open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Skalbimo mašina

**Skalbimo mašina**, **skalbyklė** – elektrinis buitinis prietaisas, skirtas drabužiams ir kitai namų tekstilei (rankšluosčiams, patalynei) skalbti.

Skalbimo mašinoje įtaisytas centrinis besisukantis būgnas, į kurį dedami skalbiniai bei paduodamas vanduo ir skalbimo priemonės. Stipriai besisukantis būgnas daugelyje skalbyklių modelių taip pat ir sausina skalbinius.

Moderniose automatinėse skalbimo mašinose yra paruoštos skirtingos skalbimo programos įvairių tipų audiniams skalbti, taip pat yra galimybė atidėti skalbimo laiką (pvz., jei norima skalbti tuo metu, kai elektra pigiausia) bei gausybė kitų funkcijų ir galimybių.

Kas sukūrė pirmąją elektrinę skalbimo mašiną, nėra žinoma. Dažnai šis nuopelnas klaidingai priskiriamas Alva Fišeriui (*Alva Fisher*), kuris tokį įrenginį užpatentavo 1901 m., tačiau JAV patentų biure yra ir ankstesnių įrašų. Skalbyklės išpopuliarėjo, kai visuotinai tapo prieinama elektra.

1957 m. įmonė *General Electric* pradėjo gaminti skalbykles, kurios tapo standartinėmis – turėjo vandens kaitinimo įrangą, reguliuojamą skalbimo būgno sukimo ir centrifūginio gręžimo greitį.

## Šaltiniai
Sensorinis neuronas

**Sensorinis neuronas** (;  – atnešti, pristatyti,  – nervas) – tai neuronas, kuris gauna signalą iš aplinkos (prisilietimas, skonis, kvapas, šviesa, garsas) per receptorių, transformuoja jį į nervinį signalą ir perduoda tarpiniams neuronams (CNS). Pastarieji savo ruožtu jungiasi su motoriniais neuronais tame pačiame nervų sistemos segmente arba perduoda impulsą į aukščiau esančius CNS segmentus. Iš CNS signalas per efektorinį (motorinį) neuroną perduodamas efektorinėms (pvz.: raumens) ląstelėms.

Prie sensorinių neuronų priskiriamos ir tos ląstelės, kurios sudaro kylančius laidus nugaros ir galvos smegenyse. Sensoriniai neuronai kartais vadinami juntamaisiais ar aferentiniais neuronais.

‎

## Struktūra
Suaugusio žmogaus sensorinis neuronas (SN), besitęsiantis nuo kojos piršto iki stuburo smegenų, gali būti apie 2 metrų ilgio, o žirafos net 5 metrų ilgio.
SN – tai pseudovienpolė ląstelė, kuri turi
* dendritai sensoriniams neuronams nėra būdingi;

* ilgą aksoną, kuris yra išsišakojęs į dvi dalis. Viena jo dalis nukreipta CNS link, kur per sinapses jungiasi su įterptiniais neuronais, o kita dalis yra prie receptoriaus;
* likusių ląstelės dalių šone lokalizuotą ląstelės kūną (patalpintas nugaros ar galvos smegenų ganglijuose).

Sensorinis neuronas tiek ant ląstelės kūno, tiek atsišakojusiose ataugose turi daug sinapsių.

## Nuorodos
* Sensorinių, tarpinių ir motorinių neuronų formos ir tarpusavio ryšio iliustracija 
* Paveikslas, kur pateikti pagrindiniai neuronų tipai.
Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis

**Ksaveras Sakalauskas-Vanagėlis** (g. 1863 m. balandžio 27 d. Kalesninkuose, Simno valsčius, Alytaus apskritis – 1938 m. birželio 15 d. Varšuvoje, palaidotas Vilniuje, Rasų kapinėse.) – lietuvių pedagogas, rašytojas, aušrininkas, spaudos darbuotojas.

## Biografija
1883 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją, rašytojas mokytojavo Pajevonyje, Beržininkuose iki 1888 m., vėliau Lenkijoje Lomžoje, nuo 1908 m. Varšuvoje.

Platino draudžiamą lietuvišką spaudą, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, bendradarbiavo „Aušroje“. 1905 m. Lomžoje įkūrė lietuvių kultūros draugiją. 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus seime.  1923-1934 m. vadovavo Varšuvos lietuvių kultūros draugijai.

Duktė Aldona apie rašytoją parašė vertingų prisiminimų.

## Kūryba
Reikšmingiausi Vanagėlio kūriniai – 1883–1910 m. apsakymėliai ir eilėraščiai. Išleido poezijos ir prozos knygelių („Vestuvės“, 1906 m.; „Melagių dėdė“, „Arbatnamyje“, „Valsčiaus ponai“, „Vestuvės“, „Miestelio Onutė“, 1907 m.; „Dievo žmonės“, „Gyvačių karalius ir kitokios apysakėlės“, 1908 m.), elementorių ir skaitinių knygų mokykloms („Dovanėlė“, 1909 m.; „Vaikų šaltinėlis“, 1926 m.; „Aušrelė“, 1927 m.).

Poezijoje apdainavo gimtojo krašto gamtą, kaimo buitį, meilę. Nemažai eilėraščių virto liaudies dainomis. Apsakymėliuose pavaizdavo kaimo ir miestelio žmonių buitį. Svarbi rašytojo prozos dalis – didaktiniai ir pažintiniai kūrinėliai vaikams.  Kūrinius spausdino leidiniuose „Aušra“, „Šviesa“, „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga“, „Lietuvių laikraštis“, „Nedėldienio skaitymas“, „Šaltinis“, „Viltis“.

K. Sakalauskui-Vanagėliui buvo priskiriami dainos „Kur giria žaliuoja“ žodžiai, tikrasis autorius – Jonas Vanagaitis (komp. Juozas Gudavičius).

## Bibliografija
* *Raštai*, 1921 m.

## Šaltiniai
Vitražas

**Vitražas** ( – 'stiklas' > pr. *vitrage* dekoratyvinis langų stiklas) – dekoratyvinės dailės rūšis, dailės kūrinys iš spalvoto stiklo, įstatomas į langą, duris arba įtaisomas eksterjero ar interjero sienoje, arba erdvėje. Toks kūrinys apšviečiamas natūralia arba dirbtine šviesa. Spalvų ir šviesos žaismas yra pagrindinė vitražo išraiškos priemonė. Vitražas kuriamas pagal iš anksto parengtą projektą (kartoną) iš plono stiklo formų, tvirtinant jas švino, arba vario juostelėmis. Vitražas gali būti kuriamas ir iš luitinio, arba pūsto stiklo, jis taip pat gali būti erdvinis arba kinetinis.

## Lietuvoje
Lietuvos vitražistai:

* Bronius Bružas
* Nerijus Baublys
* Algirdas Dovydėnas
* Albinas Elskus
* Antanas Garbauskas
* Steponas Kazimieraitis
* Gintaras Kraujelis
* Irena Lipienė
* Marija Mackelaitė
* Eimutis Markūnas
* Kazys Morkūnas
* Konstantinas Šatūnas
* Stasys Ušinskas
* Daugis Bumbulis
* Viktoras Dailidėnas
Verslo centro „1000“ fasadas Kaune dėl savo unikalaus išorės dizaino yra įregistruotas į Lietuvos rekordų knygą kaip didžiausias vitražas.

