open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bésame Mucho

„**Bésame Mucho**“ – romantinė ispaniška daina, 1940 m. parašyta penkiolikmetės poetės meksikietės Consuelo Velázquez. Pavadinimas reiškia maždaug „bučiuok mane vėl ir vėl“ ar „bučiuok mane labai“ (į įvairias kalbas jis būdavo verčiamas labai įvairiai, bet bendra prasmė tokia).

Pirmasis šią dainą įrašė dainininkas Emilio Tuero. Šiuo metu tai yra viena iš daugiausiai kartų skirtingų atlikėjų įrašytų dainų pasaulyje. „Besame Mucho“ buvo daug kartų buvo naudota įvairiuose filmuose garso takeliuose: Great Expectations, Arizonos svajonė, The Naked Gun 2½: The Smell of Fear, Junona, Moscow Does Not Believe In Tears, Mona Lisa Smile ir kituose.

2007 m. kompozitorius Steve Wiest už Besame Mucho aranžuotę buvo nominuotas Grammy apdovanojimui.

## Atlikėjai

„Besame Mucho“ yra įrašę tokie atlikėjai kaip (sąrašas nepilnas):

* Nat King Cole
* Frank Sinatra
* The Beatles
* Dalida
* Cesária Évora
* Luis Miguel
* Jimmy Dorsey
* Dean Martin
* Andrea Bocelli
* Diana Krall
* Julio Iglesias
* Kenny G
* Connie Francis
* Kylie Minogue
* ir kiti.

## Nuorodos

* Besame Mucho tekstas
Kabarajus

**Kabarajus** (, ) – užgesęs stratovulkanas Anduose, Bolivijoje, šalia Čilės sienos, tarp Islugos ir Tata Sabajos ugnikalnių. Aukštis 5869 m.

## Šaltiniai
Tata Sabaja

**Tata Sabaja** (, ) – užgesęs stratovulkanas Anduose, Bolivijoje, šalia Čilės sienos. Yra į šiaurę nuo Koipasos druskos lygumos. Šalia iškilę Islugos ir Kabarajaus ugnikalniai. Aukštis 5430 m.

Išsiveržimo data nėra žinoma, bet manoma jog buvo aktyvus holocene. Papėdėje yra piroklastų skydas su lavos kupolais. 1995 m. stebėta nedidelė fumarolė.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Dalia Kutkaitė

**Dalia Kutkaitė** (g. 1965 m. vasario 11 d. Vilniuje) – žymiausia Lietuvos meninės gimnastikos sportininkė, Europos čempionė.

## Biografija
Karjerą pradėjo pas trenerę Aldoną Giriūnienę, nuo 1973 m. treniravosi pas žymią meninės gimnastikos trenerę Vaidą Kubilienę. Tarptautinės klasės sporto meistrė (1980). Absoliuti Lietuvos, TSRS, Europos (1982) čempionė, Pasaulio taurės finalo vicečempionė (1983).

Dėl politinio boikoto negalėjo dalyvauti Los Andželo olimpinėse žaidynėse.

1985 m. baigė gimnastės karjerą. 1987 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą.
Ištekėjo, gimė dukros Monika ir Kristina. Kelionės į Ispaniją metu gavo pasiūlymą dirbti trenere. 1991–2014 m. gyveno Ispanijoje (daugiausia Marbeljoj ir Madride). Treniravo Andalūzijos regiono (1991–2006), Ispanijos jaunimo (1998–1999) ir pagrindinę (1999–2000) rinktines. Su gimnaste Almudena Cid Tostado dalyvavo 2000 m. Sidnėjaus olimpiadoje.

2014 m. LGF pakviesta grįžo į Lietuvą. Meninės gimnastikos vykdomojo komiteto prezidentė (nuo 2014), Lietuvos gimnastikos federacijos viceprezidentė (nuo 2014). Įkūrė meninės gimnastikos mokyklą „Dalios Kutkaitės akademija“, dirba trenere. Nuo 2015 m. kasmet rudenį Vilniuje organizuoja tartautinį meninės gimnastikos turnyrą „Dalia Kutkaitė CUP“. Tai vienintelis Lietuvos MG turnyras, įtrauktas į Tarptautinės gimnastikos federacijos (FIG) oficialų varžybų kalendorių (2015–2017).

2015 m. antrąkart ištekėjo.

