kuklesni, minimalistiniai namai. Vydūno alėjos išklotinę sudaro dviaukščiai namai su šlaitiniais stogais. Č. Pacevičiaus vienaukščio tūrio gyvenamasis namas išlaiko užstatymo liniją prie gatvės, tačiau gana aktyviai oponuoja kontekstui. Mažesnė už aplinkinius pastatus funkcionalizmo stilistikos vila yra stambaus mastelio, sustiprinančio namo masyvumo pojūtį. Nedidelis pastatas talpina gyvenamąsias patalpas vienai šeimai – trijų kambarių butą.

Namas mūrinėmis tinkuotomis sienomis, su stačiakampiu priestatu kieme. Stogas vienšlaitis, su nežymiu nuolydžiu į kiemo pusę, su tinkuotais parapetais. Dauguma pastato langų ir durų angų stačiakampės, išsiskiria ventiliacijos angos šoninuose fasaduose – siauros stačiakampės vertikalios. Pastatą juosia vainikuojantis karnizas. Su šviesiu fasadu kontrastuojančio plona juodo karnizo juosta bei kiek storesni langų apvadai sustiprina aiškių ir paprastų geometrinių formų estetinį ir emocinį poveikį. Statiniui vietinio savitumo suteikia būdingas langų skaidymas, nes tradiciškai modernizmas siejamas su plačiais vitrininiais langais. 

Svarbus vilos architektūrinis akcentas – pagrindinis įėjimas. Fasado portalas išryškintas lenktais kraštais, plokščiu stogeliu užapvalintais kampais ir dviejų pakopų užapvalintais teraco laipteliais.  Lauko durys medinės, įstiklintos, su viršlangiu, anga korespondencijai. Lenktos sienos dekoruotos netinkuotų keramikinių plytų apdaila. 

Vila nuo gatvės aptverta medine linijinio „rašto“ tvora, kurios dalis papuošta iškylančia asimetriškai ažūrine pergole su vijokliniais augalais. Sodri, išryškinta horizontalių lentų spalva harmoningai suderinta su namo fasadu. Tarp keramikinių plytų mūro stulpų priešais namo portalą įrengti varteliai, perdengti stačiakampe, apželdinta anga. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tarpukario modernizmas. Kaunas. 12. Č. Pacevičiaus vila *archfondas.lt*
TGK2

**TGK2** – dviašis manevrinis ir pramoninis šilumvežis, 1960–1992 m. gamintas Kalugos mašinų gamykloje (Kaluga, Rusija). Iš viso jų buvo pagaminta per 9000, jie eksploatuoti Lietuvoje ir kitose TSRS respublikose, taip pat Čekoslovakijoje, Lenkijoje, VDR. Gamintas 1520 mm vėžės ir 1435 mm vėžės geležinkeliams, variklis 275 arklio jėgų.

## Istorija

Nuo 1958 m. Kalugos mašinų gamykla gamino TGK šilumvežius, tačiau 1960 m. suprojektuotas galingesnis modelis, skirtas pramonės įmonėms kaip manevrinis lokomotyvas. Lietuvoje naudotas bent nuo 1963 m. Gamintas iki 1992 m., 1996 m. sukurta modifikacija TGK2M.

## Galerija

ТГК2-7523, Литва, Алитусский уезд, подъездной путь от станции Варена (Trainpix 94246).jpg | TGK2-7523 Varėnos stotyje
ТГК2-7477, Литва, Каунасский уезд, станция Каунас, подъездной путь (Trainpix 92120).jpg | TGK2-7477 Kauno mieste


## Šaltiniai
Vokietijos vienybės diena

**Vokietijos vienybės diena** – spalio 3 d. Vokietijos nacionalinė šventė. Diena mini 1990 m. įvykusį Vokietijos susivienijimą, kuomet Vokietijos Demokratinė Respublika (Rytų Vokietija) nustojo egzistuoti ir prisijungė prie Vokietijos Federacinės Respublikos (Vakarų Vokietijos). Taip pirmą kartą nuo 1945 m. vėl atsirado vieninga Vokietijos valstybė.

Vokietijos vienybės dienos metu kiekvienais metais vyksta iškilminga ceremonija ir piliečių šventė (*Bürgerfest*).

