open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Domeikavos apylinkė

**Domeikavos apylinkė** (1971–1975 m. ***Ražių apylinkė***, iki 1971 m. ***Rožių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurę nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje Ražių vardu. 1949 m. buvo Lapių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. dalis apylinkės prijungta prie Muniškių apylinkės ir Užliedžių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras, 1971 m. sausio 27 d. patikslintas apylinkės pavadinimas. 1975 m. sausio 29 d. prijungus Lapių apylinkę, Ražių apylinkė pervadinta Domeikavos vardu. 

|-
| 1954-05-25  || || || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 41,36 || 2378 () || „Naujo gyvenimo“ kolūkis  || 12 kaimų
|-
| 1970-01  || || 4822 || || 19 kaimų, 1 kaimo dalis, 1 gyvenvietė 
|-
| 1972-10-01  || 54 || || Lietuvos mašinų išbandymo stoties ūkis  || 17 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis (Lapės), 29 kaimai, 4 viensėdžiai 
|-
| 1979-01-17  || || 4861 || || 1 miestelis, 30 kaimų, 3 viensėdžiai 
|-
| 1985 m. || || || Lapių tarybinis ūkis, Kauno tarprajoninės veislininkystės įmonės ūkis, Zoninės mašinų išbandymo stoties bandomasis ūkis, Lapių girininkija, Vytėnų girininkija  || Andruškoniai, Didžiosios Lapės, Domeikava, Lapės, Voškoniai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 7363 || || 1 miestelis, 40 kaimų, 5 viensėdžiai 
|}

## Šaltiniai
Garliavos apylinkė

**Garliavos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, į pietus nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Garliavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungtos Karkazų apylinkė, Jonučių apylinkė, dalis Stanaičių apylinkės, dalis Rinkūnų apylinkės ir dalis Birutės apylinkės. 1958 m. gegužės 15 d. Garliavos apylinkė performuota į Rinkūnų apylinkę. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Rinkūnų apylinkės, Ilgakiemio apylinkės ir dalies Jurginiškių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Aušros“ kolūkis, Garliavos MTS ir Kauno MMS  || 
|-
| 1959-01-15 || || 4003 () || || 
|-
| 1970-01  || || 4349 || || 29 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 82,66 || || „Aušros“ kolūkis, „Pažangos“ kolūkis, Pajiesio kolūkis, Mičiurino tarybinis ūkis-technikumas  || 30 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 25 kaimai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 3916 || || 25 kaimai, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Pajiesio kolūkis, Pajiesio girininkija  || Ilgakiemis, Juragiai, Linksmakalnis, Naugardiškė, Pagiriai, Rinkūnai, Teleičiai, Tvarkiškiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 4101 || || 24 kaimai, 2 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Karmėlavos apylinkė

**Karmėlavos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurės rytus nuo Kauno, kairiajame Neries krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Karmėlavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Ramučių apylinkė, Girstupio apylinkė ir Kalniečių apylinkė, 1959 m. – Palemono apylinkė.

Apylinkėje veikė Valstybinė gyvulių supirkimo Kauno tarprajoninė įmonė. Ji 1990–1991 m. leido apylinkės laikraštį „Provincijos žinios“.

|-
| 1954-05-25  || || || K. Požėlos vardo ir Partijos XIX suvažiavimo vardo kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 40,9 || 3027 () || K. Požėlos vardo kolūkis, „Dainavos“ kolūkis  || 1 miestelis, 18 kaimų, 1 vienkiemis
|-
| 1970-01  || || 4407 || || 1 miestelis, 16 kaimų 
|-
| 1972-10-01  || 58 || || S. Nėries kolūkis, Neveronių kurčiųjų draugijos ūkis  || 1 miestelis (Karmėlava), 16 kaimų
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 16 kaimų 
|-
| 1979-01-17  || || 5459 || || 1 miestelis, 15 kaimų 
|-
| 1985 m. || || || Salomėjos Nėries kolūkis, Karmėlavos girininkija  || Biruliškės, Karmėlava, Neveronys, Ramučiai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 7091 || || 1 miestelis, 15 kaimų 
|}

## Šaltiniai
Noreikiškių apylinkė

**Noreikiškių apylinkė** (iki 1961 m. ***Virbališkių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Zapyškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Gaižėnų apylinkės. 1961 m. liepos 25 d. perkeltas apylinkės centras ir pakeistas jos pavadinimas bei prijungta dalis Ringaudų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras.

|-
| 1954-05-25  || || || „Tarybų Lietuvos“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 30 || 2988 () || „Tarybų Lietuvos“ kolūkis  || 10 kaimų
|-
| 1970-01  || || 6067 || || 15 kaimų, 4 kaimų dalys, 1 bendrabutis, 1 gyvenvietė 
|-
| 1972-10-01  || 63 || || LŽŪA mokomasis ūkis  || 14 kaimų, 7 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 14 kaimų, 7 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 6845 || || 14 kaimų, 5 kaimų dalys, 1 gyvenvietė 
|-
| 1985 m. || || || Žemės ūkio akademijos mokomasis ūkis, Žemės ūkio akademijos mokomasis gamybinis šiltnamių daržovių kombinatas  || Kazliškiai, Mitkūnai, Noreikiškės, Pypliai, Ringaudai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 8437 || || 14 kaimų, 5 kaimų dalys, 1 gyvenvietė 
|}

## Šaltiniai
Čekiškės apylinkė

**Čekiškės apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Čekiškės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. 1954 m. prijungta Aikščių apylinkė ir dalis Kiluvos apylinkės, 1963 m. – dalis Lebedžių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Černiachovskio vardo ir „Pirmūno“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 35 || 2479 () || „Pirmūno“ kolūkis, Černiachovskio vardo kolūkis  || 1 miestelis, 18 kaimų
|-
| 1970-01  || || 2129 || || 1 miestelis, 33 kaimai, 1 ligoninė 
|-
| 1972-10-01  || 59 || || „Balandžio“ kolūkis, Čekiškės kolūkis  || 1 miestelis (Čekiškė), 32 kaimai
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 38 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 2444 || || 1 miestelis, 38 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || „Balandžio“ kolūkis, Čekiškės kolūkis  || Čekiškė, Liučiūnai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2055 || || 1 miestelis, 28 kaimai, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Babtų apylinkė

**Babtų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Babtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta dalis Antaginės apylinkės ir dalis Gailiušių apylinkės, 1961 m. – Muniškių apylinkė, 1963 m. – Vilkėnų apylinkė, o dalis Babtų apylinkės prijungta prie Užliedžių apylinkės. 1986 m. prijungta Panevėžiuko apylinkė. 1995 m. apylinkė performuota į Babtų seniūniją.

