open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Juozas Lakis

**Juozas Lakis** (g. 1943 m. kovo 12 d. Tausiūnuose, Eišiškių valsčius, Eišiškių apskritis) – Lietuvos sociologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Brolis Vaclovas Lakis (g. 1947).

1967 m. Vilniaus universitete (VU) baigė rusų kalbos ir literatūros specialybę. 1967–1974 m. VU dėstytojas. Iki 1972 m. Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Filosofijos fakulteto aspirantas. VU ir Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas. 1990 m. Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK apgynė disertaciją „Nacionalinio klausimo LTSR sprendimo istorinis patyrimas ir pamokos (ideologiniai aspektai)“, istorijos mokslų daktaras. 

1991–2000 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas. 1992–1994 m. Vidurio Europos universiteto Prahoje etninių konfliktų tyrėjas. 1994–2000 m. Lietuvos konfliktų prevencijos centro Vilniuje direktorius. 2000–2011 m. dirbo Mykolo Romerio universitete: nuo 2002 m. Strateginio valdymo ir politikos fakulteto Valdymo teorijos katedros profesorius, nuo 2010 m. Socialinės politikos fakulteto Mediacijos katedros profesorius.

2011–2015 m. Balstogės (Lenkija) politechnikos universiteto Vadybos ir organizacijų katedros profesorius. Nuo 2015 m. dėstė Lomžos (Lenkija) valstybiniame taikomųjų mokslų universitete. 

Tiria socialinius ir etninius konfliktus, jų valdymą ir sprendimus, bendradarbiavimo kultūrą. Valstybės įstaigoms ir tarnautojams veda praktinius seminarus kaip spręsti konfliktus, derėtis, tarpininkauti per konfliktus. 

## Bibliografija

* TSKP XXV Suvažiavimas apie pagrindines Tarybų Sąjungos užsienio politikos kryptis. – Vilnius: Žinija, 1976. – 13 p.
* Buržuazinė masinės informacijos sistema ir antikomunizmas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1980. – 85 p.
* Antikomunizmas ir tikrovė. – Vilnius, 1984. – 172 p.
* Buržuazinės dabarties koncepcijos ir antikomunistinė propaganda: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1986. – 17 p.
* *Новое политическое мышление и идеологическая борьба. – Москва: Знание, 1988.* – 61 p.
* Pažinti ir sugyventi: Lietuvos kitataučai: sociologinė apžvalga. – Vilnius, 1991. – 15 p. – ISBN 5-89942-348-X
* Kelias į pilietinę brandą / Juozas Lakis, Izraelis Lempertas. – Vilnius: VPU leidykla, 1993. – 70 p.: diagr.
* Dauguma ir mažumos daugiatautėje visuomenėje. – Vilnius: Utenos spaustuvė, 1996. – 27 p. – ISBN 9986-488-47-8
* Mokyklos bendruomenė: per konfliktus į bendradarbiavimą (su kitais). – Vilnius, 1996. – 68 p.: lent. – ISBN 9986-488-46-X
* Konfliktai ir bendradarbiavimas: tarptautinės konferencijos medžiaga (su kitais). – Vilnius: VPU, 1996. – 78 p. – ISBN 9986-519-82-9
* Konfliktų sprendimas ir valdymas: vadovėlis. – Vilnius: MRU Leidybos centras, 2008. – 266 p. – ISBN 978-9955-19-082-0


## Šaltiniai
Liudvikas Gadeikis

**Liudvikas Gadeikis** (g. 1954 m. spalio 14 d. Žebrokuose, Skuodo rajonas ) – Lietuvos žurnalistas, prozininkas, kritikas.

## Biografija
1973 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 1977–1984 m. Vilniaus universiteto rektoriaus padėjėjas.  1984–1986 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ literatūros kritikos skyriaus vedėjas. 1986–1991 m. žurnalo „Pergalė“ literatūros mokslo ir kritikos skyriaus vedėjas.

1991–1996 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ atsakingasis sekretorius, korespondentas. 1996–2000 m. savaitraščio „Veidas“ ekonomikos skyriaus redaktorius, vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 2000–2007 m. savaitraščio „Veidas“ vyr. redaktorius. 2001 m. baigė Vilniaus universiteto tarptautinio verslo mokyklą. 2007–2009 m. žurnalo „Fortuna privata“ vyr. redaktorius. Nuo 2014 m. žurnalo „Investuok“ vyr. redaktorius. 2010–2022 m. LRT tarybos narys. 2018 m. išrinktas LRT Tarybos pirmininku, 2021 m. perrinktas antrai kadencijai. 

1979 m. debiutavo prozos kūriniais respublikinėje spaudoje. Nuo 1989 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Iš anglų k. išvertė daugiau nei 20 grožinės literatūros bei ekonomikos knygų.

## Bibliografija

* Basas: apsakymai ir apysaka. – Vilnius: Vaga, 1988. – 189 p. – ISBN 5-415-001840-0
* Istorinės prozos byla / sudarė; iliustr. Jonas Varnas. – Vilnius: Vaga, 1988. – 335 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00002-X
* Talentas būti reikalingam: jaunųjų Vilniaus dailės akademijos menininkų darbai: nuo saviraiškos iki tarnystės: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2009. – 84 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-854-38-8
* Juodojo kelio istorijos: verslo romanas. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2011. – 250 p. – ISBN 978-9986-39-660-4
* Faktai ir šypsenos: enciklopedinė publicistika, iš kelionių vadovo užrašų / Algimantas Čekuolis; parengė Liudvikas Gadeikis. – Vilnius: Alma littera, 2012. – 266 p.: portr. – ISBN 978-609-01-0264-0
* Mūsų slaptieji ir dramblys bute / Algimantas Čekuolis; parengė Liudvikas Gadeikis. – Vilnius: Alma littera, 2013. – 237 p.: iliustr. – ISBN 978-609-01-0871-0


## Įvertinimas
* 1983 m. žurnalo „Nemunas“ premija už apsakymą „Sakmė apie Adomą“
* 1989 m. Žemaitės literatūrinė premija už rinkinį „Basas“

## Šaltiniai
Tracheotomija

**Tracheotomija** (*tracheo* 'gerklė' + *tomos*, iš *temnein* 'pjauti') – chirurginė procedūra, kai įpjaunant kaklą ir gerklės sienelę padaroma anga, pro kurią oras tiesiai patenka į gerklę. Pro angą gali būti įstatomas tracheostominis vamzdelis.

**Tracheostomija** – būsena, kai žmogus turi tracheotomiškai sudarytą ilgalaikę angą (stoma).

Tracheotomiją prireikus atlieka skubiosios pagalbos gydytojai, chirurgai, veterinarai.

Manoma, kad tracheostomijos atvaizdų galima aptikti Senovės Egipto lentelėse , tačiau pirmas detalus teisingas žinomas tracheotomijos aprašas yra iš XII a., atliktas Ibn Zuhr’o. Šiuolaikinė tracheotomijos technika aprašyta 1909 m.

## Tracheotomijos ir tracheostomijos naudojimas
Tracheotomija atliekama tada, kai kvėpavimą apsunkina:
* žandikaulių ar veidinės kaukolės dalies traumos,
* galvos ar kaklo augliai,
* įgimti augliai
* kaklo srities uždegimai, ištinimas (pvz., įgėlus vapsvai ar bitei)

Tracheostomija naudojama, kai reikia užtikrinti kelią ilgalaikiam dirbtiniam plaučių vėdinimui operacijų metu, plaučių valymui gydant komos būsenoje esančius pacientus ir pan.

## Šaltiniai
Algirdas Landsbergis

**Algirdas Landsbergis** (1924 m. birželio 23 d. Kybartai – 2004 m. balandžio 4 d. Fryportas, Niujorko valstija) – Lietuvos dramaturgas, prozininkas, žurnalistas.