## Sportiniai pasiekimai

* 1981 m. TSRS moksleivių spartakiados (pratimas be įrankio) nugalėtoja.
* 1982 m., 1983 m., 1984 m. absoliuti TSRS meninės gimnastikos čempionė
* 1983 m. absoliuti TSRS tautų spartakiados meninės gimnastikos čempionė
* 1981 m. TSRS taurės nugalėtoja
* 1982 m. absoliuti Europos meninės gimnastikos čempionė (Stavangeris, Norvegija)
* 1983 m. Pasaulio taurės daugiakovės varžybų sidabro, pratimo su kaspinu – aukso medalio laimėtoja (Belgradas, Jugoslavija)
* 1984 m. Europos čempionato pratimo su kamuoliu – sidabro, su lanku – bronzos medalio laimėtoja (Viena, Austrija)
* 1984 m. Geros valios žaidynės – sidabro medalio laimėtoja (Bulgarija)
* 1985 m. TSRS daugiakovės varžybų sidabro medalio laimėtoja
* Kelių tarptautinių turnyrų nugalėtoja

## Nuorodos

* Kutkaitė Dalia Lietuvos sporto enciklopedija ( archyvas)
* Dalia Kutkaitė Visuotinė lietuvių enciklopedija ( archyvas)
* „Čempionė“, (dok. f., rež. Rimantas Smetona).
* Dalios Kutkaitės akademija.
* 1983 m. Pasaulio taurės finalas, pasirodymas su lanku. YouTube

## Taip pat skaitykite

* Kristina Kliukevičiūtė

## Šaltiniai
Ceicas

**Ceicas** – miestas Vokietijoje, ant Baltojo Elsterio upės. Ceicas yra kolektyvinio municipaliteto (*Verwaltungsgemeinschaft*) *Zeitzer Land* centras.

Ceicas (tuometinis pavadinimas *Cici*) pirmą kartą paminėtas Ravenos sinode 967 m. 965–982 m. Ceicas buvo pagrindinė Ceico markos tvirtovė. 968–1028 m. Ceicas buvo vyskupų rezidencija, vėliau perkelta į Naumburgą. Nuo XIII a. pabaigos vyskupai vėl rezidavo Ceico pilyje.

## Garsūs pastatai
* *Moricburgas* (*Moritzburg*) – baroko stiliaus rezidencinėje pilyje yra seniausias Ceico pastatas šv. Petro ir Pauliaus katedra. Seniausia katedros dalis yra kripta, kuri pastatyta X a. antroje pusėje. XVII a. Saksonijos-Ceico hercogai laidojo savo giminės narius šioje kriptoje. Šiandieniniai lankytojai gali pamatyti 13 alavinių karstų, kuriuose palaidoti hercogų šeimų nariai. Tarp jų yra ir hercogo Morico, įkūrusio Saksonijos-Ceico hercogystę, karstas.
* *Michaeliskirchė* (*Michaeliskirche*) – buvusi romaniška bazilika, pirmą kartą paminėta 1154 m. Šioje bažnyčioje saugomas Martino Liuterio 95 tezių 1517 m. spausdintas egzempliorius.
* *Rotušė*. Vėlyvos gotikos rotušė (pastatyta tarp 1504 ir 1509 m.), rekonstruota tarp 1907 ir 1909 m. Tai miesto simbolis, kuris kartu su restauruotais namais ir trimis turgaus aikštėmis suteikia viduramžišką išvaizdą Ceico mietui.
* *Hermano šachta* (*Herrmannsschacht*) – Nuo senovės Ceicas susijęs su kalnakasyba. Ceice yra seniausia pasaulyje briketų gamykla *Herrmannsschacht*. Dabar ji – technikos paminklas.

## Sportas
* FC Zeitz (futbolas)

## Nuotraukos

Image:Schloss Moritzburg Zeitz.JPG|Moricburgo pilis
Image:Zeitz Schloss4.jpg|Moricburgo pilis
Image:Zeitz Schloss2.jpg|Moricburgo pilis
Image:Zeitz BW 2012-09-09 18-51-18.jpg|Michaeliskirchė
Image:Altes Rathaus Zeitz.JPG|Miesto rotušė
Uturunku

**Uturunku** () – ugnikalnis Anduose, aukščiausias pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente. Aukštis 6008 m. Netoliese iškilęs Likankaburas, telkšo Verdės, Kolorados, Selestės lagūnos, Ujūnio druskos lyguma. Aktyvios fumarolės.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazė
Azijos futbolo konfederacija

**Azijos futbolo konfederacija** () – viena iš šešių futbolo konfederacijų. Atsakinga už Azijos futbolą priežiūrą. Pavaldi FIFA. AFC buvo įkurta 1954 m. ir turi 46 narius. Pagrindinė būstinė įsikūrusi Bukit Jalil, Kvala Lumpūre, Malaizijoje. Dabartinis prezidentas yra Mohammed Bin Hammam.