## Šaltiniai
Jukatanas

**Jukatanas** (isp. *Yucatán*) reikšmės:

* Jukatano pusiasalis – pusiasalis Centrinėje Amerikoje;
* Jukatano valstija – valstija Meksikoje;
* Jukatano generalkapitonija – Ispanijos kolonija Jukatane
* Jukatano Respublika – trumpai egzistavusi valstybė Jukatano pusiasalyje;
* Jukatano sąsiauris.
Raigardas

**Raigardo slėnis** – 5 km į pietus nuo Druskininkų Nemuno dešinio kranto slėnis, 5 km į pietus nuo Druskininkų, tarp Švendubrės ir Pervalko (Baltarusija). Slėnio rytų pakraštys ir jo šlaitas – kraštovaizdžio draustinis (10,71 km²) su didžiausiu Lietuvoje sufoziniu cirku. Bendras slėnio plotas 14 km², ilgis (iš vakarų į rytus) – 5 km, plotis – 4 km. Salpinės pievos, terasų liekanos, apaugusios pušynais, pelkė (4,26 km²). Per slėnį teka Kubilnyčia. Atsirado maždaug prieš 5000 metų, didėjant ir stumiantis į dešinę Nemuno upės vingiui. Nemunas slėnyje paliko keletą senvagių, kuriose yra du ežerai: Dvarnas prie Pervalkos ir Nemunykštis prie Švendubrės.

Raigardas – tai legendų ir padavimų šaltinis. Pamėgta dailininko M. K. Čiurlionio vieta, kurią jis įamžino triptike „Raigardas“.

## Etimologija

Vietovardis kilo nuo žodžių *[[raistas]]* ir *gardas* (slaviškai „miestas“) junginio. Kita versija teigia, kad Raigardas sietinas su žodžiais *raja* („klampi, liulanti pelkė“) ir *gardas* („aptvaras“).

## Legendos

Pasakojama, kad slėnio vietoje kadaise buvo turtingas miestas, kurio gyventojai mėgo lėbauti ir tuo užrūstino Perkūną. Dėl to miestas sugriuvo ir prasmego skradžiai žemėn su visais gyventojais. Nuo to laiko žemėje skamba prakeiktųjų varpas – jie ieško, bet neranda išėjimo iš požemio karalystės. Tas išėjimas yra užverstas Velnio akmeniu slėnio pakraštyje, prie Švendubrės. Sūrūs Druskininkų vandenys – tai pasmerktųjų ašaros.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Raigardo slėnis – 2005-07-09 „Šiaurės Atėnai“ Nr. 756 Joana Vaikšnoraitė.
* Ar iš tikro Raigardas prasmego?  – 1999 m. „Mokslas ir gyvenimas“ Nr. 10 Valentinas Baltrūnas, Vykintas Vaitkevičius ir Rasa Žukienė.
Jukatano pusiasalis

**Jukatanas** () – maždaug 181,3 tūkst. km² ploto Centrinės Amerikos pusiasalis, skiriantis Meksikos įlanką nuo Karibų jūros. Pusiasalyje yra trys Meksikos valstijos: Jukatanas, Kampečė ir Kintana Roo, Belizo šiaurinė pusė ir dalis Gvatemalos. Didžiausi miestai: Merida, Kampečė, Belizas. Gyventojai – daugiausia majų palikuonys.

## Gamta
Pusiasalis plyti žemumose, iki 150 m virš jūros lygio. Šiaurėje ir vakaruose tęsiasi smėlėtas Kampečės krantas (apie 240 km ilgio), rytiniame krante yra uolų, pietuose – nedidelių salų ir užutėkių. Upės teka tik į rytus į šiaurės vakarus nuo Gvatemalos.

Didelę teritorijos dalį dengia tropiniai miškai. Kai kur, ypač pietinėje pusiasalio dalyje, džiunglės tokios tankios, kad vadinamos „šešių žingsnių džiunglėmis“ (atstumas iki „horizonto“). Pusiasalį dažnai niokoja uraganai.

## Geologija
Jukatano šiaurės vakaruose prieš 65 mln metų (kreidos ir paleogeno periodų sandūroje) įsirėžė stambus meteoritas, kurio kritimo vietoje dabar yra Čiksulubo () krateris. Maždaug 10 km skersmens meteorito išmuštos astroblemos skersmuo siekia 180 km. Manoma, kad šios katastrofos sukeltas poveikis – klimato atšalimas dėl atmosferoje tvyrančių dulkių ir degimo produktų, žemės drebėjimai ir cunamis – lėmė dinozaurų išnykimą (kreidos-terciaro masinis rūšių išnykimas).

## Istorija

Jukatanas – garsių civilizacijų lopšys. Visas šis pusiasalis sudarė dalį kultūrinio-istorinio Majos regiono. Taigi čia klestėjo majų civilizacija. Majai paliko gausybę archeologinių artefaktų: Čičen Icos, Tikalio, Ušmalio ir Tulumo miestus, daug piramidžių (teokalių), kelių ir kt.

Jukatano pusiasalį ilgokai (nuo X amžiaus) valdė ir toltekai, kurie buvo kilę iš Centrinės Meksikos regiono.

Pirmieji europiečiai, pasiekę Jukatano pakrantę, buvo ispanai Fransisko Ernadesas de Kordoba (*Francisco Hernandez de Cordova*) ir Chuanas de Grichalba (*Juan de Grijalva*) 1517 m. Po dešimties metų, 1527 m., ispanai, vadovaujami Fransisko de Monticho (*Francisco de Montijo*) užkariavo Jukataną ir jo administraciniu centru padarė senovinį To miestą, kurį pervadino Merida. Dėl įtakos Jukatanui ilgai varžėsi Naujoji Ispanija (dabartinė Meksika) ir Gvatemala, kol 1822 m. galutinai atiteko Meksikos jurisdikcijai.

1847 m. Jukatano žemvaldžiai (*jutakekai* – Jukatano pusiasalio kreolai, save vertinę kaip atskirą tautą) mėgino iškovoti pusiasaliui politinę nepriklausomybę nuo centrinės valdžios ir apginklavo majus, kurie nukreipė ginklus prieš žemvaldžius. Taip prasidėjęs Jukatano kastų karas (*Guerra de Castas*) su permaininga sėkme tęsėsi iki 1901 m., o pavieniai ginkluoti konfliktai – dar keliasdešimt metų.

## Literatūra
* M. Peselis. Užmirštasis Kintana Roo pasaulis. Vilnius, 1977.
Čiurlionis (reikšmės)

Žodis **Čiurlionis** reiškia:
* Čiurlionis − lietuviška vyriškos giminės pavardė.
* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis  – lietuvių kompozitorius, dailininkas, chorvedys, kultūros veikėjas.
* 2420 Čiurlionis – asteroidas tarp Marso ir Jupiterio;
* Čiurlionio viršukalnė – viršukalnė Pamyre.
* Čiurlionio kalnai – plynaukštė Arktyje;
Hararė

**Hararė** () – miestas Zimbabvės šiaurės rytuose, Rytų Mašonalando provincijoje; šalies sostinė ir didžiausias miestas. 1,6 mln. gyventojų (2009). Didelis administracinis, verslo, gamybos, švietimo centras. Apylinkėse išgaunamas auksas, intensyvi žemdirbystė. Pramonės šakos: maisto apdirbimas, gėrimai, tekstilė, apranga, tabakas, chemija, statybos, mediena, plastmasė. Yra didžiausias šalyje universitetas (įkurtas 1952 m.), *Gwebi* žemės ūkio kolegija (įk. 1950), politechnikos institutas (įk. 1927), meno mokykla, Zimbabvės muzikos kolegija (įk. 1948), valstybinis archyvas, parlamento biblioteka. Mieste yra didžiausias šalyje oro uostas.

Hararėje yra Karalienės Viktorijos muziejus su zoologijos ir istorijos eksponatais, Zimbabvės nacionalinė galerija su europiečių kūriniais, taip pat ir tradiciniais ir šiuolaikiniais Afrikos kūriniais, anglikonų ir katalikų bažnyčios.

