open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Romas Kašinskas

**Romas Kašinskas** (g. 1938 m. rugpjūčio 1 d. Griebčiuose, Kybartų valsčius) – Lietuvos gydytojas otorinolaringologas, biomedicinos mokslų daktaras, Vilniaus universiteto Ausų, nosies, gerklės ir akių klinikos įkūrėjas.

## Biografija
1963 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, 1969 m. medicinos mokslų kandidatas. 1973 m. baigė anglų kalbą ir literatūrą Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.

Nuo 1968 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dėstytojas, nuo 1990 m. jo Ausų, nosies, gerklės ligų klinikos, nuo 1996 m. Akių ligų klinikos vedėjas, nuo 1978 m. docentas. 1990–2002 m. Ausų, nosies, gerklės ligų klinikos, 2002–2007 m. Ausų, nosies, gerklės ligų centro direktorius, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Ausų, nosies, gerklės ir akių ligų klinikos vedėjas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – frontalinio sinusito, faringito, vazomotorinio rinito diagnostika ir gydymas. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių. Sukūrė otorinolaringologų mokyklą, prisidėjo prie sveikatos reformos vykdymo Lietuvoje. Stažavo Vokietijoje, Danijoje.

## Bibliografija
* Urgentinė chirurgija, monografija, su kitais, 1987 m.

## Šaltiniai
Algirdas Jonas Kasulaitis

**Algirdas Jonas Kasulaitis** (1928 m. birželio 28 d. Kybartai – 1992 m. sausio 15 d. Klyvlendas) – Lietuvos spaudos darbuotojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Kybartų gimnazijoje, nuo 1942 m. dalyvavo visuomeninėje veikloje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948 m. baigė Augsburgo lietuvių gimnaziją. Augsburge vadovavo ateitininkams, redagavo jų laikraštį „Žiburiai“. Prano Dovydaičio kuopos pirmininkas ir laikraščio „Spinduliai“ redaktorius. 1949 m. persikėlė į JAV. Pitsburge dirbo laikraščio „Lietuvių žinios“ redakcijoje. Atlikęs karinę tarnybą Korėjoje apsigyveno Klyvlende. Čia „Case Western Reserve“ universitete 1960 m. baigė ekonomiką.

1964–1973 m. lietuvių krikščionių demokratų sąjungos centro komiteto pirmininkas, sąjungos biuletenio redaktorius. 1955–1961 m. redagavo žurnalą „Jaunimo žygiai“, 1984–1992 m. „Tėvynės sargas“. Buvo popiežiaus Leono XIII fondo valdybos pirmininkas. Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, „Lietuvos vyčių“, Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veikėjas. Krikščionių demokratų ideologiniais ir Lietuvos laisvinimo klausimais rašė laikraščiuose „Ateitis“, „Darbininkas“, „Draugas“, „Tėviškės žiburiai“ (slapyvardis A. Erdvilas).

## Bibliografija
* Lietuvos krikščioniškoji demokratija (*Lithuanian Christian Democracy*) 1976 m.

## Šaltiniai
Juozas Kaškelis

**Juozas Kaškelis** (1904 m. kovo 15 d. Gudžiūnai, Linkuvos valsčius – 1986 m. Torontas) – Lietuvos ekonomistas, ekonomikos daktaras.

## Biografija
1927 m. baigė Vienos aukštąją pasaulinės prekybos mokyklą, 1929 m. Fribūro universitetą, ekonomikos daktaras.

1929-1932 m. Finansų ministerijos referentas, taip pat dėstė Aukštesniojoje prekybos mokykloje Kaune. 1933-1938 m. sąjungos „Pienocentras“ atstovas Londone ir Mančesteryje. 1938-1940 m. įvairių šalių prekybos bendrovių atstovas Kaune. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją. 1941-1943 m. bendrovės „Pramprekyba“ direktorius Kaune. 1945-1948 m. Kempteno (Vokietija) lietuvių stovyklos pirmininkas. 1949 m. emigravo į Kanadą.

Dalyvavo įvairių organizacijų (ateitininkų, pavasarininkų, šaulių, verslininkų ir kitų) veikloje. Prisidėjo organizuojant Kanados lietuvių bendruomenę Toronte. 1953-1954 m. Lietuvos atgimimo sąjūdžio Kanados vietininkijos pirmininkas. Bendradarbiavo spaudoje. 1929 m. išvertė H. Pešo „Krikščioniškas solidarumas, arba Socialė darbo sistema“.

## Bibliografija
* Lietuvos gintaras, 1933 m.
* Žemės ūkio produktų realizavimas, 1938 m.
* Komunizmas be kaukės, 1954 m.

## Šaltiniai
Lukanijos

**Lukanijos** (*Lucania*) – fundulų (*Fundulidae*) šeimos žuvų gentis.

Gentyje 3 rūšys.

## Rūšys
* Tropikinė lukanija, *Lucania parva* 
* *[[Lucania interioris]]*  
* Floridinė lukanija, *Lucania goodei*
Paprastieji fundulai

**Paprastieji fundulai** (*Fundulus*) - fundulų (*Fundulidae*) šeimos žuvų gentis.

Gentyje 41 rūšis.
## Rūšys
* Baltadryžis fundulas, *[[Fundulus albolineatus]]*
* *[[Fundulus auroguttatus]]*
* Bermudinis fundulas, *[[Fundulus bermudae]]* 
* *[[Fundulus bifax]]* 
* *[[Fundulus blairae]]* 
* Šiaurinis fundulas, *[[Fundulus catenatus]]* 
* Auksaspalvis fundulas, *[[Fundulus chrysotus]]* 
* Dryžasis fundulas, *[[Fundulus cingulatus]]* 
* Liūninis fundulas, *[[Fundulus confluentus]]* 
* Skersadryžis fundulas, *[[Fundulus diaphanus diaphanus]]* 
* Žvaigždėtasis fundulas, *[[Fundulus dispar]]* 
* Rusvapelekis fundulas, *[[Fundulus escambiae]]* 
* Plačiajuostis fundulas, *[[Fundulus euryzonus]]* 
* *[[Fundulus grandis]]* 
* Didysis fundulas, *[[Fundulus grandissimus]]* 
* Paprastasis fundulas, *[[Fundulus heteroclitus heteroclitus]]* 
* *[[Fundulus jenkinsi]]* 
* *[[Fundulus julisia]]* 
* *[[Fundulus kansae]]* 
* *[[Fundulus lima]]* 
* Linijinis fundulas, *[[Fundulus lineolatus]]* 
* Dėmėtapelekis fundulas, *[[Fundulus luciae]]* 
* Ruožuotasis fundulas, *[[Fundulus majalis]]* 
* Ilgasnukis fundulas, *[[Fundulus notatus]]* 
* *[[Fundulus notti]]* 
* Juodadėmis fundulas, *[[Fundulus olivaceus]]* 
* Kaliforninis fundulas, *[[Fundulus parvipinnis]]* 
* Jukatano fundulas, *[[Fundulus persimilis]]* 
* *[[Fundulus pulvereus]]* 
* Dėmėtasis fundulas, *[[Fundulus rathbuni]]* 
* *[[Fundulus relictus]]* 
* Raudonskruostis fundulas, *[[Fundulus rubrifrons]]* 
* *[[Fundulus saguanus]]* 
* *[[Fundulus sciadicus]]* 
* Seminolinis fundulas, *[[Fundulus seminolis]]* 
* Ilgašnervis fundulas, *[[Fundulus similis]]* 
* Pietinis fundulas, *[[Fundulus stellifer]]* 
* *[[Fundulus waccamensis]]* 
* Zebrinis fundulas, *[[Fundulus zebrinus]]* 