## Biografija
1941–1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lituanistiką. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, Mainco universitete studijavo anglistiką ir romanistiką. Mokytojavo Visbadeno ir Kaselio lietuvių gimnazijose, lietuvių spaudoje skelbė noveles, kritikos straipsnius, grožinės literatūros vertimus iš anglų kalbos. Avangardinio žurnalą „Žvilgsniai“ (1946–1948 m.) vienas bendradarbių ir redaktorių. 1949 m. išvyko į JAV. 1949–1953 m. dirbo knygyne Brukline, 1956–1966 m. – Pavergtųjų Europos tautų sekretoriate. 1957 m. Kolumbijos universitete baigė lyginamosios literatūros studijas. 1965–1992 m. Ferli Dikinsono universiteto (Niu Džersio valstija) profesorius. Bendradarbiavo stočių Amerikos balsas ir Laisvosios Europos radijas redakcijose.

## Kūryba
Literatūros kritikos straipsnius skelbė žurnale „Literatūros lankai“, laikraštyje „Darbininkas“. Debiutinis romanas „Kelionė“ – vienas pirmųjų moderniosios pokario prozos pavyzdžių lietuvių literatūroje. Jame modernistine stilistika vaizduojama Antrojo pasaulinio karo pabaigos laikotarpis. Parašė novelių, joms būdinga temų įvairovė: rezistencija, išeivijos gyvenimo problematika, gausu netikėtų sugretinimų, paradoksalių situacijų, simbolių. Sukūrė pjesių, jose ryški modernistinė stilistika: įvykis vaizduojamas iš kelių perspektyvų per paradoksalų sugretinimą arba priešpriešą, simbolinamas. Kai kurios pjesės išverstos į anglų kalbą, statytos JAV, Kanados, Slovėnijos teatruose. Dalia Kuizinienė.

Tarptautinio PEN klubo rašytojų tremtyje centro prezidentas, JAV Dramaturgų gildijos narys, nuo 1992 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

## Bibliografija
* Kelionė, romanas, 1954 m., „Draugo“ romano premija, 1954 m.
* Ilgoji naktis, novelės, 1956 m.
* Muzika įžengiant į neregėtus miestus, novelės, 1979 m., Lietuvių rašytojų draugijos premija, 1980 m.
* Trys dramos, 1980 m.
* Kelionės muzika, romanas, novelės, 1992 m.

**Pjesės:**
* Meilės mokykla, 1965 m.
* Penki stulpai turgaus aikštėje, 1966 m., pastatė Kauno dramos teatras 1989 m., Klyvlendo apygardos literatūros premija
* Vėjas gluosniuose. Gluosniai vėjuje, 1973 m.
* Paskutinis piknikas, 1980 m., Los Andželo dramos sambūrio premija
* Vaikai gintaro rūmuose, 1981 m., Lietuvių bendruomenės dramos premija
* Onos veidas, 1983 m., Lietuvių bendruomenės dramos premija
* Sudie, mano karaliau, pastatė Klaipėdos dramos teatras 1990 m.
* Idioto pasaka, pastatyta Slovėnijoje 1992 m.
* Du utopiški vaidinimai, 1994 m.

## Įvertinimas
* 1999 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Jūratė Landsbergytė

**Jūratė Landsbergytė-Becher** (g. 1955 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos muzikologė, vargonininkė.

## Biografija
Tėvas Vytautas Landsbergis. Motina Rita Kučinskaitė–Lansbergienė–Sakalienė (1932–2014). Baigė Lietuvos konservatoriją – 1979 m. J. Čiurlionytės muzikos istorijos, 1980 m. L. Digrio vargonų klasę. Tobulinosi meistriškumo kursuose Veimare pas J. E. Kolerį, Prahoje pas M. Šlechtą, Berlyne pas E. Koimaną, Milštate (Austrija) pas G. Bovet, N. Danby, A. Roslerį.

1979–1981 m. dėstė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje. Nuo 1981 m. dirbo Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos laboratorijoje. Nuo 1988 m. dirba Kultūros ir meno institute (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas). 1995–1996 m. Berlyno Šv. Stepono bažnyčios vargonininkė.

Jūratė Landsbergytė nuo 2010 m. spalio 22 d. pradėjo eiti Jungtinių Tautų Organizacijos Lietuvos asociacijos direktorės pareigas.

## Kūryba
Koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje, dalyvauja muzikos festivaliuose. Pirmoji atliko ir įrašė kai kurių lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių vargonams. Transkribavo kūrinių vargonams. Tiria daugiausia lietuvių kompozitorių kūrinius vargonams, šiuolaikinės muzikos problemas. Paskelbė mokslinių ir kritinių straipsnių.

## Bibliografija
* Bažnytinė muzika ir dvasingumas Lietuvoje (), 2006 m.

## Įvertinimas
* 1989 m. Tarptautinio vargonininkų konkurso Kijeve diplomantė.

## Šaltiniai
Mordvių kalbos

**Mordvių kalbos** – Volgos finų kalbų pogrupis. Sudaro dvi kalbos: erzių ir mokšų. Šios kalbos vartojamos Rusijoje, Pavolgyje, daugiausia Mordovijoje gyvenančių mordvių tautybės žmonių.

Kartais mordvių kalba įvardinama kaip atskira kalba, o mokšų ir erzių kalbos – jos dialektais.

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Laima Lankauskaitė

**Laima Lankauskaitė** (1939 m. vasario 20 d. Kaliekiai, Vyžuonų valsčius – 2003 m. gruodžio 7 d. Vilnius) – Lietuvos lėlių teatro aktorė, režisierė.

## Biografija
1959 baigė Vilniaus kultūros švietimo technikumą, 1966 m. – režisūrą B. Ščiukino teatro institute Maskvoje.

1958–1960 m. ir 1967-1971 m. vaidino Vilniaus lėlių teatre (nuo 1971 m. Vilniaus teatras „Lėlė“), 1971-1973 m. šio teatro režisierė, 1982-1988 m. vyr. režisierė. 1973-1975 m. stažavo Leningrado didžiajame lėlių teatre. 1975–1982 m. dirbo Kauno lėlių teatre. Ji išplėtė „Lėlės“ teatro repertuarą, kvietė bendradarbiauti įvairių sričių menininkus, tarp jų ir dramaturgus. Pirmoji subūrė Lietuvos televizijos lėlių teatrą vaikams, jame su vaikais kūrė spektaklius.

## Žymiausi spektakliai
* Martynas Martinaitis. Pelenų antelė, su V. Mazūru, 1971 m.
* Juodoji višta, arba Požemio gyventojai, 1980 m., pagal A. Pogorelskį
* Violeta Palčinskaitė. Balti kaminkrėčio sapnai, 1982 m.
* Gražina Mareckaitė. Mes – žvirbliukai, 1983 m., pagal J. Radičkovą, kompozitorius Osvaldas Balakauskas – pirmoji Lietuvoje lėlių opera
* Gražina Mareckaitė. Savitri – saulės duktė, 1987 m.
* Žvėrių karnavalas, 1984 m., G. Mareckaitės libretas, Mindaugo Urbaičio muzika pagal K. Sen-Sansą, baletmeisteris Jurijus Smoriginas – pirmasis Lietuvoje lėlių baletas

## Šaltiniai
Lapainios gyvenvietė

**Lapainios gyvenvietė** arba **Lapainios gyvenvietės** – archeologinių senovinių gyvenviečių kompleksas Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Lapainios kaimo (Kruonio seniūnija), prie Lapainios ir Palapainio upelių bei Nemuno.