## Istorija

Miestą 1890 m. rugsėjo 12 d. įkūrė karininkų savanorių būrys, vadovaujamas kolonizatoriaus Cecil Rhodes. Iš pradžių tai buvo gynybinis fortas. Pradžioje miestas buvo vadinamas **Solsberiu** (*Fort Salisbury*, vėliau – *Salisbury*) tuometinio Didžiosios Britanijos premjero *Robert Arthur Talbot Gascoyne-Cecil* (Solsberio markizas III) garbei. 1897 m. miestui buvo suteiktos savivaldybės teisės, o miesto teisės – 1935 m.

Kai 1899 m. iki čia buvo nutiestas geležinkelis iš Beiros (Mozambikas), mieste ėmė vystytis prekyba. 1923 m. Solsberis tapo britų Pietų Rodezijos kolonijos administraciniu centru, 1953–1963 m. buvo Rodezijos ir Njasalendo federacijos administracinis centras. Dabartinis miesto pavadinimas suteiktas 1982 m. balandžio 18 d.

XXI a. Hararė kentėjo nuo politinės ir ekonominės krizės, apėmusios visą šalį. 2009 m. atliktoje apklausoje Hararė buvo išrinktas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje, tuomet Kanados miestas Vankuveris buvo išrinktas geriausia vieta gyventi. 2011 m. apklausoje Hararė vėl buvo vadinamas blogiausiu miestu gyventi pasaulyje.

2010 m. kovo mėnesį po 14 metų statybų buvo atidarytas miesto pasididžiavimas verslo centras „Joina“. Tiesa, dėl finansinių sunkumų šio rajono apgyvendinimas 2011 m. lapkritį siekė vos 3%. „Joina“ rajono dangoraižis yra trečias pagal aukštį (105 m) pastatas visoje Zimbabvėje.

## Sportas
; Futbolo klubai
* Dynamos FC – futbolo klubas;
* CAPS United FC – futbolo klubas;
* Harare City FC – futbolo klubas;
* Herentals College FC – futbolo klubas;
* Yadah Stars FC – futbolo klubas;
* Black Rhinos FC – futbolo klubas;  Namų rungtynes žaidžia „Vengero“ stadione.
* Cranborne Bullets FC – futbolo klubas; Namų rungtynes žaidžia „Vengero“ stadione.
* Gunners Harare – futbolo klubas;
; Stadionai
* „Nacionalinis“ stadionas () talpina 60 tūkst. žiūrovų.
* „Vengero“ stadionas () talpina 10 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Breikas

**Breikas**, *breikingas* () – šokis, kilęs iš Bronkso (Niujorko rajonas, JAV) apie 1970 metus. Lietuvoje pasirodė apie 1986 m., vėl išpopuliarėjo 1998–1999 metais.

Aštuntajame dešimtmetyje susiformavęs šokis šiandien skina laurus daugelyje pasaulio šalių. Breiko šokio technika savo šaknis palikusi Afrikos ir vietinių Amerikiečių indėnų gentyse. Ritualinių šokių judesiai pradėti naudoti kaip šokio technika itin greitai tapo modernia maištavimo forma, o vėliau ir nauju pripažintu šokio stiliumi.

Breikas 2018 metais įtrauktas į jaunimo olimpines žaidynes Rio De Žaneire. Vėliau 2018 m. pasiūlytas 2019 m. įtrauktas į 2024 Paryžiaus olimpinių žaidynių programą, kaip pilnavertė sporto šaka. 2020 m. patvirtinta jog breikas debiutuos Paryžiaus olimpiadoje.

## Šaltiniai
Perkūnrugis

**Perkūnrugis** (*Funaria*) – perkūnruginių (*Funariaceae*) šeimos samanų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – **jautrusis perkūnrugis** (*Funaria hygrometrica*). Stiebas trumpas, 1-3 cm aukščio. Žemutiniai lapai smulkūs, pavieniai, viršutiniai pailgai kiaušiniški, trumpai nusmailėjusiomis viršūnėmis, lygiakraščiai, gležni, netaisyklingai susigarbanoję. Sporogono kotelis šiaudų spalvos, 2-5 cm ilgio. Sušlapinta sporinė pradeda suktis į vieną , o paskui į kitą pusę. Pati sporinė kriaušės formos, kabliškai nulinkusi žemyn, sausa būna išilgai giliai vagota. Sporifikuoja pavasarį ir vasarą.

Auga miško gaisravietėse, drėgnose pievose ir laukuose, taip pat apie mūrinių namų pamatus nedidelėmis žalsvomis vejomis.
Paleogenas

**Paleogenas** – kainozojaus eros Žemės vystymosi periodas, prasidėjęs prieš 65,5 mln. m. ir baigęsis prieš 23,05 mln. m. Po paleogeno eina neogenas. Tarptautinis žymėjimas Pg. Paleogeną 1866 m. išskyrė vokiečių geologas K. Naumanas.

Paleogenas prasidėjo masiniu gyvybės išmirimu, kurio priežastis, kaip mano daugelis mokslininkų, meteorito nukritimas Jukatano pusiasalyje. Šią hipotezę patvirtina faktas, kad paleogeno ir kreidos sandūroje esančiuose sluoksniuose ypač gausu iridžio – elemento, kuris paprastai neaptinkamas didelėmis koncentracijomis, išskyrus meteoritinę medžiagą. Masinio gyvybės išmirimo metu išmirė didieji dinozaurai ir paleogeno pradžioje ėmė sparčiai vystytis paukščiai. Per šiuos 42 mln. metų labiausiai išsiskiria žinduolių klasės evoliucija nuo paprastų formų į daug sudėtingesnes. Kreidos periode buvusios nedidelės žinduolių rūšys išsivystė į dominuojančius sausumoje gyvūnus. Paleogeno pabaigoje didžiausiais sausumos žinduoliais tapo straubliniai.

Paleogeną sudaro trys epochos:
* Paleocenas,
* Eocenas,
* Oligocenas.

Anksčiau paleogenas laikytas senesniąja terciaro dalimi.

## Paleogeografija

Geografinės sąlygos paleogene palaipsniui darėsi panašios į šiuolaikines. Reljefas buvo mažai kontrastingas, vyko aktyvūs denudaciniai kontinentų procesai. Šį teiginį patvirtina didelės dūlėjimo plutos, randamos platformuose. Klimatas paleogene buvo šiltas dėl palyginti žemo reljefo ir didelių jūros transgresijų. Šios dvi sąlygos leido šiltoms ir drėgnoms oro masėms pasiekti didelius ir nutolusius nuo okeanų sausumos plotus. Paleogene išskiriamos šios klimatinės zonos:
* ekvatorinė,
* tropinė,
* subtropinė,
* vidutinė,
* vidutinė – šaltoji.

Oligoceno laikotarpyje stebimas klimato pašaltėjimas. Šioje epochoje prasidėjo Antarktidos ledyno augimas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Paleogeno fosilijų nuotraukos
Rūda

**Rūda** – gamtinė mineralinė žaliava, iš kurios technologiškai įmanoma ir pelninga išgauti metalus ar kitą vertingą medžiagą.

Terminas dažniausiai taikomas metalų gavybai (senesnis, istorinis apibrėžimas), tačiau kartais naudojamas ir nemetalinėms naudingosioms iškasenoms, pvz., asbestui, sierai ir kt. Dažniausiai rūdos būna sulfidų, oksidų ar silikatų klasės mineralai.