File:Fundulus chrysotus.jpg|Auksaspalvis fundulas, *[[Fundulus chrysotus]]* 
File:Fundulus escambiae 2.jpg|Rusvapelekis fundulas, *[[Fundulus escambiae]]* 
File:Striped killifish, male.jpg| Ruožuotasis fundulas, *[[Fundulus majalis]]* 
File:Fundulus grandis.jpg| *[[Fundulus grandis]]* 
File:Mummichog.jpg| Paprastasis fundulas, *[[Fundulus heteroclitus heteroclitus]]* 
File:Fundulus lineolatus.jpg| Linijinis fundulas, *[[Fundulus lineolatus]]*
Nykštukinės lukanijos

**Nykštukinės lukanijos** (*Leptolucania*) – fundulų (*Fundulidae*) šeimos žuvų gentis.

## Rūšys
* Nykštukinė lukanija *[[Leptolucania ommata]]*
Auksaspalvis fundulas

**Auksaspalvis fundulas** (*Fundulus chrysotus*) – fundulų (*Fundulidae*) šeimos žuvų rūšis.

Kūnas iki 8,5 cm ilgio. Šiai rūšiai būdinga auksaspalvė dėmė ant žiaunadangčių, tuoj pat už akių; nuo dėmės kilo ir rūšies vardas, gr. chrysotus – auksinis. Žalsvą patinų kūną gausiai dengia maži rausvai rudi taškeliai; patelių spalvos blankesnės, tačiau joms būdinga daug blizgančių šviesių dėmelių. Egzistuoja ir žymiai retesnė melanistinė forma.

Gyvena Šiaurės Amerikos pelkėse, mažuose ežeruose ir upeliuose. Daugiausia maitinasi vandeniniais bestuburiais. 

Laikomas akvariumuose.

## Šaltiniai
Adinijos

**Adinijos** (*Adinia*) – fundulų (*Fundulidae*) šeimos žuvų gentis.

Gentyje 2 rūšys.

## Rūšys
* *[[Adinia xenica]]* 
* Daugiadryžė adinija *[[Adinia multifasciata]]*
Aleksandra Kašubienė

**Aleksandra Kašubienė** (JAV daugiau žinoma kaip **Aleksandra Kasuba**, g. 1923 m. sausio 10 d. Ginkūnuose – 2019 m. kovo 5 d.,  Naujoji Meksika (JAV)) – Lietuvos skulptorė, keramikė.

## Biografija
Tėvai Aleksandra Zubovaitė-Fledžinskienė ir Jonas Fledžinskas, broliai Vytautas Fledžinskas, Jurgis Fledžinskas, sesuo Sofija Pempienė, vyras Vytautas Kašuba. 1942–1944 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute studijavo keramiką ir skulptūrą, 1942–1943 m. skulptūrą ir Vilniaus dailės akademijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1947 m. įsikūrė Niujorke.

## Kūryba
XX a. šeštajame dešimtmetyje daugiausia kūrė keramines mozaikas („Autoportretas“, „Angelas“, abi 1953 m., „Šv. Jurgis“ 1954 m.), joms būdinga stilizacija, grakštus piešinys, subtilios spalvos. Nuo 1970 m. kuria monumentalias reljefines sienas iš plytų, marmuro, granito (plytų sienos Ročesterio institute, Niujorko valstija, 1967–1971 m., granito siena Pasaulio prekybos centre Niujorke, 1986 m., 2001 m. rugsėjo 11 d. teroristų sunaikinta), abstrakčias tampraus audinio instaliacijas (Tarptautinėje baldų parodoje Paryžiuje, 1980 m.). Parodose dalyvauja nuo 1950 m., individualios parodos: Niujorkas 1966 m., 1971 m., San Franciskas 1975 m., Filadelfija 1989 m., grupinės: Niujorkas, Filadelfija, Knoksvilis, Tenesio valstija.

## Bibliografija
* *Algirdo Juliaus Greimo ir Aleksandros Kašubienės laiškai 1988–1992*. Sudarė Aleksandra Kašubienė. Vilnius: Baltos lankos, 2008.

## Šaltiniai
Kašučių kapinynas

**Kašučių, Dubašių kapinynas** (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 5207, senas registro kodas - A435P, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR489) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 1,13 km į šiaurės rytus nuo kelio Darbėnai–Kūlupėnai, ties Kašučių ir Dubašių kaimų riba (Darbėnų seniūnija), prie Kašučių ežero, Akmenos dešiniajame krante.

## Kapinynas
Įrengtas tarp ežero ir Akmenos upės esančioje aukštumos viršūnėje. Teritorija dirvonuoja, vietomis apaugusi spygliuočių ir lapuočių medžių grupėmis. Centrinėje dalyje stovi archeologijos paminklo anotacinis ženklas, pietinėje dalyje išlikusi buvusio karjero duobė, o pietrytinė dalis iškasinėta 2009 m. „juodųjų archeologų“. Šiaurės rytinę dalį apima Kašučių (Dubašių) senosios kapinės. 

Nuo 1972 m. respublikinės reikšmės archeologijos paminklas (AR489). 1992 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašą, 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A435), 1998  m. paskelbtas kultūros paminklu (A435P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paveldo objektu. 

Teritorijos plotas – 2,2 ha.

## Tyrimai
Kapinyną 1966 m. išaiškino Ignas Jablonskis. 1967 m. jo teritorijoje pradėjus kasti smėlį, į Kretingos kraštotyros muziejų pateko 33 II–XIII a. kapams būdingi radiniai. 1969 m. tyrė Kretingos kraštotyros muziejus (tyrimų vadovė Efrosinija Radzvilovaitė, Lietuvos istorijos institutas),  1975 m. – Ignas Jablonskis. 1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (ekspedicijos vadovas Romas Olišauskas), 1991 m. – Julius Kanarskas ir Donatas Butkus, 1992 ir 2009 m. – Kultūros paveldo centras. 

Ištirti 7 II–IV a. ir 22 VIII–IX a. griautiniai kapai. II–IV a. kapai apjuosti akmenų vainikais.  Visuose kapuose rasta įvairių įkapių: geležinių įmovinių kirvių, dalgių, peilių, ietigalių, kaltų, vedegų, žalvarinių antkaklių kūginiais ir ramentiniais galais, akinių, profiliuotų, laiptelinių ir žieduotųjų segių, vienašmenių kalavijų, kryžinių ir trikampėmis galvutėmis smeigtukų, trikampio pjūvio apyrankių. 1991 m. pietinėje - pietvakarinėje kapinyno dalyje surinkta IX–XIII a. degintiniams kapams būdingų radinių. Kapinynas priskiriamas kuršiams ir jų protėviams. 

Radinius saugo Kretingos muziejus.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1968 ir 1969 metais
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1974 ir 1975 metais
* [Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais](http://www.atl.lt/1990-1991(2)/112-114.pdf)
* Kretingos krašto enciklopedija 
* Vakarų ekspresas, 2009-07-17
Gioremės slėnis

**Gioremės slėnis** (, ) – žemės erozijos suformuotas kraštovaizdis Turkijoje. Gioremės nacionalinis parkas užima 300 km² plotą ir yra centrinėje Anatolijoje tarp Urgupo, Avanoso ir Nevšehiro miestų. Čia yra daugybė olose išskaptuotų bažnyčių ir vienuolynų, kurie atspindi Bizantijos laikų meną ir anachoretų gyvenimo būdą. 1985 m. nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

X–XI a. Gioremės slėnis tapo krikščionių atsiskyrėlių, anachoretų, pamėgta vieta. Minkštose, lengvose uolienose buvo išskaptuota apie 300 bažnyčių, vienuolynų ir koplyčių.