## Tyrimai
Lapainios gyvenviečių kompleksą sudaro:
* akmens amžiaus laikina gyvenvietė (stovyklavietė)
* bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus laikinų ir nuolatinių gyvenviečių vietos.
1958 m. Čiurlionio dailės muziejaus darbuotojai (tyrimų vadovė Ramutė Rimantienė) tyrė mezolito, neolito ir bronzos amžiaus gyvenvietes bei I tūkstantmečio m.e. pradžios duobes. Neolito ir bronzos amžiaus gyvenvietėje ištirtas apie 100 m² plotas. 10–35 cm storio kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytos keramikos su įspaudais, titnago dirbinių, bronzos amžiaus lipdytos šiek tiek brūkšniuotos keramikos. Ištirtų duobių degėsių storis 20–50 cm; rasta gyvulių kaulų, apdirbto titnago gabalų, lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi bei gludintos keramikos. Radinius saugo Karo muziejus Kaune.

## Šaltiniai
Lapainia

**Lapainia** – upė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Nemuno dešinysis intakas.

Išteka iš Gabio ežero ties Šnipeliais, 11 km į pietryčius nuo Kruonio. Teka į šiaurės vakarus per Kalvių ežerą, įteka į Nemuną (Kauno marios) ties Lapainios kaimu, 4 km į šiaurės rytus nuo Darsūniškio. Ilgis 25,8 km, baseino plotas – 118,9 km².

Vaga vingiuota, natūrali, apie 5 m pločio, reguliuotas tik trumpas 1,5 km ilgio ruožas aukščiau Kalvių ežero. Prie žiočių upė patvenkta. Vidutinis nuolydis 4,12 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 0,69 m³/s. Upės žemupys įeina į Lapainios botaninį draustinį. Upės žemupyje atrastos senovinės Lapainios gyvenvietės.

**Intakai:**
* kairieji – Melnyčėlė, Purvelė, Vingra, Palapainia;
* dešinieji – Vertimas, Kruonė.

Prie Lapainios įsikūrusios gyvenvietės: Šnipeliai, Mičiūnai, Kalviai, Migonys, Meškučiai, Lapainia.

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno *[[lapė]]* pavadinimo (nors neatmestina ir sąsaja su *lapas*).

## Šaltiniai
Kazimieras Lapčynskis

**Kazimieras Lapčynskis** (, 1823 m. kovo 16 d. Kupiškis – 1892 m. gruodžio 14 d. Varšuva) – Lietuvos botanikas, etnografas.

## Mokslinė veikla
Tyrė Kaukazo, Karpatų, Podolės, Varšuvos, Ašmenos, Aukštadvario, Palangos, Birštono apylinkių florą, sudarė kai kurių augalų rūšių paplitimo žemėlapių. Parašė etnografinių darbų apie Trakų apylinkių, Tatrų gyventojų, Užkaukazės tautų buitį.

## Bibliografija
* Kelionė per Lietuvą ir Baltijos pajūrį (*Wycieczka na Litwie į nad Baltyk*) 1884 m.
* Birštono pusiasalis (*Polwystep Birsztanski*), 1886 m.
* Lietuvos flora (*Flora Litwy*), 1894 m.

## Šaltiniai
Sausabudė

**Sausabudė** (*Xeromphalina*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos grybų gentis. Yra apie 30 rūšių.

Lietuvoje auga viena rūšis – varpelinė sausabudė (*Xeromphalina campanella*).

## Šaltiniai
Juvencijus Lapė

**Juvencijus Lapė** (1925 m. rugsėjo 13 d. Degėsiuose, Užpalių valsčius – 2011 m. birželio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos psichologas, pedagogas, socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
Baigęs Kauno 9-osios vidurinės mokyklos septynias klases, įstojo į Kauno mokytojų seminariją, kurią baigė 1946 m., kartu įgijo bendrąjį vidurinį išsilavinimą. 1946–1947 m. studijavo psichologiją Vilniaus universitete, 1947–1953 m. pedagogiką ir psichologiją – Vilniaus pedagoginiame institute. Studijuodamas dirbo Vilniaus kurčiųjų internatinėje mokykloje, Mokyklų mokslinių tyrimų institute Vilniuje, Klaipėdos srities švietimo inspektoriumi.

1951 m. Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius, 1951–1952 m. jos, 1952–1953 m. Varnių vidurinės mokyklos direktorius. 1953–1958 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1958 m. vienas Lietuvos psichologų draugijos steigėjų. 1962 m. pedagogikos mokslų kandidatas. 1962–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971 m. vienas Psichologijos katedros steigimo iniciatorių, 1975–1986 m. jos vedėjas, 1966 m. docentas. 1990–1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1990–1999 m. Psichologijos katedros vedėjas ir Socialinių mokslų fakulteto dekanas. 1999–2002 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys – bendroji, asmenybės, darbo, inžinerinė, eksperimentinė, teisės psichologija, pažinimo proceso, suvokimo tyrimai.

## Bibliografija
* Darbo psichologijos bruožai, 1975 m.
* Darbo psichologija: vadovėlis. – Vilnius: Mokslas, 1980. – 224 p.
* Inžinerinė psichologija, 1980 m., 2 leid. 1986 m.
* Mano alma mater, 1981 m., 1982 m.
* Studijų įvadas, 1985 m., 2 leid. 1987 m.
* Psichologijos įvadas: vadovėlis, su Gediminu Naviku, 2003 m.

## Šaltiniai
Algis Lankelis

**Algis Lankelis** (g. 1964 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1993–1996 m. dėstė Vilniaus vaikų ir jaunimo dailės mokykloje, 1998–2000 m. dirbo Šiuolaikinio meno centre, nuo 2001 m. J. Vienožinskio dailės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2003 m. direktorius. Parodų kuratorius.

## Kūryba
Sukūrė smulkiosios skulptūros (ciklas „Judėjimas“ 1986–1988 m., „Riba“ 1989 m.), dekoratyvinių skulptūrų („Vežimas“, Juknaičiai, 1988 m., „Kompozicija“, Martyno Mažvydo skulptūrų parkas, Klaipėda, 1990 m., „Kalnas ir upė“, Otepalio kultūros namai, Estija, 1993 m.), konceptualių objektų („Vokai“ 1995 m., „Šviesa“ 2001 m.), instaliacijų („Susisiekiantys indai“ 1996 m., „Apie išorę ir vidų“ 1997 m., „Tarpusavio priklausomybė“ 2000 m.), spalvotų inscenizuotų fotografijų („Skirtingi požiūriai“, „Antklodė“, abi 1997 m.).

Skulptūras kuria iš akmens, medžio, betono, joms būdinga abstrakčios, minimalistinės formos, apibendrinti tūriai. Kūryboje pabrėžia meno objekto ir asmeninės arba visuomeninės aplinkos santykį. Nuo 1988 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, JAV, Lenkija, Didžioji Britanija, Vengrija ir kitur), individualios parodos surengtos Vilniuje (1993 m.), Bosvilyje (Šveicarija, 1997 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Varpelinė sausabudė

**Varpelinė sausabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, sausabudžių (*Xeromphalina*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Samanoti pušies, eglės kelmai, išvartos, stuobriai.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė centre įdubusi, lakšteliai nuaugtiniai.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 0,5–2 cm skersmens, jauna – varpeliška, vėliau – pusiau iškili, iškili, vidurys įdubęs, higrofaniška, gliti, sausa, pakraščiai ryškiai vagoti, geltonai ruda, oranžiškai geltona, išblunkanti iki gelsvos. Lakšteliai gelsvi, toli nuaugtiniai. Kotas 1–3×0,1–0,2 cm, tamprus, pamatinė dalis kartais sustorėjusi, kepurėlės spalvos, geltonai plaušuotas. Trama plona, gelsva. Sporos 5,5–7,5×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai smulkučiai, auga kolonijomis.