## Svarbūs rūdų mineralai
* Argentitas: Ag2S – sidabro rūda
* Baritas: BaSO4 – bario rūda
* Berilas: Be3Al2(SiO3)6 – berilio rūda
* Bornitas: Cu5FeS4 – vario rūda
* Kasiteritas: SnO2 – alavo rūda
* Chalkocitas: Cu2S – vario rūda
* Chalkopiritas: CuFeS2 – Vario rūda
* Chromitas: FeCr2O4 – chromo rūda
* Cinoberis: HgS – gyvsidabrio rūda
* Kobaltitas: (Co, Fe)AsS – kobalto rūda
* Kolumbitas-Tantalitas: (Fe, Mn)(Nb, Ta)2O6 – niobio ir tantalo rūda
* Galenitas: PbS – švino rūda
* Auksas: Au – auksas
* Hematitas: Fe2O3 – geležies rūda
* Ilmenitas: FeTiO3 – titano rūda
* Magnetitas: Fe3O4 – geležies rūda
* Molibdenitas: MoS2 – molibdeno rūda
* Pentlanditas: (Fe, Ni)9S8 – nikelio rūda
* Šeelitas: CaWO4 – volframo rūda
* Sfaleritas: ZnS – cinko rūda
* Uraninitas: UO2 – urano rūda
* Volframitas: (Fe, Mn)WO4 – volframo rūda
Dygė

**Dygė** (*Calliergon*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų gentis. Tai stambios šlapių vietų samanos, augančios plačiomis vejomis arba pavieniais stiebais įsiterpusios tarp kitų samanų. Stiebas plunksniškai šakotas. Lapai stambūs, kiaušiniški.

Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Ričardsono dygė (*Calliergon richardsonii*)
* Vingiastiebė dygė (*Calliergon trifarium*)
Njordas

Skandinavų mitologijoje **Njordas** – jūreivystės, derlingumo dievas. Iš pradžių priklausė vanams, tačiau po asų ir vanų karo tapo asų įkaitu, todėl garbintas kaip asas. Deivės Skadi vyras, Freiro ir Frėjos tėvas. Tačiau Skadi ir Njordo santuoka nebuvo laiminga, kadangi Njordas negalėjo gyventi be Noatuno jūros, o Skadi – be medžioklės ir slidinėjimo Thrimheimo kalnuose.
Medžiagų pernaša

**Medžiagų pernaša** – medžiagų keliavimas į ląstelės vidų ir iš ląstelės.

## Skirstymas
Pagal energijos sąnaudas skirstoma į:
* *aktyvioji pernaša* – ląstelė naudoja savo energiją (dalelės keliauja iš mažesnės koncentracijos į didesnę, naudoja ATP)
* *pasyvioji pernaša* – molekulės juda naudodamos tarp aplinkos ir ląstelės vidaus esantį koncentracijų ar elektrocheminį gradientą.(dalelės keliauja iš didesnės koncentracijos į mažesnę, nenaudoja ATP)

Pagal mechanizmus skirstoma į
* pernašą, kurią atlieka membranoje esantys nešikliai, dažniausiai – baltymai.
* endocitozinę/egzocitozinę pernašą, kai pagrindinis pernašos komponentas yra ląstelės viduje susidarančios pūslelės (vakuolės).

## Endocitozinė/egzocitozinė pernaša
Makromolekulės (pvz., polipeptidai, polisacharidai, polinukleotidai) yra pernelyg didelės ir baltymai jų negali pernešti. Tam, kad jos galėtų būti pernešamos į ląstelę arba iš ląstelės, susiformuoja pūslelės, kurių viduje atskirtos makromolekulės negali susimaišyti su kitomis, esančiomis citozolyje.

Endocitozė ( – į vidų, *kytos* – ląstelė) – procesas, kai pūslelės perneša medžiagas į ląstelę. Plazminės membranos dalis įlinksta į ląstelės vidų, apgaubdama medžiagą, o tada atsiskiria nuo membranos ir suformuoja ląstelės viduje pūslelę.

Fagocitozė – procesas, kai endocitozės metu paimama didelė dalelė (pvz., maisto dalis ar visa ląstelė).

Pinocitozė vyksta tada, kai pūslelės susidaro aplink skysčio lašelį ar labai mažas daleles. Kraujo ląstelės, inksto kanalėlius ar žarnyno sieneles dengiančios ląstelės, augalų šaknų ląstelės – visos jos medžiagas pasisavina šiuo būdu.

Fagocitozės pūsleles galima stebėti šviesiniu mikroskopu, o pinocitozinėms – reikalingas elektroninis mikroskopas, nes jos yra ne didesnės kaip 1-2 mikrometrai.
Fagocitozė

**Fagocitozė** (gr. *φάγειν* – valgyti, *κύτος* – ląstelė) – tai procesas, endocitozės forma, kuriam vykstant didelė dalelė (maisto dalelė ar visa ląstelė) yra apgaubiama didesnės ląstelės membranos ir lieka šios ląstelės viduje kaip „maisto vakuolė“ (vadinama fagosoma). Organizmai ir ląstelės, vykdantys fagocitozę, vadinami *fagocitais*. Fagocitozė būdinga tokiems vienaląsčiams organizmams kaip amebos, taip pat į amebas panašioms ląstelėms – makrofagams (tai pakankamai didelės ląstelės, galinčios praryti bakterijas ar susidėvėjusias raudonąsias kraujo ląsteles žinduolių organizme).  Taip baltosios kraujo ląstelės praryja bakterijas.
Dysės

Skandinavų mitologijoje **dysės** – žemesnio rango deivės, siejamos su mirtimi bei likimu. Minimos „Vyresniojoje Edoje“, kur dysėmis vadinamos nornos ir valkirijos.
Valkirijos

Skandinavų mitologijoje **Valkirijos** – dysės, žemesniojo rango deivės, tarnaujančios Odinui. Valkirijų paskirtis – iš mūšyje kritusių karių išrinkti geriausius karius ir nugabenti į Valhalą, kur kariai tampa einherijais. Odino pavestos valkirijos renka kariauną pasaulio pabaigos mūšiui ragnarokui.

Šiuolaikiniame mene valkirijos vaizduojamos kaip karingos merginos, jojančios ant sparnuotų arklių, ginkluotos ietimi. Tačiau pagal ant runų akmens *Rök* rastus įrašus valkirijos jojo ne ant sparnuotų arklių, bet ant vilkų, kurie patys pagausindavo žuvusiųjų gretas. Valkirijos buvo baisios ir karingos, turėjo varną, kuri skraidydavo virš mūšio lauko ir „pasirinkdavo“ žuvusius. Manoma, kad vilkų ir varnų motyvas atsirado matant, kaip šie po mūšio ėda žuvusiųjų kūnus.

## Žinomiausios valkirijos
* Brinhildrė (Briunhildė) – minima Volsungos sagoje;
* Hidlrė – Hedino ir Hognio mite, „Ragnarsdrapoje“ ir „Vyresniojoje Edoje“;
* Gunrė
* Sigrdriva (Sigrdrifa) – minima Sigrdrifumale;
* Sigrunė;
* Skogulė
* Svava;
* Olrunė, Svanhvitė ir Alvitrė – minimos „Volundarkvidoje“;
* Trudė – Toro duktė.

## Šaltiniai
Inžinerinė geodinamika

**Inžinerinė geodinamika** – geologijos mokslų kryptis nagrinėjanti viršutinių žemės plutos horizontų dinamiką žmogaus inžinerinės veiklos tikslams. Sprendžiami šie pagrindiniai uždaviniai:
* įvertinti dabartines gamtines statybines sąlygas būtinas inžinerinių objektų statybai ir eksploatacijai;
* įvertinti uolienas arba gruntus, bei įvairius geologinius procesus ir tuo remiantis parinkti teisingą inžinerinių objektų statybą.
Vilkas (reikšmės)

**Vilkas** gali reikšti:

* Vilkas – ežeras Druskininkų savivaldybėje;
* Verkiantis vilkas – siaubo filmas;
* Vilkas (astronomija) – žvaigždynas;
* Vilkas Uamano provincija – viena iš Peru provincijų.
* Vilkas – pėstininkų kovos mašina Boxer arba Lietuvoje žinoma kaip „Vilkas“, tai Vokietijos ir Nyderlandų kompanijos "ARTEC GmbH" gamybos produktas.
* FK Utenos Vilkai, futbolo komanda.