XI a. pabaigoje krikščioniškąjį Kapadokijos vienuolių gyvenimą sukaustė seldžiukų antpuoliai ir šis vienuolynų kompleksas apmirė. Vienuoliai ortodoksai gyveno dar iki XX a. pradžios, bet susiklosčius naujai politinei situacijai daugelis Turkijos krikščionių išvyko gyventi į Graikiją, ir vienuolynai buvo galutinai apleisti.
 
Be bažnyčių, vienuolynų, išliko ir senesnio – ikonoklastinio laikotarpio papuošimų. Daugiausia – rausvos spalvos ornamentai ir simboliniai piešiniai. Daug vėlesnio laikotarpio tapytų freskų. Dauguma freskų pažeista – nutrinti veidai, išskaptuotos akys. Nepaliestų freskų daugiau išliko nuošalesnėse vietovėse.

## Susiję pasaulio paveldo objektai
*  Lalibelos uolų bažnyčios (1978)
*  Abu Mena (1979)
*  Šv. Kotrynos vienuolynas (2002)
*  Šv. Hilarijaus vienuolynas/Tel Um Ameras (2024)

## Taip pat skaitykite
* Kapadokija

## Išnašos

## Nuorodos
* Gioremės atsiskyrėliu architektūra
* Durmus Kadir bažnyčia
Petras Katauskas

**Petras Katauskas** (g. 1952 m. sausio 5 d. Radiškėje, Šilalės raj.) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
Baigė Kaltinėnų vidurinę mokyklą, 1970-1973 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete. 1977-1981 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos Vilniaus skyriaus sekretorius. Nuo 1981 m. Vilniaus universiteto Santariškių klinikų Širdies chirurgijos centro inžinierius.

## Kūryba
Kuria reportažines fotografijas, daugiausia medicinos tematika. Surengė individualias parodas: Novosibirskas 1989 m., Vilnius 2002 m., Kaunas 2003 m. Nuo 1992 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas, nuo 1995 m. nusipelnęs menininkas fotografas.

## Fotografijų ciklai
* Švenčių reportažai, 1976-1980 m.
* Širdies persodinimas, nuo 1981 m.
* Vilniaus kardiochirurgijos centras, nuo 1981 m.
* Dirbtinė širdis, nuo 2001 m.
* Dingę be žinios Napoleono armijos kariai, 2003 m.
* Gimdymas, nuo 2005 m.

## Šaltiniai
Akakalidė

**Akakalidė** () graikų mitologijoje – Kretos karaliaus Mino (Minojo) ir Pasifajės duktė. Pagal kai kuriuos graikų mitus, ji nuo dievo Hermio pagimdė Cidoną (*Cydon*), Cidonijos įkūrėjas. Pagal kitus mitus, Cidonas buvo Akakalidės ir Apalono sūnus., Akalidė buvo pirmoji Apolono meilė Už tai, kad Akakalidė turėjo draudžiamų santykių, buvo ištremta į Libiją. Pagal kitus mitus, Akakalidė ir Apolonas turėjo sūnų Miletą. Bijodama tėvo įtūžio paliko savo vaiką, tačiau Apolonas liepė vilkas globoti mažylį, kol jį užaugino piemenys. Jos užaugęs sūnūs tapo gražuoliu, kurio troško karalius, tačiau Miletas pabėgo į Kretą, kur įkūrė savo vardo miestą.
 
Dar kituose mituose, minimi kiti jos ir Apolono sūnūs: Amfitemis ir Garamas (kai kur minimas kaip pirmas gimęs mirtingasis).

Apolodoras mini Mino dukterį **Akalę**, tačiau neužsimena apie sūnų Miletą.

Visi jos vaikai: Filakidas, Filandras, Cidonas, Miletas, Oaksas, Garamantas (Garamas), Amfitemis.

## Apolonas
Apolonas ją susitiko ir įsimylėjo Taros mieste, kai Akakalidė lankė aiškiaregį, giminaitį iš motinos pusės. Po jų santykių, ji pastojo ir pagimdė dvynius Filakidą ir Filandrą ar Cidono. Pagal kretietiškas istorijas (panašias į Romulo ir Remo), juos Elire (*Elyros*) išaugino ožka. Taip pat minimi jos sūnūs: Cidonas, Miletas ir Oaksas (*Oaxos*).

## Įtaka
Akakalidė minima kaip vakarinių Kretos miestų įkūrėjų motina, tačiau jos įtaka apėmė ir rytinius Mažosios Azijos krantus ir šiaurinę Libijos dalį. Ji siejama su Taros miestu, kuriame, pagal mitus, jis susitiko Apolonu. Jos sūnūs dvyniai siejami su Eliro miestu, Cidonas laikomas Cidonijos įkūrėju, o Oaklas – Aksoso. Miletas turi panašų vardą į senovinio Kretos miesto Milato, kurį mini Homeras. Pagal mitą Mileto miesto įkūrėjas buvo Miletas. Per paskutinį sūnų Garamantą (Garamą) jos įtaka apėmė šiaurinę Libiją..
Romualdas Kašuba

**Romualdas Kašuba** (g. 1931 m. kovo 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, daktaras, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas.

## Biografija
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. persikėlė į JAV. 1957 m. baigė Ilinojaus universitetą. 1962 m. daktaras. 1999 m. Lietuvos mokslų akademijos užsienio narys.

1962–1968 m. Ohajo valstijos Klyvlendo „TRW“ korporacijos Kosmoso tyrinėjimo sistemų modeliavimo, medžiagų atsparumo ir dinamikos skyriaus vedėjas. 1964–1986 m. dėstė Klyvlendo universitete, 1978–1985 m. Mechaninės inžinerijos katedros vedėjas, 1985–1986 m. Inžinerijos doktorantūros programų direktorius, nuo 1972 m. profesorius. Nuo 1986 Šiaurės Ilinojaus universiteto Inžinerijos ir inžinerijos technologijų fakulteto įkūrėjas bei dekanas, jo garbei 2011 m. pavadinta viena iš universiteto auditorijų. 1989–1996 m. Vytauto Didžiojo universitete Atkuriamojo senato narys. Dalyvauja JAV lietuvių bendruomenės veikloje. 1998 m. suteiktas Kauno technologijos universiteto Garbės daktaro laipsnis.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – kosmosas, jėgos perdavimas, didžiųjų vėjo elektros generatorių tobulinimas, konstrukcijų projektavimo metodika. Skaitė paskaitas Japonijoje, Lietuvoje, Kinijoje, Australijoje, Vokietijoje.

## Šaltiniai
Kaštaunalių kapinynas

**Kaštaunalių kapinynas** – kapinynas Šilalės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kaštaunalių (Laukuvos seniūnija) kaimo, vadinamame Pakapės lauke. Kultūros vertybės kodas A714 P.

## Tyrimai
Kasant bulviarūsius buvo randama žmonių griaučių, žalvarinių apyrankių, geležinių ietigalių, tie radiniai neišliko. 1974 m. Kultūros paminklų apsaugos ir kraštotyros draugijos Šilutės skyrius (tyrimų vadovas V. Statkevičius) ištyrė 30 m² plotą, rado 4 kapus. 1975 m. Istorijos instituto archeologai (vadovė Laima Vaitkunskienė) ištyrė 220 m² plotą. Rasti 36 kapai, datuojami VII a. – VIII a., kuriuose mirusieji vyrai laidoti galvomis į šiaurės rytus, moterys – į pietvakarius mediniuose karstuose su įkapėmis. Per tyrimus surinkta apie 140 įkapių: darbo įrankių, ginklų, gintarinių karoliukų (manoma, amuletai), žalvariu kaustytų geriamųjų ragų, apgalvių audeklo liekanų, žalvariu puoštų diržų. Laidojant diduomenės vyrus, aukoti žirgai, jų nukirstų galvų kaukolių rasta šalia mirusiojo palaikų. Kapinyne išliko ir vėlesnių kapų: rasta atsitiktinių IX a. – XI a. dirbinių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai

* Laima Vaitkunskienė. Kaštaunalių plokštinis kapinynas. Lietuvos archeologija, Vilnius, 1984. T. 3, p.&nbsp;79–93.
Blinstrubiškių dvaras

**Blinstrubiškių dvaras** arba kitaip *Viduklės-Paalsės dvaras* () – dvaras, egzistavęs nuo XVI a. iki 1968 m. Blinstrubiškių kaime, Raseinių rajone, už 3 km į pietryčius nuo Viduklės.