Auga vasarą, rudenį, dažniausiai ant samanotų eglės, pušies kelmų, stuobrių, išvartų. Saprotrofas. Labai dažna. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 188 psl.
Petras Lapė

**Petras Lapė** (1924 m. rugpjūčio 31 d. Veiviržėnuose, Kretingos apskritis – 2012 m. rugsėjo 12 d. Klaipėdoje) – Lietuvos inžinierius architektas.

## Biografija
Mokėsi Kauno Jono Jablonskio pradžios mokykloje, baigė Klaipėdos suaugusiųjų vidurinę mokyklą. 1950–1956 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1956–1957 m. Klaipėdos tarprajoninio skyriaus architektas. 1957–1959 m. Klaipėdos miesto Vykdomojo komiteto vyr. architekto pavaduotojas. 1959–1961 m. Klaipėdos kombinato „Dailė“ vyr. inžinierius, vyr. dailininkas. 1961–1965 m. Klaipėdos statybos tresto vyr. technologas, vyr. architektas. 1963–1969 m. Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. 1965–1982 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos skyriaus viršininkas. 1982–1990 m. Klaipėdos valgyklų, kavinių ir restoranų tresto architektas.

## Projektai
* Vasaros kavinė „Neringa“, Klaipėda, 1957 m.
* Viešbutis „Baltija“ (rekonstrukcija), 1959 m.
* „Žalgirio“ stadionas (rekonstrukcija), 1966 m.
* Restoranas „Neptūnas“, Klaipėda, 1968 m.
* Bilionių kultūros namai, Šilalės rajonas, 1969 m.
* Butkiškės kultūros namai, Raseinių rajonas, 1976 m.
* Kruopių kultūros namai, Akmenės rajonas, 1978 m.
* Statybos tresto (buv. Magistratas) administracinio pastato rekonstrukcija ir restauravimas, Klaipėda, 1978 m.
* Lietuvos jūrų muziejus ir akvariumas, su architekte Laima Šliogeriene, 1979 m.
* Klaipėdos delfinariumas, 1994 m.

## Įvertinimas
* 1973 m. SSRS MT premija (su kitais)
* 1982 m. LSSR valstybinė premija
* 1984 m. LTSR nusipelnęs architektas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Petras Lapė: „Vedžiau gražiausią moterį mieste“ // Vakarų ekspresas, 2007-01-20
Pranas Lapė

**Pranas Lapė** (1921 m. sausio 11 d. Klaipėdoje – 2010 m. sausio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

## Biografija
1941–1943 m. studijavo Kauno taikomosios dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą, nuo 1945 m. gyveno Švedijoje. 1945–1946 m. studijavo A. Bekmano meno mokykloje Stokholme, 1946–1949 m. joje dėstė piešimą. Iliustravo žurnalą „Pragiedruliai“. Nuo 1949 m. gyveno JAV Niujorke, nuo 1957 m. Roveitone, Konektikuto valstija, nuo 1978 m. Čemberlene, Meino valstija. 1950–1956 m. dirbo Niujorko leidyklose „Donbleday“, „Scribners“, „Random House“, 1957–1978 m. – privačiose mokyklose, jose sukūrė dailės mokymo programų. 1998 m. grįžo į Lietuvą. Palaidotas šeimos kape Veiviržėnų kapinėse (Klaipėdos raj.).

## Kūryba
Tapybai įtakos turėjo P. Sezano kūryba, vėliau abstraktusis ekspresionizmas („Kompozicija“ 1981 m., 1983 m., „Traukinys į Sibirą“). Iliustravo daugiau kaip 300 JAV ir lietuvių autorių knygų (Antanas Baranauskas. Anykščių šilelis, 1961 m., Maironis. Baladės, 1966 m., Antanas Mackus. Augintinių žemė, 1984, Algirdas Gustaitis. Pakelėje į pažadėtąją žemę, 1987 m. ir kitų), sukūrė sienų tapybos (apipavidalino Pasaulio sporto parodą, 1948 m., Pasaulio medicinos seserų kongreso salę, 1949 m., abi Stokholme), scenografijos, taikomosios dailės kūrinių. Kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose.

**Individualios parodos:**
* Long Ailendas, 1965 m.
* Čikaga, 1969 m.
* Niu Kanaanas, 1980 m.
* Bruklinas, 1981 m.
* Bostonas, 1985 m.
* Vilnius, 2006 m.

## Šaltiniai
Algirdas Zigmas Lapėnas

**Algirdas Zigmas Lapėnas** (1944 m. liepos 10 d. Panevėžys – 1993 m. rugpjūčio 14 d. Vilnius) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.

## Biografija
1958–1962 m. lankė Panevėžio dramos teatro vaidybos studiją (vadovas Juozas Miltinis), vaidino šiame teatre. 1967 m. baigė režisūrą Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos institute. 1967–1977 m. Lietuvos dramos teatro režisierius, 1981–1993 m. šio teatro aktorius. 1977–1981 m. režisavo Lietuvos rusų dramos teatre.

## Svarbesni vaidmenys
* Baltasis Metraštininkas – Justinas Marcinkevičius. Mindaugas, 1969 m.
* Sergejus – Stepančikovo dvaras ir jo gyventojai, 1971 m., pagal F. Dostojevskį
* Nikolajus – Maksimas Gorkis. Vasarotojai, 1986 m.
* Henrikas Mazovietis – Vincas Krėvė. Skirgaila, 1987 m.

## Režisuoti spektakliai
* Ilja Ilfas, Jevgenijus Petrovas. Dvylika kėdžių, 1968 m.
* Eduardas de Filipas. Cilindras, 1969 m.
* Deilas Vasermanas. Džo Derionas. Žmogus iš La Mančos, 1970 m.
* Ričardas Brinslis Šeridanas. Intrigų mokykla, 1974 m.
* Rudis Štralis. Adomas veda Ievą, 1975 m.
* Jevgenijus Švarcas. Raudonkepuraitė, 1984 m.
* Ričardas Našas. Lietaus pardavėjas, 1993 m.

## Šaltiniai
Jonas Kučingis

** Jonas Kučingis** (iki 1952 m. – **Jonas Kučinskas**, 1908 m. gruodžio 23 d. Šnypšliuose, Šilutės raj. – 2009 m. sausio 6 d. Los Andžele, Kalifornija) – kunigas, garbės prelatas (1965 m.), visuomenės veikėjas, lietuvybės puoselėtojas JAV.

## Biografija
1927 m. Jonas Kučingis baigė Švėkšnos Saulės progimnaziją. 1927–1929 m. mokėsi Saleziečių koledže Turine, Italijoje. 1929 m. įstojo į Telšių kunigų seminariją. 1937 m. įšventintas kunigu.

1937–1938 m. Jonas Kučingis Šilalės progimnazijos kapelionas ir Šilalės Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčios vikaras. 1938–1939 m. studijavo teisės ir pedagogikos mokslus Milano Jėzaus Širdies universitete. 1939–1940 m. – VI pėstininkų Pilėnų Kunigaikščio Margio pulko II bataliono ir Telšių Amatų mokyklos kapelionas. 1940–1941 m. Šilalės parapijos administratorius, 1941–1944 m. Telšių gimnazijos kapelionas. 1944 m. Jonas Kučingis pasitraukė į Vakarus. 1944–1946 m. – vokiečių parapijos klebonas ir Rotenburgo vyskupijos lietuvių išeivių kapelionas. 1946 m. apsigyveno Los Andžele, JAV; paskirtas Šv. Kazimiero parapijos vikaru, o 1947 m. – parapijos klebonu, nuo 1984 m. – klebonas emeritas.