## Gyvūnas

* Karčiuotasis vilkas;
* Pilkasis vilkas;
* Raudonasis vilkas;
* Rudasis vilkas;
* Sterblinis vilkas;
* Urvinis vilkas;
* Žeminis vilkas.

## Gyvenvietės
* Panevėžio rajone;
* Plungės rajone;
* Rokiškio rajone.

## Pavardė

;Vilkas
* Algirdas Vilkas – kraštotyrininkas, biologas, pedagogas;
* Eduardas Vilkas – ekonomikos profesorius, signataras, visuomenės veikėjas;
* Pranas Vilkas – inžinierius, konstruktorius, politikas (Seimo narys).

Pavardė dažna Žemaitijoje, Šiaurės Lietuvoje, Pajūryje. Kilusi iš gyvūno pavadinimo *vilkas*.

## Taip pat skaitykite
* Geležinis Vilkas;
* Vilkduobė;
* Vilko irštva;
* Vilkų imperija;
* Vilkų Kampas;
* Vilkolakis;
* Šokis su vilkais;
* Wolf's Rain.

## Šaltiniai
Didžioji sekunda

**Didžioji sekunda** – vienas iš trijų diatoninėse dermėse dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų (kiti yra mažoji sekunda, esanti vienu pustoniu siauresnė, ir padidintoji sekunda, vienu pustoniu platesnė). Didžioji sekunda sutrumpintai yra žymima **d2**, o jai priešingas intervalas yra mažoji septima. Dažniausiai šis intervalas sutinkamas mažorinėje gamoje tarp pirmojo ir antrojo gamos laipsnis (muzika) laipsnių.

Racionaliojoje intonacijoje gali atitikti dažnių santykį 9:8 arba 10:9. Lygiojoje temperacijoje didžioji sekunda yra lygi dviem pustoniams, 0,23 % mažesnė už racionaliąją didžiąją sekundą. Dviejų didžiųjų sekundų intervalas racionalioje tonacijoje yra vadinamas ditoniu (dažnių santykis – 64:81).

Didžioji sekunda muzikos teorijoje yra laikoma disonuojančiu dvigarsiu.

Sinonimiška didžiajai sekundai sąvoka yra **tonas**. Lygiojoje temperacijoje tonas yra dviejų pustonių suma. Racionaliojoje intonacijoje skiriami du tonai – **mažasis** (10:9) ir **didysis** (9:8). Šeši mažieji tonai sudaro mažiau nei oktavą, šeši didieji tonai sudaro šiek tiek daugiau nei oktavą, todėl jų negalima išreikšti vienų per kitus. Tai yra viena iš didžiausių racionaliosios intonacijos problemų. Vidutinio tono temperacija yra paremta tonais, kurių dydis patenka į intervalą tarp didžiojo ir mažojo, dėl ko pasidaro įmanomas tikslus oktavos išreiškimas.
Seismologija

**Seismologija** (graik. *seismos* – žemės drebėjimas, *logos* – mokslas) – tai geofizikos mokslo dalis, nagrinėjanti žemės drebėjimų kilmę, priežastis, ryšį su geotektoniniais judesiais, seisminių bangų atsiradimą ir jų dinamiką, bei pasiskirstymą žemės paviršiuje. Be to, ji tyrinėja žemės drebėjimų židinių fizines savybes, prognozuoja požeminių smūgių kilmę ir sprendžia seisminio ir mikroseisminio rajonavimo problemas. Pagrindinis informacijos šaltinis – seisminių bangų stebėjimas ir jų sklidimo interpretacija. Seisminės bangos stebimos ir registruojamos seismografais; juos projektuoja, tobulina ir registracijos metodiką rengia seismologijos šaka – *seismometrija*. Žemės drebėjimai prognozuojami pagal reiškinius (seisminių bangų plitimo variacijas, staigius vandenyno lygio, uolienų elektrinio laidumo kitimus), sąlygojamus fizikinių ir mechaninių žemės plutos ir mantijos kitimų.
Didžioji tercija

**Didžioji tercija** – didesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių tris diatoninės gamos laipsnius. Mažesnis toks intervalas yra vadinamas mažąja tercija. Didžioji tercija yra žymima sutrumpintai **d3**, o jai priešingas intervalas yra mažoji seksta.

Didžiosios tercijos intervalas dažniausiai sutinkamas tarp mažorinės dermės pirmojo ir trečiojo laipsnių. Visi mažoriniai akordai turi šį intervalą tarp akordo pagrindinio garso ir jo trečiojo laipsnio. Dėl šios priežasties didžioji tercija neretai vadinama **mažorine tercija**. Kitos didžiosios tercijos yra tarp mažorinės dermės IV ir VI laipsnių (Fa-La), bei tarp V ir VII laipsnių (Sol-Si). Natūralaus minoro dermėje ši tercija yra tarp šios dermės III-V, VI-VIII ir VII-II laipsnių, harmoninio minoro (kai VII laipsnis paaukštinamas) – dar ir tarp V-VII laispnių (VII-II tercija tampa mažąja dėl paaukštinto VII laipsnio).

Racionaliojoje intonacijoje dažniausiai įvertinama kaip dažnių santykis 5:4. Lygiojoje temperacijoje, savo ruožtu, didžioji tercija yra lygi keturiems pustoniams ir yra 0,79 % didesnė už racionaliąją. Seniau naudotas ditonis buvo lygus dviem didžiosiom sekundom (81:64 santykis) ir didesnis už racionaliąją didžiąją terciją 1,25 %.

Šiais laikais didžioji ir mažoji tercija yra laikomos vienais įdomiausių ir dinamiškiausių konsonansų, tačiau praeityje muzikai manė, kad tai yra visiškai nepanaudojami disonansai. Didžioji tercija mažoriniame akorde yra sąskambis, kuris suteikia akordui linksmumo atspalvį, savo ruožtu mažoji tercija minoriniame akorde suteikia jam liūdnumo.
Ktenidis

**Ktenidis** (*Ctenidium*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti reta rūšis – **riestasis ktenidis** (*Ctenidium molluscum*). Stiebas gulsčias, plunksniškai šakotas. Lapai pjautuviškai lenkti. Auga tankiais minkštais patiesalais.
Patisa

**Patisa** (*Hypnum*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų gentis, kuriai priklauso stambios ar smulkios samanos, augančios gelsvai žaliais ar žaliais patiesalais. Stiebas šliaužiantis arba kylantis. Lapai kiaušinišku pagrindu, pjautuviškai lenkti.

Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų kiparisinė patisa – labai dažna samana.
Kvarta

**Kvarta**, trumpinama **gr4** – vienas iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių keturis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji kvarta. Priešingas kvartai intervalas yra kvinta.

Dažniausiai kvarta yra sutinkama tarp penktojo ir pirmojo gamos laipsnių minoriniuose ir mažoriniuose trigarsiuose.

Racionaliojoje intonacijoje kvartą atitinka dažnių santykis 4:3, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje ji yra lygi penkiems pustoniams ir yra 0,11 % didesnė už racionaliąją.

Nepaisant to, kad kvarta yra vienas iš paprastųjų intervalų, taigi, yra konsonuojantis dvigarsis, tam tikromis aplinkybėmis gali būti laikytinas disonansu. Pavyzdžiui, kvarta tarp penktojo ir aukštesniojo pirmojo gamos laipsnių yra laikoma konsonansu, tačiau kvarta nuo akordo pagrindinės natos yra disonansas. Būdama tokioje vietoje, ji praktiškai visada pakeičia terciją akorde ir tada vadinama **suspenduota kvarta**.