## Istorija

Pirmieji šio dvaro savininkai XVI a. II pusėje Simono Blinstrubo sūnūs Petras ir Kasparas Blinstrubai Alsiškiai iš Tautvilo. Dvaras Blinstrubų iš Tautvilo giminei priklausė iki 1734 m. kovo mėn. ir paskutiniojo šios giminės savininko, Sasių vaito Jurgio Merkelio Blinstrubo iš Tautvilo testamentu, prieš mirtį, buvo padovanotas pubroliui, tetos Daratos Blinstrubaitės Uvainienės sūnui, bajorų Uvainių giminės atstovui Boguslavui Uvainiui iš Ivoškų. 1940 m. Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, dvaras buvo nacionalizuotas, jame įkurti aklųjų bei silpnaregių namai. Dvaro rūmai nugriauti 1968 m., pastačius naujuosius aklųjų ir silpnaregių namų pastatus.

Valdant šį dvarą Blinstrubams, jis buvo vadinamas Alsos dvaru. Vėliau buvo vadinamas Viduklės – Paalsės dvaru () ir tik XVIII a. pirmoje pusėje pradėtas vadinti Blinstrubiškiais. Alsos ir Paalsės pavadinimai atsirado dėl to, kad šalia teka upelis Alsa. Be daugumos įvairių pastatų, dvaras turėjo nuosavą vandens malūną ir karčemą prie kelio Raseiniai – Viduklė. Dvare gyveno ir mirė rezistentas Kiprijonas Jančevskis, čia gimė botanikas Edvardas Jančevskis. Dvarui taip pat priklausė tarp Viduklės ir Paliepių egzistavęs Blinstrubiškių kaimas.

Šiuo metu dvaro teritorijoje išlikęs parkas, medžių alėja (senojo kelio Raseiniai – Viduklė dalis), dveji dvaro rūmų laiptai, rūsys ir tvenkinys. Perstatytame dvaro oficinos pastate įkurtas daugiabutis, teritorijoje stovi pora sodybų bei Blinstrubiškių socialinės globos namai.

2020 m. spalio 5 dieną po aukų rinkimo kampanijos buvusioje Blinstrubiškių dvaro rūmų vietoje buvo pastatytas, o 2021 m. liepos 24 d. pašventintas ir iškilmingai atidarytas paminklinis akmuo bajorų Blinstrubų iš Tautvilo atminimui.

## Nuorodos
* Blinstrubiškių dvaro istorija Blinstrubų giminės svetainėje
* Blinstrubiškių socialinės globos namai
Akanta

**Acantha** graikų mitologijoje – nimfa, kurią dievas Apolonas mėgino išprievartauti. Tačiau ji pasipriešino jo puolimui ir subraižė jo veidą, todėl buvo paversta į Akantą.
Purusis jungiamasis audinys

**Purusis jungiamasis audinys** – plačiai organizme paplitęs jungiamasis audinys. Ląstelių ir tarpląstelinės medžiagos kiekybiniai santykiai priklauso nuo puriojo kolageninio jungiamojo audinio atliekamos funkcijos. Šis audinys gali atlikti mechaninę funkciją, taip pat jis užpildo tarpus tarp tam tikrų anatominių struktūrų ir suteikia joms paslankumo. Jis supa kraujagysles, limfagysles, nervus, sudaro tuščiavidurių vamzdinių organų sienos pogleivį, daugelio organų griaučius (stromą).

Purusis kolageninis jungiamasis audinys, kuriame yra daug pigmentų dar vadinamas pigmentiniu jungiamuoju audiniu ir priskiriamas *specialiojo jungiamojo audinio* rūšiai.
Glaudusis jungiamasis audinys

**Glaudusis jungiamasis audinys** – jungiamasis audinys paplitęs organizmo vietose, kur reikalingas didelis mechaninis atsparumas. Šiam audiniui būdinga daug ir labai glaudžiai išsidėsčiusių skaidulų. Ląstelių ir pagrindinės tarpląstelinės medžiagos jame daug mažiau nei puriajame jungiamajame audinyje. Glaudžiamajame audinyje yra tik pavienės kraujagyslės ir nervai.

Pagal skaidulų išsidėstymą skiriamos dvi šio audinio rūšys:
# Taisyklingasis - audinys, kuriame kolageninės skaidulos išsidėsto labai glaudžiai ir lygiagrečiai, todėl atsparus tempimui, iš šio audinio sudarytos sausgyslės, ir kolageniniai raiščiai.
# Netaisyklingasis - audinys, savo struktūra panašus į purųjį jungiamąjį audinį, tačiau šiame - kolageninės skaidulos yra stambesnės ir išsidėsčiusios glaudžiau. Šio audinio pagrindinėje tarpląstelinėje medžiagoje yra elastinių skaidulų, todėl po deformacijos jungiamasis audinys grąžinamas į pirminę būseną. Sudaro raumenų fascijas, aponeurozes, sąnarių kapsules, antkremzlį, kietąjį smegenų dangalą, akies obuolio odeną.
Pigmentinis jungiamasis audinys

**Pigmentinis jungiamasis audinys** – purusis jungiamasis audinys, kuriame yra daug pigmentinių ląstelių ir jo tarpląstelinėje medžiagoje vyrauja kolageninės skaidulos. Šio audinio yra sėklidės kapšelio odoje, akies rainelėje ir gyslainėje.
Jungiamojo audinio ląstelės

**Jungiamojo audinio ląstelės** - ląstelių populiacija, paplitusi ir sudaranti jungiamąjį audinį. Yra dvi jų rūšys:

;Nuosavosios
* Fibroblastocitai - vyraujančios jungiamojo audinio ląstelės, gamina pagrindinę medžiagą ir skaidulų sudėtines dalis. Būna dviejų formų - verpstės arba plokšti su keliomis ataugomis. Branduolys elipsės formos, mitochondrijos - pailgos, išsidėsto perinukleariai. Aktyvūs fibroblastocitai sintetina kolageną.
* Fibrocitai - subrendę ir nebegalintys augti bei daugintis fibroblastocitai, jie yra mažesni ir funkciškai pasyvesni už pastaruosius. Jų branduolys turi kondensuotą chromatiną.
* Retikulocitai - tinklinės ląstelės, žvaigždės formos, turi sferišką arba ovalų branduolį. Šių ląstelių turi kraujo ir limfos gamybos organai. Jie sintetina tinklinės skaidulas.
* Pericitai - mažai diferencijuotos jungiamojo audinio ląstelės, nedideli žvaigždiškos formos, turi ataugų. Jie supa kapiliarus ir pokapiliarines venules. Didelis pericitų branduolys turi daug heterochromatino.
* Riebalinės ląstelės
* Pigmentinės ląstelės - ląstelės, citoplazmoje turinčios pigmentų. Nuo jų priklauso odos, plaukų, akių ir tam tikrų vidaus organų spalva. Yra dvi pigmentinių ląstelių rūšys: melanoforocitai ir chromaforocitai.