|-
| 1954-05-25  || || || „Nevėžio“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 35,6 || 3001 () || „Nevėžio“ kolūkis, Poginės tarybinio ūkio Gailiušių skyrius  || 1 miestelis, 5 kaimai
|-
| 1970-01  || || 3378 || || 1 miestelis, 20 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 70 || || Pagynės tarybinis ūkis, „Vytėnų“ sodininkystės-daržininkystės bandymų stoties eksperimentinis ūkis  || 1 miestelis (Babtai), 20 kaimų, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 20 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 3267 || || 1 miestelis, 20 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Pagynės paukštininkystės tarybinis ūkis, Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stoties eksperimentinis ūkis, Žemės ūkio augalų veislių tyrimo stoties ūkis, Sitkūnų girininkija  || Babtai, Muniškiai, Pagynė, Pakapiai, Panevėžiukas, Piepaliai, Sitkūnai, Vikūnai, Žemaitkiemis ir kt.
|-
| 1989-01  || || 4790 || || 1 miestelis, 37 kaimai, 2 kaimų dalys 
|}

## Vadovai
* Romas Majauskas, tarybos pirmininkas 1990–1995 m.

## Šaltiniai
Panevėžiuko apylinkė

**Panevėžiuko apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurę nuo Kauno. Apylinkės centras buvo Babtyno dvare.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Babtų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilkijos rajonui. 1954 m. prijungta Gaižuvėlės apylinkė, Piepalių apylinkė ir dalis Vosiškių apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras. 1986 m. spalio 20 d. Panevėžiuko apylinkė prijungta prie Babtų apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || „Stalino keliu“, „Taikos keliu“ kolūkia ir Poginės tarybinio ūkio Panevėžiuko skyrius  || 
|-
| 1959 m.  || 92,67 || 2108 () || „Stalino keliu“ kolūkis, Panevėžiuko tarybinis ūkis  || 19 kaimų
|-
| 1970-01  || || 1963 || || 17 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 117 || || „Nevėžio“ kolūkis, Panevėžiuko tarybinis ūkis  || 16 kaimų, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 20 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 1668 || || 20 kaimų, 2 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || „Nevėžio“ kolūkis, Karalgirio girininkija  || Gaižuvėlė, Panevėžiukas, Žemaitkiemis ir kt.
|}

## Šaltiniai
Raudondvario apylinkė

**Raudondvario apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Kauno, Nemuno ir Nevėžio dešiniajame krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1954 m. gegužės 25 d. iš Didvyrių apylinkės ir Miškinių apylinkės. 1963 m. prijungta Bernatonių apylinkė, 1977 m. – Batniavos apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Ąžuolo“ kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 36,6 || 2741 () || „Ąžuolo“ kolūkis  || 14 kaimų
|-
| 1970-01  || || 3584 || || 20 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 82 || || Lietuvos žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos mokslinio tyrimo instituto eksperimentinis ūkis  || 20 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 20 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 5720 || || 37 kaimai, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Batniavos daržininkystės tarybinis ūkis, Žemės ūkio mechanizacijos ir elektrifikacijos instituto eksperimentinis ūkis, Kulautuvos girininkija, Raudondvario girininkija  || Batniava, Bubiai, Didvyriai, Netoniai, Paštuva, Raudondvaris, Žvirgždė ir kt.
|-
| 1989-01  || || 6219 || || 35 kaimai, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Rokų apylinkė

**Rokų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, į pietus nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštosios Panemunės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. gegužės 25 d. prijungta prie Rokelių apylinkės. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš Girininkų apylinkės ir dalies Rokelių apylinkės.

|-
| 1959-01-15 || || 2297 () || || 
|-
| 1970-01  || || 2603 || || 11 kaimų, 3 kaimų dalys 
|-
| 1972-10-01  || 65 || || Mičiurino kolūkis, „Nemuno“ kolūkis  || 15 kaimų, 3 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 15 kaimų, 3 kaimų dalys 
|-
| 1979-01-17  || || 4683 || || 15 kaimų, 3 kaimų dalys 
|-
| 1985 m. || || || Rokų kolūkis, Vaišvydavos girininkija  || Patamulšėlis, Rokai, Vainatrakis, Vaišvydava ir kt.
|-
| 1989-01  || || 5453 || || 15 kaimų, 3 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Samylų apylinkė

**Samylų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į pietryčius nuo Kauno, kairiajame Nemuno krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Aukštosios Panemunės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungtos Šilėnų apylinkė ir Šlienavos apylinkė, 1963 m. – dalis Rokelių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || J. Biliūno vardo kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 53 || 3107 () || J. Biliūno vardo kolūkis  || 10 kaimų
|-
| 1970-01  || || 4899 || || 10 kaimų, 1 kaimo dalis, 1 miškų ūkio technikumas 
|-
| 1972-10-01  || 97 || || J. Biliūno kolūkis  || 7 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 7 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 4001 || || 7 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Jono Biliūno kolūkis, Girionių girininkija  || Girionys, Samylai, Šlienava, Vaišvydava, Žiegždriai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 3551 || || 7 kaimai, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Olifantsas (Pietų Kapas)

**Olifantsas** () – upė Pietų Afrikos Respublikoje, Vakarų Kapo provincijoje (Kapo regiono pietuose). Prasideda į šiaurę nuo Svartbergo kalnų, dviem ištakomis – Traka ir Kalkvaliu. Teka į pietus, pietvakarius kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Tauritso (Guritso) upę, įtekančią į Indijos vandenyną.

Olifantso vanduo naudojamas drėkinimui. Prie upės įsikūręs Outdshorno miestas.

## Šaltiniai
Olifantsas (Limpopas)

**Olifantsas** (, ) – upė Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose (Mpumalangos provincijoje) ir Mozambike; dešinysis Limpopo intakas. Prasideda Vitvatersrando aukštumoje. Teka daugiausia į šiaurės rytus. Aukštupyje nevandeninga, slenkstėta. Prateka Kriugerio nacionalinį parką, sudaro ribą tarp Mpumalangos ir Limpopo provincijų.

Pagrindinis intakas – Letaba (kairysis). Olifantsas vandeningiausias vasarą. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Žemupyje patvenkta Masingiro užtvanka.

## Šaltiniai
Taurakiemio apylinkė

**Taurakiemio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, kairiajame Nemuno krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pakuonio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungta Piliuonos apylinkė, 1961 m. – Viršužiglio apylinkė, 1963 m. – Margininkų apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Dobilijos“ ir „Nemuno“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 47 || 2099 () || „Taikos“ kolūkis, „Dobilo“ kolūkis  || 8 kaimai
|-
| 1970-01  || || 1848 || || 12 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 50 || || „Pirmūno“ kolūkis, „Taikos“ kolūkis  || 12 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 12 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 1698 || || 12 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || „Pirmūno“ kolūkis, Šilėnų girininkija  || Margininkai, Piliuona, Taurakiemis, Tursonas, Viršužiglis ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2030 || || 12 kaimų, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Omolojus

**Omolojus** () – upė Rusijoje, šiaurės Jakutijoje. Prasideda Verchojansko kalnagūbryje, Sietindžės kalnų grandinėje. Teka į šiaurę palei Kularo kalnagūbrį, aukštupyje – siauru tarpukalnių slėniu, žemupyje – Janos-Indigirkos žemumos vakariniu pakraščiu. Įteka į Laptevų jūros Buor Chajos įlanką; sudaro estuariją.

Didžiausi intakai: Uchurukas, Sietindžė, Kuranach Jurjachas, Arga Jurjachas (kairieji), Ulachan Kiuegiuliuras (dešinieji).