Standartiškai, kontraboso ir bosinės gitaros stygos yra derinamos kvartos atstumu viena nuo kitos. Taip pat keturi iš penkių intervalų tarp klasikinės, akustinės ar elektrinės gitaros stygų yra lygūs kvartai (išskyrus didžiąją terciją tarp trečiosios ir antrosios).
Plunksnė

**Plunksnė** (*Ptilium*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – šilinė plunksnė (*Ptilium crista-castrensis*). Lengvai atpažįstama ir atskiriama nuo kitų samanų pagal labai tankiai ir taisyklingai plunksniškai išsišakojusį stiebą ir užsiraičiusius šakučių galus, šiek tiek primenančius plunksną.

## Rūšys
Išskiriamos dvi rūšys:
* Šilinė plunksnė (*Ptilium crista-castrensis*) – šiaurės pusrutulio miškų juosta;
* *Ptilium orthothecium* – Karibų jūros regionas.

## Šaltiniai
Pilezija

**Pilezija** (*Pylaisia*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **vislioji pilezija** (*Pylaisia polyantha*). Tai ryškiai žalia prie kamienų prisiplojusi samana, turinti truputį riestas šakutes ir palaipsniui nusmailėjusią ilgą viršūnę. Stiebas iki 5 cm ilgio, šliaužiantis, netaisyklingai plunksniškai išsišakojęs į trumpas stačias šakutes. Lapai prasideda ovališkai lancetišku pagrindu ir baigiasi nusmailėjusia viršūne. Sporogono kotelis raudonas, sporinė elipsinė arba cilindrinė su kūginiu dangteliu.

Auga prisiplojusiais arba iškiliais žaliais arba gelsvai žaliais patiesalais ant medžių kamienų, parkuose, alėjose. Visur labai paplitusi rūšis ir dažnai fruktifikuoja.
Mažoji tercija

**Mažoji tercija** – mažesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, einančių per tris diatoninės gamos laipsnius. Antrasis toks intervalas yra didžioji tercija. Mažoji tercija sutrumpintai yra žymima **m3**, o jai priešingas intervalas yra didžioji seksta.

Mažoji tercija yra dažniausiai sutinkama minorinėse gamose tarp jų pirmojo ir trečiojo laipsnių. Analogiškai, visuose minoriniuose akorduose sutinkamas mažosios tercijos intervalas tarp pagrindinio akordo garso ir jo trečiojo laipsnio. Dėl to mažoji tercija neretai vadinama **minorine tercija**.

Racionaliojoje intonacijoje mažąją terciją atitinka dažnių santykis 6:5, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje mažąja tercija vadinamas trijų pustonių intervalas, 0,91 % mažesnis už racionaliąją mažąją terciją.

**Padidintoji sekunda** yra intervalas, didesnis už sekundą. Gamose, kurios naudoja ketvirčius tono, tarkim, arabiškoje muzikoje, tai yra intervalas, ketvirčiu tono didesnis už sekundą, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje padidintoji sekunda yra pustoniu didesnė už sekundą ir todėl harmoniškai ekvivalenti mažajai tercijai.

Padidintoji sekunda sutinkama įvairiose harmoninėse gamose ir jų atmainose. Taip pat ji dažnai naudojama įvairiausiose „čigoniškose“ gamose, kurios dažniausiai būna sudarytos tik iš mažosios ir padidintosios sekundos intervalų. Padidintosios sekundos pavyzdžiu gali būti atstumas tarp F ir G*#* A minorinėje harmoninėje gamoje, kur ji naudojama tam, kad dominantinis (penktojo laipsnio) akordas būtų mažorinis, kaip ir atitinkamoje mažorinėje gamoje.
Paprastoji šilsamanė

**Paprastoji šilsamanė** (*Pleurozium schreberi*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų rūšis. Dažna Šiaurės pusrutulyje ir Pietų pusrutulio aukštikalnėse.

Lengvai atskiriama ir atpažįstama nuo kitų samanų pagal raudoną stiebo žievę, kuri aiškiai matoma pašalinus lapus. Stiebas 10-15 cm, kylantis, taisyklingai plunksniškai išsišakojęs. Lapai gaubti, truputį išilgai raukšlėti, kiaušiniški. Sporogono kotelis rausvas. Sporifikuoja rudenį. Dvinamė. Sporinė cilindriška, išlinkusi.

Tai viena iš būdingiausių pušynų samanų. Auga puriais žaliais arba gelsvai žaliais blizgančiais patiesalais (dažniausiai kartu su atžaline gūžtve, puriąja dvyndante, šiline plunksne).

## Šaltiniai
Karstinė įgriuva

**Karstinė įgriuva** (karstinė sufozinė įgriuva) – ką tik atsiradusi, dažniausiai šulinio formos, staigios karstinės deformacijos apraiška, kuri susiformuoja į požeminę ertmę įgriuvus ją dengiančių uolienų (gruntų) storymei.
Kerėža

**Kerėža** (*Rhytidiadelphus*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų gentis, kuriai priklauso puriais kilimais arba vejomis augančios stambios samanos. Jų stiebas gulsčias arba status, lapai atsilošę ir išlinkę.

Lietuvoje žinomos 4 rūšys, iš jų šikšninė kerėža (*Rhytidiadelphus loreus*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Atžalinė gūžtvė

**Atžalinė gūžtvė** (*Hylocomium splendens*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų rūšis.

Lengvai atpažįstama pagal šakutes, kurios yra plunksniškai išsišakojusios ir išsidėsčiusios ant stiebo keliais (dažniausiai 3-4) horizontaliais vienas nuo kito nutolusiais aukštais. Šie aukštai susidaro samanai kasmet išleidžiant po vieną ūglį.

Stiebas iki 20 cm aukščio, gulsčias, kylantis arba status. Lapai plačiai arba pailgai kiaušiniški, staigiai nusmailėjusia ir raukšlėta viršūne. Sporogono kotelis raudonas, sporinės dangtelis su trumpu snapeliu. Sporifikuoja vasarą.

Auga puriais žaliais arba gelsvai žaliais blizgančiais kilimais miškuose ir aukštapelkėse. Rečiau auga ant pūvančios medienos. Labai dažna spygliuočių miškų samana (neretai auga drauge su paprastąja šilsamane).

## Šaltiniai
Smegduobė

**Smegduobė** – bet kokio pavidalo (piltuvo, dubens, lėkštės ir kt.) ir bet kokio amžiaus karstinės deformacijos apraiška, atsiradusi į požeminę ertmę įgriuvus ją dengiančiai uolienų (gruntų) storymei.

## Lietuvos smegduobės
Lietuvoje, Biržų rajone, Biržų regioninio parko teritorijoje yra šeši draustiniai, kuriuose gausu smegduobių:
* Karajimiškio kraštovaizdžio draustinis,
* Tatulos kraštovaizdžio draustinis,
* Kirkilų kraštovaizdžio draustinis,
* Daumėnų geologinis draustinis,
* Drąseikių geologinis draustinis,
* Padaičių geologinis draustinis.

Gamtos paveldo objektų statusą turi šios smegduobės:
* Karvės Ola,
* Ievos duobė,
* Lapės Ola,
* Jaronio duobė.

Kitos įdomios smegduobės:
* Velykų duobė (Karajimiškio kaime),
* Klevų duobė (Karajimiškio kaime),
* Geologų duobė (Karajimiškio kaime),
* Kubiliaus duobė (Daumėnų kaime),
* Jurkaus duobė (Čėniškių kaime),
* Barsuko ola (Karajimiškio kaime).
Rimeniniai

**Rimeniniai** (*Leskeaceae*) – lapsamanių (*Bryopsida*) šeima. Stiebas šliaužiantis, plunksniškai šakotas. Lapai kiaušiniški su stambia lapo viršūneje arba ties viduriu pasibaigiančia gysla. Auga prigludusios prie substrato.