;Atkeliavusios
* Limfocitai
* Makrofagocitai
* Rutuliniai leukocitai
* Plazmocitai
Kolageninės skaidulos

**Kolageninės skaidulos** - labiausiai organizme paplitusios skaidulos, sudarančios jungiamojo audinio tarpląstelinės medžiagos skaidulinę dalį. Tai įvairaus ilgio, kaspino formos, banguotos, kai neįtemptos, skaidulos. Labai tvirtos, atsparios tempimui, sudaro mechaninį pagrindą. Skaidulų plotis - 0,5 - 10 µm.

Kiekvieną kolageninę skaidulą sudaro skaidulėlės, jas sudaro mikroskaidulėlės. Jos sudarytos iš dar smulkesnių struktūrų - tropokolageno molekulių siūlelių (280 nm ilgio ir 1,4 nm pločio). Tropokolageno molekulę sudaro 3 į spiralę susivijusios polipeptidinės grandinės (dvi alfa-1, ir viena alfa-2 gandinė). Dėl tropokolageno molekulių išsidėstymo skaiduloms būdingas periodiškas, kas 64 nm pasikartojantis, ruožuotumas.

Kolageną sintetina fibroblastocitai, chondroblastocitai, osteoblastocitai, dentinoblastocitai.

Vandenyje kolagenas išbrinksta, virinamas virsta želatina, nuo šios savybės ir kilo skaidulų pavadinimas, nes  - klijai, *gennan* - susidaryti.

Naudojant hematoksiliną - eoziną kolageninės skaidulos mikropreparatuose dažosi acidofiliškai ir įgauna rausvą spalvą, dažant *Mallory* trichromo dažais - mėlyną, impregnuojant sidabro junginiais - juodą.
Beneventas

**Beneventas** () − miestas ir komūna Kampanijoje, Italijoje, Benevento provincijos sostinė, 50 km į šiaurės rytus nuo Neapolio. Miestas įsikūręs ant kalvos, 130 m virš jūros lygio, *Kalore Iprino* ir *Sabato* santakoje. Čia įsikūrusi katalikų arkivyskupija.

Beneventas (, (pagal Stefaną Bizantietį) ar Βενεουεντόν, (pagal Straboną, Ptolemėjų)) anksčiau vadinosi *Maleventu*, o dar anksčiau *Malowent* ir *Maloenton* (gr. Μαλόεντον ar Μαλεβεντός ir anksčiau Μαλοϝεντ). *-vent* tikriausiai reiškia 'turgaus vieta' ir dažnai pasitaikydavo senovės pavadinimuose. Romėnai manė, jog tai 'blogų įvykių vieta' (Mal(um) + eventum). Romos imperijos laikais paplito legenda, jog miestą po Trojos karo įkūrė Diomedas.

## Ekonomika

Benevente tradiciškai svarbiausias yra žemės ūkis. Pagrindiniai produktai yra vynas, alyvos, tabakas. Pagrindinė pramonė yra maisto (saldainių ir makaronų gamyba), be to yra tekstilės, mechanizmų ir statybos įmonių.

## Sportas
* Benevento Calcio - futbolo klubas.
* Stadio Ciro Vigorito stadionas, (talpa 12 748 žiūrovų)

## Išnašos
Kapsidė

**Kapsidė** – viruso viriono baltyminis apvalkalas. Apvalkalą sudaro *kapsomerai* – morfologiškai stebimos apvalkalo sudėtinės dalys. Kapsomerą sudaro vienas ar kartais keli baltymai, vadinami *protomerais*. Kapsidžių viduje būna virusų chromosomos.

Kapsidės klasifikuojamos pagal jų sandarą. Dauguma virusų turi įvijos lazdelės (cilindro) arba ikosaedro formą. Kai kurių virusų, pvz., bakteriofagų, kapsidės gerokai sudėtingesnės. Kapsidės paviršių sudarančios plokštumėlės gali būti sudarytos iš vieno ar kelių baltymų. Pvz., snukio ir nagų ligos viruso kapsidės plokštumėlę sudaro trys kapsomerai (ikosaedras turi 20 plokštumėlių, kiekvienoje po 3 kapsomerus, tad kapsidę viso sudaro 60 kapsomerų), o kapsomerą sudaro keturios baltymų molekulės (žymimos nuo VP-1 iki VP-4).

Kai kurių virusų virionai yra apgobti dar ir lipidiniu sluoksniu (). Šią lipidinę membraną virionas paima iš ląstelės šeimininkės, kurioje susidarė. Tai gali būti plazmalemos, branduolio apvalkalo ar goldžio membranos dalis.

Ląstelės valdymą perėmęs virusas pagal savo genus ne tik pridaugina savo chromosomų, bet ir ima sintetinti (naudodamas ląstelės baltymų sintezės sistemą) kapsidės baltymus. Kapsidės baltymai susimontuoja į kapsidę. Kai kurių virusų kapsidžių vienoje viršūnėje susidaro „portalas“, pro kur į kapsidės vidų patenka viruso chromosoma (DNR ar RNR molekulės). Pvz., buvo elektronmikroskopiškai ištirta herpeso viruso kapsidės portalo baltyminė sandara.

Kapsidės baltymų specifiškumas panaudojamas kuriant vakcinas.

## Nuorodos
Antanas Masionis

**Antanas Masionis** ( 1941 m. vasario 24 d. Utenos apskritis, Vyžuonų valsčius – 1974 m. sausio 27 d. Vilniuje) – lietuvių poetas, literatūros kritikas.

## Biografija

* 1960 m. baigė Vyžuonų vidurinę mokyklą,
* 1965 m. – VVU Istorijos ir filologijos fak., specialybė – lietuvių kalba ir literatūra.
* 1965 m. Vilniaus 30-osios profesinės technikos m – klos mokytojas.
* 1966–1967 m. – Lietuvių kalbos ir literatūros instituto mokslinis bendradarbis.
* 1967–1974 m. dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas“ redakcijoje. Eilėraščius pradėjo spausdinti 1958 m. Keletą metų vadovavo Vilniaus jaunųjų rašytojų sekcijai.
* 1973 m. buvo priimtas į Lietuvos Rašytojų sąjungą.

Gyvenimą baigė savižudybe. Buvo palaidotas Vyžuonų kapinėse.

## Eilėraščių rinkiniai

* "Vardan dienovidžio" (1970),
* "Kelias" (1974),
* "Poezija. Kritika" (1980).

## Atminimas

* Vyžuonų rašytojų kalnelyje pastatytos dvi skulptūros, skirtos pagerbti poetą Antaną Masionį ir rašytoją Bronių Radzevičių (2000 m., skulpt. Henrikas Orakauskas).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Eilėraščiai iš rinkinio „Vardan dienovidžio“
* Eilėraščiai iš rinkinio „Kelias“
Kirkliai (Utena)

**Kirkliai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje. Stūkso Kirklių akmuo su dubeniu.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Romas Pakalnis (1941–2020), miškininkas ekologas, aplinkosaugininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Šaltiniai
Vaitkūnai (Utena)

**Vaitkūnai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Leliūnų, prie raistų. Stūkso Vaitkūnų akmuo su dubeniu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Droničėnai

**Droničėnai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Utenos, prie plento . Šalia teka Raudesa, telkšo Utenos tvenkinys. Riogso Droničėnų akmuo su dubeniu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šeduikiai

**Šeduikiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Tauragnų, prie Šeduikių ežero. Stūkso Šeduikių akmuo su dubeniu. Šalia kaimo telkšo Šeduikių ežeras.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Šeduikiuose 1932 m. sausio 7 d. gimė filologas, žurnalistas, vertėjas Boleslovas Jauniškis.

## Šaltiniai
Gaidžiai (Utena)

**Gaidžiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje. Stūkso Gaidžių akmuo su dubeniu.

## Istorija

Sovietmečiu kaimas buvo priskirtas T. Tilvyčio kolūkiui.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

* Jurgis Tilvytis (literatūrinis slapyvardis *Žalvarnis*, (1880 m. – 1931 m.) – Lietuvos kunigas, poetas, švietėjas, redaktorius.