Los Andžele 1947 m. Jonas Kučingis įkūrė Lietuvos vyčių ir Lietuvių susivienijimo kuopas, Katalikių moterų sąjungą, Šv. Vardo draugiją, 1949 m. – lituanistinę šeštadieninę mokyklą, 1954 m. įsteigė vaikų darželį. Jo rūpesčiu ir pastangomis 1951 m. Los Andžele pastatyta lietuvių bažnyčia, vėliau – lietuvių parapinė mokykla, namai seselėms kazimierietėms, 1954 m. suorganizuotos pirmosios Lietuvių dienos.
1993 m. organizavo prelato Juliaus Maciejausko perlaidojimą Švėkšnoje ir sukūrė dokumentinį filmą apie jį.

1942 m. išleido giesmyną moksleiviams, 1951 m. – parapijos metraštį „Dešimtmetis“. 1966 m. – J. Gliaudos „Šv. Kazimiero parapija Los Andželo mieste“, 1976 m. kartu su R. Wurmbrendu Nijolės Sadūnaitės atsiminimus – „No Greater Love“, 1983 m. – R. Vidžiūnienės sudarytą metraštį „Trišdešimt dienų“.

Bendradarbiavo lietuvių spaudoje (Padaubiečio slapyvardžiu). Rašė „Žemaičių prietelyje“, „Ryte“, „XX amžiuje“, „Kalifomijos lietuvyje“, „Drauge“, „Varpelyje“, „Mokykloje“. Daugiausia rašė religiniais ir socialiniais klausimais. Sukūrė giesmių melodijų.

## Bibliografija
* Telšių kankiniai. 1949 m.
* Mano gyvenimo takais. Vilnius. Logos, 1997 m.
* Along the paths of my life. Los Angeles. 1997 m.
* Šventiniai ir proginiai pamokslai. Vilnius. Logos, 1998 m.
* Dievo Žodžio tarnyboje. Vilnius. Logos, 1998 m.

## Įvertinimas
Apdovanotas LDK Gedimino ordino Karininko kryžiumi (1997 m.), Gedimino ordino medaliu, lietuvių skautų sąjungos, Šaulių sąjungos ir Lietuvos karių veteranų sąjungos ordinais ir žymenimis, Kalifornijos gubernatoriaus ir Los Andželo valdybos pagyrimo raštais.

## Šaltiniai
* Jonas Kučinskas-Kučingis. Mano gyvenimo takais. Vilnius. Logos, 1997 m.

## Nuorodos
* Jonas A. Kučinskas-Kučingis, Mano gyvenimo takais (Logos Press, Vilnius, 1997), hard cover, 232 pages, illustrated 
* Biografija
* „Dievo, Bažnyčios ir tėvynės meilės puoselėtojas // Monsinjoras Jonas Kučingis švenčia savo 100 metų jubiliejų“
Donatas Lapienis

**Donatas Lapienis** (g. 1936 m. balandžio 8 d. Kaune - 2014 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos konstruktorius, išradėjas, šachmatininkas, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris, 1979 m.), FIDE meistras.

Gimė Lietuvos kariuomenės majoro, karo lakūno Petro Lapienio (1901 - 1984) šeimoje. 1945 m.įkalinus tėvą, su motina ir broliais ištremtas į Sibirą.

## Biografija
1960 m. baigė Uralo miško technikos institutą Sverdlovske. 1960-1971 m. Vilniaus Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto konstruktorius, 1971-1973 m. – skaičiavimo konstravimo biuro „Orgtechnika“ vyr. projekto konstruktorius, 1973-1983 m. Vilniaus specializuotos olimpinio rezervo vaikų ir jaunių, 1983-1992 m. Elektrėnų vaikų ir jaunių sporto mokyklos šachmatų treneris. 11 išradimų autorius.

## Sportiniai pasiekimai
* 1972 m. Korespondencinių šachmatų komandinių varžybų Europos čempionas
* 1978 m. tarptautinio turnyro Lenkijoje nugalėtojas
* 1979 m. tarptautinis didmeistris (TKŠDM)
* 1989-1991 m. turėjo aukščiausią pasaulyje ELO reitingą (2715)
* 1990 m. pasiekė aukščiausią reitingą iš 3227 žaidėjų korespondenciniuose šachmatuose
* 1991 m. Lietuvos žaibo šachmatų čempionate  iškovojo:  aukso,  1993 m. - sidabro , o 1992 ir  2010 m.  - bronzos medalius.
* 1992 m. Lietuvos greitųjų šachmatų čempionate  iškovojo bronzos,  o 1994 m. - aukso  medalį. 
* 2009 m. gruodžio 26 d.  Lietuvos greitųjų šachmatų čempionatas (Ukmergės sveikatingumo centras "Sinergija"): 3 vieta tarp 40 šachmatininkų

## Šaltiniai
Vladas Lapienis

**Vladas Lapienis** (1906 m. birželio 6 d. Daugpilyje – 2012 m. kovo 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos ekonomistas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.

## Biografija
1964 m. neakivaizdžiai baigė Vilniaus universitetą. Dirbo ekonomistu Lietuvos mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros, Fizikos ir matematikos institutuose, buhalteriu Istorijos ir etnografijos muziejuje.

Nuo 1973 m. vienas Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos (LKBK) leidėjų ir platintojų. Pasirašė keletą protestų ir peticijų LTSR ir TSRS valstybės ir TSKP institucijoms dėl tikinčiųjų diskriminavimo bei persekiojimo, visų jų tekstai buvo paskelbti LKBK. 1976 m. spalio 20 d. KGB suimtas, 1977 m. liepos mėn. nuteistas 3 m. griežtojo režimo lagerio ir 2 m. tremties. 1981 m. grįžęs į Lietuvą bendradarbiavo leidžiant nelegalius leidinius LKBK, „Lietuvos ateitis“, platino rusų disidentų nelegalų leidinį „Chronika tekuščich sobytij“, pasirašė ir platino žmogaus teisių gynėjų dokumentus, straipsnius. 1981–1985 m. parašė ir išplatino autobiografinę apybraižą „Sovietinio kalinio memuarai“, dėl to suimtas. 1985 m. kovo mėn. nuteistas 4 m. lagerio ir 2 m. tremties. 1986 m. pab. dėl senyvo amžiaus ir silpnos sveikatos iš lagerio paleistas tęsė nelegalią veiklą.

## Įvertinimas
* 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Pranciškus Ramanauskas

** Pranciškus Ramanauskas** (1893 m. lapkričio 21 d. Kudoniuose, Betygalos valsčius – 1959 m. spalio 15 d. Telšiuose) – Telšių vyskupas, teologijos mokslų daktaras, profesorius, kankinys, spaudos darbuotojas.

## Biografija
Mokėsi Kauno kunigų seminarijoje. 1917 m. birželio 5 d. įšventintas kunigu. Dirbo vikaru Pumpėnų (1917–1920 m.), Raseinių, Telšių parapijose. 1926 m. pakviestas į Telšių vyskupijos kuriją dirbti sekretoriumi ir tribunolo notaru. Vėliau mokėsi Romoje, kur baigė studijas, įgydamas teologijos daktaro laipsnį. 1932 m. kunigas paskirtas Telšių kunigų seminarijos profesoriumi ir kartu ėjo inspektoriaus pareigas. Vėliau pakeltas Garbės kanauninku. Telšių seminarijoje dėstė dogminę teologiją ir religinę pedagogiką. 1940 m. kunigas paskiriamas Telšių kunigų seminarijos rektoriumi, jam suteikiamas prelato titulas. 1944 m. vasario 28 d. konsekruotas Telšių vyskupu augziliaru.