## Turnyrai

* **ASEAN**: ASEAN futbolo čempionatas (*iki 2007 m. – Tiger taurė*)
* **Centinė Azija**: *Oficialiai tik keturios šalys šiame regione. (Kirgizija, Tadžikija, Turkmenistanas ir Uzbekistanas). Tai neoficialus turnyras.*
* **Rytų Azija**: Rytų Azijos taurė
* **Pietų Azija**: Pietų Azijos futbolo federacijos taurė (*anksčiau – Pietų Azijos futbolo federacijos auksinė taurė*)
* **Vakarų Azija**: Vakarų Azijos futbolo federacijos čempionatas (*žaidžia ne viso Azijos šalys*) Persijos įlankos tautų taurė (Gulf taurė)

## [[Azija]] [[Pasaulio futbolo čempionatas|Pasaulio futbolo čempionate]]

AFC zonos komandos, dalyvavusios pasaulio futbolo čempionatuose:

*  (12): 1954, 1986, 1990, 1994, 1998, 2002, 2006, 2010, 2014, 2018, 2022, 2026
*  (8): 1998, 2002, 2006, 2010, 2014, 2018, 2022, 2026
*  (7): 1994, 1998, 2002, 2006, 2018, 2022, 2026
*  (7): 1978, 1998, 2006, 2014, 2018, 2022, 2026
*  (5): (1974, 2006), 2010, 2014, 2018, 2022, 2026
*  (2): 1966, 2010
*  (2): 2022, 2026
*  (2): 1986, 2026
*  (1): 2026
*  (1): 2026
*  (1): 2002
*  (1): 1938
*  (1): 1982
*  (1): 1990
*  (1): 1970

Pastabos

## Nuorodos
* Oficialus puslapis
Sapaleris

**Sapaleris** () – viršukalnė Anduose, Bolivijos, Čilės ir Argentinos valstybinių sienų sandūroje. Aukštis 5653 m. Argentinos dalis priklauso Chuchujaus provincijai ir įeina į Vilamos rezervatą. Čilės dalis priklauso Antofagastos regionui ir įeina į Los Flamenkoso nacionalinį rezervatą. Bolivijos dalis priklauso Potosi departamentui ir įeina į Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinį rezervatą.
Stasys Kutkevičius

**Stasys Kutkevičius** (1925 m. sausio 19 d. Trupinėliai prie Raseinių – 1994 m. vasario 13 d. Kaunas) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras,

## Biografija
1950 m. baigė Kauno universitetą. 1972 m. chemijos mokslų daktaras

1948–1952 m. dėstė Kauno kooperacijos technikume, nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1992 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1977 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Tyrimų sritis – aromatinių aminų ir azoto turinčių heterociklinių junginių sintezė ir taikymas. Sukūrė poliamidinio pluošto dažymo būdą.

## Įvertinimas
* 1978 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Hana ir seserys (filmas)

**Hana ir seserys** () - 1986 m. Vudžio Aleno (Woody Allen) romantinė tragikomedija. Šiame filme pasakojamas Hanos (Mia Farrow) ir jos dviejų seserų (Barbara Hershey ir Dianne Wiest) bei jų šeimų ir draugų gyvenimas nuo pirmos Padėkos dienos iki trečios Padėkos dienos. Viskas įvyksta tarp pirmų dviejų Padėkos dienų, o trečiai Padėkos dienai yra skirta paskutinė, baigiamoji, filmo dalis.

Filmas buvo apdovanotas Oskaru už originaliausią scenarijų ir dviem Britų akademijos kino ir televizijos apdovanojimais už geriausią režisūrą ir už geriausią scenarijų.
Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas

**Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas** () – nacionalinis rezervatas pietvakarių Bolivijoje, Vakarų Kordiljeroje, Potosi departamente. Tai gausiausiai lankoma Bolivijos saugoma teritorija, sulaukianti 30–40 tūkst. turistų per metus.

Kalnai rezervate, pasienyje su Čile ir Argentina, yra aukščiausi Anduose. Rezervatas yra vidutiniškai 4000 m aukštyje virš jūros lygio. Čia gausu ugnikalnių kūgių (žymiausias – Likankaburas), aktyvių fumarolių, terminių versmių. Čia yra garsios spalvingosios lagūnos: Verdės lagūna, Kolorados lagūna, Blankos lagūna ir Selestės lagūna. Plyti dykumų plotai (Silolio dykuma, Salvadoro Dali dykuma). Klimatas nuo gegužės iki rugpjūčio trunkančios žiemos metu yra sausas, o nuo gruodžio iki balandžio trunkančios vasaros metu – drėgnas. VIdutinė temperatūra yra 3 °C, vidutinis kritulių kiekis – 65 mm per metus.

Rezervate saugoma būdinga regiono fauna: flamingai, nandai, įvairūs vandens paukščiai, vikunijos, pumos, Andų lapės, viskašos, Andų kondorai.
Hortenzija

**Hortenzija** (*Hydrangea*) – hortenzijinių šeimos (*Hydrangeaceae*) augalas, paplitęs Rytų Azijoje (Kinijoje, Korėjoje, Japonijoje, Himalajuose ir Indonezijoje), Šiaurės ir Pietų Amerikoje. Dažniausiai tai 1–3 metrų aukščio krūmai (vasaržaliai arba visžaliai), iki 30 metrų siekiančios lianos, rečiau nedideli medeliai.