Lietuvoje auga šių genčių samanos:
* Rimenė (*Leskea*)
* Rimenėlė (*Pseudoleskeella*)
Karstinė mulda

**Karstinė mulda** – paviršinė karstinė forma, kurios skersmuo iki kelių šimtų metrų. Atsiranda lėtai sėdant žemės paviršiui, kai dar nepažeidžiamas sluoksnių vientisumas, tirpstant karstėjančioms uolienoms, iš senų kvartero nuogulų uždengtų smegduobių išplaunant dolomitinius miltus arba vykstant dengiančių smėlingų kvartero nuogulų sufozijai, kai smėlis išplaunamas į karstėjančių uolienų plyšius ir tuštumas.

## Išnašos
Didenė

**Didenė** (*Didymodon*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis. Auga žemomis vejomis. Lietuvoje žinomos 5 rūšys, iš jų kalkinė didenė (*Didymodon tophaceus*) – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Zuikrugis

**Zuikrugis** (*Pogonatum*) – (*Polytrichales*) eilės gegužlinių (*Polytrichaceae*) šeimos augalų gentis.

Lapai su makštimi ir stambia lapo viršūnę siekiančia gysla.

## [[Lietuva|Lietuvos]] rūšys
Žinomos 3 rūšys, iš jų dvi į rašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Alavijinis zuikrugis 
* Aštrusis zuikrugis (*Pogonatum aloides*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Mažasis zuikrugis (*Pogonatum nanum*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
Rausvenė

**Rausvenė** (*Bryoerythrophyllum*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **riestakraštė rausvenė** (*Bryoerythrophyllum recurvirostrum*). Stiebas iki 4 cm aukščio, apaugęs rausvais rizoidais. Lapai prie pagrindo išgaubti, pamažu siaurėjantys ir beveik iki viršūnės su į išorę lenktais kraštais. Auga tankiomis, rausvai rudomis vejomis griovių pakraščiuose, karjeruose, ant žemėmis apneštų akmenų, betoninių statinių. Lietuvoje gana reta samana.
Kemsa

**Kemsa** (*Atrichum*) – (*Polytrichales*) eilės gegužlinių (*Polytrichaceae*) šeimos augalų gentis.

Stiebas status. Lapai lancetiški, dažniausiai banguoti.

Auga netankiomis vejomis.

## [[Lietuva|Lietuvos]] rūšys
Žinomos 3 rūšys, iš jų:
* Siauralapė kemsa (*[[Atrichum angustatum]]*) įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Vingialapė kemsa (*[[Atrichum undulatum]]*)
Mažoji sekunda

**Mažoji sekunda** – vienas iš trijų diatoninėse dermėse tarp gretimų dermės laipsnių pasitaikančių muzikinių intervalų (kiti yra sekunda ir didžioji sekunda, didesni atitinkamai per vieną ir per du pustonius). Mažoji sekunda yra sutrumpintai žymima **m2**, o jai priešingas intervalas yra didžioji septima. Dažniausiai šis intervalas natūraliai sutinkamas tarp mažorinės gamos septintojo ir aštuntojo laipsnių.

Racionaliojoje intonacijoje mažoji sekunda dažniausiai atitinka dažnių santykį 16:15, nors galimi ir kiti variantai. Lygiojoje temperacijoje šis intervalas yra lygus vienam pustoniui ir yra 0,68 % mažesnis už racionaliąją mažąją sekundą.

Tradiciškai mažoji sekunda yra laikoma labiausiai disonuojančiu dvigarsiu po tritonio.
Tritonis

: *Šis straipsni apie muziką, apie žodžio [[Tritonas]] reikšmes žr. jo nuorodinį straipsnį.



*'Tritonis** – [[muzikinis intervalas]], kurio ilgis yra lygiai trys [[tonai]] arba šeši [[pustoniai]]. Dar tritonis, priklausomai nuo susidarymo aplinkybių, gali būti vadinamas **padidinta kvarta** arba **sumažinta kvinta**. Du tritoniai susideda į dvylika pustonių, t. y. į [[oktava|oktavą]]. Sutrumpintai tritonis dažniausiai žymimas **π*'.

Kadangi tritonis yra vienas iš didžiausių [[disonansas|disonansų]] [[diatoninė gama|diatoninėse gamose]], ankstyvojoje muzikoje jis buvo vadinamas *diabolus in musica'' arba „velnio intervalu“. Atsiradus lygiajai temperacijai, tritonis tapo dažnai naudojamas moduliacijai kurti, nes tai yra vienintelis intervalas, mažesnis už oktavą, kuris išlaiko savo garsines charakteristikas po inversijos.

Lygiojoje temperacijoje tritonis yra lygus šešiems pustoniams ir sudaro santykį, lygų 1 : \sqrt{2}. Kadangi šis santykis yra iracionalus skaičius, du tokiais dažniais vibruojantys kūnai neturi tarpusavyje jokio, net tolimo, harmoninio ryšio.

Tritonis tipiškai atsiranda tarp ketvirtojo ir septintojo mažorinės gamos laipsnio ir, priklausomai nuo to, kuri iš šių dviejų natų yra žemutinė, yra didžioji kvarta arba mažoji kvinta. Akorduose tritonis dažniausiai sutinkamas dominantiniame septakorde tarp trečiojo ir septintojo akordo laipsnių.

Tritonis, nepaisant to arba netgi todėl, kad yra disonansas, plačiai naudojamas džiaze ir moderniojoje muzikoje.
Šepšė

**Šepšė** (*Orthotrichum*) – šepšinių (*Orthotrichaceae*) šeimos samanų gentis. Stiebas neaukštas, tik 1-2 cm, kai kurių rūšių iki 6 cm. Lapai lancetiški arba kiaušiniški, lygiakraščiai. Gysla baigiasi lapo viršūnėje arba prie pat jos. Sporinė cilindriška, rutuliška, pasislėpusi arba nežymiai iškilusi virš lapelių. Auga kupsteliais arba mažomis vejomis ant medžių kamienų, akmenų.

Lietuvoje žinomos 8 rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:
*Lajelio šepšė (*Orthotrichum lyellii*) 
*Bruožuotoji šepšė (*Orthotrichum striatum*)
Kvinta

**Kvinta** – muzikinis intervalas, apimantis penkis gretimus diatoninės dermės laipsnius. Kvintos esti trijų rūšių: natūrali, arba grynoji kvinta (apima penkis laipsnius; atstumas tarp viršutinio ir apatinio garso yra 3,5 tono). Sumažintoji kvinta už grynąją yra siauresnė pustoniu (apima 5-is gamos laipsnius, atsumas tarp garsų – 3 tonai), ir padidintoji kvinta, už grynąją platesnė pustoniu (apima 5-is laipsnius, atstumas tarp garsų – 4 tonai). Sutrumpintai kvinta yra žymima **gr5**. Priešingas kvintai intervalas yra kvarta.

Dažniausiai kvinta yra sutinkama mažoriniuose ir minoriniuose trigarsiuose. Kita vertus, kadangi kvinta labai mažai teprisideda prie bendrojo akordo skambėjimo, būdama stipriai konsonuojantis paprastasis intervalas, todėl neretai, jei dėl grojimo patogumo ar kitų priežasčių reikia praleisti vieną ar kelias natas, tam pasirenkamos tos, kurios yra kvintos intervalu nuo pagrindinės akordo natos.

Racionaliojoje intonacijoje kvintą atitinka dažnių santykis 3:2. Lygiojoje temperacijoje kvinta yra lygi septyniems pustoniams ir yra 0,11 % mažesnė už racionaliąją. Racionalioji kvinta ir oktava sudaro Pitagoro darnos pagrindą.