Omolojaus baseine yra virš 14 tūkst. ežerų, kurių bendras plotas 683 km². Upė užšąla pirmoje spalio pusėje, o atitirpsta gegužės gale ar birželio pradžioje. Žiemą aukštupyje susiformuoja dideli ampalų masyvai (108, jų bendras plotas 302&nbsp;km²).

## Šaltiniai
Povilas Girdenis

**Povilas Girdenis** (g. 1969 m. spalio 9 d. Vilniuje) – dainuojamosios poezijos atlikėjas, istorikas, publicistas.

1986 m. su bendraminčiais įkūrė roko grupę „Etapas“, kurioje grojo gitara. Grupė egzistavo vienerius metus ir dalyvavo beveik visuose stambiausiuose Lietuvoje vykusiuose Perestroikos laikų jaunimo muzikos renginiuose.

1988 m., tarnaudamas kariuomenėje, sukūrė savo pirmą dainuojamosios poezijos kūrinį.

Ilgą laiką grojo gitara, bosine gitara, kontrabosu įvairiausiose roko ir bliuzo grupėse, o 1999 m. pasuko dainuojamosios poezijos ir autorinės dainos keliu. Aktyviai koncertuoja nuo 2001 m.

Nuo 2005 m. įsijungė į tarmiškai dainuojančių dainuojamosios poezijos atlikėjų gretas. Parašė visą eilę dainų pagal savo tėvo Alekso Stanislovo Girdenio žemaitiškus eilėraščius.

2007 m. dalyvavo kaip atlikėjas, o 2008 – 2010 m. kaip atlikėjas ir kaip meno vadovas asociacijos „Bardų klubas“ organizuotuose renginiuose „Bardų žygis per Lietuvą“, „Šaltinis“.

Yra sukūręs daugiau kaip šimtą dainų pagal savo, poetų Aido Marčėno, Rimo Buroko, Antano A. Jonyno, Josifo Brodskio, Vytauto Sirijos Giros eiles.

2012 m. „Šilalės kraštiečių draugija“, kaip leidinio „Žemaičių kultūros savastys. Nuo Vilniaus kalvų prie Baublio slenksčio“ sudedamąją dalį, išleido dainų, sukurtų pagal Alekso Stanislovo Girdenio žemaitiškus eilėraščius, albumą „Žemaičiūse“.

2020 m. leidykla "Briedis" išleido Povilo Girdenio istorinių rašinių, prisiminimų bei apybraižų knygą "Artima praeitis".

## Nuorodos
* Povilo Girdenio dainos 
*Leidykla „Briedis“ | Artima Praeitis | Knygos, žemėlapiai, vadovėliai
Ongermanelvenas

**Ongermanas, Ongermanelvenas** () – upė vidurinėje Švedijoje. Prasideda Skandinavijos kalnuose, Ransareno ir Kultšiono upėmis, kurių ištakos yra Norvegijoje. Teka į pietryčius Norlando plynaukšte. Sudaro slenksčius ir krioklius, prateka pro eilę ežerų: Malgomają, Betaršioną ir kt. Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką.

Didžiausi intakai: Bjorkenas, Fakselvenas, Edslanas, Kvarnenas, Fielšioelvenas, Rioenas, Voimenas. Ant upės įrengta hidroelektrinių kaskada. Prie Ongermanelveno įsikūrę miestai: Aselė, Junselė, Soleftėjus, Kramforsas.

## Šaltiniai
Stasys Yla (1908)

**Stasys Yla** (1908 m. sausio 5 d. Luciūnai, Kurklių valsčius, Ukmergės apskritis – 1983 m. kovo 24 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, rašytojas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas.

## Biografija
Baigė Ukmergės gimnaziją, 1920–1925 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1925–1932 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) Teologijos – filosofijos fakultete. 1932 m. įšventintas kunigu. 1933–1934 m. tame pačiame fakultete studijavo pedagogiką ir psichologiją. 1933–1934 m. dirbo savaitraščio „Mūsų laikraštis“, 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius“ redakcijose. 

1933–1934 m. mokytojas Kaune. 1935–1940 m. ir 1942–1943 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1940–1941 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją. Nacių suimtas, 1943–1945 m. kalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. 1946–1950 m. Šv. Sosto delegatūros Vokietijoje patarėjas sielovados reikalams ir Spaudos skyriaus vedėjas. 1946–1947 m. Politinių kalinių sąjungos pirmininkas. 1947–1949 m. kunigų žurnalo „Auka“ redaktorius. Nuo 1950 m. gyveno ir dirbo JAV. 1951–1953 m. žurnalo „Lux Christi“ redaktorius, nuo 1953 m. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo vargdienių seserų vienuolyno Putname kapelionas. Nuo 1955 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys. 1961 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas. Nuo 1963 m. Ateitininkų federacijos dvasios vadas.

## Kūryba
Parašė pjesių, knygų apie religinį auklėjimą, Bažnyčios istoriją, kultūrą, atsiminimų. Sukūrė eilėraščių, religinių giesmių, maldų, sudarė maldynų.

## Bibliografija
* Laisvamanybė Lietuvoje, 1936 m.
* Būk jo angelu sargu, pjesė, 1936 m.
* Aš nenoriu Jurgio, pjesė, 1937 m.
* Komunizmas Lietuvoje, slapyvardis *Juozas Daulius*, 1937 m.
* Laisvės problema: Krikščioniškosios ir naujoviškosios pasaulėžiūros šviesoje, 1938 m.
* Krikščionybės įvedimas Lietuvoje, 1938 m.
* Siauroji ar pilnutinė katalikybė, slap. *Juozas Daulius*, 1939 m.
* Dvasinė kaimo krizė ir kunigas, 1940 m.
* Sutryptame kely, slap. *Juozas Yluvis*, eilėraščiai, 1947 m.
* Žmonės ir žvėrys Dievų miške, atsiminimai, 1951 m., 2 leid. 1999 m.
* Ateitininkų vadovas, 1960 m.
* Dievas sutemose, 1964 m.
* Moderni mergaitė, 1964 m., 3 leid. 1996 m.
* Šiluva Žemaičių istorijoje, d. l 1970 m.
* Vardai ir veidai mūsų kultūros istorijoje: nuo Mažvydo ligi Skvirecko, 1973 m.
* Jurgis Matulaitis, 1977 2 leid. 1993 m.
* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: kūrėjas ir žmogus, 1984 m. 2 leid. 1992 m.

## Šaltiniai
Oltas

**Oltas** () – upė pietinėje Rumunijoje; Dunojaus kairysis intakas. Tai ilgiausia vien tik Rumunijos teritorija tekanti upė. Prasideda Rytų Karpatuose, Hešmašul Marės kalnagūbryje, į rytus nuo Džiurdženio. Teka daugiausia pietų kryptimi, prateka Transilvanijos plynaukštę. Žemupyje tarpekliu kerta Pietų Karpatų kalnus ir teka Dunojaus žemupio lyguma. Įteka į Dunojų į pietus nuo Turnu Megurelės. Oltas teka šių apskričių teritorijomis: Harghitos, Kovasnos, Brašovo, Sibijaus, Velčėjos, Olto.