## Auginimo sąlygos

Hortenzijos gerai auga derlingoje žemėje, mėgsta drėgmę ir rytinę saulę. Neauga po medžiais ir visiškame šešėlyje. Didžiuliai žiedynai dažnai nulenkia šakas iki žemės, todėl hortenzijos sodinamos grupėmis arba aptveriamos. Šie augalai mažai atsparūs šalčiui, todėl dalis stiebo arba netgi ir visas augalas gali iššalti.

## Žiedų spalva

Hortenzijų žiedų spalva dažniausiai balta, tačiau kai kurių rūšių gali būti ir mėlyna, raudona, rožinė ar alyvinė. Tiksli šių rūšių žiedų spalva priklauso nuo dirvožemio pH: rūgščiame dirvožemyje žiedai bus mėlyni, neutraliame – blyškiai kreminiai, šarmingame – rožiniai arba alyviniai. Hortenzijos žydi nuo birželio iki rugsėjo mėnesių. Jų žiedynus sudaro dvejopi žiedai – smulkūs dvilyčiai žiedyno viduryje ir stambūs sterilūs spalvoti žiedeliai aplink juos.

## Auginamos Lietuvoje

Lietuvoje dažniausiai sutinkamos hortenzijos:

* šviesioji hortenzija (*Hydrangea arborescens*). Tėvynė Šiaurės Amerika, mūsų šalyje daugiausiai auginamos „Grandiflora“ ir „Annabelle“ veislės. Dažniausiai tai 1–1,5 m aukščio krūmas, žiedai balti ar žalsvai balti.
* šluotelinė hortenzija (*Hydrangea paniculata*). Tėvynė Rytų Azija, Lietuvoje auginamos „Brussel’s Lace“, „Burgundy Lace“, „Grandiflora“ ir „Kyushu“ veislės. Tai 2 m aukščio krūmas, žiedai šluotelės formos, balti, vėliau parausta.
* laipiojančioji hortenzija (*Hydrangea petiolaris*). Tėvynė Rytų Azija. Tai aukšta laipiojanti liana. Žiedai žalsvai balti.
* ąžuolialapė hortenzija (*Hydrangea quercifolia*). Tėvynė Šiaurės Amerika. Tai 1,2–2,5 m aukščio krūmas. Žiedai baltai kreminiai, vertinama dėl dekoratyvių lapų, kurie keičia spalvą augalą pasodinus saulėtoje vietoje.

## Gydomosios savybės

Hortenzijos šaknys naudojamos medicinoje. Jos normalizuoja vandens ir druskų apykaitą organizme, pasižymi priešuždegiminiu poveikiu, skatina akmenų inkstuose ir tulžies pūslėje tirpimą.

## Nuorodos
* Hortenzija – įspūdingų žiedų krūmas

## Šaltiniai
* Hortenzijos 
* Viskas apie hortenzijas (angliškai)
Verdės lagūna

**Verdės lagūna** (, ; **Žalioji lagūna**) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente. Telkšo Likankaburo ugnikalnio papėdėje, 4350 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.

Ilgis 3,7 km, plotis 2,3 km. Protaka jungiasi su Blankos lagūna. Dėl didelio magnio kiekio ežero vanduo yra smaragdiškai žalios spalvos.


Soleil levant sur la Laguna Verde - Licancabur.jpg|Verdės (žalioji) ir Blankos (baltoji) lagūnos
Laguna Verde, Bolivia.jpg|Verdės lagūna ir Likankaburas
Laguna Verde from Licancabur.jpg|Verdės lagūna nuo Likankaburo
Laguna Verde Reserva nacional de fauna andina Eduardo Abaroa 10.jpg|Druskų sluoksnis pakrantėje


## Taip pat skaitykite
* Spalvotosios lagūnos
Blankos lagūna (Bolivija)

**Blankos lagūna** (, ; **Baltoji lagūna**) – nedidelis druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente. Telkšo 4350 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.

Ilgis 5,6 km, plotis 3,5 km. Protaka jungiasi su Verdės lagūna. Dėl mineralų gausos ežero vanduo yra balkšvos spalvos.
Kolorados lagūna

**Kolorados lagūna** (, ; **Raudonoji lagūna**) – seklus druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente, netoli Čilės sienos. Telkšo 4278 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.

Ilgis 15 km, plotis 12 km. Dėl mineralų nuosėdų ir dumblių pigmentacijos ežero vanduo raudonos spalvos. Jame yra baltų borakso salų.

1971 m. lagūna įtraukta į Ramsaro konvencijos saugomų vandens telkinių sąrašą. Kolorados lagūnoje gausu Džeimso flamingų, galima sutikti ir Andų flamingų bei Čilės flamingų.

