open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Idzu salos

**Idzu salos** ( *Izu-shotō*) – vulkaninės kilmės salų grupė, besitęsianti į rytus ir pietus nuo Izu pusiasalio Honšiu saloje Japonijoje. Administraciniu požiūriu salos sudaro du miestus ir šešis kaimus, kurie visi priklauso Tokijui. Didžiausia sala yra Idzu Ošima, dažnai vadinama Ošima.

Nors dažnai vadinamas „Izu septynetu“ (伊豆七島 *Izu Shichitō*), salynas sudarytas iš daugiau nei tuzino salų ir salelių. Devynios iš jų gyvenamos. Čia pateiktas salų sąrašas iš šiaurės į pietus.

## Salos



1) Udone-šima buvo gyvenama Meidži laikotarpiu.
2) Negyvenama nuo 1969 m. (tada buvo 31 gyventojas, daugiausiai buvo 513 gyventojų)
3) Torišima, didžiausia iš negyvenamų salų, iki 1902 m. saloje gyveno 150 žmonių, bet jie visi žuvo per ugnikalnio išsiveržimą. Nuo tada sala negyvenama.

## Administravimas

* Ošimos subprefektūra
**  Ošima miestas: Idzu Ošima
** Tošima kaimas: Tošima
** Nidžima kaimas: Nidžima, Šikinedžima ir Udonešima
** Kodzušima kaimas: Kodzušima
* Mijakės subprefektūra
** Mijakė kaimas: Mijakedžima ir Onaharadžima
** Mikuradžima kaimas: Mikuradžima, Inambadžima
* Hačidžijo subprefektūra
**  Hačidžo miestas: Hachijōjima ir Hačidžokodžima
**  Aogašima kaimas: Aogašima
** Niekam nepriskirtos: Bayonaise uolos (*Beyonēzu Retsugan*), Sumisu-to, Torišima ir Sōfu-iwa

## Geografija

Salose administruojamas 301,39 km² plotas, kuriame gyvena 24 960 žmonių. Keturios pietinės salos, priklausančios Hačidžijo subprefektūrai, nepriskirtos jokiam kaimui ar miestui.

Visos salos priklauso Fudži-Hakone-Idzu nationaliniam parkui. Profesionalai ir mėgėjai gali žvejoti visus metus, dauguma valčių švartuojasi Idzu pusiasalyje. Torišima dabar negyvenama ir ten glaudžiasi paukščiai.

Edo laikotarpiu Nidžima, Mijakedžima ir Hačidžodžima buvo tremties vietos nusikaltėliams.

## Galerija


Image:Location_IzuIlands.jpg|Apytikslė vieta Ramiajame vandenyne
Image:ShikineFromKozuTyoJpDec04-1.jpg|Šikinedžima iš Kōdzušimos. Toliau: Ōšima, kairėje: Tošima, dešinėje: Nidžima, mažiausia: Džinai-tō.
Image:MiyakeFromKozuTyoJpDec04-01.jpg|Mijakedžima iš Kodzušimos
Image:NiijimaFromKozuTyoJpDec04-1.jpg|Nidžima iš Kodzušimos
Mohamed Abdel-Shafy

**Mohamedas Abdelšafis** (محمد عبد الشافي; g. 1985 m. liepos 1 d.) – buvęs Egipto futbolininkas, gynėjas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2003 m. ENPPI klube, tačiau daugiau žaidybinės patirties įgavo Ghazl El-Mehall. 

Nuo 2009 m. rungtyniavo Zamalek klube. Vėlesniais metais persikėlė į Al-Ahli Saudi FC (Saudo Arabija). 2018 m. nuomos pagrindais perleistas Al-Fateh SC (Saudo Arabija).

Nuo 2019 m. atstovavo Zamalek SC (Egiptas).

## Rinktinė
2009 m. debiutavo Egipto rinktinėje. 

Pakviestas į 2010 m. Afrikos Tautų taurės turnyrą, kur įmušė įvartį į Alžyro komandos vartus.

## Laimėjimai
* Afrikos Tautų taurė (2010 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Faouzi Chaouchi

**Fauzis Čaučis** (فوزي شاوشي; g. 1984 m. gruodžio 5 d.) – Alžyro futbolininkas, vartininkas.

## Karjera
Karjerą pradėjo gimtojo miesto klube JS Bordj Menaiel. 2006 m. perėjo į JS Kabylie.

## Rinktinė
2008 m. kovo 26 d. debiutavo Alžyro nacionalinėje rinktinėje  draugiškose varžybose su Kongo DR rinktine, pakeitęs pagrindinį vartininką Lunesą Gauaui. Dėl to paties vartininko ligos Čaučis buvo pagrindiniu rinktinės vartininku atkrintamosiose varžybose į 2010 m. pasaulio čempionatą tarp Alžyro ir Egipto rinktinių. Jis buvo ir pagrindinis vartininkas 2010 m. Afrikos Tautų taurėje. Pusfinalio varžybose prieš Egiptą Čaučis pasipiktinęs teisėjo iš Benino Coffi Codjia sprendimu stuktelėjo į jo galvą, tačiau gavo tik geltoną kortelę (paprastai tokiose situacijose žaidėjas iškart šalinamas iš aikštės). Nepaisant to, varžybų pabaigoje Čaučis buvo pašalintas už tyčinę pražangą prieš Egipto futbolininką.

## Laimėjimai
* Championnat National (2007–2008 m.)

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Eskadrinių minininkų tenderis

**Eskadrinių minininkų tenderis** () – pagalbinis karo laivas, kuris aprūpina eskadrinių minininkų ar panašių karo laivų flotilę ar pan. junginį šaudmenimis, kuru, maistu ir pan. atsargomis. Šių laivų poreikis ėmė nykti XX a. viduryje, nes tuo metu imta statyti didesnius eskadrinius minininkus, su didesniu plaukimo nuotoliu, efektyvesniais varikliais, todėl rečiau ėmė reikėti papildyti atsargas.

JAV kariniame jūrų laivyne eskadrinių minininkų tenderių korpusų kodas yra AD.


File:USS Melville (AD-2) returning to the United States on 15 April 1919 (NH 43615).jpg|USS „Melville“ (AD-2) grįžta į JAV (1919 m.).
File:Melville (AD2). Destroyer tender. Aerial, port bow, with destroyers alongside, 11-10-1932 - NARA - 520761.tif|Eskadrinių minininkų tenderis „Melville“ (AD-2) su 6 eskadriniais minininkais. 1932 m. ruduo.
File:USS Markab (AD-21) underway on 7 October 1942.jpg|USS „Markab“ (AD-21) jūroje (1942 m. spalis)
File:USS Black Hawk (AD-9), USS Whipple (DD-217), USS John D. Edwards (DD-216), USS Smith Thompson (DD-212), USS Barker (DD-213) and USS Heron (AM-10) at anchor at Manila on 15 November 1935 (80-G-1025121).jpg|JAV karo laivai Manilos uoste (1935 m.). Iš kairės: tenderis AD-9 USS „Black Hawk“, eskadriniai minininkai DD-217 USS „Whipple“, DD-216 USS „John D. Edwards“, DD-212 USS „Smith Thompson“, DD-213 USS „Barker“ ir minų traleris AM-10 USS „Heron“
File:USS Dixie (AD-14) underway off the coast of southern California on 1 April 1976 (6392044).jpg|JAV eskadrinių minininkų tenderis USS „Dixie“ (AD-14) ties Pietų Kalifornija (1976 m. balandis).


## Nuorodos
* Destroyer Tenders
* USS Puget Sound (AD-38) 
* AD-41 Yellowstone
* USS Melville (Destroyer Tender # 2, later AD-2), 1915–1948 
* Shinsho Maru Class Destroyer Tender
Epopėja

**Epopėja** (, iš  'žodis' +  'kuriu') – didelės apimties kūrinys, paprastai susidedantis iš kelių knygų, tomų, vaizduojantis istoriškai svarbius įvykius.