Didžiausi intakai: Homorodas, Cibinas, Lotrus, Oltecas, Teslujis (dešinieji) Negrus, Topologas (kairieji). Upės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta keletas užtvankų. Prie Olto esantys miestai: Mijerkurija Čukas, Sfintu Georgė, Fegerašas, Rymniku Vylča, Dregešanis, Slatina.

## Šaltiniai
Įkapės

**Įkapės** (archeologija) – kartu su mirusiuoju laidojami jo asmeniniai daiktai, ginklai, darbo įrankiai, keramika, papuošalai, buities ir ritualiniai reikmenys bei apranga.

## Istorija
Įkapės randamos jau akmens amžiaus kapuose. Paprotys dėti įkapes susijęs su tikėjimu pomirtiniu gyvenimu. Iš įkapių galima spręsti apie mirusiojo verslą, laikotarpio visuomenės struktūrą, religiją, ūkio raidą. Kariui į kapą buvo dedami ginklai, amatininkui – amatų, žemdirbiui – žemdirbystės įrankiai. Moterų įkapės daugiausia buvo darbo įrankiai (pjautuvas, verpstukas, adata, yla, žirklės) bei papuošalai. Įkapės – įvairios paskirties ir vertės; randama ir brangių metalinių dirbinių. Pasižymėjusius karius ir karo vadus laidojo kartu su kovos žirgais ir puošnia apranga.
Itin daug informacijos gauta ištyrus faraono Tutanchamono kapą Egipte, skitų pilkapius – Čortomlykas, Tolstaja Mogila Ukrainoje; juose rasta auksinių ir sidabrinių dirbinių – ginklų, papuošalų, indų, puoštų įvairiais ornamentais ir reljefais, gyvenimo scenomis, skulptūromis.

## Lietuvoje
Lietuvoje ankstyviausios įkapės randamos mezolito Biržulio gyvenvietėse ir stovyklavietėse. Tai strėlės (išliko tik titnago antgaliai) ir žvėrių dantų kabučiai – amuletai. Neolito kapų su įkapėmis pavyzdžiai: Duonkalnio gyvenvietė, alkas ir kapinynas, Plinkaigalio kapinynas ir Plinkaigalio piliakalnis, Kuršių nerija, Kretuono gyvenvietės ir kapinynas. Šio laikotarpio įkapes sudaro ginklai (akmeniniai kirvukai, skeltės, kauliniai ietigaliai) ir papuošalai – amuletai: pragręžti žvėrių dantys, gintaro kabučiai.

Pradėjus naudoti metalą įkapės tapo įvairesnės, pirmaisiais amžiais jų pagausėjo. Pajūrio geležies amžiaus kapuose randama simbolinių įkapių. Tai įvairūs miniatiūriniai dirbiniai – keramika, juostų audimo įrankiai, kirvukai, kapliai, dalgiai, neturėję praktinės paskirties. Įkapės buvo dedamos tam tikra tvarka pagal etninės grupės papročius. Darbo įrankiai ir buities reikmenys buvo dedami dažniausiai galvūgalyje, ietys – prie kairiojo šono smaigaliu prie galvos. Plintant krikščionybei nuo XV a. paprotys dėti įkapes ėmė nykti, bet pavienių daiktų, dažniausiai monetų, dar randama XVI a. – XVII a. kapuose.

## Šaltiniai
Petras Ilgakojis

**Petras Ilgakojis** (g. 1943 m. rugpjūčio 27 d. Linkuvoje, Šiaulių apskr.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1970–1972 m. dirbo Kauno politechnikos instituto laboratorijoje „Vibrotechnika“. 1972–1975 m. šio instituto, nuo 1976 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. profesorius. Paskelbė 50 mokslinių straipsnių.

## Šaltiniai
Arvydas Ilginis

**Arvydas Ilginis** (1952 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje – 2016 m. rugsėjo 7 d.) – Lietuvos televizijos režisierius, aktorius.

## Biografija
Baigė Vilniaus 23-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė režisūrą LSSR konservatorijoje.

1975–1990 m. Lietuvos Radijo ir televizijos Literatūros ir meno redakcijos režisierius. 1991–1993 m. „Telefilmo“ vyr. redaktorius. Nuo 1993 m. videofilmo „Giminės“ vadybininkas. 1997–1999 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos generalinis direktorius. 1999–2002 m. Lietuvos televizijos režisierius. Nuo 2002 m. „Pajautos studijos“ direktorius.

Pastatė daugiau kaip 15 televizijos ir dokumentinių filmų, spektaklių, televizijos serialų, sukūrė televizijos meno ir kultūros laidų, vaidmenų televizijos filmuose. 2005 m. BTV laidos „Sveikatai ir laimei“ vedėjas.

## Kūryba

### Pastatymai
* 1979 m. Inger Hagerup. Stiklinė arbatos su citrina
* 1985 m. Leonidas Leonovas. Aukso karieta
* 1987 m. Bronius Radzevičius. Nuoširdumas
* 1989 m. Slavomiras Mrožekas. Kvartetas
* 1993 m. Giminės, bendraautoris ir prodiuseris
* 1998 m. Atžalos, bendraautoris ir prodiuseris
* 2001 m. Giminės ir…, bendraautoris ir prodiuseris
* 2003 m. Dapkai ir Butkai, bendraautoris ir prodiuseris

### Vaidmenys
* 1993–2001 m. Jokūbas Saulelė – seriale „Giminės“, rež. Saulius Vosylius

## Šaltiniai
Kazimieras Ilginis

**Kazimieras Ilginis** (1924 m. balandžio 18 d. Jokuliai, Gargždų valsčius – 2007 m. vasario 17 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1961 m. technikos mokslų kandidatas.

1952–1965 m. vadovavo įvairių Kauno lengvosios (audimo) pramonės gamyklų statyboms; 1956–1957 m. dar ir Kauno pliušo ir šilko kombinato direktorius. 1965–1994 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, 1965–1970 m. Pastatų konstrukcijų, 1970–1975 m. Statybos katedros vedėjas, prodekanas, 1981 m. profesorius. Išradimo autorius.

## Bibliografija
* Gyvenamųjų namų sienos, su kitais, 1961 m.
* Sutapdintieji stogai, 1985 m.
* Statybinė fizika, vadovėlis, su kitais, 1977 m.

## Šaltiniai
Tėvynės sargas

**Tėvynės sargas** – katalikiškas mėnesinis leidinys, 1896–1904 m. spausdintas Tilžėje (Rytų Prūsija).

Leidinio tikslas buvo jungti išsilavinusius lietuvius ir vienyti bendram tikslui. Leidinys buvo 32-60 puslapių apimties, spausdintas 2000 tiražu. Leidinio įkūrėjas ir redaktorius (iki 1902 metų) Juozas Tumas-Vaižgantas, kurį vėliau pakeitė Antanas Milukas. Dėl spaudos draudimo ir nuolatinio persekiojimo leistas pogrindyje, oficialus redaktorius – Jurgis Lapinas.

## Nuorodos
* Tėvynės sargas
* ENCYCLOPEDIA LITUANICA I–VI, 1970–1978, Boston.
* „Tėvynės sargo“ istorija 
* AIDAI. Mėnesinis kultūros žurnalas
Jonas Ilgūnas

**Jonas Ilgūnas** (1881 m. birželio 13 d. Vaivadiškiuose, Kėdainių apskritis – 1956 m. gegužės 28 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, rašytojas, vadovėlių autorius.