## Šaltiniai
Balės kalnų nacionalinis parkas

**Balės kalnų nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija vidurio Etiopijoje, Oromijos regione, į pietryčius nuo Šašamanės. Įkurtas 1970 m., nuo 2023 m. – UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Balės kalnų nacionalinis parkas apima Etiopijos kalnyno pietrytinėje dalyje iškilusį Balės kalnų masyvą. Būdingi alpiniai kraštovaizdžiai, iškilę daugiau, nei į 3000 m aukštį, su ledyniniais ežerais, šlapynėmis ir tyrlaukiais. Gausu krioklių, tarpeklių, įvairių ledyninių ir vulkaninių darinių. Virš plynaukštės kyla vulkaniniai kalnagūbriai ir aukštikalnės, įskaitant antrą pagal aukštį Etiopijoje Tulu Dimtu kalną (4377 m). Nacionaliniame parke vyrauja kalnų stepės ir kalnų miškai (medelinių erikų, kadagių, bambukų sąžalynai), o pietiniai šlaitai leidžiasi į Harenos mišką – antrą pagal dydį atogrąžų džiunglių masyvą šalyje. Čia vietomis yra rūko miškų.

Balės kalnų nacionalinis parkas pasižymi savo išskirtine biologine įvairove. Čia saugomas didžiausias vientisas afroalpinio ekoregiono plotas. Daugiau nei 80 % rastų rūšių yra endeminės. Čia rasta 1660 augalų rūšių, iš kurių 177 yra endeminės Etiopijoje, o 31 – Balės kalnuose. Čia gausu gydomųjų augalų, taip pat auga laukiniai kavamedžiai (genetinis jų rezervatas). Parke užfiksuotos 79 žinduolių rūšys (23 endeminės), 363 paukščių rūšys. Tarp endeminių rūšių paminėtinos: Harenos baltadantis kirstukas (*Crocidura harenna*), etiopinė bambukyninė žiurkė (*Tachyoryctes macrocephalus*), Malkolmo etiopinė rupūžė (*Altiphrynoides malcolmi*), Balės kalnų medvarlė (*Balebreviceps hillmani*), Balės kalnų varlė (*Ericabatrachus baleensis*). Taip pat svarbi kalninių nijalų (*Tragelaphus buxtoni*), etiopinių šakalų (*Canis simensis*), imbabalų (*Tragelaphus sylvaticus*) buveinė.


Bale Mountns.jpg|Dykros su lobelijomis
Sanetti Plateau (15700547953).jpg|Sanečio plynaukštė
Harenna Forest (16139154908).jpg|Harenos miškas 
Bale Mountains National Park (49849874557).jpg|Nijalos parke


## Šaltiniai
Ignotas Adomavičius

**Ignotas Adomavičius** (g. 1983 m. gegužės 5 d.) – Lietuvos verslininkas, politikas.

## Biografija
2002 m. baigė Nacionalinę Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokyklą trombono, dainavimo, chorinio dirigavimo specialybę.

2003 m. baigė Moraine Valley community college „strategic management“ specialybę.

2006 m. baigė Vilniaus Universiteto Tarptautinio verslo mokyklos verslo vadybos bakalaurą.

Nuo 2010 m. iki 2024 m. buvo Liberalų sąjūdžio narys.

2023 m. dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Lietuvos balsas“.

Nuo 2025 m. rugsėjo 25 d. „Nemuno aušros“ partijos paskirtas eiti Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos ministro pareigas. Spalio 3 d. atsistatydino.

## Išnašos

|-
Bendrovės Butas namas

**Bendrovės „Butas“ daugiabutis namas** – daugiabutis pastatas Kauno mieste, Naujamiestyje, Trakų gatvėje. Stovi priešais Tibeto skverą, Laisvės alėjos prieigose. 1932 m. pastatytas pagal architektų Jono Kriščiukaičio ir Anatolijaus Rozenbliumo projektą, užsakius daugiabučių statybos kooperatyvui „Butas“. Prie šio namo Trakų g. 3 jungiasi tais pačiais metais iškilęs daugiabutis pagal Miko Grodzenskio projektą.

Pastatas atspindi XX a. modernizmo architektūros tendencijas tarpukario Kaune, išsiskyrė minimalistinėmis, švariomis ir moderniomis formomis. Pastatymo metais tokie namai laikinojoje sostinėje dar buvo reti. 2018 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą, jam suteiktas vietinės reikšmės architektūros paminklo statusas. Pažymėtas Europos paveldo ženklu.