Epopėja:

1. epo, epinės herojinės poemos sinonimas. Senovės graikų samprata epopėja yra poetizuota arba poetiška istorija. Tai tam tikros epochos paveikslas, sutrauktas viename svarbiausiame įvykyje, viename žmoguje (svarbiausiame herojuje), vienoje idėjoje. Religija ir mitologija yra skirta išryškinti ne tikrovės vaizdą, o žmogaus pergyvenimus, norus, jausmus ir mintis, o dievai veikia kaip žmonės. Epopėjos herojus įkūnija savyje epochą arba idėją, nusakančią tos epochos savitumą ir didingumą.

2. naujausiųjų laikų literatūroje didelės apimties kūrinys (romanas ar jų ciklas), kuriame reikšmingų istorinių įvykių fone vaizduojamas pasirinktų herojų gyvenimas.

3. apskritai įvykiai, turintys didelę visuomeninę reikšmę, susiję su didvyriškais žmonijos žygiais; tam tikros istorinės epochos panoraminis atvaizdavimas, pavyzdžiui, kine.

## Šaltiniai
Regina Narušienė

**Regina Gytė Firantaitė-Narušienė** (1936 m. spalio 12 d. Kaune – 2022 m. balandžio 25 d. JAV) – buvusi Pasaulio lietuvių bendruomenės pirmininkė, JAV lietuvių veikėja, advokatė.

## Biografija
Artėjant antrajai sovietų okupacijai, šeima iš Lietuvos pasitraukė į Vakarus. Pradinę mokyklą baigė Augsburge, Vokietijoje, gimnaziją – Čikagoje. 1949 m. su tėvais atvyko į JAV, 1957 m. baigė politikos mokslus Ilinojaus universitete. 1960 m. teisės daktarė.

Nuo 1961 m. advokatų bendrovės „Narušis and Narušis“ advokatė, bendrasavininkė. 1968–1975 m. McHenry apygardos (Ilinojaus valstija) nepilnamečių reikalų skyriaus prokurorė.

1988–2000 m. Rokfordo vyskupijos fondo tarybos pirmininkė. 1990–1991 m. Lietuvių laisvės forumo Vašingtone pirmininkė. 1991 m. su kitais įkūrė Amerikos lietuvių teisininkų draugiją, kartu su vyru B. V. Narušiu 1992 m. ir 1996 m. Vilniuje inicijavo I ir II pasaulio lietuvių teisininkų kongresus. 1993–1994 m. lietuvių tautinių šokių festivalio korporacijos pirmininkė. 2000 m. su kitais įsteigė Valdovų rūmų paramos fondą.

Nuo 1990 m. buvo JAV lietuvių bendruomenės veikėja, 1990–1991 m. Vaukegano apylinkės pirmininkė, 1992–1994 m. Krašto valdybos vykdomoji vicepirmininkė, 1994–2000 m. pirmininkė. 2000–2006 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos prezidiumo pirmininkė. 1995–2002 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės Seimo narė, 2006–2012 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkė.

Gyveno JAV.

## Įvertinimas
* 1998 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didysis kryžius

## Šaltiniai
Berio salos

**Berio salos** – salynas ir viena iš Bahamų apskričių.

Užima apie 78 km² plotą. Salynas sudarytas iš daugiau nei 30 salų ir 100 atolų. Didžiausia ir labiausiai apgyvendinta Berio salyno sala – *Great Harbour Cay*, užimanti 31 km² plotą. Joje gyvena apie 300 gyventojų. Pradžioje saloje buvo apsigyvenę indėnų tautos, bet XVI a. jos išmirė. Iki XVII a. sala buvo negyvenama. Kartais sala pasinaudodavo besislapstantys piratai.

Sala mėgstama žvejų, poilsiautojų ir nardytojų.

## Nuorodos
* Berio salos
Mbundai

**Mbundu** (arba *ambundu*) – Vidurinės Afrikos tauta, gyvenanti Angolos šiaurinėje dalyje, į pietus nuo bakongų ir į šiaurę nuo ovimbundu. Jie yra antra pagal gausumą Angolos tauta, ir sudaro apie 25 proc. šalies gyventojų. Šiuo metu vadovauja politiniam šalies gyvenimui.

Jie kalba kimbundu kalba, kuri priklauso bantų kalboms.

## Istorija

### Ikikolonijinė istorija

Mbundu buvo seniausi bantu, kaip ir jų kaimynai bakongai, migravę į Vidurinę Afriką apie XIII a. iš šiaurės, t. y. kirsdami Kongo džiungles ir atsinešdami žemdirbystės tradicijas. Jie apsigyveno tarp vietos gyventojų pigmėjų ir choisanų, asimiliuodami juos.

Jau XIV a. dabartinių mbundų ir bakongų tarpe prasidėjo konsolidacijos procesai, kurių metu formavosi pakankamai dideli klanai, vėliau tapę tradicinėmis provincijomis. Juos visus suvienijo Kongo imperija, ir dabartinės mbundų žemės sudarė pietines imperijos provincijas.

XVI a. Matambos, Ndembo, Kisamos, Ndongo ir kitos pietinės provincijos siekė nepriklausomybės nuo Kongo imperijos, neretai remiamos portugalų, ir suformavo nepriklausomas karalystes. Ndongo karalystės valdovai titulavosi ngola, kas vėliau davė pavadinimą visai Angolai. XVII a. viduryje Ndongo buvo užimta portugalų, bet mbundų pasipriešinimas tęsėsi giliau krašto gilumoje esančioje Matamboje. Ši prie Portugalijos Vakarų Afrikos prijungta 1836 m. 
### Kolonializmas
Nors reali portugalų valdžia mbundų teritorijose įsitvirtino tik XX a. pradžioje, kuomet buvo numalšinti paskutiniai sukilimai, per XIX a. buvo suduotas ekonominis smūgis mbundų visuomenei. Iki XIX a. Matamba, kip ir gretima Kasandžė gyveno iš vergų prekybos, o šią uždraudus, nebeteko ekonominio pagrindo.
 
Portugalų kolonializmo laikais mbundu, anksčiausiai užkariauti portugalų, patyrė stipriausią šių įtaką. Daug jų migravo į pakrantes ir Luandą, kur maišėsi su portugalais, tapdami *mesticos*. Kurie pilnai perimdavo portugalų kultūrą, būdavo vadinami *asimilados*. Luandoje susiformavo dabar *[[lingua franca]]* laikomas kimbundu dialektas, labai stipriai įtakotas portugalų kalbos. Kitas svarbus dialektas susiformavo portugalų prekybiniame mieste Ambakoje, ir paplito daugiau rytuose - buvusiose Matambos žemėse. 
### Pilietiniai karai

Prieš pat Angolai įgyjant nepriklausomybę kilus pilietiniam karui, mbundai etniniu pagrindu jungėsi į Agostinho Neto vadovaujamą MPLA partiją. Ši partija buvo stipriai remiama TSRS. Jų pagrindiniai priešai buvo ovimbundu etnine grupe paremta UNITA, ir bakongų etnine grupe paremta FNLA. Grupuotės susidūrė Angolos pilietiniame kare, kuris buvo vienas Šaltojo karo konfliktų.