## Taip pat skaitykite
* Spalvotosios lagūnos

## Šaltiniai
Selestės lagūna

**Selestės lagūna** (, ; **Žydroji lagūna**) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Altiplano plokščiakalnyje, Potosi departamente. Telkšo Uturunku ugnikalnio papėdėje, 4529 m aukštyje virš jūros lygio. Priklauso Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinam rezervatui.

Ilgis 2,5 km, plotis 1,5 km. Ežero vanduo žydros spalvos. Sutinkami Andų flamingai.
Hediondos lagūna

**Hediondos lagūna** (, ) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, netoli Čilės sienos. Šalia telkšo Kanjapos ir dar grupė lagūnų. Yra 4100 m aukštyje virš jūros lygio.
Spalvotosios lagūnos

**Spalvotosios lagūnos** () – nedidelių druskingų ežerų grupė Altiplane, Bolivijos pietvakariuose, Potosi departamente. Dėl didelės mineralizacijos lagūnų vanduo įgauna ryškias spalvas: žalią, raudoną, mėlyną, balkšvą, žydrą, rausvą ir kt.

Žymiausios spalvotosios lagūnos:
* Verdės lagūna
* Kolorados lagūna
* Selestės lagūna
* Blankos lagūna
* Hediondos lagūna
* Karos lagūna
* Salados lagūna
Karos lagūna

**Karos lagūna** (, ) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane. Telkšo 4522 m aukštyje virš jūros lygio. Apskritimo formos, 4,8 km ilgio ir 4,6 km pločio. Vanduo mineralizuotas, žalsvos spalvos.
Tokorpuris

**Tokorpuris** (, ) – vulkaninis masyvas Anduose, Čilės – Bolivijos pasienyje. Aukštis 5808 m. Vakarinėje pusėje stūkso riolitinis lavos kupolas, vadinamas *Cerro La Torta* (kadangi savo išvaizda primena tortą). Tokorpurio viršūnėje yra 1,4 km skersmens krateris. Netoliese, Čilės pusėje yra El Tatio geizerių laukas.

## Išnašos
Salados lagūna

**Salados lagūna** (, ) – druskos ežeras pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane. Ilgis 5,6 km, plotis 2,9 km. Dėl didelės mineralizacijos vanduo šviesiai žalios spalvos.

Į pietus nuo lagūnos yra terminės versmės, kurių vanduo sušyla iki 30 °C ir turistų naudojamas maudymuisi.
Salvadoro Dali dykuma

**Salvadoro Dali dykuma** (, ) – dykuma pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, į pietus nuo Čalvirio druskos lygumos. Plotas 110 km². Įeina į Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinį rezervatą.

Dykuma pavadinta pagal ispanų dailininką Salvador Dalí.
Perukas

**Perukas** – natūralius galvos plaukus primenantis galvos dangalas, kurį sudaro ant užsimaunamo audinio pagrindo pritvirtinti natūralūs žmogaus galvos plaukai ar tokių plaukų imitacija iš sintetinių arba natūralių medžiagų.

Perukai naudojami:
* kaip priemonė savų plaukų defektams (pvz., plikei ar praretėjusiems plaukams) paslėpti;
* kaip mados priemonė suteikti reikiamai išvaizdai.
** greitai pakeisti išvaizdą. Taip nereikia laukti kol jie užaugs, nereikia jų dažyti, garbanoti ar tiesinti ir pan.
** standartinei išvaizdai įgyti. Pvz., Europoje buvo laikotarpis, kai perukus nešiojo vyrai didikai, kariškiai, teisėjai, nes to reikalavo to meto mada, net jei nuosavi plaukai buvo nė kiek ne prastesni.
* kaip priemonė aktoriaus išvaizdai pakeisti teatre ar kine
* kaip maskuotės priemonė išvaizdai pakeisti slapstantis

## Istorija
Pirmieji perukai, kaip valdžios ir hierarchijos simboliai, atsirado senovės Egipte ir Persijoje. Tuo tarpu senovės Romoje itin madingi buvo natūralių plaukų perukai, padidinantys šukuosenas bei paslepiantys retėjančius plaukus. Na, o pripažinimo viršūnė buvo pasiekta XVIII amžiuje, kai pasirodyti visuomenėje be peruko tapo nedovanotinu nemandagumu.

Istorinės aplinkybės perukų nešiojimą koregavo ne vieną sykį: pradedant Senovės Egiptu, kur perukus dėvėjo visi (egiptiečiai kovodami su parazitais galvas skusdavosi plikai, o perukas atliko ne tik estetinę, bet ir praktinę funkciją: tarnavo ir kaip galvos apdangalas), baigiant Prancūzijos revoliucija 1789–aisiais, kai perukų buvo atsisakyta kartu su visomis kitomis turtingųjų privilegijomis.