## Istorija

Tarpukario Kaune teisininkų bendruomenės suburtas daugiabučių namų statybos kooperatyvas buvo vienas pirmųjų. Jo nariai, aukščiausio rango teisės pareigūnai, šią organizaciją pavadino paprastai – „Butas“. 1931 m. pradėtos statybos Vytauto parko pašlaitėje, atokiau nuo miesto centro šurmulio. Gatvė tuomet dar buvo tik tiesiama. Namas suprojektuotas patogiam tos pačios profesijos atstovų ir jų šeimų gyvenimui. Butai išplanuoti atsižvelgiant ir į teisininkų darbo ypatybes, kad tiesiog namuose būtų galima priimti klientus, nedrumsčiant šeimos gyvenimo. Suprojektuoti devyni pagrindiniai penkių kambarių butai I-V aukštuose ir du nedideli dviejų ir vieno kambario butai pirmame aukšte.

1931 m. pabaigoje prasidėjusias statybas lydėjo kaimynų nesutarimai, buvo paduotas skundas miesto Statybos skyriui. Už pastato buvusio sklypo šeimininkas piktinosi dėl nepakankamo įvažiavimo pločio bei aukščio.

Į šį namą įsikėlė ne tik pats vienas jo autorių Jonas Kriščiukaitis, bet ir jo brolis Kazys, o taip pat ir kooperatyvo narys, pirmasis Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo pirmininkas Antanas Kriščiukaitis-Aišbė – statybos inžinierių Jono ir Kazio Kriščiukaičių tėvas. Ant namo kabo atminimo lenta, skirta A. Kriščiukaičiui-Aišbei. Tarp kitų žymių šio namo gyventojų  buvo teisininkas, labdarys Liudvikas Ciplijauskas, miesto tarybos narys, evangelikų liuteronų konsistorijos prokuroras Martynas Arminas Kavolis.

## Architektūra

Pastatas kompaktiškas, penkių aukštų su pusrūsiu, su nedidele šešto aukšto iškyša ties ūkine laiptine iš kiemo pusės. Ugniasienėmis iš abiejų pusių sublokuotas su kaimyniniais pastatais. Namas plytų mūro sienomis, su monolitinio gelžbetonio laikančiąja konstrukcija. Yra dvi laiptinės, pagrindinė į gatvę ir ūkinė į kiemą, su lifto šachta tarp jų.

Pagrindinis namo fasadas lygaus silueto, su parapetu, slepiančiu dvišlaitį stogą, trauka atskirtu nuo pagrindinės fasado plokštumos. Simetriško pastato centrinėje dalyje įkomponuota laiptinė. Eksterjere ji išryškinta langų juosta, kuri tęsiasi nuo pagrindinio įėjimo per visą pastato aukštį. Gatvės pusėje su lygiomis plokštumomis kontrastuoja reljefiniai tinkuoti portalo ir laiptinės lango apvadai. Fasade akcentuoti du nuo antro iki viršutinio aukšto besitęsiantys erkeriai, kurie jungiasi su balkonais. Erkeriuose langų angos kampu pratęstos įstiklinant visą išorinį kampą.

## Pastabos

## Šaltiniai
Encefalitas

**Encefalitas** – smegenų uždegimas. Sunkumas varijuoja, tarp simptomų – sąmonės pritemimas ar pakitimas, afazija, galvos skausmas, karščiavimas, sumišimas, kaklo sustingimas ir vėmimas. Galimos šios komplikacijos: traukuliai, haliucinacijos, sutrikusi kalba, atminties problemos, klausos sutrikimai.

Encefalitą gali sukelti virusai (pvz., *[[Herpes simplex virusas|Herpes simplex]]* ir pasiutligės), taip pat bakterijos, grybai ar parazitai. Kitos priežastys – autoimuninės ligos ir tam tikri vaistai. Daugeliu atvejų priežastis lieka nežinoma. Vienas rizikos faktorių – silpna imuninė sistema. Diagnozė paprastai nustatoma remiantis simptomais ir patvirtinama kraujo tyrimais, medicininiu vizualizavimu bei smegenų skysčio analize.

Kai kuriems encefalito tipams galima užkirsti kelią vakcinacija. Gydant ligą gali būti skiriami antivirusiniai vaistai (pvz., acikloviras), antikonvulsantai ir kortikosteroidai. Paprastai gydoma stacionariai. Kai kuriems sergantiesiems prireikia dirbtinio kvėpavimo. Suvaldžius tiesioginę problemą, gali būti reikalinga reabilitacija. 2015 m. encefalitu susirgo apie 4,3 mln. žmonių, apie 150 000 iš jų mirė.