Per visą karą MPLA išlaikė savo pozicijas etninėse Mbundu žemėse. Karui pasibaigus 2002 m. įtampa tarp politinių-etninių grupuočių išlieka, tačiau MPLA užima didžiąją daugumą šalies valdžioje, Angolos prezidentas yra mbundu, ir ši etninė grupė vadovauja šalies politiniame ir kultūriniame gyvenime.
## Nuorodos
Seredžiaus valsčius

**Seredžiaus valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, dešiniajame Nemuno ir Dubysos krante. Centras – Seredžius.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Vilkijos rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 2980 || 228 kiemai  || 3 seniūnijos || 44
|-
| 1923 m.  || 92 || 4406 || 898 || || 45 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 83 || 6000 || || 7 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 85 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Stasys Beniulis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1887 || Motiškiai || Stasys Šimkus, kompozitorius, chorvedys || 1943
|-
| 1893 || Motiškiai || Antanas Bružas, žurnalistas, vargonininkas || 1970
|-
| 1898 || Armeniškiai || Antanas Mickus, fotografas || 1973
|-
| 1902 || Rūstekoniai || Stasys Santvaras, poetas, dramaturgas || 1991
|}

## Šaltiniai
Aukštosios Panemunės valsčius

**Aukštosios Panemunės valsčius** (arba tiesiog ***Panemunės valsčius***; 1868–1895 m. ***Panemunės-Pažaislio valsčius***, , ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Aukštoji Panemunė, 1932 m. būstinė buvo Vytauto g. 1.

## Istorija

Panemunės valsčius įkurtas XIX a. 1868 m. vasario 20 d. sujungtas su Pažaislio valsčiumi ir pavadintas Panemunės-Pažaislio valsčiumi. 1870 m. rugpjūčio 28 d. prie valsčiaus prijungta Panemunė, netekusi miesto teisių. 1895 m. valsčiui sugrąžintas Panemunės pavadinimas.

1923 m. buvo 1253 ūkiai (be Kauno zonai priskirtų Aukštosios Panemunės, Panemunės, Plikakalnio ir Vičiūnų – 1018 ūkių). Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Panemunės rajonui (11 apylinkių).

|-
| 1888 m.  ||   || 10 315 ||  || ||
|-
| 1923 m.  || 178 || 6630 || 1233 || || 48 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 117 || 7211 || || 11 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 166 || || || 11 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Vladas Jakelaitis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1934 m. valsčiuje buvę kaimai:

* Arlaviškiai
* Armališkiai
* Dubrava
* Gervėnupis (Zigmantavas)
* Guogai
* Kampiškis, bažnytkaimis
* Laumėnai
* Leonavas
* Mozūrai
* Murinka
* Naujieji Dvareliškiai
* Padvarėliai
* Pakalniškiai
* Patamulšėlis
* Pavytė
* Piliuona
* Ragaliai
* Rokai
* Samylai
* Senieji Dvareliškiai
* Šilėnai
* Šilenava
* Tursonas
* Užupiai
* Vainatrakis
* Vičius
* Viršužeglis
* Žiegždriai


Dvarai:
* Armališkiai
* Babykiai
* Dubrava
* Dvareliškiai
* Kampiškis
* Pajėsis
* Prendzelevas
* Raželiai
* Samylai
* Tursonas
* Vaišvidavas (seniau Pakalniškiai)
* Žiegždriai

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 78,1 % (8065);
* Vokiečiai – 2,5 % (261);
* Lenkai – 0,07 % (8);
* Žydai – 17,7 % (1831);
* Mozūrai – 1,4 % (150);

### Žymūs žmonės

|-
| 1881 || Tursonas || Antanas Garmus, gydytojas, išeivijos veikėjas || 1955
|-
| 1888 || Senieji Dvareliškiai || Pranas Lavinskas, išeivijos veikėjas || 1976
|-
| 1893 || Dobilė || Kazimieras Stasiulevičius, muzikas || 1985
|-
| 1904 || Kampiškės || Jonas Aistis-Aleksandravičius, poetas || 1973
|-
| 1924 || Piliuona || Kazimiera Galaunienė, muziejininkė, meno istorikė ||
|-
| 1947 || Vingytė || Romualdas Apanavičius, etnomuzikologas ||
|}

## Šaltiniai
Kiaušinio sala

**Kiaušinio sala** () – negyvenama Bahamų salelė, kurios plotas apie 800 m². Saloje veisiamos vištos, kurių kiaušinius surenka atplaukiantys artimiausių salų gyventojai. Nuo to ir kilęs salos pavadinimas.

Saloje yra pusmėnulio formos paplūdimys, pilnai apsuptas rifo. Vandens gylis čia nesiekia 2 m, todėl galima maudytis arba stebėti povandeninį pasaulį. Dėl mažo gylio ir apsaugos nuo vandenyno vanduo šiltesnis nei aplinkiniai vandenys.

Kiaušinio sala buvo pagarsėjusi XX a. 9 dešimtmetyje, kai buvo manoma, kad būtent čia pirmą kartą išsilaipino Kolumbas.

Netoli salos yra nuskendęs laivas *Arimoroa*. 

## Šaltiniai
Minanešė

**Minanešė** () – mažas Rusijos imperijos karo laivas (vandentalpa 20-100 t), ginkluotas jūrų minomis ar torpedomis (torpedas Rusijoje pradžioje vadino 'savijudėmis minomis'). Dalyje valstybių (Rusijos imperija, Vokietijos imperija, Austrija-Vengrija, Švedija) oficialiai nebuvo skiriamos dvi mininių laivų klasės – *minanešės* ir *mininiai kateriai*. Mininiai kateriai buvo dar mažesni minomis ginkluoti laivai (valtys), kurių vandentalpa buvo 5–16 t.

Rusijoje mažus laivus, ginkluotus kártinėmis ir velkamosiomis minomis, vadino įvairiai – *mininiais barkasais* (), *mininiais kateriais* (*минный катер*), *mininėmis valtimis* (*минная лодка; минная шлюпка*). Vėliau stambesniuosius tokius laivus Rusijos imperijos Jūrų ministerijos dokumentuose imta vadinti terminu *миноноска* ('minanešė'). Šį terminą 1878 m. balandžio 15 d. patvirtino generaladmirolo didžiojo kunigaikščio Konstantino Nikolajevičiaus įsakymas.

## Konstrukcijos ypatumai
Esminė minanešių savybė buvo didelis greitis, kurį pasiekti padėdavo:
* maža laivo korpuso masė (korpusas būdavo gaminamas iš plonų aukštos kokybės plieno lakštų). Minanešių neskandumą užtikrindavo korpuso vandeniui nelaidžios pertvaros, dalinusios korpusą į 7 skyrius – taraninį, nosies, minų, kuro, kūryklos, mašinų ir laivagalio. Laivagalio skyriuje būdavo laivo vadas ir šturvalas, o virš skyriaus denio būdavo bokštelis. Visą korpusą iš viršaus dengdavo iškilas plieninis denis.
* specialios garo mašinos, kurios dėl palengvintų detalių pasiekdavo 10–20 kartų didesnį santykinį galingumą, lyginant su šarvuočių mašinomis.
* specialiai paskaičuoti optimalūs velenai ir varomieji sraigtai.

Minanešės būdavo ginkluotos specialiomis jūrų minomis:
* kártinės minos () – ant laivo nosyje pritvirtinamų 8–9 m ilgio karčių. Sprogdavo taranuojant priešo laivą.
* Vaithedo torpedų (rusiškai vadintų savijudėmis minomis () – iššaunamų iš sukiojamų ar nejudamų torpedų aparatų.
* svaidomosios minos () – 10 colių (25,4 mm) kalibro jūrų minosvaidis, iššaunantis 25 kg dinamito užtaisą iki 30 m atstumu/

Lentelės žymėjimai:
* Laivynai: BL – Baltijos laivynas, JJL – Juodosios jūros laivynas, RVL – Ramiojo vandenyno laivynas
* NTA – nosinis torpedinis aparatas

1900 m. Rusijos laivyne buvo 111 minanešių, pastatytų 1878 m. 46 minanešės buvo ginkluotos jūrų minosvaidžiais, 43 – nejudamais torpediniais aparatais, 14 – sukiojamais torpediniais aparatais.