1946 m. gruodžio 18 d. vyskupas suimtas, apkaltintas antisovietine veikla, 1947 m. rugpjūčio 16 d. nuteistas 10 m. lagerio. Kalėjo Oršos (Baltarusija) kalėjime, Karlago (Karagandoje), Minlago, Vorkutlago, Abezės (visi Komijoje) lageriuose. Paleistas 1957 m. liepos 20 d., tačiau vyskupo pareigų eiti nebuvo leista. Sovietų valdžiai neleidus sugrįžti į Telšius, prieglobstį surado Švėkšnoje, pas Švėkšnos parapijos kleboną Stanislovą Mažeiką.

Bendradarbiavo spaudoje, nuo 1932 m. sausio mėn. Telšių kunigų seminarijoje leido ir redagavo leidinį „Spauda ir gyvenimas“, nuo 1935 m. oficialus savaitraščio „Žemaičių prietelius“ redaktorius ir leidėjas. 1934 m. išleido knygą „Tikybos pamokos praktikoje“.

## Įvertinimas
2000 m. vyskupas Pranciškus Ramanauskas įrašytas į Lietuvos naujųjų kankinių Bažnyčios martirologą. 2006 m. apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi.

## Literatūra
* Kun. Kazys Žąsytis. Švėkšnos parapijos istorija. – Klaipėda: Eldija, 1993 m., p. 56.
* Vyskupas, katechetas, katechetų ugdytojas Pranciškus Ramanauskas. – Vilnius: Lietuvių katalikų mokslo akademija, 2010. – 219 p.: iliustr. – Orig. išleid. duom.: Telšiai, 1934. – ISBN 978-9986-592-61-7

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pranciškus Ramanauskas, vyskupas (1893–1959)
* SSRS okupacinės valdžios represuotų, sunaikintų Telšių vyskupijos dvasininkų žinynas
Julius Maciejauskas

**Julius Maciejauskas** (1868 m. liepos 1 d. Papyvesiai, dab. Pasvalio rajonas – 1947 m. gegužės 14 d. Los Andželas, JAV, 1993 m. perlaidotas Švėkšnoje) – kunigas, prelatas, visuomenininkas.

## Biografija
Julius Maciejauskas pradžios mokyklą baigė Kaune, gimnaziją – Rygoje, Kunigų seminariją – 1891 m. Kaune

1891–1896 m. J. Maciejauskas dirbo vikaru Ramygalos Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje, 1896–1899 m. – Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčioje, 1899–1937 m. – klebonu Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje.

Klebono J. Maciejausko rūpesčiu 1905 m. Švėkšnoje buvo pastatyta dabartinė bažnyčia, 1906 m. įkurta parapijos labdaros draugija, 1907 m. – įsteigta lietuviška parapijinė mokykla, 1909 m. atkurta Blaivininkų draugija, 1910 m. pastatyta klebonija, 1918 m. įkurta 30 vietų ligoninė, 1919 m. įsteigta progimnazija, 1928 m. pastatyta „Saulės“ gimnazija, 1930 m. nutiestas plentas į Žagatpurvius, 1914 m. Inkakliuose įrengtas lurdas, 1923 m. Inkakliuose prie Lurdo pastatyta ir pašventinta Inkaklių koplyčia. Tiems darbams atlikti prelatas J. Maciejauskas 5 kartus važiavo į JAV rinkti lėšų.

Už nuopelnus Katalikų Bažnyčiai klebonas J. Maciejauskas buvo paskirtas Rietavo dekanato, kuriai priklausė Švėkšnos bažnyčia, dekanu, 1918 m. – Žemaičių vyskupijos garbės kanauninku ir 1927 m. – Telšių vyskupijos kapitulos prelatu.

1937 m. spalio 18 d. prelatas J. Maciejauskas Švėkšnos klebono pareigų atsisakė, 1938 m. spalio 15 d. išvyko į JAV. 1941 m. Los Andžele įkūrė Šv. Kazimiero parapiją. 

1993 m. prelato palaikai iš JAV pargabenti į Švėkšną. Perlaidotas Švėkšnos Šv. ap. Jokūbo bažnyčios kriptoje.

## Įvertinimas
* Apdovanotas Gedimino ordinu.

## Atminimas
* Juliaus Maciejausko vardu Švėkšnos miestelyje pavadinta gatvė.
* Sukurtas dokumentinis filmas.

## Literatūra
* A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974. P. 269–274.
* Jonas Kučinskas-Kučingis. Mano gyvenimo takais. Vilnius. Logos, 1997 m. P.90-106.
* Žemaičių prietelius. 1938 m. vasario 17 d.,Nr.7(634), psl.4,5.

## Išnašos
Kazys Žąsytis

** Kazys Žąsytis** (g. 1951 m. kovo 4 d. Kalnalyje, Švėkšnos seniūnija) – kunigas.

## Biografija
1958–1969 m. mokėsi Švėkšnos vidurinėje mokykloje, 1974 m. baigė Kauno politechnikos instituto elektrotechnikos fakultetą. Pagal paskirimą dirbo Mažeikių elektrotechnikos gamykloje inžinieriumi technologu, nuo 1978 m. – Šilutės miesto įmonėse.
1987–1992 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1992 m. kovo 22 d. buvo įšventintas kunigu. Dirbo vikaru Mažeikių, Telšių parapijose, dėstė Telšių kunigų seminarijoje. 1996–2003 m. buvo Kvėdarnos parapijos klebonu, 2003–2010 m. – Vainuto ir Žvingių parapijų klebonas bei Bikavėnų ir Visbarų koplyčių rektorius, nuo 2010 m. liepos 7 d. – Pajūralio parapijos klebonas. 1996–2006 m. dar ėjo Šilalės dekanato vicedekano pareigas.

Kunigas Kazys Žąsytis Kvėdarnoje įkūrė parapijos senelių globos namus, Vainute – suremontavo bažnyčią. Parašė Švėkšnos ir Kvėdarnos parapijų istorijas.

## Bibliografija
* Švėkšnos parapijos istorija. Klaipėda. Eldija, 1993 m.
* Kvėdarnos parapijos istorija. Šiauliai. 2002 m.
Koaguliacija

**Koaguliacija** (; iš  'krešėjimas, sutirštėjimas') – koloidinio tirpalo (dispersinės sistemos) dalelių sukibimas į stambesnes, dėl ko susidaro stambesni telkiniai, paprastai iškrentantys į nuosėdas.

Panašus reiškinys, kai susilieja skysčio lašeliai (emulsijose) ar dujų burbuliukai vadinamas *[[koalescencija]]*.

Koaguliacija dažnai yra savaiminis koloidinio tirpalo (kietos dalelės, stambios molekulės skystyje) irimas, kai jis pasidalina į kietą ir skystą fazes. Toks savaiminis kitimas dažnai vadinamas kolodinės sistemos *senėjimu*. Koaguliacijos sparta priklauso nuo dalelių skersmens, difuzijos koeficiento, temperatūros, makrofazės tirpumo. Tirpale esantys elektrolitai spartina koaguliaciją.

Dėl šiluminio judėjimo įvykstantys kolodinių dalelių susidūrimai ne visada sukelia jų sukibimą. Sukibti neleidžia koloidines daleles supantys elektringi apvalkalėliai, kuriuos ardo tirpale esantys elektrolitai.