## Biografija
1909 m. baigė Sankt Peterburgo komercijos mokyklą, 1912 m. Komercijos institutą. Per Pirmąjį pasaulinį karą dėstė Petrogrado komercinėse mokyklose.

1919–1920 m. dirbo LR Švietimo ministerijoje vyriausiuoju buhalteriu. 1919 m. Kaune įsteigė buhalterijos kursus, aukštesniąją komercijos mokyklą; 1919–1941 m. šios mokyklos buhalterijos ir kooperacijos kursų vedėjas. Aktyviai dalyvavo laisvamanių veikloje, vienas iš Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugijos įkūrėjų. 1933–1935 m. žurnalo „Laisvoji mintis“ atsakingasis redaktorius. 1945–1952 m. Kauno finansų ir kredito technikumo dėstytojas.

## Bibliografija

* Šviesa, elementorius, 1911 m.
* Šviesa – tai galybė: naujas elementorius. – Kaunas, 1916. – 46 p.
* Buhalterijos vadovėlis. D. 1.: Elementinis kursas komercijos mokykloms. – Kaunas: Švyturys, 1921. – 184 p.
* Komercijos aritmetikos vadovėlis. – Kaunas, Vilnius: Švyturys, 1922. – 314 p.
* Kristus ir krikščionybė. – Kaunas: Varpas, 1923. – 68 p.
* Temos ir uždaviniai buhalterijos praktikos darbams: žemesnysis ir aukštesnysis kursas: gelumbių ir kolonialių prekyba. – Kaunas, 1923. – 39 p.
* Komercijos korespondencijos vadovėlis. – Kaunas: Švyturys, 1924. – 158 p.: iliustr.
* Specialinės buhalterijos vadovėlis. D. 2.: Aukštesnysis kursas ir susižinojimai su bankais. – Kaunas, 1924. – 204 p.
* Šviesa: naujas elementorius ir pirmieji skaitymėliai: lengviausias būdas išmokti dailiai skaityti ir rašyti. – Kaunas, 1924. – 56 p.
* „Šventasis Tėvas“ Ryme. – Kaunas, 1925. – 16 p.
* Komercijos aritmetikos vadovėlis. – 2-asis patais. ir papild. leid. – Kaunas: „Vyties“ bendrovė. – 1926. – 320 p.
* Buhalterijos uždavinynas: praktikos darbams: žemesnysis ir aukštesnysis kursas. – 2-asis patais. leid. – Kaunas: A. Ptašenkos knygynas, 1927. – 39 p.
* Buhalterijos vadovėlis. – 2-asis papild. ir patais. leid. – D. 1.: Elementinis kursas komercijos mokykloms. – Kaunas: „Vyties“ bendrovė, 1928. – 200 p.
* Ar yra toks tikėjimas, be kurio žmogus negali gyventi? – Kaunas, 1930. – 72 p.
* Vienmarškinė vienuolė: romanas. – Kaunas: Knygnešys Albinas Oželis, 1932. – 83 p.
* Dievo teismas ir pragaro kančios. – Kaunas, 1936.
* Mašinraščio vadovėlis: aklas būdas. – Kaunas, 1937. – 72 p.: iliustr.
* Lietuvos valstybės ženklo kilmė. – Kaunas: Stasys Kuprevičius ir B. Povilionis, 1938. – 64 p.
* Uždegti laužai: inkvizicija. – Kaunas, 1940. – 48 p.: iliustr.


## Šaltiniai
Petras Ilgūnas (1931)

**Petras Ilgūnas** (1931 m. gegužės 13 d. Kaunas – 1994 m. gegužės 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas.

## Biografija
1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Antanas Kučas, Vytautas Jurkūnas. 1956–1961 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas grimuotojas. 1961–1994 m. Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vidurinės meno mokyklos-internato (1960–1965 m. Vilniaus vidurinė meno mokykla – internatas) dėstytojas.

## Kūryba
Daugiausia kūrė spalvoto ir nespalvoto linoraižinio bei kartono raižinio, oforto technika. Kūriniai aiškios, harmoningos kompozicijos, santūrių spalvų, geometrizuotos formos derinamos su laisvesnėmis, ekspresyvesnio štricho. Kai kurie raižiniai pasižymi liaudies grafikai būdingu dekoratyvumu, ornamentiškumu, plokštumine kompozicija. Sukūrė daug Lietuvos gamtos peizažų, senojo ir naujojo Vilniaus vaizdų (estampų ciklai „Istorinės Lietuvos vietos“ 1958 m., „Rusnė“ 1968 m., „Naujasis Vilnius“ 1973–1976 m., „Senasis Vilnius“ 1980 m., apie 30 ekslibrisų (J. Adomonio, R. Minderio, E. Balsio ir kt., daugiausia linoraižinio ir oforto technika), kostiumų eskizus A. Ponkielio operai „Raudonkepuraitė“ 1958 m., kostiumų eskizus ir dekoracijas A. Klenickio baletui „Beširdis“ 1969 m., abu Lietuvos operos ir baleto teatre). Nuo 1958 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1981 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus: „Milžinai mieste“ (1963), „Būsimas tiltas per Nerį“ (1963), „Miesto jaunystė“ (1963), ciklas „Darbščioji Lietuva“ (1965), triptikas „Žemdirbiai“ (1966) ir kt.

## Šaltiniai
Vytautas Ilgūnas

**Vytautas Ilgūnas** (1912 m. rugsėjo 7 d. Sankt Peterburge – 1999 m. kovo 6 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1929 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1929–1938 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Matematikos-gamtos fakultete. 1932 m. Lietuvos futbolo čempionas , 1940 m. Lietuvos ledo ritulio čempionas, futbolininko Dizmano Ilgūno brolis. 1936 m. baigė Kauno karo mokyklą. 1938 m. vasario 11-20 d. su Lietuvos ledo ritulio rinktine, kaip puolėjas, debiutavo Europos ir Pasaulio ledo ritulio čempionate, Čekoslovakijoje, Prahoje, ir įmušė vienintelį ir lemiamą įvartį pačiame pirmajame susitikime su Rumunijos ledo ritulio rinktine (1:0). 1939 m. karo aviacijos Meteorologijos tarnybos Sinoptinio skyriaus vedėjas.

1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, paskirtas Raudonosios armijos 29 ŠTK atskirosios aviaeskadrilės meteorologijos stoties viršininku. 1941–1943 m. Kauno „Saulės“ gimnazijos mokytojas. 1943–1944 m. „Vilko“ fabriko cecho vedėjas. 1944 m. mobilizuotas į sovietų armiją, nusiųstas į NKVD filtracijos stovyklą Podolske. Iki 1946 m. tarnavo Raudonojoje armijoje.

1944–1950 m. Kauno universiteto (iki 1946 m. VDU) dėstytojas. 1950–1992 m. dėstė Kauno politechnikos institute (nuo 1990 m. KTU); 1961–1965 m. Teorinės mechanikos katedros , 1965–1971 m. Fizikos katedros vedėjas ; 1976 m. profesorius. 1974 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1968–1985 m. tęstinio mokslo darbų leidinio „Ultragarsas“ vyr. redaktorius.