## Nuorodos
Jonas Naruškevičius

**Jonas Naruškevičius** (g. 1933 m. sausio 17 d. Obeliai, Pandėlio valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, suvirinimo specialistas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Gimė 8 vaikų ūkininko šeimoje, kuri 1944 m. kaip didžiažemė, buvo išbuožinta ir išvaryta iš namų. Tėvai sužinoję, kad yra įtraukti į tremtinių sąrašus, slapstėsi, todėl nebuvo išvežti. Jonas dvejus metus negalėjo mokytis, nes neturėjo nuolatinės gyvenamos vietos. 1947 m. įstojo į Pandėlio gimnazijos antrą klasę. 1950 m. baigė 7 klases ir įstojo į Vilniaus Politechnikumo (vėliau Vilniaus Žemės ūkio technikumas) elektrotechnikos skyrių. Gyveno iš menkos stipendijos, 1952 m. įsidarbino elektromonteriu Vilniaus universitete, tad materialinė padėtis pagerėjo. 1954 m. su pagyrimu baigęs technikumą, buvo paskirtas dirbti į „Žemprojektą“, o 1955 m. pašauktas į tarybinę armiją. 1958 m. grįžęs iš karinės tarnybos, įstojo ir 1964 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus vakarinį skyrių, 1965–1968 m. KPI aspirantas, 1969 m. apgynė disertaciją „Suvirinimo lanko maitinimo šaltinio su paaukštinto dažnio generatoriumi tyrimas“, technikos mokslų kandidatas.

Studijuodamas dirbo inžinieriumi Vilniaus elektros tinkluose. 1964–1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo, 1969–2004 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1990 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, nuo 1972 m. docentas. 1972–1992 m. Lietuvos mokslinės techninės draugijos mašinų gamintojų suvirinimo sekcijos pirmininkas.

Nuo 1958 m. vyrų choro „Varpas“, kuris 1969 m. pasauliniame chorų konkurse laimėjo du aukso medalius, choristas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – induktyvieji ir talpiniai suvirinimo lanko maitinimo šaltiniai. Parašė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. 4 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Suvirinimo įrenginiai ir technologija, su kitais, 2 d., 1978–1979 m.
* Mašinų gamybos technologijos ir suvirinimo terminų rusų-lietuvių kalbų žodynas, su L. Kumpiku, 1996 m.
* Suvirintojo vadovas, 2003 m.

## Šaltiniai
Lekėčių valsčius

**Lekėčių valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje, kairiajame Nemuno krante. Centras – Lekėčiai.

## Istorija

Įkurtas po I pasaulinio karo Šakių apskrityje. 1930 m. liepos 10 d. Kurynės kaimas prijungtas prie Jankų valsčiaus. Lekėčių valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Panemunės rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 221 || 4553 || 973 || || 34 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 185 || 4402 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 217 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Jonas Povilaitis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 4553 žmonės:
* Lietuviai – 96,7% (4406);
* Vokiečiai – 1,4% (65);
* Žydai – 0,5% (24);
* Kiti – 1,27% (58).

## Šaltiniai
Narvikas

**Narvikas** – miestas Norvegijos šiaurėje, 220&nbsp;km į šiauę nuo šiaurinio poliaračio, prie Ofotfjordeno įlankos, Šiaurės Norvegijos apskritis. Neužšąlantis prekybos ir žvejybos uostas.

## Istorija
1887 m. įkurtas uostas transportuoti Kirunos ir Jelivarės kasyklų geležies rūdai. Ofotfjordeno įlanka neužšąla dėl Norvegijos jūra tekančios šiltos srovės. Uostas iš pradžių vadintas *Viktoriahevnu*, 1898 m. pavadintas *Narviku*, 1902 m. sutektos miesto teisės.

Per Antrąjį pasaulinį karą 1940 m. balandžio 9 d. Narviką užėmė nacių Vermachtas. Balandžio – birželio mėnesiais dėl miesto kovojo Norvegijos kariuomenė ir Sąjungininkų ekspedicinis korpusas, kurį sudarė Didžioji Britanija, Prancūzija ir Lenkija. 1940 m. gegužės 27-28 d. sąjungininkai miestą užėmė, jau birželio 3-8 d. ekspedicinis korpusas buvo evakuotas, o Norvegijos kariuomenė kapituliavo.

## Architektūra
* Narviko bažnyčia, statyta 1925 m., architektas J. O. Nordhagenas.
* Bjerviko bažnyčia, 1955 m., architektai A. Arnebergas, P. Somslis.
* Administracinis pastatas „Kolflaath-garden“, 1951 m., architektai K. Langė, E. Nustadas.
* Rotušė, 1961 m., architektas B. B. Elefsenas.
* Narviko universitetinės kolegijos rūmai: senieji (XX a. septintas dešimtmetis) ir naujieji, 1997 m.

## Ekonomika
Uostą geležinkelis jungia su Lulėju (Švedija), praeina plentas Oslas – Tromsė. Keltų linija į Svolvaerą (Lofoteno salos). Yra Narviko oro uostas.

Veikia geležinkelio riedmenų, laivų remonto, metalo apdirbimo, maisto (žuvų) pramonės įmonės. Yra universitetinė kolegija, Karo memorialinis muziejus. Miestas, ypač žiemą, traukia turistus – yra keltuvai į aplinkinius kalnus, tarp jų į 656 m. Fegernesfjeleto kalną, kai kurios slidinėjimo trasos apšviečiamos.

## Galerija

File:Narvik1.jpg|Narvikas
File:Ofoten_museum02.jpg|Muziejus
File:Narvik_harbour_2014.jpg|Uostas
File:Rc6-tog_i_Narvik.JPG|Geležinkelis


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Municipal fact sheet from Statistics Norway]
* Museum Nord  Official Website
* Narvik Krigsmuseum Official Website
* Destination Narvik – tourist information
Narvos sutartis

**Narvos sutartis** – sutartis, kurią 1704 m. rugpjūčio 30 d. prie Narvos sudarė Abiejų Tautų Respublika (nušalinto valdovo Augusto II šalininkai) ir Rusija dėl bendrų veiksmų prieš Švediją per 1700–1721 m. Šiaurės karą.

## Sutartis
Dar 1701 m. vasario 26 d. Biržų sutartimi Rusijos caras Petras I ir Saksonijos kurfiurstas bei Abiejų Tautų Respublikos valdovas Augustas II susitarė kariauti su Švedija. 

Narvos sutartimi, kurią pasirašė Rusijos pasiuntinys grafas Fiodoras Golovinas ir Kulmo vaivada Tomašas Dzialynskis, šalys susitarė nesudaryti su Švedija separatinės taikos. Rusija gavo teisę kariauti Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje ir pažadėjo Respublikai duoti 12 000 karių. Abiejų Tautų Respublika pasižadėjo kovai su Švedija duoti 48 000 karių, kuriems išlaikyti Rusija kasmet turėjo mokėti po 200 000 rublių. Rusija Abiejų Tautų Respublikai grąžino iš Švedijos atkariautą Livonijos pietinę dalį, pažadėjo padėti numalšinti Vakarų Ukrainos valstiečių ir kitų gyventojų sluoksnių sukilimą, kilusį prieš baudžiavos stiprinimą. 

## Pasekmės
Narvos sutartis turėjo reikšmės, kad Švedija nepajėgė visiškai nugalėti Abiejų Tautų Respublikos, o Rusija galėjo geriau pasirengti kovai su Švedijos kariuomene, dėl ko Švedija pralaimėjo Šiaurės karą.

## Šaltiniai
Virpesiai

**Virpesiai** () – 1990 m. JAV filmas, režisuotas Ron Underwood. Tai juodoji komedija, pasakojanti apie požemines pabaisas „čiupoidus“ ().

Filmas buvo gan populiarus, todėl vėliau sukurtos dar kelios jo dalys (Virpesiai 2. Naujoji banga ir kt.).