## Šinjonų era
Perukų „krizė“ sukūrė palankias sąlygas kitos puošmenos – šinjono – įsigalėjimui. **Šinjonas** – pridėtiniai plaukai, prisegami arba pririšami prie natūralių plaukų.
 
Napoleono valdymo metais perukų vajų pakeitė šinjonų mada. Tiesa, tuo metu suklestėję šinjonai visai nebuvo panašūs į tuos, kuriuos renkamės šiandien. Napoleono epochos moterys puošėsi aukštais uždedamų plaukų šinjonais, dar vadinamais „žirafomis“. Buvo manoma, kad kuo aukštesnis šinjonas, tuo labiau jis priartėja prie tų laikų mados standartų.
 
Kiek vėliau išpopuliarėjo įvairios kasytės, kurios buvo tvirtinamos ne prie šukuosenos, o prie skrybėlės ar kitokio galvos apdangalo.

XIX a. antrojoje pusėje įsiviešpatavo šinjonai iš dirbtinių sruogų. Šioms mados tendencijoms neliko abejingi ir vyrai: tapo įprasta dirbtinių plaukų sruoga užmaskuoti plikę ar išretėjusius plaukus.

Modernizmas šinjonų nešiojimo madas pasuko kita kryptimi. Kadangi mados norma tapo ilgų banguotų plaukų šukuosenos, šinjonai būdavo veliami ir prie šukuosenos tvirtinai taip, kad suteiktų natūraliai gausių plaukų efektą.
Silolio dykuma

**Silolio dykuma** (, ) – dykuma pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Atakamos dykumos dalis. Įeina į Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinį rezervatą. Aplink Silolio dykumą telkšo Spalvotosios lagūnos ir Ujūnio druskos lyguma.

Silolio dykuma žymi savo eoliniais (vėjo erozijos) dariniais. Žymiausias darinys – Akmeninis Medis ().
Peskado sala

**Peskado sala** (, ) – sala Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane plytinčioje Ujūnio druskos lygumoje. Yra jos centrinėje dalyje. Plotas 24,62 ha. Ilgis 14,5 km, plotis 0,9 km. Aukščiausia altitudė 3822 m. Paviršius uolingas, tankiai apaugęs kaktusais echinopsiais, užaugančiais iki 10 m aukščio.

Peskado sala – turistų gausiai lankomas objektas.
Bruno Bauer

**Bruno Bauer** (1809 m. rugsėjo 6 d. – 1882 m. balandžio 13 d.) – vokiečių teologas, filosofas ir istorikas.
Baueris yra žymus Naujojo testamento ištakų tyrimais bei kontroversiška išvada, kad ankstyvoji krikščionybė yra daugiau perėmusi iš senovės graikų filosofijos (stoicizmo) nei iš judaizmo. Nuo 1840 m. jis parašė eilę kontroversiškų darbų, ginančių idėją, kad Jėzus tėra mitas, antro amžiaus graikų, romėnų ir judaizmo teologijos mišinys.

## Pagrindiniai darbai

* *Kritik der evangelischen Geschichte des Johannes* („Jono evangelijos istorinė kritika“, 1840m.)
* *Kritik der evangelischen Geschichte der Synoptiker*, (2 tomai (1841m.)
* *Die Posaune des jüngsten Gerichts über Hegel, den Atheisten und Antichristen* (1841m.)
* *Die gute Sache der Freiheit und meine eigene Angelegenheit* (1842m.)
* *Hegels Lehre von der Religion und Kunst von dem Standpunkte des Glaubens aus beurteilt* (1842m.)
* *Das Entdeckte Christentum* (1843m., uždrausta ir sunaikinta, vėl išleista tik 1927m.)
* *Die Judenfrage* (1843m.) („Žydų klausimas“)
* *Geschichte der Politik, Kultur und Aufklärung des 18. Jahrhunderts ([[1843]]-[[1845]]m.)
**Geschichte Deutschlands und der französischen Revolution unter der Herrschaft Napoleons*, 2 tomai ([[1846]]m.)

**Kritik der Evangelien und Geschichte ihres Ursprungs*, 4 tomai, 4 priedai ([[1850]]-[[1852]]m.)
**Russland und das Germanentum* ([[1853]]m.)
**Philo, Renan und das Urchristentum* ([[1864]]m.)
**Christus und die Cäsaren* ([[1877]]m.)
**Zur Orientierung über die Bismarck’sche Ära* ([[1880]]m.)
**Disraelis romantischer und Bismarcks sozialistischer Imperialismus'' (1882m.)

## Nuorodos

* Stenfordo filosofijos enciklopedija: Bruno Bauer (ang.)
Sol de Manjana

**Sol de Manjana** (, ) – terminio aktyvumo teritorija pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, į pietus nuo Kolorados lagūnos, 4850 m aukštyje virš jūros lygio. Apima 2 km² plotą.