* Kaime gimė poetas Teofilis Tilvytis (1904 m. – 1969 m.). Tėvų namuose jis gyveno iki Pirmojo pasaulinio karo. Sodyba neišlikusi, jos vietoje 1979 m. pastatytas paminklinis akmuo (architektas R. Repšys). Apie savo kaimą jis rašė:

* Pulgis Andriušis (tikr. *Fulgencijus Andrusevičius*, (1907 m. – 1970 m.) – Lietuvos ir Australijos rašytojas, vertėjas, žurnalistas.

## Šaltiniai
Infekcija

**Infekcija** ( – užkrėtimas) – už(si)krėtimas, ligą sukeliančių mikroorganizmų patekimas į žmogaus ar gyvūno organizmą.
Mokslas, kuris nagrinėja infekcinius procesus, vadinamas *[[infektologija]]*.

## Infekcijų formos
Infekcijos gali vystytis įvairiomis kryptimis ir įgauti įvairias formas. Infekcijos vystymosi forma priklauso nuo patogeninių mikroorganizmų, mikroorganizmo apsaugos nuo infekcijos faktorių ir aplinkos faktorių santykio.

***Vietinė infekcija*** – vietinis organizmo audinių pažeidimas veikiant mikroorganizmo patogeniniams faktoriams. Lokalus procesas dažniausiai atsiranda mikrobo prasiskverbimo į audinius vietoje ir dažniausiai charakterizuojamas vietinės uždegiminės reakcijos vystymusi. Lokalinėmis infekcijomis yra angina, šunvotė, difterija, rožė ir kt. Kai kuriais atvejais vietinė infekcija gali peraugti į bendrąją.

***Bendroji infekcija*** – mikroorganizmų patekimas į kraują ir plitimas visame organizme. Patekės į organizmo audinius, mikrobas dauginasi patekimo vietoje, vėliau patenka į kraują. Toks vystymosi mechanizmas būdingas gripui, salmoneliozei, dėmėtajai šiltinei, sifiliui, kai kurioms tuberkuliozės formoms, virusiniams hepatitams ir kt.

***Latentinė infekcija*** – būsena, kai mikroorganizmas, esantis ir besidauginantis organizmo audiniuose, neiššaukia jokių simptomų.

## Infekcijų klasifikavimas
Infekcijos gali būti klasifikuojamos įvairiais požiūriais:

! Klasifikavimo požymis
! Infekcijos pavadinimas
|-
| **I. Sukėlėjo egzistavimo vieta**
|
|-----
| Išorinė aplinka
| Egzoinfekcija
|-----
| Oda ir gleivinė
| Endoinfekcija
|-
| **II. Sukėlėjo pobūdis**
|
|-----
| Virusai
| Virusinė
|-----
| Bakterijos
| Bakterinė
|-----
| Riketsijos
| Riketsinė
|-----
| Mikoplazmos
| Mikoplazminė
|-----
| Chlamidijos
| Chlamidinė
|-----
| Grybai
| Mikozinė
|-----
| Vienaląsčiai (pirmuonys)
| Vienaląsčių
|-----
| Kirmėlės
| Helmintinė
|-
| **III. Sukėlėjo lokalizacija organizme**
|
|-----
| Įsiskverbimo vietoje
| Vietinė
|-----
| Išsisėjęs daugelyje organų
| Generalizuota
|-
| **IV. Vyraujančios imuninės reakcijos**
|
|-----
| Nespecifinės
| Vietinė
|-----
| Specifinės
| Bendroji
|-
| **V. Klinikinė eiga**
|
|-----
| Kelios ligos stadijos
| Ciklinė
|-----
| Vientisa (be stadijų)
| Aciklinė
|}

## Šaltiniai
Vokiečių kalbos kaip užsienio kalbos testas

**Vokiečių kalbos kaip užsienio kalbos testas** (, *TestDaF*) – centralizuotas ir standartizuotas vokiečių kaip užsienio kalbos egzaminas (testas), organizuojamas visame pasaulyje. Vokietijos akademinių mainų tarnybos (DAAD) užsakymu išplėtojo Hageno nuotolinių studijų universitetas (FernUniversität Hagen), Bochumo Rūro universiteto Kalbų mokymo tyrimų seminaras (Vokietija), Gėtės institutas ir *[[Carl Duisberg]]* centras nuo 1998 m. iki 2000 m. TestDaF iš esmės yra skirtas stojantiesiems į Vokietijos aukštąsias mokyklas, įrodinėjant tinkamą savo vokiečių kalbos žinių ir gebėjimų lygį. 2007 m. TestDaF testui užsirašė apie 15 000 užsienio studentų.

## Testavimas, sertifikavimas
Laikiusiems testą TestDaF institutas išduoda sertifikatą, patvirtinantį kalbos 4 rūšių įgūdžius (išlaikius subtestus) kaip skaitymo supratimas, klausymas (suvokimas iš klausos), rašytinė ir žodinė išraiška, diferencijuotai pagal atitinkamą lygį (TestDaF lygiai – nuo TDN 3 iki TDN 5).
Testavimas vyksta 9 kartus per metus. Registracija vyksta TestDaF centre.
TestDaF vykdo specialūs centrai. Lietuvoje – tik vienas TestDaF centras, įkurtas 2005 m. balandį (*TestDaF-Zentrum [[Kaunas]]*, Vytauto Didžiojo universitetas; testavimo vykdytojos – doc. Rūta Eidukevičienė, VDU HMF Vokiečių ir prancūzų filologijos katedros vedėja, ir doc. Antje Johanning, DAAD lektorė). Testavimo datos – 2009 m. rugsėjo 16 d. (registracija 21.07.2009–18.08.2009), 2009 m. lapkričio 10 d. (registracija 15.09.2009–13.10.2009) ir atitinkamai vėliau.

## Reikšmė
TestDaF sertifikatas yra oficialus patvirtinimas dėl reikiamų vokiečių kalbos žinių bei gebėjimų, reikalingų mokytis universitetuose Vokietijoje (pagal Vokietijos rektorių konferencijos ir VFR kultūros ministrų konferencijos susitarimus). TestDaF sertifikato 4 lygis (**TDN 4**) visose keturiose kalbos egzamino dalyse yra pakankamas studijuoti bet kokio tipo aukštojoje mokykloje. **TDN 3** lygis atskiruose universitetuose, aukštosiose mokyklose priklausomai nuo studijų ir tyrimų tikslų gali būti pripažintas (arba yra) pakankamas. **TDN 5** liudija apie ypač aukšto lygio vokiečių kalbos mokėjimą, esantį virš reikalaujamų kalbos žinių lygio, reikalingo studijoms.

## Nuorodos
* TestDaF tinklalapis (patarimai, testo užduotys)
* Deutsch-Uni Online TestDaF instituto nuorodos rengiantis testui
* TestDaF centras Kaune  aktuali informacija
Stabulankiai

**Stabulankiai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Antalgės, šiaurinėje Apšlavo ežero pusėje. Stūkso Stabulankių akmuo su dubeniu. Netoli kaimo yra geležinkelio stoties gyvenvietė.

## Istorija
XIX a. pab. Stabulankių kaimas pateko į Vilkmergės apskrities Vyžuonų valsčių.

## Gyventojai

## Galerija

Stogastulpis 2, Stabulankiai.jpg|Medinis paminklas
Unnamed2 - panoramio (5410).jpg
Unnamed2 - panoramio (5397).jpg


## Šaltiniai
TOEFL

**Anglų kaip užsienio kalbos testas** (, **TOEFL**) – standartizuotas kalbos testas, skirtas užsieniečiams, norintiems patekti į JAV aukštąsias mokyklas, kurio metu tikrinamos anglų kalbos žinios. Testą pripažįsta dauguma pasaulio universitetų, kuriuose yra dėstoma anglų kalba.