## Siužetas

Veiksmas vyksta labai nuošaliame Nevados Perfekšino (*Perfection*) miestelyje, turinčiame tik keletą gyventojų. Du darbininkai Valentine McKee ir Earl Bassett pastebi prasidėjusias keistas žmogžudystes. Persigandę dėl siaučiančio maniako, jie bando pabėgti vieninteliu keliu iš slėnio į gretimą Biksbio miestą, tačiau kanjoną užgriūva nuošliauža, o jų automobilį sučiumpa kažkas iš po žemės. Grįžę į miestelį jie praneša žinią apie šias keistenybes. Kadangi kelias užgriuvęs jie išjoja raitomis kviestis pagalbos, tačiau pusiaukelėje užpuolami čiupoido. Jis užsimuša atsitrenkęs į akveduko sieną. Dabar jie sužino, kas terorizuoja slėnį. Su seismologijos praktikante Ronda jie randa, kad slėnyje yra daugiau tokių padarų. Vėliau čiupoidai užpuola miestelį, o ant stogų užsiropštę gyventojai išsigelbsti sušokę į buldozerį – vienintelę likusią transporto priemonę. Prie jų prisijungia amunicijos asas Burt Gummer, kurio pagalba gyventojai išnaikina siaubūnus.

## Aktoriai
* Kevin Bacon – Valentine McKee
* Fred Ward – Earl Bassett
* Finn Carter – Rhonda LeBeck
* Michael Gross – Burt Gummer
* Reba McEntire – Heather Gummer
* Victor Wong – Walter Chang
* Robert Jayne – Melvin Plug
* Ariana Richards – Mindy Sterngood
* Charlotte Stewart – Nancy Sterngood
* Tony Genaro – Miguel
* Richard Marcus – Nestor Cunningham
* Sunshine Parker – Edgar
* Conrad Bachmann – Jim Wallace
* Bibi Besch – Megan Wallace
Virpesiai 2. Naujoji banga

**Virpesiai 2. Naujoji banga** () – 1996 m. JAV filmas apie požemines pabaisas čiupoidus. 1990 m. filmo „Virpesiai“ tęsinys.

Vėliau sukurta trečia dalis – „Virpesiai 3. Sugrįžimas į tobulybę“.

## Siužetas

Po kelerių metų nuo pirmojo filmo įvykių Meksikos Čiapaso provincijos naftos gavybos tyruose vėl siautėja čiupoidai. Naftos kompanijos atstovas Ortega ir jaunas avantiūristas Grady Hoover atvyksta į Perfekšiną ir prašo Earlo pagalbos sunaikinti siaubūnus. Po ilgų dvejonių jis nuvyksta į Meksiką ir ten su Grady „žvejojimo“ metodu nesunkiai naikina čiupoidus Meksikos armijos suteikta ginkluote. Kiek vėliau prie jų prideda ir Burt Gummer. Vieną naktį jie randa „sergantį“ čiupoidą. Vėliau pastebi, kad kažkas jį sumaitojo ir iš jo išlindo. Bekeliaudami link bazės Grady ir Earl sutinka antžeminį padarą, kuris gimė iš kirmino. Jie sėkmingai grįžta į bazę, į kurią vėliau atvyksta ir smarkiai nukentėjęs Burt. Jis atveža vieną sugautą padarą ir jį tyrinėja. Tačiau prie jo sunkvežimio prilipęs atkeliauja dar vienas. Jie sugeba labai sparčiai daugintis todėl netrukus bazė virsta ištisa čiupoidų irštva. Kadangi visas transportas sunaikintas žmonės nusprendžia išsprogdinti visus čiupoidus kartu su baze.

## Aktoriai
* Fred Ward – Earl Bassett
* Christopher Gartin – Grady Hoover
* Helen Shaver – Kate „White“ Reilly
* Michael Gross – Burt Gummer
* Marcelo Tubert – senjoras Ortega
* Marco Hernandez – Julio
* José Rosario – inžinierius Pedro
* Thomas Rosales – naftos darbininkas
Kęstutis Nastopka

**Kęstutis Valentinas Nastopka** (1940 m. kovo 18 d. Kaune – 2024 m. liepos 23 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūrologas, literatūros kritikas, vertėjas.

## Biografija
Mokėsi Biržų 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957–1962 m. Vilniaus universitete studijavo lituanistiką. 1962–1965 m. stažavosi Rygos universitete.

1966–1972 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. VPU) Lituanistikos fakulteto dėstytojas, 1989–1991 m. Lietuvių ir užsienio literatūros katedros, 1991–1996 m. Visuotinės literatūros katedros vedėjas. 1986 m. filologijos mokslų daktaras. Nuo 1992 m. ir Vilniaus universiteto dėstytojas, 1998–2005 m. Literatūros teorijos (nuo 2002 m. Literatūros teorijos ir istorijos) katedros vedėjas, 2007–2008 m. A. J. Greimo semiotinių studijų centro vedėjas, nuo 1992 m. profesorius.

Nuo 1971 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

## Bibliografija

* Šiuolaikinės lietuvių literatūros bruožai / Algimantas Bučys, Vytautas Kubilius, Antanas Masionis, Kęstutis Nastopka, Ričardas Pakalniškis, Algimantas Radzevičius, Algis Samulionis, Albertas Zalatorius. – Vilnius: Vaga, 1969. – 514 p.
* Lietuvių ir latvių literatūrų ryšiai. – Vilnius: Vaga, 1971. – 413 p.: iliustr.
* Struktūrinė eilėraščio analizė. – Vilnius, 1972. – 8 p.
* *Польский романтизм и балтийские литературы* / Vytautas Kubilius, Kęstutis Nastopka. – Vilnius: Mintis, 1973. – 42 p.
* Tarybinių Pabaltijo tautų literatūros: paskaitų konspektas. – Vilnius, 1977. – 36 p.
* Lietuvių eilėraščio poetika: XX amžius: monografija. – Vilnius: Vaga, 1985. – 335 p.
* Išsprūstanti prasmė: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1991. – 341 p. – ISBN 5-415-00769-5
* Reikšmių poetika: semiotikos bandymai. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba", 2002. – 237 p.: iliustr. – ISBN 9955-429-72-0
* Lietuvių mitologijos studijos / A. J. Greimas. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2005. – 750 p. – ISBN 9955-584-78-5
* Literatūros semiotika. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2010. – 322 p. – ISBN 978-9955-23-389-3
* Trys semiotikos. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2012. – 75 p. – ISBN 978-9955-23-657-3


## Įvertinimas
* 1974 m. Lietuvos komjaunimo premija, už studiją „Lietuvių ir latvių literatūrų ryšiai“
* 1986 m. LSSR valstybinė premija, už studiją „Lietuvių eilėraščio poetika“
* 1997 m. Trijų žvaigždžių ordinas
* 2007 m. Prancūzijos Akademinių Palmių Kavalieriaus ordinas
* 2012 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Virpesiai 4. Legenda prasideda

**Virpesiai 4. Legenda prasideda** () – 2004 m. JAV siaubo komedija, serijos apie siaubūnus čiupoidus 4 dalis.

Filmo tęsinys: „Virpesiai. Griausmas iš apačios“.