Yra aktyvių fumarolių, verdančios lavos kraterių, geizerių, išmetančių vandens ir garų srautus į 10-50 m aukštį.
Pasaulietinis humanizmas

**Sekuliarusis humanizmas**, *pasaulietinis humanizmas* – humanistinė filosofija, kuri remiasi mokslu, etika ir teisingumu, ji visiškai atmeta religiją, kaip netinkamą pagrindą, kuriuo remiantis galima būtų daryti sprendimus.

Terminas „sekuliarusis humanizmas“ buvo sugalvotas XX a. tam, kad aiškiai atsiskirti nuo religinio humanizmo.

## Pažiūros ir principai

* **Įsitikinimai turi būti tiriami** – religinės ir politinės dogmos negali būti laikomos absoliučia tiesa.
* **Įrodymai, [[mokslinis metodas]]** – kritinis mąstymas priimant žmogui svarbius sprendimus, misticizmo atsisakymas.
* **Pilnatvė, kūrybingumas** – individo ir visos žmonijos gerovės kėlimas.
* **Tiesos paieškos** – naujų duomenų, objektyvios tiesios ieškojimas.
* **Šiapusinis gyvenimas** – rūpinimasis šio, o ne pomirtinio gyvenimo gerove.
* **[[Etika]]** – individo laisvės ir atsakomybės kėlimas.
* **Geresnio pasaulio kūrimas** – įsitikinimas, kad besikeičiant idėjomis, remiantis gera valia, tolerancija, galima kurti progresyvesnį ir geresnį pasaulį.

## Didžiausios organizacijos

Norvegijos humanistų asociacija (*Human-Etisk Forbund*), turi 72 000. narių. Rengia nereligines vardo suteikimo, vestuvių ir laidotuvių ceremonijas.

Tarptautinė humanizmo ir etikos sąjunga (*International Humanist and Ethical Union*). Skėtinė organizacija, vienijanti skeptikus, sekuliaristus, laisvamanius, ateistus, racionalistus visame pasaulyje. Įkurta 1952 m. Amsterdame. Organizacija reprezentuoja apie 3 milijonus humanistų iš 100 nacionalinių organizacijų ir 40 šalių, turi patarėjo statusą JTO.

Pagrindiniu savo dokumentu sekuliarūs humanistai laiko „Amsterdamo deklaraciją 2002“.
Empechos druskožemis

**Empechos druskožemis** () – druskožemis pietvakarių Bolivijoje, Potosi departamente, Altiplane, 3723 m aukštyje virš jūros lygio. Kaip ir gretimai plytintis Ujūnio druskožemis, susidarė nusekus Minčino ežerui. Grynos druskos sluoksnis yra lygumos centre, užima 138 km² plotą. Viso Empechos druskožemio plotas siekia 483 km², ilgis 50 km, plotis 30 km.

## Šaltiniai
Druskožemis

**Druskožemis** () – plokščia lyguma, padengta druskų (chloro, nitratų, boro ir kt.) ir kitų mineralų sluoksniu. Susidaro dykumose ar kitose sausringose vietose išdžiuvus druskos ežerui. Druskožemis susidaro tik ten, kur garuojamumas viršija kritulių kiekį.

Kai kurie druskožemiai (pavyzdžiui, Bonevilio druskožemis JAV) naudojami greičio lenktynėms. Tačiau dalyje druskožemių (pavyzdžiui, Kataros) būna pavojingų purvo ar vandens sankaupų, į kurias gali įsmegti transporto priemonė.

Druskožemiai nemaišytini su žmonių sukurtais druskos garinimo tvenkiniais.

Didžiausi druskožemiai plyti centriniuose Anduose, bei JAV Didžiajame Baseine. Didžiausias pasaulyje – Bolivijoje esantis Ujūnio druskožemis, kurio plotas 10 582 km².

## Šaltiniai
AFC

Santrumpa **AFC** gali reikšti:

* Amerikos futbolo konferencija, *American Football Conference*;
* Azijos futbolo konfederacija,
* Nusivylusi vidutinybė. *Average frustrated chump*
Jerubiškiai

**Jerubiškiai** – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 6 km į pietus nuo Eržvilko. Pietinė kaimo dalis priklauso Girdžių seniūnijai. Per Jerubiškius teka upės Vidauja ir Nerys, kaimo vakaruose, prie , pastaroji įteka į Vidaują.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Bronislovas Martinkus (1933–2020), inžinierius, ekonomistas, technologijos mokslų daktaras.
* Vytautas Martinkus (g. 1943 m.), rašytojas, literatūrologas.