Kvintų ratas yra garsų erdvės chromatinėje gamoje modelis, kuriame garsų gretimumas vienas kitam nustatomas ne pagal tai, kiek pustonių juos skiria, bet per kiek kvintų juos galima pasiekti vienas nuo kito. Kuo toliau yra garsai vienas nuo kito kvintų rate, tuo labiau jie disonuoja.

Kvinta yra laikoma labiausiai konsonuojančiu dvigarsiu po unisono ir oktavos. Be to, smuikų, altų ir violančelių stygos ir derinamos kvintų intervalais.

**Atvira kvinta** arba **galios akordu** yra vadinamas akordas, kurį sudaro tik pirmasis ir penktasis laipsniai. Šis akordas ypač populiarus vėlyvųjų viduramžių organume ir ankstyvojo renesanso muzikoje, taip pat šiuolaikinėje roko, ypač metalo ir pankroko muzikoje.

## Šaltiniai
Itaipu

**Itaipu** (guaranių k. *Itaipu*, “dainuojantys akmenys; port. ir isp. *Itaipú*) – šiuo metu galingiausia planetos hidroelektrinė, užtvenkusi Paranos upę. Pradėjo veikti 1984 m., paskutiniai du iš planuotų 18 generatorių paleisti 1991 m. 2007 m. paleisti dar du papildomi generatoriai.

Elektrinės užtvankos ilgis 7,7 km, vidutinis debitas 10651 m³/s, aukščių skirtumas 120,3 m (nuo 220,3 iki 100 m altitudės). Pastačius elektrinę, susiformavo 200 km ilgio ir 1400 km² ploto marios.

18 turbinų po 700 megavatų (suminis didžiausias galingumas 12,6 gigavatų) per metus pajėgia pagaminti vidutiniškai 108 teravatvalandžių elektros energijos, tačiau faktinė gamyba siekia 90 TWh per metus. Ateityje, augant energijos poreikiui, ypač Brazilijoje, planuojama paleisti dar du generatorius po 700 MW ir padidinti bendrą galingumą iki 14 GW, o energijos pardavimą – iki 100 GWh per metus.

Kinijoje statoma Trijų tarpeklių užtvanka bus didesnio nominalaus galingumo, tačiau manoma, kad pagal metinės elektros energijos gamybos apimtis Itaipu išliks pirmoje vietoje.

Elektrinės statyba buvo finansuojama perpus Brazilijos ir Paragvajaus lėšomis. Paragvajus didžiąją pagamintos energijos dalį parduoda Brazilijai, o likusios elektros energijos pakanka finansuoti 90 % Paragvajaus poreikių. Brazilijos energetinėje sistemoje Itaipu pagamina 25 % visos šalyje sunaudojamos elektros energijos.

Paragvajaus pusėje esantys generatoriai tiekia 50 Hz, o Brazilijos – 60 Hz srovę. Itaipu elektrinė priskiriama prie šiuolaikinių inžinerinių pasaulio stebuklų.

## Nuorodos
Šiuolaikiniai inžineriniai pasaulio stebuklai
The Red Hot Chili Peppers (albumas)

**„The Red Hot Chili Peppers“** – debiutinis to paties pavadinimo Kalifornijos roko grupės albumas, išleistas 1984-aisiais. Šis albumas neretai laikomas silpniausiu „Red Hot Chili Peppers“ darbu, tvirtinama, jog jam trūksta to „sprogstamojo užtaiso“, dėl kurio į įspūdingus grupės koncertus plūsta žmonės. „The Red Hot Chili Peppers“ komerciniu požiūriu buvo visiškas fiasko ir netgi neatkreipė roko muzikos kritikų dėmesio. Netgi dabar grupės debiutinis darbas vis dar yra mažiausiai žinomas (o tuo pačiu ir pats nepopuliariausias) iš visų „Red Hot Chili Peppers“ albumų.

Kaip prodiuseris buvo pasamdytas „Gang of Four“ gitaristas Andy Gillas.

Dar prieš pradedant įrašinėti albumą, prasidėjo problemos. Kai „Red Hot Chili Peppers“ derėjosi dėl sutarties su „EMI“, gitaristas Hillelis Slovakas ir būgnininkas Jackas Ironsas jau buvo spėję sukurti grupę „What is This?“ ir pasirašyti kontraktą su „MCA“. „Red Hot Chili Peppers“ buvo liepta surasti laikinai pavaduojančius muzikantus. Prie grupės prisijungė gitaristas Jackas Shermanas ir būgnininkas Cliffas Martinezas.

Tai reiškė, jog grupė pradedant įrašinėti tiesiog negalėjo būti tokia vieninga, kaip norėjosi, be to, iškilo nemažai nesutarimų tarp muzikantų ir prodiuserio. Viso to rezultatas – albumas, nė iš tolo neprimenantis ankstyvųjų gyvų pasirodymų.

Kai kurios dainos buvo sukurtos kartu su Ironsu ir Slovaku, kitos – su Shermanu ir Martinezu. Akivaizdūs skirtumai tarp kūrinių neabejotinai prideda sumaišties viso albumo nuotaikai.

Iš esmės dėl albumo nesėkmingumo galima kaltinti prodiuserį Andy Gillą. Blankus jo prodiusavimas užgožia jaunatvišką Red Hot Chili Peppers aistrą, tačiau tai toli gražu nereiškia, jog „The Red Hot Chili Peppers“ – prastas albumas. Šiaip ar anaip, jį neabejotinai galima laikyti funk metalo pradžia.

## Dainų sąrašas

## Kūrybinė grupė
;Red Hot Chili Peppers
*Flea – bosinė gitara
*Anthony Kiedis – vokalas
*Cliff Martinez – būgnai
*Jack Sherman – gitara

;Papildomi muzikantai
*Keith Barry – pučiamieji ir violončelė
*Cliff Brooks – perkusija
*Gwen Dickey – papildomi vokalai
*Patrick English – trimitas
*Kenny Flood – saksofonas
*Phil Ranelin – trombonas

;Įrašas
*Andy Gill – prodiuseris
*Spit Stix – demo įrašų prodiuseris
*Dave Jerden – suvedimas
*Carolyn Collins – suvedimo asistentas
*Rob Stevens – suvedimas
*Barry Conley – suvedimo asistentas
*Greg Fulginiti – garso dizainas

;Dizainas
*Gary Panter – viršelis
*Edward Colver – fotografija
*Howard Rosenberg – fotografija
*Henry Marquez – dizainas

### 2003 m. perleidimo kūrybinė grupė
*Kevin Flaherty – perleidimo prodiuseris
*Ron McMaster – garso dizainas
*Kenny Nemes – projekto vadovas
*Michelle Azzopardi – dizainas
*Kristine L. Barnard – dizainas
*John Dinser – nuotraukos ir papildomas dizainas
*Edward Colver – fotografija
*Howard Rosenberg – fotografija
*EMI Archives – fotografija
Mažoji seksta

**Mažoji seksta** – mažesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių šešis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji seksta. Sutrumpintai mažoji seksta yra žymima **m6**. Priešingas jai intervalas yra didžioji tercija, be to, mažoji seksta yra harmoniškai ekvivalenti **didžiajai kvintai**.

Dažniausiai mažoji seksta yra sutinkama mažoriniuose akorduose tarp trečiojo laipsnio ir aukštesnės pagrindinės natos. Racionaliojoje intonacijoje ją atitinka dažnių santykis 8:5, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje mažoji seksta yra lygi aštuoniems pustoniams ir yra 0,79 % mažesnė už racionaliąją. Įdomu, kad tiek mažosios, tiek didžiosios sekstos santykius sudaro Fibonačio skaičiai (8:5 – mažąją, 5:3 – didžiąją).

Kartu su priešingaisiais intervalais (tercijomis), sekstos yra laikomos vienais iš įdomiausių ir dinamiškiausių muzikinių intervalų.