## Siužetas

Šiame filme vaizduojama visos čiupoidų legendos pradžia. XIX a. dykame Nevados slėnyje įkuriamas Rejekšino (*Rejection*) miestelis nes greta pradeda veikti sidabro kasykla. Tačiau kasykloje prasideda keistos nelaimės, dingsta žmonės. Darbas sustoja, nes niekas nedrįsta žengti vidun. Išsiaiškinti susidariusios padėties iš Filadelfijos atvyksta kasyklos savininkas Hiram Gummer. Drauge su keliais darbininkais ir įvykių liudininku Juan jis nusileidžia į kasyklą, bet ten nieko neranda. Tačiau naktį stovyklavietę užpuola čiupoidai ir darbininkai žūva. Hiramas pasamdo garsų žudiką Juodąją Ranką. Su juo Hiramas ir Chuanas keliauja ieškoti čiupoidų, tačiau jų neradę apsinakvoja arklių poilsio stotyje. Ten juos užpuola čiupoidai, Juodoji Ranka žūsta. Grįžęs Hiramas pataria visiems išsikraustyti, o pats susiruošia vykti namo. Gyventojai išvykti nesutinka. Jau pirkdamas bilietą Hiramas netyčia išgirsta telegrafo pranešimą, kad Rejekšino gyventojai prašo pagalbos, nes jų miestą užpuolė kirmėlės. Jis meta savo kelionę, už paskutinius turtus priperka amunicijos ir grįžęs į miestelį padeda gyventojams nukauti požeminius siaubūnus. Pramonė atgyja, o vietovė pervadinta į Perfekšiną.

## Aktoriai
* Michael Gross – Hiram Gummer
* Sara Botsford – Christine Lord
* Billy Drago – „Juodoji Ranka“ Kelly
* Brent Roam – Juan Pedilla
* August Schellenberg – Tecopa
* Ming Lo – Pyong Lien Chang
* Lydia Look – Lu Wan Chang
* Sam Ly – Fu Yien Chang
* J. E. Freeman – Senasis Fredas
Stasys Nastopka

**Stasys Nastopka** (1881 m. birželio 19 d. Rinkuškiuose, Biržų valsčius – 1939 m. spalio 19 d. Biržuose) – karinis veikėjas, Lietuvos kariuomenės generolas leitenantas.

## Biografija
Bauskėje baigė šešias realinės mokyklos klases, 1907 m. Vilniaus pėstininkų karo mokyklą. 1907–1910 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Kauno tvirtovės bei Varšuvos tvirtovės pėstininkų pulkuose, 1910–1918 m. 178-ajame Vendeno pėstininkų pulke, nuo 1917 m. jo vadas, papulkininkis. 1914–1918 m. kovojo Pirmojo pasaulinio karo frontuose, du kartus buvo sužeistas. 1918 m. sausio 24 d. – balandžio 24 d. Atskirojo lietuvių bataliono Vitebske vadas, jį išformavus slapta grįžo į Lietuvą.

Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, paskirtas Krašto apsaugos tarybos nariu. 1918 m. gruodžio mėn. – 1919 m. kovo mėn. Krašto apsaugos ministerijos tiekimo skyriaus viršininkas, nuo 1919 m. kovo mėn. Atskirosios rinktinės, nuo 1919 m. liepos 2 d. brigados, vasarą – dar ir Panevėžio rinktinės vadas. Dalyvavo kovose su Raudonąja armija prie Vilniaus, Panevėžio ir Ukmergės (Kurklių-Panevėžio operacija, Kupiškio-Utenos operacija).

1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo viršininkas, generolas leitenantas. 1920 m. sausio-gegužės mėn. Kauno įgulos viršininkas, vasario 22–23 d. vadovavo malšinant Kauno įgulos maištą Aukštojoje Panemunėje. Nuo 1920 m. liepos 13 d. Lietuvos kariuomenės vadas, nuo rugpjūčio mėn. 1-osios pėstininkų divizijos, kurią sudarė 2-asis, 4-asis, 7-asis ir 9-asis pėstininkų pulkai, vadas. 1920 m. spalio 21 d. per kovas su Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktine kartu su štabu pateko į lenkų nelaisvę. 1921 m. liepos mėn. – 1923 m. spalio mėn. kariuomenės inspektorius, 1923 m. spalio mėn. – 1924 m. liepos mėn. ypatingųjų reikalų karininkas prie kariuomenės vado.

1924 m. liepos 26 d. dėl susilpnėjusios sveikatos išėjo į atsargą ir apsigyveno Biržuose. Dalyvavo Lietuvos kūrėjų savanorių sąjungos veikloje, rūpinosi nemažu ūkiu. Palaidotas Rinkuškių evangelikų reformatų kapinėse.

## Įvertinimas
* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Pertti Karppinen

**Perti Johanesas Karpinenas** (, 1953 m. vasario 17 d.) – suomių irkluotojas, daugkartinis olimpinis čempionas.

Irkluodamas vienvietę valtį Karpinenas iškovojo olimpinius aukso medalius trejose žaidynėse iš eilės – 1976 m. Monrealyje, 1980 m. Maskvoje ir 1984 m. Los Andžele, taip pat dalyvavo 1988 m. ir 1992 m. olimpinėse žaidynėse, kur užėmė atitinkamai 7 ir 10 vietas. Pasaulio irklavimo čempionatuose Karpinenas iškovojo 5 medalius (2 aukso, 2 sidabro ir 1 bronzos) irkluodamas vienvietę valtį bei 1 sidabro medalį irkluodamas dvivietę valtį.

## Šaltiniai
Nasvytalių lobis

**Nasvytalių lobis** – lobis, rastas 1926 m. lapkričio mėn. Nasvytalių kaime, Kvėdarnos valsčius, dab. Šilalės rajonas, Kvėdarnos seniūnija. Vertingiausias istoriniu ir materialiniu požiūriu lobis, rastas Lietuvos teritorijoje.

## Istorija
Lobį ardamas žemę aptiko Juozas Radžius, jo dalį nupirko A. Mylimas, kitus radinius išsidalijo valstiečiai. Policija iš įvairių asmenų paėmė 298 monetas, 2 žiedus, šaukštų ir apvarą. 1928 m. Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus iš A. Mylimo už 3200 litų įsigijo dar 228 auksines monetas, 2 auksinius žiedus su rubinu ir smaragdu, 12 sidabrinių šaukštų, sidabro vėrinį. 70 auksinių olandiškų monetų grąžinta A. Mylimui.

## Lobis
Nacionaliniame Čiurlionio dailės muziejuje saugoma 10 Lenkijos Gdansko ir Torunės monetų, 2 Čekijos, 153 Jungtinių Nyderlandų provincijų, 8 Osmanų imperijos, 4 Savojos, 26 Šventosios Romos imperijos valstybių, 5 Transilvanijos, 5 Venecijos, 18 Vengrijos auksinių monetų, daugiausia 1497–1662 m. kaldintų dukatų; taip pat juvelyriniai dirbiniai.

Lobis užkastas po 1662 m.

## Literatūra
* Eugenijus Ivanauskas. Lietuvos pinigų lobiai. Paslėpti 1390–1865 metais. Vilnius, 1995 m.
* Gintautas Zabiela. Vieno lobio likimas. Numizmatika, t. I, Vilnius, 2000 m.

## Šaltiniai
Virpesiai 3. Sugrįžimas į tobulybę

**Virpesiai 3. Sugrįžimas į tobulybę** () – 2001 m. JAV siaubo komedija, pasakojanti apie siabūnus čiupoidus. Filmo „Virpesiai 2. Naujoji banga“ tęsinys.

Vėliau sukurta 4 dalis – „Virpesiai 4. Legenda prasideda“.

## Siužetas

Perfekšino miestelis Nevadoje praėjus 11 metų nuo čiupoidų antpuolio. Čia atsikėlęs avantiūristas Jack Sawyer rengia turistams ekskursijas po slėnį pasakodamas apie čiupoidus ir imituodamas jų antpuolį. Vienos iš ekskursijų metu pasirodo tikras čiupoidas ir praryja Džeko pagalbininką. Netrukus pasklinda žinia apie sugrįžusius čiupoidus ir Burt Gummer susiruošia į jų medžioklę, tačiau Nancy pagalbon pakviesti federalai uždraudžia juos naikinti ir patys siekia pagauti gyvą individą. Pareigūnus užpuola ir sunaikina antros kartos (antžeminiai) čiupoidai. Bartas, Džekas ir Džodi vyksta juos sunaikinti, kol neprisidaugino, tačiau pusiaukelėje įkalinami pasidauginti negalinčio kirmino El Blanco. Kol jie išsivaduoja, antros kartos čiupoidai kažkur dingsta. Vėliau jie pastebi, kad čiupoidai išsivystė į 3 kartos padarą, kuris sugeba skraidyti ir sukelti ugnį. Barto namai su visa amunicija sprogsta, todėl jie priversti parankinėmis priemonėmis naikinti padarus. Tuo tarpu miestelyje likusios Nancy ir Mindy pagauna gyvą padarą.