## Išnašos
Chaimsonų namas

**Mozės ir Malkos Chaimsonų namas** – daugiabutis pastatas Kauno mieste, Naujamiestyje, stovintis Maironio gatvėje per vieną pastatą nuo sankirtos su Laisvės alėja. Tarpukaryje buvo vienas aukščiausių Kauno modernizmo architektūros gyvenamųjų namų, kurį suprojektavo ir techninę statybos priežiūrą vykdė architektas Vytautas Landsbergis-Žemkalnis. Namą pasistatė verslininkas, manufaktūros (audinių) urmo sandėlio bendrasavininkis Mozė Chaimsonas. 

1992 m. daugiabutis namas įrašytas į Kultūros vertybių registrą, jam suteiktas regioninės reikšmės architektūrinio, inžinerinio ir memorialinio paminklo statusas. Pažymėtas Europos paveldo ženklu. 

## Architektūra

Namas pastatytas 1930–1931 m. Jo minimalistinė architektūra konstruktyvi, aiški ir paprasta. 1930 m. Lietuvos architektūroje pabrėžtinai asketiškas eksterjeras be įprastų pagražinimų, smulkių detalių atrodė neįprastai.

Pastatas kompaktinis, stačiakampio plano, penkių aukštų su mansarda ir pusrūsiu. Pagrindinio fasado centrinėje dalyje įrengtas įėjimo dirbtinio granito portalas su profiliuotu apvadu. Virš jo iškyla metalinės karkasinės konstrukcijos erkeris. Kieme fasado plokštumą skaido plytų mūro centrinis laiptinės rizalitas.  

Apatiniai trys aukštai buvo skirti įrengti po du prabangius penkių ar šešių kambarių butus, kuriuose gyvenamosios patalpos telkėsi aplink vestibiulius ir erdvius holus. Po keturis kuklesnius butus įrengta  IV ir V aukštuose. Aptarnaujančiam personalui įruošti ekonomiški butai pusrūsyje bei centrinėje dalyje iškeltame mezonine. Kaip tuomet buvo reikalaujama, aukštesnis, nei keturių aukštų pastatas paradinėje laiptinėje turėjo liftą, kurio įranga išmontuota pokariu. Už stiklinės sienelės esanti ūkinė laiptinė lifto niekada ir neturėjo.

Chaimsono šeima gyveno 5 kambarių bute trečiame aukšte. Penktajame vieną iš butų 1930-1933 m. nuomojosi dailininkas Mstislavas Dobužinskis, kuris savo bute buvo įsteigęs privačią dailės studiją. Ant sienos 1970 m. atidengta atminimo lenta su įrašu: „*Šiame name 1929-1933 m. gyveno dailininkas Mstislavas Dobužinskis. Istorijos paminklas*“.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vaidas Petrulis. Kaunas of 1919–1939: a temporary capital built by its citizens. 6. House built by Chaimsunai family *Artifex Novus*
MÁVAG

**MÁVAG** () – buvusi didžiausia Vengrijos riedmenų gamykla, antroji pagal dydį įmonė Vengrijoje. Gamykla veikė Budapešto VIII rajone, iš viso pagamino 7578 lokomotyvus. Iki II pasaulinio karo buvo Vengrijos karalystės nuosavybė.

## Istorija

Įkurta 1870 m., pirmąjį garvežį pagamino 1873 m. Daugiausia gamino garvežius, XX a. tarpukariu taip pat gamino sunkvežimius, autobusus, automobilius. Per II pasaulinį karą smarkiai nukentėjo, daug įrangos išsivežė vokiečiai.

Po karo iš pavadinimo pašalintas žodis *Királyi* („karališkoji“), įmonė gamino riedmenis socialistinio lagerio šalims (Jugoslavija, Rumunija, TSRS), taip pat kitoms šalims (Egiptas, Indija, Italija). 1959 m. susijungė su „Ganz“ bendrove į vieną įmonę. 1968 m. jungtinėje įmonėje dirbo 19 tūkst. darbuotojų.

1988 m. „Ganz-MÁVAG“ įmonė buvo išformuota ir padalinta į keletą atskirų bendrovių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ganz-MÁVAG traukinių modeliai
Jeruslanas

**Jeruslanas** () – upė Rusijoje, Saratovo ir Volgogrado srityse; kairysis Volgos intakas.

Ilgis siekia 278 km, baseino plotas – 5570 km². Upės ištakos – Obščij Syrto aukštuma; teka pietvakarių kryptimi per Pakaspijo žemumą. Vanduo pasitelkiamas drėkinimui.