## Koaguliacijos pavyzdžiai
* kraujo krešėjimas - ištirpusios fibrinogeno molekulės virsta fibrino molekulėmis, kurios jungiasi į fibrino gijas, sudarančias krešulio pagrindinę dalį.
* varškės susidarymas - koaguliuoja ištirpę pieno baltymai
Petras Lapelis

** Petras Lapelis** (1889 m. rugpjūčio 24 d. Panemunėlyje, Rokiškio rajonas – 1950 m. liepos 30 d. Čikagoje, JAV) – kunigas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Metus pasimokęs Seinų kunigų seminarijoje, Petras Lapelis išvyko į JAV ir tęsė teologijos studijas Kirilo ir Metodijaus kunigų seminarijoje Detroite, MI. 1914 m. įšventintas kunigu. 1914–1915 m. Čikagos Šv. Kryžiaus parapijos vikaras, 1915–1927 m. Čikagos Visų Šventųjų parapijos klebonas.

1927 m. grįžo į Lietuvą. Įsikūrė Švėkšnoje. 1931–1940 m. ir 1942–1944 m. ėjo Švėkšnos Saulės gimnazijos kapeliono ir klasės aulėtojo pareigas. 1940–1941 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją.

1944 m. vasarą kun. P. Lapelis išvyko į Vakarus. Prieš karo pabaigą nacių areštuotas ir kankintas Lanzendorfo koncentracijos stovykloje, Austrijoje. 1945–1947 m. JAV dalinių ir lietuvių Bad Woerishofeno stovyklos Vokietijoje kapelionas. 1947 m. atvyko į JAV, prisiglaudė pas Čikagos Švč. Mergelės Marijos gimimo parapijos kleboną J. Paškauską.

## Veikla
1912 m., dar būdamas kleriku, P. Lapelis buvo vienas iš „Amerikos Lietuvių Katalikų Moksleivių Susivienijimas“ įkūrėjų, pirmasis jo pirmininkas ir pirmasis šio Susivienijimo žurnalo „Moksleivio“ redaktorius. Į šį žurnalą jis parašė daug straipsnių, eilėraščių. Pasirašinėdavo Vaidevučio slapyvardžiu.

Į lietuvių kalbą išvertė ir atskiromis knygelėmis išleido E. Loebo „Kultūra ir spauda“ (1912 m.), komedijų scenai A. Belcikovskio „Pono Felikso apsilankymas“ (1911 m.), J. Chociszevskio „Medicinos daktaras“ (1911 m.), „Nuo ausies iki ausies“ (1913 m.) ir kt.

Bendradarbiavo spaudoje. Lietuvoje, spausdino savo straipsnius „Kosmose“, „Tiesos Kely“, „Draugijoje“, „Židinyje“; Amerikoje – „Drauge“ ir kt.

Rankraštyje paliko studiją „Krikščioniškosios civilizacijos likimo klausimu“, Lietuvoje buvo bebaigiąs parengti knygą apie JAV.

## Bibliografija
* Žydas ir dzukas. Čikaga. Katalikas, 1912 m.
* Vienuolio disputas su rabinu. Čikaga. Katalikas, 1913 m.
* Šv. Kazimieras Lietuvos karalaitis. Čikaga. 1915 m.
* Amerikos lietuvių katalikų metraštis 1916 m. Čikaga. Liet. Katalikų Spaudos Draugija, 1916 m.
* Kristupas Kolumbas. Kaunas. Sakalas, 1938 m.
* Bažnyčia ir laisvė. Kaunas, 1938 m.
* Konstantinas Didysis//Židinys. K., 1938 m., Nr. 8-9 – P. 271–273.
* Prelatas Kazimieras Steponas Šaulys. Boston. Darbininkas, 1949 m.

## Literatūra
* A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974/ p. 226–227.
Korno Grandė

**Korno Grandė** (iš ) – Gran Saso kalnų masyvo dalis ir aukščiausia Apeninų viršukalnė, siekianti 2912 m aukštį.

Šiaurinėje kalno dalyje yra piečiausias ledynas Europoje Kalderono ledynas.

Pirmas oficialus kopimas į Korno Grandė įvyko 1573 m. dviejų italų – Francesco De Marchi ir Francesco Di Domenico. Įprastinis kopimo kelias yra per vakarinę kalno dalį, tačiau yra keli ir kiti maršrutai, įskaitant vieną per pietinę jo dalį.

## Šaltiniai
Janina Lapinskaitė

**Janina Lapinskaitė - Puipienė** (g. 1953 m. kovo 8 d. Šiauliuose) – Lietuvos kino režisierė, aktorė, scenaristė, pedagogė.

## Biografija
1975 m. baigė režisūrą Lietuvos konservatorijoje. 1975–1994 m. Lietuvos televizijos režisierė. Nuo 1995 m. Lietuvos muzikos akademijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, nuo 2002 m. LMTA Teatro ir kino fakulteto Kino ir televizijos katedros vedėja, nuo 2007 m. docentė, vėliau - profesorė. LMTA dėstomi dalykai: Kino portretas, Vaidmens įgarsinimas Kūrybinis projektas, Baigiamasis kūrybinis projektas.  LMTA senato pirmininko pavaduotoja, Lietuvos kinematografininkų sąjungos narė.  

Vyras  Algimantas Puipa, režisierius.

## Kūryba
Sukūrė, daugiausia pagal savo scenarijus, televizijos ir kino dokumentinių filmų. Filmų personažai – vadinamuosiuose visuomenės paribiuose atsidūrę žmonės, atsiskyrėliai, ekscentrikai, jų nepaprastas gyvenimas paryškinamas temos ir stiliaus kontrastu, savitu rakursu; filmams būdinga poetiškumo ir realistiškumo derinys.

## Filmografija
* Tai mano likimas, 1994 m.
* Iš skruzdėlių gyvenimo, 1994 m., Monte Karlo, Baro, Juodkalnija, kino festivalių prizai, abu 1995 m.
* Iš elfų gyvenimo, 1996 m., Bornholmo, Baro, abu 1996 m., Monte Karlo, Piarnu, abu 1997 m., kino festivalių prizai
* Venera su katinu, arba Iš peteliškių gyvenimo, 1997 m., Jekaterinburgo, Salonikų, 1998 m., kino festivalių prizai
* Iš avinėlių gyvenimo, 1998 m.
* Kelionių magija, 1999 m.
* Aktas, 2000 m.
* Venecijaus gyvenimas ir Cezario mirtis, 2002 m., Avansos, Portugalija, Sankt Peterburgo, Rygos kino festivalių prizai
* Stiklo šalis, vaidybinį filmas, pagal V. Juknaitę, 2004 m., Tamil Nadu, Sankt Peterburgo kino festivalių prizai, abu 2005 m.
* Našlių pakrantė, 2006 m.
* Šokanti ant stogų, 2008 m.
* Traukinys stovi 5 minutes, 2009 m.
* Akordas, 2016 m.

## Vaidmenys kino filmuose
* Budrienė – Rungtynės nuo 9 iki 9, 1980 m., rež. Raimondas Vabalas;
* Nusikaltėlė – Moteris ir keturi jos vyrai, 1983 m., pagal H. Drachmaną, rež. Algimantas Puipa;
* Gryta – Elzė iš Gilijos, 1999 m., pagal E. A. G. Vichertą, rež. Algimantas Puipa;
* Monika – Miegančių drugelių tvirtovė, 2011 m., rež. Algimantas Puipa.
* Edeno sodas, 2015 m., rež. Algimantas Puipa

## Įvertinimas
* 2004 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius 
* Vyriausybės kultūros ir meno premija (2021)

## Šaltiniai
Edmundas Lapinskas

**Edmundas Lapinskas** (1936 m. sausio 3 d. Vabalninke, Biržų apskrityje – 2014 m. vasario 17 d. Vėžaičiuose, Klaipėdos rajono savivaldybėje) – Lietuvos agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1960 m. dirbo Žemdirbystės institute; 1967–2004 m. Vėžaičių filialo direktoriaus pavaduotojas. 1992–2004 m. dėstė Klaipėdos universitete, nuo 2000 m. profesorius. Paskelbė apie 180 mokslinių straipsnių. Keturių išradimų autorius.