## Aktoriai
* Michael Gross – Burt Gummer
* Shawn Christian – „Desert“ Jack Sawyer
* Susan Chuang – Jodi Chang
* Charlotte Stewart – Nancy Sterngood
* Ariana Richards – Mindy Sterngood
* Tony Genaro – Miguel
* Barry Livingston – Dr. Andrew Merliss
* Robert Jayne – Melvin Plug
Burgaso sritis

**Burgaso sritis** () – sritis Bulgarijos pietrytinėje dalyje, pietiniame Juodosios jūros krante. Srities sostinė – Burgasas. Burgaso sritis didžiausia pagal plotą ir 4 pagal gyventojų skaičių. Vakaruose ribojasi su Jambolo ir Sliveno, šiaurėje – Varnos ir Šumeno provincijomis, pietuose – Turkija.

## Miestai
* Burgasas
* Aitosas
* Karnobatas
* Pomorijė
* Neseberas
* Srednecas
* Carevas

## Tautinė sudėtis
2011 m. surašymo duomenimis, srityje gyveno 415 817 gyventojų. Iš kurių 370 544:
* bulgarai: 298 128 (80,46 %)
* turkai: 49 354 (13,32 %)
* čigonai: 18 424 (4,97 %)
* kiti: 4 638 (1,25 %)
Van Helsingas

**Van Helsingas** () – 2004 m. JAV fantastinis veiksmo filmas. Filmas surinko virš 300 mln. JAV dol. visame pasaulyje. Van Helsing yra filmo „Van Helsingas: Londono užduotis“ tęsinys. Filme pasakojama apie van Helsingą, kuris Transilvanijoje kovoja su blogio jėgomis (vampyrais ir vilkolakiais).

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Hugh Jackman – Gabrielis Van Helsingas
* Kate Beckinsale – *Anna Valerious*
* Richard Roxburgh – Grafas Drakula
* David Wenham – Karlas
* Will Kemp – *Velkanas Valeriousas*
* Shuler Hensley – Frankenšteino monstras
* Silvia Colloca – Verona
* Josie Maran – *Marishka*
* Elena Anaya – Alera
* Kevin J. O'Connor – *Igoris*
* Alun Armstrong – *Cardinal Jinette* 
* Samuel West – Dr. Viktoras Frankenšteinas
* Robbie Coltrane – Dr. Jekilas ir Mr. Haidas.
Age of Empires II: The Age of Kings

**Age of Empires II: The Age of Kings** – realaus laiko strategijos kompiuterinis žaidimas, sukurtas „Ensemble Studios“ kompanijos ir išleistas „Microsoft“ korporacijos. Tai yra antroji žaidimų serijos „Age of Empires“ dalis, išleista 1999 metais. Žaidimo papildymas, „The Conquerors“, buvo išleistas 2000 metais. PlayStation 2 versiją 2001 metais išleido „Konami“.

## Žaidimo eiga
„The Age of Kings“ nukelia žaidėją į viduramžius, kuriuose gyvuoja trylika civilizacijų – britai, bizantiečiai, keltai, gotai, teutonai, frankai, mongolai, kinai, japonai, persai, saracėnai, turkai bei vikingai. Žaidėjai turi rinkti resursus, kuriuos naudoja miestų statymui, armijų kūrimui ir priešų sunaikinimui. Žaidime taip pat yra penkios tikra istorija paremtos karinės kampanijos (angl. *campaign*), kurios nukelia žaidėją į tam tikrą istorinį laikotarpį ir jį supančias karo aplinkybes.
Baja dos Tigresas

**Baja dos Tigresas** () – didžiausia Angolai priklausanti sala. Yra Atlanto vandenyne, prie pietvakarinių Angolos krantų (Namibo provincija). Plotas 98 km². Išsidriekusi šiaurės – pietų kryptimi ~30 km. Negyvenama, padengta smėlynais.

Baja dos Tigresas yra svarbi vandens paukščių buveinė (25 rūšys) bei jūrinių vėžlių perimvietė.
Bijės plynaukštė

**Bijės plynaukštė** () – plynaukštė vidurio Angoloje, tarp Lundos plynaukštės rytuose ir kalnų grandinės vakaruose. Būdingas aukštis 1520–1830 m. Jame ištakas gauna Zambezės, Kunenės, Kvanzos, Kvango baseinų upės. Klimatas ganėtinai vėsus, bet drėgnas todėl čia išvystyta žemdirbystė; auginama kava, kukurūzai, ryžiai, cukranendrės, žemės riešutai.

Maždaug pusė Angolos kaimiškų vietovių gyventojų gyvena Bijės plynaukštėje. Svarbiausi regiono miestai yra Huambas ir Kuitas.
Angolos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Angola|Angolos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 12 799 293 (2009 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0-14 m.:* 43,5 %
* *15-64 m.:* 53,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 2,7 % (2009 m. apsk.)
 
**Amžiaus [[mediana]]:**
* *bendra:* 18 m.
* *vyrų:* 18 m.
* *moterų:* 18 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,095 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 43,69 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 24,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracija** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 1,34 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 57 % (2008 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 180,21 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 38,2 m.
* *vyrų:* 37,24 m.
* *moterų:* 39,22 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**
* *bendras:* 67,4 %
* *vyrų:* 82,9 %
* *moterų:* 54,2 % (2002 m. surašymas)

## Taip pat skaitykite
* Sąrašas:Angolos miestai

## Šaltiniai

* CŽV pasaulio faktų knyga: Angola
Saragosos Basket 2002

**Saragosos „Basket 2002 SAD“**, pagal rėmėjus **Saragosos „Casademont“** – Ispanijos krepšinio klubas, įsikūręs Aragono sostinėje Saragosoje. Nuo 2010 m. rungtyniauja elitinėje Ispanijos krepšinio lygoje Liga Endesa.

## Klubo istorija
Klubas buvo įkurtas 2002 metais, su tikslu atkurti profesionalią vyrų krepšinio komandą Aragono sostinei. Su finansinės bendrovės „CAI“ (generalinis klubo rėmėjas) pagalba klubui buvo nupirkta vieta LEB (antroji Ispanijos krepšinio lyga).

2008 m. gegužės 9 d. „CAI Zaragoza“ po šešerių metų bandymo, pateko i elitinę Ispanijos krepšinio lygą ACB. Tai padarė paskutiniame ture nugalėdami L´Hospitalet komandą 27 tšk. skirtumu (91-64). Po šių rungtynių tūkstančiai Saragosos komandos aistruolių išėjo į gatves švęsti komandos triumfą. Po 12 metų pertraukos nuo komandos pašalinimo iš ACB, Saragosa ir vėl grįžo į Ispanijos, bei Europos krepšinio elitą.

Po nesėkmingo 2009–2010 m. sezono ACB lygoje, nukrito į antrąją Ispanijos krepšinio lygą LEB Oro.

2010 m. balandžio 16 d. CAI Zaragoza lemiamose rungtynėse prieš Cheronos „CB Sant Josep Girona“ klubą, namuose palaikant 10 tūkstančių žiūrovų, iškovojo istorinę pergalę rezultatu 69-63 ir po dvejų metų pertraukos iškovojo LEB lygos auksą ir teisę sekančiame sezone grįžti į elitinę Ispanijos ACB lygą.