Tyrimų sritys: ultragarsinių interferometrų teorija, jų optimizavimas, garso greičio skysčiuose matavimo metodai, bendrieji statistiniai ir tiesinės regresijos metodai interferometrijoje. Išvertė fizikos vadovėlių. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Bibliografija
* Ultragarsiniai interferometrai: monografija, su kitais, 1983 m., rusų k.

## Įvertinimas
* 1969 m. LSSR valstybinė premija, su Kazimieru Baršausku ir Enriku Jaroniu
* 1976 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Irena Ylienė

**Irena Ylienė-Mertinaitė** (g. 1923 m. rugpjūčio 4 d. Vištytyje - 2016 m. rugpjūčio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

## Biografija
1948 m. baigė Kauno konservatorijos P. Olekos klasę. 1948–1979 m. Lietuvos Operos ir baleto tetro solistė. Sukūrė daugiau kaip 40 vaidmenų. Gastroliavo TSRS.

## Vaidmenys
* Antonija – Žakas Ofenbachas. Hofmanno pasakos
* Čio Čio San, Mimi – Džakomas Pučinis. Madam Baterflai, Bohema
* Fiordilidžė – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Visos jos tokios
* Violeta, Džilda – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Džuljeta, Margarita – Šarlis Guno. Romeo ir Džuljeta, Faustas
* Lakmė – Leo Delibas. Lakmė
* Marfa – Nikolajus Rimskis-Korsakovas. Caro sužadėtinė
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Rozina – Džoakinas Rosinis Sevilijos kirpėjas
* Safi – Johanas Štrausas. Čigonų baronas
* Dalia – Balys Dvarionas. Dalia
* Eglė, Rasa, Elena, Ona – Vytautas Klova. Pilėnai, Vaiva, Duktė, Du kalavijai
* Tojana – Antanas Račiūnas. Saulės miestas

## Įvertinimas
* LTSR nusipelniusi artistė

## Šaltiniai
Povilas Stankus

**Povilas Stankus** (1939 m. gegužės 1 d. Rietave, Telšių apskrityje – 2025 m. rugpjūčio 22 d. Klaipėdoje) – lietuvių teatro ir kino aktorius. 1963–2007 m. vaidino Klaipėdos dramos teatre. 

Palaidotas Lėbartų kapinėse.

## Filmografija
* 1966 – Jausmai, rež. Algirdas Dausa, Almantas Grikevičius, Lietuvos kino studija (LKS)
* 1970 – Edvardas – Vyrų vasara, rež. Marijonas Giedrys, LKS
* 1977 – Feliksas – Mainai, rež. Raimondas Vabalas, LKS
* 1979 – Mažos mūsų nuodėmės, rež. Henrikas Šablevičius, LKS
* 1983 – Skrydis per Atlantą, rež. Raimondas Vabalas, LKS
* 1984 – Moteris ir keturi jos vyrai, rež. Algimantas Puipa, LKS
* 1986 – Žmogaus iš "Mersedeso" dosje, rež. Georgijus Nikolajenka, M. Gorkio kino studija
* 1987 – Piotras Sergejevičius – Amžinoji šviesa, rež. Algimantas Puipa, LKS
* 1988 – Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis, Lietuvos telefilmas
* 1989 – Žuvies diena, rež. Algimantas Puipa, LKS
* 1990 – Petras Doveika – Miškais ateina ruduo, rež. Raimondas Vabalas, LKS
* 1991 – Lukjanovas – Bilietas iki Tadž Mahalo, rež. Algimantas Puipa
* 1992 – Žemės keleiviai, rež. Gytis Lukšas, LKS
* 1992 – Paslaptis, rež. Genadijus Beglovas, Rusija
* 1994 – Rojuje irgi sninga, rež. Audrius Juzėnas
* 1999 – Elzė iš Gilijos, rež. Algimantas Puipa
* 2003 – Vienui vieni, rež. Jonas Vaitkus, Valdas Jakniūnas
* 2015 – Edeno sodas, rež. Algimantas Puipa
* 2019 – Kita tylos pusė, rež. Algimantas Puipa

## Šaltiniai
Onega (upė)

**Onega** () – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Archangelsko srityje. Išteka iš Lačios ežero. Teka į šiaurę kalvotomis lygumomis, vietomis slenkstėta. Likus 75 km iki žiočių išsiskiria į Didžiąją Onegą ir Mažąją Onegą. Įteka į Baltosios jūros Onegos užutėkį, sudaro deltą, suformuoja Kijo salą.

Didžiausi intakai: Kena, Iksa, Koža (kairieji), Vološka, Moša, Kodina (dešinieji). Aukštupyje tėkmė sureguliuota ežerų. Užšąla nuo spalio pabaigos iki gruodžio pradžios, atitirpsta nuo balandžio vidurio iki gegužės. Poplūdis tęsiasi tarp gegužės ir liepos. Laivuojama atskiruose ruožuose tarp slenksčių. Prie Onegos įsikūrę du miestai: Kargopolis (prie ištakų) ir Onega (prie žiočių).

## Šaltiniai
Onega (reikšmės)

**Onega** () reiškia šiuos objektus Rusijoje:

* Onega – upė Archangelsko srityje;
* Onega – miestas Archangelsko srityje;
* Onegos ežeras;
* Onegos įlanka – Baltosios jūros dalis;
* Onegos krantas – Baltosios jūros kranto ruožas.
Onega (miestas)

**Onega** () – miestas Rusijoje, Archangelsko srities šiaurės vakaruose, prie Onegos upės, 7 km nuo Baltosios jūros pakrantės. Rajono centras. 22,4 tūkst. gyventojų (2008 m.). Jūrų uostas, geležinkelio stotis, oro uostas. Medienos apdirbimo, chemijos pramonė, statybinių medžiagų gamyba.

## Istorija

Gyvenvietė Onegos upės žiotyse (pradžioje Pogosto prie jūros, vėliau Ust Onegos vardu) rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1137 m. kaip vienas iš duoklės punktų Naugardo kunigaikščiui Sviatoslavui. Iki XVII a. gyvenvietė priklausė Turčasovo stanui. 1780 m. Jekaterinos II nurodymu gavo miesto statusą.
Napoleonas Ylakavičius

**Napoleonas Ylakavičius** (slapyvardis *Cibulskis*, 1811 m. gruodžio 2 d. Anglininkai, Panevėžio apskritis – 1861 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, dailininkas dekoratorius.

## Biografija
Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas M. Pšibilskį. Nuo 1830 m. studijavo Vilniaus universitete pas Joną Rustemą. Dalyvavo 1831 m. sukilime, jį numalšinus emigravo į Prancūziją. Nuo 1833 m. studijavo dailę Paryžiuje, 1836 m. Ispanijoje. 1837–1847 m. dirbo Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje ir kitur. Nuo 1848 m. gyveno Lvove. 1857 m. grįžo į Vilnių.