## Bibliografija
* Lietuvos žemdirbystės institutas, su kitais, 1997 m.
* Biologinio azoto fiksavimas ir nitraginas, monografija, 1998 m.
* Lietuvos dirvožemiai, monografija, su kitais, 2001 m.

## Šaltiniai
Ignas Lapinskas

**Ignas Lapinskas** (1877 m. birželio 27 d. Bardiškiai, Žeimelio valsčius, dab. Pakruojo raj. – 1935 m. rugsėjo 26 d. ten pat) – Lietuvos knygnešys.

## Biografija
Tėvai buvo ūkininkai. Skaityti ir rašyti lietuviškai išmokė daraktorius S. Prakaitas. 1896 m. įstojo į slaptą valstiečių jaunimo spaudos platintojų draugiją, , kurią subūrė kaimyninio Steigvilių k. ūkininko sūnus, Jelgavos gimnazijos VI – osios klasės mokinys Vladas Požela. Draugijoje buvo dar 6 vyrai iš aplinkinių kaimų: Jonas Lapinskas, Adolis Monkūnas (Steigvilių k.), Jonas Miseika (Puodžiūnų k.), Juozas Čepas (Draudelių k.), Juozas Valiulis (Diržių k.), Ignas Bičkūnas (Skarulių k.). Spaudos gaudavo iš Vlado Poželos, J. Sabo, nuo 1898 m. – iš J. Bielinio. Ją platino tarp draugijos narių ir gretimuose kaimuose. Skleidė tik pasaulietinę literatūrą, atsišaukimus ir uždraustas knygas rusų kalba. Nė karto neįkliuvo. Po spaudos draudimo panaikinimo platino socialdemokratinę literatūrą. Aktyviai dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose, už tai 6 mėn. kalintas Panevėžio kalėjime. 1922–1927 m. Pirmojo, Antrojo ir Trečiojo Seimo atstovas, valstiečių liaudininkų frakcijos narys. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

## Įvertinimas
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LAPINSKAS Ignas (1877–1935), Lietuvos Respublikos I–III Seimo narys | lrs.lt
Petras Lapinskas

**Petras Lapinskas** (1936 m. balandžio 24 d. Varėnoje – 2017 m. sausio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras, lietuviškos naftos atradėjas.

## Biografija
1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Pietų Pabaltijo viršutinio ordovito ir apatinio silūro (landoverio) nuogulų litologija ir facijos“, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1970–1989 m. Geologijos instituto Bitumų ir naftos kolektorių laboratorijos vadovas; 1973–2000 m. vyr. mokslo darbuotojas.

## Mokslinė veikla
Iškėlė hipotezę, kad Vidurio Lietuvoje yra silūro naftingų rifų; vadovavo jų paieškoms, įvertino pavienių rifų prognozinius geologinius naftos išteklius. Paskelbė straipsnių apie Baltijos silūro stratigrafiją, litologiją, facijas, paleogeografiją, paleotektoniką ir naftingumą. Lietuvos silūro stratigrafinių schemų vienas autorių, paleogeografinių sedimentacijos žemėlapių komplekto (14 žemėlapių) autorius.

## Bibliografija
* Lietuvos silūro sandara ir naftingumas, monografija, 2000 m., lietuvių ir anglų kalba
* Pabaltijo geologinė sandara ir naftingumas, 1970 m., rusų kalba
* Pietų Pabaltijo apatinio paleozojaus naftingų darinių litologija ir facijos, 1972 m., rusų k.
* Centrinės Baltijos geologinė sandara ir naftingumo perspektyvos, 1976 m., rusų k.
* Kolektorių regioninio ir lokalaus prognozavimo problemos, 1983 m., rusų k.
* Rytų Europos platformos vakarinės dalies tektonika, facijos ir formacijos, 1987 m., rusų k.
* Pabaltijo naftos telkiniai, 1987 m., rusų k.
* Lietuvos ir pietryčių Baltijos naftos geologija, 2001 m., lietuvių ir anglų k.
* Lietuvos Žemės gelmių raida ir ištekliai, vienas autorių, 2004 m.

## Įvertinimas
* 1980 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Irmantas Stumbrys

**Irmantas Stumbrys** (1972 m. gegužės 30 d. – 2000 m. lapkričio 16 d.) – Lietuvos futbolininkas saugas ir rinktinės žaidėjas.

2000 m. lapkričio 16 d. rastas nušautas automobilyje Panevėžyje.

## Pasiekimai
* TSRS „Odinio kamuolio“ varžybų sidabras (1984)

## Įvarčiai rinktinėje

## Išnašos
Dainius Gleveckas

**Dainius Gleveckas** (g. 1977 m. kovo 5 d.) – Lietuvos buvęs futbolininkas, žaidęs saugo pozcijoje.

## Karjera
; Žaidėjo karjera

; Sporto funcionieriaus, trenerio karjera
Nuo 2015 m. dirbo FK Panevėžys klube. Jam patikėtos klubo pirmininko pareigos. Priklausė trenerių štabui.
 
2024 m. gegužės 15 d. paskelbta, kad abipusiu susitarimu vyr. trenerio postą palieka Gino Lettieri. Laikinuoju paskirtas iki tol trenerio asistentu dirbęs Dainius Gleveckas.

## Laimėjimai
* Geriausias Lietuvoje žaidžiantis futbolininkas (1): 1998
* LFF taurė (2): 1998, 2010
* A Lyga (5): 2008, 2009, 2010, 2011, 2012
* Vyscha Liha (1): 2002
* Ukrainos futbolo taurė (2): 2002, 2004

## Trenerio karjera

2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Anatolijus Lapinskas

**Anatolijus Lapinskas** (g. 1946 m. lapkričio 4 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, publicistas.

## Biografija
1972 m. baigė Lietuvos konservatorijos E. Balsio kompozicijos klasę. 1970–1971 m. Kauno Naujalio meno mokyklos, 1971–1976 m. – Vilniaus Tallat Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos, 1976–1978 m. – Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas. 1978–1992 m. vadovavo Vilniaus folkloro ansambliams, 1978–1987 m. ansambliui „Sadauja“. Nuo 2003 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas.

1990 m., 1994 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių Šokių dienos, 1996 m. ir 2000 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių šokių, 1996 m., 2000 m. ir 2004 m. JAV ir Kanados lietuvių tautinių šokių švenčių muzikos vadovas.

## Kūryba
* Concerto piccolo fortepijonui ir simfoniniam džiazo orkestrui, 1971 m.
* Lietuviškas koncertas kanklėms, 1987 m.
* Miesto muzika, simfoninis paveikslas, 1972 m.
* Simfoniniai šokiai simfoniniam orkestrui, 1982 m., versija liaudies instrumentų orkestrui Šiaurės Lietuvos šokiai, 1983 m.
* kūrinių liaudies instrumentų orkestrui, tarp jų – rapsodiją, 1981 m.
* Kalendorinė siuita, 1990 m.
* Tututis, pjesė, 1982 m., Švedo I premija
* Čiužela, 1983 m., Švedo II premija
* Laukai laukeliai, 1984 m., Švedo II premija
* Prie upelio, 1988 m., Švedo I premija

Sukūrė muzikos pučiamųjų orkestrui, džiazo orkestrui, siuitų dainų ir šokių ansambliui, kamerinių kūrinių, tarp jų – kvintetą pučiamiesiems (1977 m.), sonatą tokatą (1978 m.) ir ciklą „Žydrieji preliudai“ (1986–1988 m.) fortepijonui, solo ir choro dainų, vokalinių ciklų. Kūryboje gausu lietuvių muzikos folkloro elementų.

## Šaltiniai