TOEFL, kartu su IELTS, yra pagrindiniai anglų kalbos lygio nustatymo testai, naudojami visame pasaulyje.

## Turinys
Testo metu tikrinami kalbiniai gebėjimai:
# rašytinės kalbos supratimas, skaitymas (*Reading Comprehension*)
# šnekamosios kalbos supratimas, klausymas (*Listening Comprehension*)
# kalbėjimas (*Speaking*)
# rašytinė išraiška, t. y. savarankiškas rašymas (*Written Expression*).

## Nuorodos
* ''Educational Testing Service'' svetainė apie TOEFL 
* Oficiali ''ETS Europe TOEFL'' svetainė
Vlado Jurgučio premija

**Vlado Jurgučio premija** – prestižinis apdovanojimas, kurį kartą per metus skiria Lietuvos bankas ir Lietuvos mokslų akademija. Premija siekiama skatinti mokslinę veiklą Lietuvos bankininkystės, finansų, pinigų ir makroekonominių tyrimų srityse. Pavadinta „lito tėvo“ Vlado Jurgučio vardu. 

## Istorija
Vlado Jurgučio premiją Lietuvos banko vadyba įsteigė 1997 m., norėdama įamžinti akademiko, profesoriaus, pirmojo prieškaryje veikusio Lietuvos banko valdytojo Vlado Jurgučio nuopelnus Lietuvos bankininkystei ir minint Lietuvos banko įkūrimo bei lito išleidimo 75-ąsias metines.

Nuo 2008 m., vadovaudamiesi bendradarbiavimo sutartimi, premiją skiria Lietuvos bankas ir Lietuvos mokslų akademija.

## Premija
50 000 litų premija skiriama už reikšmingiausius pastarųjų penkerių metų darbus: publikuotus mokslinius straipsnius, disertacijas, monografijas, vadovėlius. Paraiškos Vlado Jurgučio premijai gauti priimamos kiekvienais metais iki rugsėjo 1 d. Pretendentus premijai gauti (atskirus asmenis ar jų kolektyvus) turi teisę siūlyti fiziniai ir juridiniai asmenys. Siūlant pretendentą premijai gauti, Lietuvos bankui turi būti pateikiama:
* pretendentą siūlančio fizinio ar juridinio asmens rekomendacija;
* pretendento gyvenimo ir mokslinės veiklos aprašymas, darbų sąrašas;
* pretendento darbai, už kuriuos siūloma premijuoti, pateiktų darbų recenzijos ir atsiliepimai apie juos.

## Laureatai
* 1997 m. - prof. Alfonsas Žilėnas, už reikšmingus darbus bankininkystės ir finansų srityse;
* 1998 m. - Stanislovas Sajauskas ir Domininkas Kaubrys, už darbą „Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės numizmatika“;
* 1999 m. - Vladas Terleckas, už 1995 - 1999 m. išleistas knygas ir paskelbtus straipsnius Lietuvos bankininkystės istorijos tema;
* 2008 m. - Arūnas Dulkys, Juozas Galkus ir Stanislovas Sajauskas už darbą „Lietuvos monetos“.
* 2010 m. - Antanas Tyla už monografiją „Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės iždas per dvidešimtmetį karą (1648-1667)" ir Vytautas Valvonis už pastarųjų penkerių metų darbus bankininkystės srityje ir praktinę naudą gerinant rizikos valdymą bankuose bei stiprinant bankų veiklos patikimumą.
* 2012 m. - Vladas Terleckas,  už 2011 m. išleista knygą „Bankininkystė Lietuvoje 1795-1915".

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos bankas 
* Lietuvos mokslų akademija
Kazys Katilius

**Kazys Katilius** (1904 m. sausio 24 d. Degučiai, Marijampolės valsčius – 1976 m. vasario 20 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, medicinos mokslų kandidatas.

## Biografija
1932 m. baigęs Vytauto Didžiojo universitetą iki 1939 m. dirbo šio universiteto Chirurgijos klinikoje. Nuo 1940 m. Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninės chirurgas, 1940–1976 m. Chirurgijos skyriaus vedėjas, 1940–1951 m. dar ir šios ligoninės vyr. gydytojas. 1940–1944 m. Vilniaus medicinos seserų mokyklos direktorius. 1944–1972 m. Vilniaus universiteto Fakultetinės chirurgijos katedros vedėjas. Nuo 1956 m. medicinos mokslų kandidatas, nuo 1959 m. docentas.

Patobulino tirotoksikozės chirurginio gydymo būdus, parengė pilvo ertmės organų diferencinę diagnostiką. Sukūrė chirurgų mokyklą.

## Bibliografija
* Klinikinė chirurgija, vadovėlis, vienas autorių, 1969 m., 2 leid. 1980 m.

## Šaltiniai
Petras Katilius

**Petras Katilius** (1903 m. balandžio 7 d. Katiliškiai, Šunskų valsčius – 1995 m. gegužės 15 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, daktaras.

## Biografija
Su tėvais pasitraukęs nuo Pirmojo pasaulinio karo fronto 1915–1918 m. mokėsi M. Yčo gimnazijoje Voroneže, 1922 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, 1926 m. – Lietuvos universitetą, 1927–1929 m. tęsė studijas Heidelbergo universitete. 1930 m. daktaras.

1930–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1940–1982 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1949–1982 m. Geometrijos ir algebros (geometrijos ir aukštosios matematikos) katedros vedėjas, nuo 1968 m. profesorius. 1945–1968 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.

1934–1940 m. Lietuviškosios enciklopedijos, 1976–1985 m. Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vienas autorių ir geometrijos straipsnių konsultantas. 1961–1989 m. „Lietuvos matematikos rinkinio“ vyr. redaktorius. Paskelbė darbų apie kreivių tinklus paviršiuose. Pirmųjų trijų akademinių geometrijos vadovėlių autorius.

## Bibliografija
* Analizinė geometrija, 1940 m., 2 t. 1956 m., 3 t. 1973 m.
* Diferencialinė geometrija, 1961 m.
* Geometrijos pagrindai, 1966 m.

## Įvertinimas
* 1971 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Avižienių piliakalnis

**Avižienių piliakalnis** (arba ***Kapčius, Prancūzkapis***) – atskiroje kalvoje įrengtas piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybėje, Avižienių vakarinėje dalyje. Pasiekiamas iš autostrados  Bukiškėse pasukus į kairę vakarų kryptimi link Sudervės, pavažiavus 1,7 km, yra kairėje nuo kelio pietinėje pusėje.

## Piliakalnis
Piliakalnio aikštelė apvali, 17 m skersmens. Šlaitai 6-9 m aukščio, jų dalis prie viršutinės aikštelės pastatinta. Pastebimas 0,15-0,2 m storio kultūrinis sluoksnis. Aikštelė apardyta bulviarūsių.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

## Šaltiniai

* Avižienių piliakalnis
* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva t. 1, II d. V. 1998.
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Juzefa Katiliūtė

**Juzefa Katiliūtė** (1916 m. gruodžio 9 d. Igliaukoje, Marijampolės valsčius – 2009 lapkričio 17 d. Ženevoje) – Lietuvos tapytoja.

## Biografija
1940 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1942 m. – Vilniaus dailės akademiją, J. Vienožinskio mokinė. 1945 m. pasitraukė į Šveicariją. 1948 m. baigė Ženevos dailės mokyklą.