## Kūryba
Nutapė portretų („Autoportretas“ 1852 m., Žorž Sand, 1848 m. Lajošas Košutas, Adomas Jurgis Čartoriskis, abu 1853 m., „Jonas Sniadeckis ir jo žmona“, „Platerių šeima“), peizažų („Malūnas prie Senos“, „Pietų Prancūzijos peizažas“, „Velnio tiltas Pirėnuose“), buitinių („Pirmasis meilės prisipažinimas“) ir istorinių („Vytautas ir Jogaila prieš Žalgirio mūšį priima iš kryžiuočių pasiuntinių kardą“ 1849 m.) paveikslų. Sukūrė sienų tapybos kūrinių (Smurgainių bažnyčios freskos), altoriaus paveikslų (Vidiškių bažnyčioje, dab. Ukmergės rajonas).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Napoleonas Ylakavičius. Autoportretas 


Napoleon Iłłakowicz Amazonka 1852.jpg|
Napoleon Iłłakowicz Portret arystokratki 1852.jpg|
Napoleon Iłłakowicz Portret Ludwiki z Zamoyskich Rozwadowskiej 1859.jpg|
Ė

**Ė** ir **ė** – „E“ raidės pagrindo rašmuo su diakritiniu ženklu tašku. Devintoji lietuvių abėcėlės raidė. Pirmą kartą pavartota 1653 m. D. Kleino gramatikoje.

Anot kalbininko G. Subačiaus, ė raidė yra unikali, jos neturi jokia kita pasaulio kalba, tik Lietuvių kalboje galima ją aptikti. Vis dėlto raidė ė dar naudojama bent jau šajenų kalboje, bet ten ji žymi šnabždamąjį balsį. Šie šnabždamieji balsiai šajenų kalboje visi žymimi tašku virš raidės, taigi ir e.
## Išnašos

## Kodai
Užliedžių apylinkė

**Užliedžių ayplinkė** (arba ***Užledžių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Kauno, kairiajame Nevėžio krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raudondvario valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Kaniūkų apylinkė, dalis Ražių apylinkės ir dalis Linkuvos apylinkės, 1963 m. – dalis Babtų apylinkės. 1968 m. gegužės 29 d. perkeltas apylinkės centras.

|-
| 1954-05-25  || || || „Pergalės“ ir „Bolševiko“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 36,7 || 2815 () || „Pergalės“ kolūkis, „Bolševiko“ kolūkis  || 16 kaimų, 1 vienkiemis
|-
| 1970-01  || || 4110 || || 16 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 44 || || „Pergalės“ kolūkis, LVA mokomasis ūkis, Kauno žemės ūkio kultūrų veislių tyrimo Muniškių punktas  || 16 kaimų, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 13 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 4239 || || 16 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Veterinarijos akademijos mokomasis bandymų ūkis, Sausinės meistrija  || Aukštutiniai Kaniūkai, Giraitė, Kudrėnai, Linkuva, Muniškiai, Romainiai, Užliedžiai, Žemutiniai Kaniūkai ir kt.
|-
| 1989-01  || || 3614 || || 16 kaimų, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Vandžiogalos apylinkė

**Vandžiogalos apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurę nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vandžiogalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Vilijampolės rajonui. 1954 m. prijungta Karaliūnų apylinkė, dalis Užumiškių apylinkės, dalis Antaginės apylinkės ir dalis Ibėnų apylinkės, 1958 m. – Puikonių apylinkė, 1963 m. – Geranonių apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || „Naujosios statybos“ ir „Raudonojo artojo“ kolūkiai  || 
|-
| 1959 m.  || 64,4 || 2914 () || „Raudonojo artojo“ kolūkis, „Naujosios statybos“ kolūkis, Poginės tarybinio ūkio Skrebiniškių, Preišiogalos ir Boniškių skyriai  || 1 miestelis, 19 kaimų, 5 vienkiemiai
|-
| 1970-01  || || 2678 || || 1 miestelis, 31 kaimas, 7 viensėdžiai 
|-
| 1972-10-01  || 142 || || „Gynios“ tarybinis ūkis, Puikonių tarybinis ūkis, Vandžiogalos tarybinis ūkis  || 1 miestelis (Vandžiogala), 31 kaimas, 8 viensėdžiai
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 31 kaimas, 8 viensėdžiai 
|-
| 1979-01-17  || || 2464 || || 1 miestelis, 31 kaimas, 8 viensėdžiai 
|-
| 1985 m. || || || Puikonių tarybinis ūkis, Vandžiogalos tarybinis ūkis, Vandžiogalos meistrija  || Boniškiai, Didieji Ibėnai, Valerava, Vandžiogala ir kt.
|-
| 1989-01  || || 1189 || || 1 miestelis, 10 kaimų, 1 viensėdis 
|}

## Šaltiniai
Vilkijos apylinkė

**Vilkijos ayplinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje, į šiaurės vakarus nuo Kauno.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Vilkijos valsčiuje, bet iki 1950 m. panaikinta. Atkurta 1963 m. sausio 12 d. iš dalies Lebedžių apylinkės ir dalies Padauguvos apylinkės. 1988 m. prijungta Daugeliškių apylinkė.

|-
| 1959-01-15 || || 2481 () || || 
|-
| 1970-01  || || 2113 || || 21 kaimas, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis, 1 tarybinis ūkis 
|-
| 1972-10-01  || 72 || || Pagirių kolūkis, Vilkijos tarybinis ūkis  || 20 kaimų, 1 viensėdis, 2 kaimų dalys
|-
| 1976-07-01  || || || || 13 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 1400 || || 1 miestelis, 13 kaimų, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Vilkijos tarybinis ūkis, Padauguvos girininkija, Vilkijos vidurinės profesinės technikos mokyklos ūkis  || Padauguva, Raubatoniai, Vilkija (kaimas) ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2516 || || 46 kaimai, 1 viensėdis, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Zapyškio apylinkė

**Zapyškio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje, į vakarus nuo Kauno, kairiajame Nemuno krante.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Zapyškio valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Panemunės rajonui. 1954 m. prijungtos dalis Papiškių apylinkės, dalis Vilemų apylinkės ir dalis Gaižėnų apylinkės, 1972 m. – Altoniškių apylinkė.

|-
| 1954-05-25  || || || P. Cvirkos vardo kolūkis  || 
|-
| 1959 m.  || 51 || 1480 () || P. Cvirkos vardo kolūkis  || 1 miestelis, 9 kaimai
|-
| 1970-01  || || 1424 || || 1 miestelis, 8 kaimai, 1 kaimo dalis 
|-
| 1972-10-01  || 101 || || Zapyškio kolūkis  || 1 miestelis (Zapyškis), 7 kaimai, 1 kaimo dalis
|-
| 1976-07-01  || || || || 1 miestelis, 16 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1979-01-17  || || 2549 || || 1 miestelis, 17 kaimų, 1 kaimo dalis 
|-
| 1985 m. || || || Zapyškio kolūkis, Ežerėlio girininkija, Kačerginės girininkija, Kuro girininkija  || Altoniškiai, Braziūkai, Kluoniškiai, Zapyškis ir kt.
|-
| 1989-01  || || 2170 || || 1 miestelis, 17 kaimų, 1 kaimo dalis 
|}

## Šaltiniai
Žemutiniai Kaniūkai

**Žemutiniai Kaniūkai** – Kauno miesto teritorija, esanti dešiniajame Nemuno krante, 6 km į vakarus nuo Kauno miesto centro, Veršvuose prie Lampėdžio.