## Komandos pasiekimai
* LEB Oro: 2007–08, 2009–10 m
* Princo taurė: 2004 m.
* FIBA Čempionų lyga: 3 vieta – 2020–21 m.

## Lietuviai
* Martynas Gecevičius (2016–2017)
* Adas Juškevičius (2016–2017)
* Renaldas Seibutis (2018–2020)
* Tomas Dimša (2025–)

## Treneriai


*  José Luis Oliete Terraz (2002–2003)
*  Ranko Žeravica (2002–2003)
*  Alfred Julbe Bosch (2002–2004, 2005–2006)
*  Óscar Quintana Viar (2004–2005)
*  Jesús Alfonso Mateo Díez (2006–2007)
*  Francisco Segura Gómez (2007–2009)
*  Alberto Angulo (2008–2009)
*  José Luis Abós García (2009–2014)
*  Joaquín Ruiz Lorente (2014–2015)
*  Andreu Casadevall Guinart (2015–2017)
*  Luis Guil Torres (2017)
*  Jota Cuspinera (2017–2018)
*  Pep Cargol (2018)
*  Porfirio Fisac (2018–2020)
*  Sergio Hernández (2020–2021)
*  Luis Casimiro (2021)
*  Jaume Ponsarnau (2021–2022)
*  Dragan Šakota (2022)
*  Martin Schiller (2022)
*  Porfirio Fisac (2022–)



## Nuorodos
* Liga Endesa oficialus puslapis
* Zaragoza oficialus puslapis
Algirdas Leonas Nasvytis

**Algirdas Leonas Nasvytis** (1910 m. birželio 12 d. Subačiuje, Ukmergės apskritis – 1981 m. birželio 28 d. Klyvlende, JAV) – Lietuvos inžinierius, sporto ir visuomenės veikėjas, daktaras.

## Biografija
1931–1934 m. studijavo Kauno konservatorijoje. 1933–1937 m. koncertavo kaip pianistas.

Nuo 1934 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (VDU). 1937 m. baigė VDU Technikos fakultetą. 1938 m. inžinierių korporacijos „Plienas“ pirmininkas, Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos sekretorius.

1938–1939 m. studijavo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1937–1943 m. dėstė VDU. 1937–1940 m. dirbo žurnaluose „Technika ir ūkis“, „Tautos ūkis“ ir kt.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. dirbo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1944 m. Vokietijos lietuvių sąjungos sekretorius. 1945–1946 m. Getingeno lietuvių tremtinių apygardos pirmininkas, Baltų tarybos atstovas Vokietijoje. 1948–1949 m. studijavo Hanoverio aukštojoje technikos mokykloje, 1949 m. technikos daktaras.

1950 m. persikėlė į JAV. Klyvlende dirbo medžiagų atsparumo ir vibracijos, nuo 1958 m. analitinės mechanikos ir mechaninių transmisijų srityse. Nuo 1955 m. dirbo žurnale „Applied Mechanics Rewiew“. 13 patentuotų išradimų autorius. 1965 m. buvo tarp 10 geriausių JAV išradėjų.

1961 m. parengė ir išleido Sibiro tremtinės Barboros Armonienės atsiminimus „Palik ašaras Maskvoje“ anglų kalba.

## Sportinė veikla
1928–1940 m. Lengvosios atletikos centro narys, 1940 m. pirmininkas. 1938 m. vienas iš Lietuvos tautinės olimpiados organizatorių. 1941–1944 m. Kūno kultūros rūmų tarybos narys ir Lietuvos šachmatų sąjungos pirmininkas. 1955–1959 m. lietuvių Vyriausiojo fizinio auklėjimo ir sporto komiteto pirmininkas.

## Šaltiniai
Idzu Ošima

**Idzu Ošima** () – vulkaninė sala Idzu salose. Ją valdo Tokijo metropolijos valdžia. Sala priklauso Japonijai, ji yra apie 100 km nuo Tokijo, 22 km į rytus nuo Idzu pusiasalio, 36 km į pietvakarius nuo Boso pusiasalio. Ošimos miestas (大島町 *Ōshima-machi*) atstovauja vietinei valdžiai. Miestas (savivaldė) buvo suformuotas 1955 m. sujungus 6 atskirus kaimus:
# Okada (岡田村) (šiaurė)
# Moto (元村) (vakarai)
# Sendzu (泉津村) (šiaurės rytai)
# Nomaši (野増村) (vakarai, į pietus nuo Moto)
# Sašiki (差木地村) (pietuose su Mabuši)
# Habuminato (波浮港村) (pietryčiai)

Moto, kuris iki tol buvo vadinamas Motokura („kaimas“) tapo vietinės valdžios centru kaip Motomači („miestas“). Idzu Ošima yra stratovulkanas.

Idzu Ošima labiausiai žinoma dėl Miharos kalno (764 metrai), kuris paskutinį kartą išsiveržė 1986 m. Ugnikalnis vaizduojamas filme „Godzilos sugrįžimas“ kaip vieta, kur Japonijos vyriausybė palaidojo Godzilą. Miharos kalnas ir Idzu Ošima vaizduojami Kodži Suzuki knygoje „Skambutis“. Tikrovėje sala žinoma dėl Kamelijos ir fejerverkų festivalių, penkių juodo smėlio paplūdimių ir daugybės onsen (karštųjų versmių).

## Simboliai
Oficiali miestelio gėlė – kamelija, medis – kamelija.
Motiejus Nasvytis

**Motiejus Nasvytis** (1890 m. vasario 4 d. Margiškiai, Sartininkų valsčius – 1971 m. birželio 22 d. Putnamas, JAV) – Lietuvos gydytojas, pedagogas, Lietuvos ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Žmona Saliamono Banaičio duktė Salomėja Banaitytė, dukterys kompozitorė Giedra Gudauskienė, choreografė Danutė Marija Nasvytytė, dainininkė Salomėja Valiukienė.

1916 m. baigė Maskvos universitetą. 1917 m. išrinktas į Rusijos lietuvių seimą Petrograde. 1918 m. grįžęs į Lietuvą vadovavo Raseinių ligoninei. 1919–1921 m. Valstybinio higienos ir bakteriologijos instituto direktorius, jame įkūrė Skiepų nuo raupų skyrių. Kovojo su Lietuvoje siautusia vidurių šiltinės epidemija. 1921–1923 m. ir 1925–1929 m. Lietuvos kariuomenės epidemiologas. 1920–1922 m. kartu su kitais organizavo Aukštuosius kursus, jų Medicinos skyriaus vedėjas, dėstytojas. 1929–1940 m. Kauno Karo ligoninės laboratorijos vedėjas.

Kartu su kitais įkūrė Kauno medicinos draugiją, sveikatos ir blaivybės draugiją „Sveikata“. Priklausė korporacijai „Fraternitas Lithuanica“. Bendradarbiavo žurnale „Medicina“, (kurį laiką jo redakcinės kolegijos narys), laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Lietuvos aidas“, „Lietuvos žinios“.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, lietuvių pabėgėlių stovyklos gydytojas, gailestingųjų seselių kursų dėstytojas. 1949 m. persikėlė į JAV, vertėsi privačia praktika. 1954 m. Amerikos lietuvių gydytojų draugijos, 1963 m. Pasaulio lietuvių gydytojų draugijos garbės narys.

## Šaltiniai
Luanginga

**Luanginga** () – upė Angoloje ir Zambijoje; Zambezės dešinysis intakas. Prasideda vidurio Angoloje, Mošiko provincijoje, plynaukštėje. Teka į pietryčius. Žemupyje sudaro Liuvos lygumos nacionalinio parko pietinę ribą, sudaro gausybę meandrų ir senvagių. Įteka į Zambezę ties Kalabu.