Šalia Jeruslano įsikūręs Krasnyj Kuto miestas.

Hidronimas kilęs iš tiurkų kalbų žodžio *arslan*, reiškiančio 'liūtas, leopardas'.

## Šaltiniai
Bero Goldbergo namas

**Bero Goldbergo namas** – daugiabutis pastatas Kauno miesto centre, Naujamiestyje, V.  Putvinskio gatvėje, prie Nagornienės namo. Vienas iš Kauno modernizmo architektūros objektų, įrašytų į Kultūros vertybių registrą, pažymėtų Europos paveldo ženklu. 

## Istorija

1936 m. B. Goldbergas sklypą statyti namui įsigijo iš Vandos ir Vytauto Gylių. Projektą rengė technikas Mykolas Gordzenskis. Projektinė dokumentacija keletą kartų koreguota, siekiant suderinti fasadus su kaimyniniais namais, kad karnizo, cokolio, langų aukščiai būtų išdėstyti viename lygyje, šoniniai langai jungtųsi bendru rėmu. 1937 m. statant namą nukrypta nuo suderinto projekto - virš įėjimo iš gatvės padarytas langelis laiptinės apšvietimui, virš langų atsisakyta dekoratyvinių nišelių, rytinė ugniasienė išmūryta plonesnė nei reikalaujama, trys langai įrengti cokolyje. 1937 m. rugsėjo 22 d. namo pakeitimai buvo patvirtinti. 

1937 m. vasarą „Lietuvos Aidas“ pirmame puslapyje publikavo namo nuotrauką, kaip pavyzdingos modernios statybos pavyzdį. 1938 m. namas nominuotas premijavimui. 

Po Antrojo pasaulinio karo name pasikeitė savininkai ir nuomininkai, remontų metu atlikta konstrukcinių pakeitimų. Maždaug XX a. 6 dešimtmetyje įvažos vietoje įrengtas garažas, vėliau gatvės fasado vakarų dalies cokolyje buvusios pusrūsio angos padidintos įrengiant langus ir duris. Remontuojant namą, perdažyti fasadai, skarda perdengtas stogas, įstiklintas vienas balkonų kiemo pusėje.

## Architektūra

Namas trapecijos formos plano, trijų aukštų su pusrūsiu, stačiakampėmis langų ir durų angomis, nežymiai įgilinta pagrindinio fasado centrine dalimi. Fasadų kompozicija - funkcionalizmo stilistikos.

Kiekviename aukšte įrengta po du nedidelius trijų kambarių butus. Fasadas simetriškos kompozicijos, su tolygiai, proporcingai išdėstytais elementais. Kraštinėse dalyse išsiskiria prie antro ir trečio aukšto langų įtaisyti siauri, „prancūziško“ tipo balkonai, papuošti ornamentinėmis metalinėmis grotelėmis. Pagrindinis įėjimas yra centre. Jo portalą su plokščiu stogeliu ir stilizuotomis puskolonėmis pabrėžia gulsčiomis betoninėmis juostelėmis pridengtas langas.

## Šaltiniai
DP naujoji serija

**DP** – dyzelinių traukinių serija, kurią 1949–1952 m. gamino Vengrijos gamykla „Ganz“. Traukinius sudarė 6 vagonai, iš kurių 2 varikliniai. Mašinisto kabinos langai buvo apsaugoti metalinėmis grotelėmis. Iš viso pagaminti 8 vienetai (48 vagonai), jie eksploatuoti TSRS, taip pat ir Lietuvoje. Išlikusių traukinių nėra.

## Istorija

Pirmieji projektai pradėti 1944 m., tačiau pirmasis traukinys pagamintas tik 1949 m. TSRS pasiekė 1950 m. vasarą, kur buvo išbandytas Maskvos–Sočio ir Maskvos–Leningrado ruožuose, išvystė 93 km/h greitį. 1950 m. atsiųsti 4 traukiniai, likę atvyko 1951–1952 m. Reguliarūs reisai pradėti 1951 m. Vėliau atiteko Spalio geležinkeliui ir Pabaltijo respublikoms. Dauguma traukinių eksploatuoti iki 1961 m.

## Lietuva

Į Lietuvą DP pateko 1960 m., perduoti iš Spalio geležinkelio. Jie pakeitė DP senosios serijos traukinius, be kita ko važinėjo maršrutu Vilnius–Ryga–Talinas. Vėliau juos pakeitė D serijos traukiniai.

## Šaltiniai