## Etimologija

Istorikas Valdas Rakutis kelia hipotezę, kad Kaniūkai buvo žirgininkų kaimas, galbūt susijęs su pilimi prie Nemuno ir Nevėžio santakos.

## Istorija

Žemutiniuose Kaniūkuose 1937–1940 m. veikė laisvamanių kapinės. Sovietmečiu kaimas buvo Užliedžių apylinkėje, 1996 m. prijungtas prie Kauno miesto.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Aukštutiniai Kaniūkai

**Aukštutiniai Kaniūkai** – Kauno miesto teritorija, esanti kairiajame Nevėžio krante priešais Raudondvarį, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kauno miesto centro, Romainiuose.

## Istorija

Anksčiau kaimas buvo Užliedžių apylinkėje, XX a. pabaigoje prijungtas prie Kauno miesto. 1990 m. pradėtas kurti mikrorajonas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tuskija

**Tuskija** () - istorinis Italijos regionas, apėmęs pietines etruskų valdytas žemes. Pradžioje jis buvo didelis, apėmė visą dabartinį Toskanos regioną, didelę dalį Umbrijos ir šiaurines Lacijaus dalis. Vėliau sumažėjo ir ėmė sutapti su dabartine Viterbo provincija.
Milano vėliava

**Milano vėliava** - stačiakampė, su raudonu kryžiumi baltame lauke. Vėliava vadinama miesto globėjo šv. Ambrozijaus, buvusio Milano vyskupu 374-397 m., vėliava.

Tokia pati yra ir vadinamoji šv. Jurgio vėliava, kokios yra Anglijos ir Genujos vėliavos.

Yra duomenų, kad vėliavą miestas gavo 930 m.

## Nuorodos
* Milano vėliava (Lombardija, Italija)
Troškūnų apylinkė

**Troškūnų apylinkė** buvo:

* Anykščių rajone;
* Nemenčinės rajone;
* Pabradės rajone;
* Troškūnų rajone;
* Vilniaus rajone.
Stasys Yla (1913)

**Stasys Yla** (1913 m. kovo 20 d. Maskvoje – 2003 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, pedagogas, vertėjas.

## Biografija
Nuo 1919 m. gyveno Lietuvoje. Muzikos mokėsi pas vargonininkus S. Velminską, J. Viržonį, J. Vitkauską, kunigą A. Adomaitį, 1929–1932 m. J. Naujalio muzikos mokykloje Kaune. Nuo 1925 m. vargonininkavo Suginčiuose, Labanore, 1930–1939 m. Skriaudžiuose, ten pastatė Miko Petrausko ir kitų autorių operečių, dramos spektaklių.

1940–1947 m. Kybartų gimnazijos, Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijos mokytojas. 1948 m. baigė Kauno konservatorijos Petro Olekos dainavimo klasę. 1947–1957 m. (iki 1948 m. Kaune) LSSR operos ir baleto teatro literatūrinės dalies vedėjas. 1949–1994 m. Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos, 1957–1975 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1963–1975 m. Estetinio lavinimo katedros vedėjas. Palaidotas Antakalnio kapinėse

Parašė muzikos straipsnių, operų libretų, išvertė į lietuvių kalbą 45 operų, operečių libretus, apie 600 dainų, romansų tekstų.

## Bibliografija
* Skautų maldos: maldų rinkinėlis / iliustr. Zita Sodeikienė. – 2-as leidinys. – Heilbronne: Vyčio korporacija, 1950. – 23 p.
* Kaip suprasti muziką: formos ir žanrai. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1959. – 111 p.
* Lietuvių nacionalinė opera. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960. – 103 p.: iliustr.
* Pažinkime muzikos instrumentus. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1961. – 144 p.: iliustr.
* Juozas Mažeika. – Vilnius, 1968. – 78 p.: iliustr.
* Antanas Budriūnas: straipsniai, amžininkų atsiminimai. – Vilnius: Vaga, 1974. – 271 p.: iliustr.
* Konradas Kaveckas. – Vilnius: Vaga, 1981. – 132 p.: iliustr.
* Kaip suprantama muzika. – Vilnius: Muzika, 1994. – 94 p.: nat. – ISBN 5-89970-037-8
* Du keliai: atsiminimai, eilėraščiai / Stasys Yla, Raimundas Yla. – Kaunas: Varpas, 1995. – 171 p.
* Marija Šiluvoje. – 3-asis leidimas. – Kaunas: Caritas, 1996. – 22 p.: iliustr. – ISBN 9986-461-20-0

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pasiilgusiems geros poezijos, 2004-08-18
Husqvarna

**Husqvarna** – švedų firma, gaminanti pjūklus, žoliapjoves ir kitus įrankius skirtus miškų, parkų ir sodų priežiūrai.

## Istorija
XVII a. Husqvarna tiekė muškietas švedų kariuomenei ir iki pat XX a. dešimto dešimtmečio pradžios gamino keletą pačių geriausių medžioklinių šautuvų modelių pasaulyje.

1903 m. buvo įkurtas kompanijos padalinys „Husqvarna Motorcycles“, gaminantis motociklus. Vėliau šį padalinį perėmė „KTM Motor-Fahrzeugbau“. 

## Išnašos
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga

**Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga** – Lietuvos prekybinė organizacija, veikusi 1920–1930 m. Kaune. Pirmasis kooperacijos judėjimo centras Lietuvoje.

## Istorija
Įsteigta P. Šalčiaus ir kt. iniciatyva. Vienijo didžiąją dalį miestų ir kaimų vartotojų kooperatyvų. Anksčiau įsikūrusios Kėdainių, Vilkaviškio ir kitos kooperacijos sąjungos tapo Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungos skyriais. 1920 m. Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga iš Pakaunės sąjungos perėmė žurnalo „Talka“ leidimą, bet 1925 m. jį perdavė Lietuvos kooperatyvų tarybai.
Nuo 1920 m. Tarptautinio kooperacijos aljanso, 1924 m. – Tarptautinės didmenų bendrovės narė. 1926 m. pradėjus veikti Žemės ūkio rūmams nutarta Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjungą prijungti prie žemės ūkio kooperatyvų sąjungos „Lietūkis“. Susijungimas formaliai baigtas 1931 m. sausio 1 d.

## Veikla
Lietuvos kooperacijos bendrovių sąjunga pirko prekes (vartojimo reikmenis, trąšas ir kt.) užsienyje ir aprūpino jomis kooperatyvus, supirkinėjo žemės ūkio produktus eksportui. Palaikė ryšius su Didžiosios Britanijos, Estijos, Latvijos, Vokietijos kooperacijos sąjungomis. Sąjungos vadovybės iniciatyva, t. p. prisidedant kitiems kooperatininkams, 1920 m. įsteigtas Kooperacijos bankas, surengti pirmieji kooperatyvų kongresai, 1925 m. įkurtas kooperacijos judėjimo centras – Lietuvos kooperatyvų taryba.

## Valdybos pirmininkai
* Petras Šalčius – 1920–1925 m. ir 1928-1930 m.
* Jonas Pakalka – 1926-1928 m. 

## Šaltiniai