## Kūryba
Tapo aliejumi, akrilu, tušu, kuria spalvotas šilkografijas. Ankstyvuosiuose paveiksluose vyrauja realistinės figūrinės kompozicijos, vėlesniuose – abstrahuoti peizažo motyvai, juose raiškiomis formomis, ryškių spalvų deriniais perteikti pirmapradžiai gamtos reiškiniai, žmogaus išgyvenimai. Nuo 1952 m. dalyvauja parodose, individualios: Farmingtonas 1966 m., Hartfordas 1967 m., Ženeva 1982 m., Vilnius 1994 m., 2003 m., 2004 m. Kūrinių turi Šveicarijos muziejai, Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai
Rūta Viktorija Katiliūtė

**Rūta Viktorija Katiliūtė** (g. 1944 m. kovo 15 d. Marijampolėje) – Lietuvos tapytoja.

## Biografija
1968 m. baigė vitražą Lietuvos dailės institute. Nuo 1969 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, 1977–2005 m. surengė 26 individualias parodas Lietuvoje, Baltijos šalyse, Vakarų Europoje.

## Kūryba
Nutapė monochrominių abstrakčių paveikslų ir jų ciklų. Juose dažniausiai naudoja mėlyną spalvą, tyrinėja jos raiškos galimybes. Įvairiais vienos spalvos tonais ir niuansais išgauna įtaigų erdvės, šviesos įspūdį, gilumos iliuziją. Paveikslai „Vasaros miražai“ (1986 m.), „Krantas“ (1987 m.), „Mėnulio vasara“ (1989 m.) – mėlynai žalsvų spalvų, turi simbolinio peizažo užuominų, liaudies meno įvaizdžių. Didelio formato abstrakčios kompozicijos – „Mėlyna“, ciklas „Tamsėjanti mėlyna“ (visi 1996 m.) – spontaniškai nutapyti plonu dažų sluoksniu, intymūs, lyriški, harmoningi. Paveikslų cikluose „Balti šešėliai“ (2003 m.), „Dangaus teritorija“ (2004 m.) spalvų skalė įvairuoja nuo sodrių mėlynų iki gelsvų, pilkšvai baltų spalvų derinių. Kuria piešinius, instaliacijas („Žaidimas su Kandinskiu“ 1995 m.).

1997–2001 m. Lietuvos dailės muziejus sukūrė 14 edukacinių programų vaikams. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje. 1994 m. gavo Pollock-Krasner (JAV) fondo stipendiją.

## Šaltiniai
Eugenijus Katinas

**Eugenijus Katinas** (1929 m. spalio 11 d. Molėtuose – 1994 m. balandžio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos chirurgas onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1952 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1957 m. dirbo Onkologijos institute (nuo 1990 m. Onkologijos centras), 1961–1978 m. mokslinis sekretorius, 1978–1990 m. Chirurgijos, 1990–1994 m. Abdominalinės chirurgijos skyriaus vedėjas. 1970 m. medicinos mokslų daktaras.

1961 m. sukūrė presakralinės pneumodiastinografijos metodą, 1969 m. pirmasis Lietuvoje pradėjo praktikuoti fibrogastroskopiją, gastrektomijai ėmė naudoti mechaninį siuvimo aparatą. Darė sudėtingas skrandžio, žarnyno, krūties ir galūnių operacijas.

## Bibliografija
* Piktybinių navikų diagnostika ir gydymas, d. l. – Vilnius: Mintis, 1965. – 280 p.: iliustr., vienas autorių.

## Šaltiniai
Kalbos sertifikatas

**Kalbos sertifikatas** – oficialus dokumentas, liudijantis apie kurios nors (paprastai užsienio) kalbos kompetencijos lygį. Kalbos sertifikatai yra reikalingi norint studijuoti užsienyje, kandidatuojant dėl stažuočių, finansavimo ir siekiant įrodyti atitinkamas žinias bei gebėjimus. Sertifikatus išduoda įvairios įstaigos bei institucijos. Egzaminuoja (pvz., testuoja) įgaliotos organizacijos, asmenys. Pavyzdžiui, kultūros institutai (Instituto Cervantes, British Council, Goethe-Institut etc.) arba licencijuotos įstaigos (kalbų mokyklos, centrai) 1 arba kelis kartus per metus (pvz., TestDaF – 9 kartus).

## Sertifikatai, diplomai
**[[Anglų kalba]]** – British Council (International English Language Testing System) ir London Chamber of Commerce & Industry (Level LCCI I iki IV): egzaminai. Kiti sertifikatai – Cambridge Certificate in Advanced English ir Cambridge Certificate of Proficiency in English, Kembridžo universitetas (žr. ESOL egzaminas).

**[[Ispanų kalba]]** – Diplomas de Español como Lengua Extranjera.

**[[Italų kalba]]** – Certificato di conoscenza della lingua Italiana ir Certificazione di italiano come lingua straniera.

**[[Japonų kalba]]** – Japanese Language Proficiency Test.

**[[Olandų kalba]]** – valstybinis egzaminas Nederlands als tweede taal (svarbiausias kalbos sertifikatas, sąlyga įgyti pilietybę, studijuoti Nyderlanduose).

**[[Portugalų kalba]]** – Brasilijos CELPE-Bras kalbos testas.

**[[Prancūzų kalba]]** – DELF-DALF-Programm.

**[[Vokiečių kalba]]** – *Zentrale Oberstufenprüfung*, *das Kleine Deutsche Sprachdiplom* ir *das Große Deutsche Sprachdiplom* (išduoda Goethe-Institut), *[[Test Deutsch als Fremdsprache]]* (TestDaF), *[[Deutsche Sprachprüfung für den Hochschulzugang]]*, DSH (išduoda Vokietijos aukštosios mokyklos – vokiečių kaip užsienio kalbos mokymo, t. y. DaF, struktūriniai padaliniai) ir kt.

## Kalbų mokėjimo lygiai
Europoje išduodami sertifikatai:

## Taip pat skaitykite
* Užsienio kalba

## Nuorodos
* Europos kalbų aplankas. Kalbų mokėjimo lygiai
Leonas Katinas

**Leonas Katinas** (1907 m. rugsėjo 6 d. Ampolis, Utenos valsčius – 1984 m. vasario 18 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
Sūnus Linas Leonas Katinas. 1922–1927 m. mokėsi Utenos gimnazijoje, 1930 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją ir dirbo mokytoju. 1933–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1941–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1948 m. baigęs Vilniaus dailės institutą (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) iki 1973 m. jame dėstė, 1969 m. docentas. Mokinys Anicetas Jonutis.

## Kūryba
Ankstyvojo laikotarpio tapyba (portretai, peizažai, teminės kompozicijos) turi akademizmo bruožų („Turgus“ 1946 m., „Radviliškis“ 1949 m., „Rašytojo Antano Vienuolio sodyba Anykščiuose“ 1956 m.). Septintojo dešimtmečio kūriniai laisvesnio piešinio, apibendrintų formų („Nidoje“ 1967 m.), natiurmortuose vaizduojamos liaudiškos skulptūrėlės („Natiurmortas su gėlėmis ir liaudies skulptūra“ 1965 m.). Aštuntojo – devintojo dešimtmečio kūriniai maksimaliai abstrahuoti, būdingos lokalios spalvų dėmės, keliasluoksnė faktūra, ekspresyvūs potėpiai, dekoratyvumas („Pajūryje“ 1973 m., „Raudonas langas“ 1976 m., „Trys baltos obelėlės“ 1977 m.). Šio laikotarpio kūryboje gausu filosofiškų kompozicijų teatro tema, jose dramatišku koloritu perteikiamas žmogaus būties tragiškumas („Natiurmortas su lėlėmis Kristinai“ 1970 m., „Prisiminimai iš teatro II“ 1974 m.). Nuo 1932 dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1983 m., 1995 m., 1997 m., 2005 m., Klaipėdoje 2000 m.

Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio muziejai.

## Šaltiniai