## Šaltiniai
Proto kultas

**Proto kultas** () – sekuliarizmu ir ateizmu paremta bažnyčia, egzistavusi Prancūzijoje revoliucijos metu. Jos pagrindiniai įkūrėjai buvo *[[Jacques Hébert]]* ir *[[Pierre Gaspard Chaumette]]*. Kaip atsaką į ją, deistas Maksimiljanas Robespjeras įkūrė Aukštesniosios būtybės kultą (*Culte de l'Être suprême*).

Proto kultas gyvavo maždaug 1792–1794 m. ir buvo sunaikintas Robespjero.

Į „Proto šventyklas“ buvo perdarytos kelios Paryžiaus bažnyčios, pavyzdžiui, Šv. Pauliaus Šv. Liudviko bažnyčia.

Proto kultas buvo švenčiamas karnavalais, būdavo naikinami religiniai daiktai, kartais net niokojamos bažnyčios. Proto kulto esminis „stabas“ buvo *Proto deivė*, kuria paskelbta jauna spaustuvininko *[[Antoine-François Momoro]]* žmona *Thérèse Momoro*.

Tiek Proto kultas, tiek Aukštesniosios būtybės kultas buvo Prancūzijos nukrikščioninimo dalis. Abu šie kultai galutinai išnyko Napoleono valdymo metu.

## Nuorodos
* Prancūzijos revoliucija: proto kultas (ang.)
Rausvataškė šalmabudė

**Rausvataškė šalmabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Spygliuočių miškai, ant nukritusių spyglių.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kepurėlė labai trapi, rausvai rudai dėmėta, taškuota.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2–3 (4) cm skersmens, jauna - varpeliškai kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, permatomai vagota, kreminė, balsvai kreminė, rausvai dėmėta. Lakšteliai resvi, stori, nesiauri, pilkšvi, seni - rausvai taškuoti, prisegtiniai, trapūs. Kotas 5–7×0,2–0,3 cm, trapus, kepurėlės spalvos, ties pamatu baltai plaukuotas. Trama balta, plona, trapi, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 9–12×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai trapūs, auga ant nukritusių spyglių, grupėmis, kartais net kolonijomis.

Auga spygliuočių miškuose, vietomis lyg prisėta. Labai dažna. Paklotės saprotrofas. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 181 psl.
Aleksandras Kutkus

**Aleksandras Kutkus** (iki 1933 m. *Aleksas Kutkauskas* 1899 m. balandžio 6 d. Šlapiašilis, Svėdasų valsčius – 1969 m. rugsėjo 6 d. Čikaga) – Lietuvos dainininkas (tenoras).

## Biografija
Žmona Jadvyga Kutkuvienė. Baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. 1913–1916 m. dainuoti mokėsi Sankt Peterburgo liaudies konservatorijoje. Koncertavo Rusijoje, taip pat ir Sankt Peterburgo lietuvių renginiuose. 1919–1922 m. Sevastopolio operos teatro, 1922–1944 m. Valstybės teatro solistas. Sukūrė apie 40 vaidmenų. Gastroliavo Vokietijoje, Švedijoje, Prancūzijoje, Estijoje, Latvijoje.
1922–1927 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1943 m. su pertraukomis – Kauno konservatorijoje. 1944 m. persikėlė į Vilnių. Dėstė Vilniaus muzikos mokykloje. Dainavo Vilniaus operos spektakliuose.

Bendradarbiavo spaudoje, kartais pasirašydavo Al. K. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Uchtėje (Žemutinė Saksonija) vadovavo chorui, 1947 m. Detmolde dainavo Almavivos partiją lietuvių pabėgėlių pastatytoje Dž. Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“. 1949 m. apsigyveno JAV.

Mokiniai: Viktoras Bručkus, Antanas Kučingis. 

## Vaidmenys

* Alfredas, Hercogas – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Faustas – Šarlis Guno. Faustas
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen
* Germanas, Lenskis – Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Eugenijus Oneginas
* Liutauras, Jonušas – Jurgis Karnavičius. Gražina, Radvila Perkūnas
* Danguolis – Antanas Račiūnas. Trys talismanai

## Bibliografija
* Dainininko dalia, atsiminimai, 1960 m.

## Įvertinimas
* 1930 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Jadvyga Kutkuvienė

**Jadvyga Kutkuvienė-Vencevičaitė** (1898 m. sausio 25 d. Žiogų dvaras, Skapiškio valsčius – 1984 m. balandžio 27 d. Čikaga) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas), pedagogė.

## Biografija
Vyras Aleksandras Kutkus. Dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir privačiai pas O. Pavlovą. 1920 m. debiutavo Operos vaidyklos pirmajame spektaklyje – Dž. Verdžio operoje „Traviata“. 1920–1944 m. Valstybės teatro solistė. Gavusi Švietimo ministerijos stipendiją 1929–1930 m. studijavo Paryžiuje pas S. Gladkają-Kedrovą. 1941–1943 m. dėstė dainavimą Kauno konservatorijoje. 1944 m. pavasarį persikėlė į Vilnių, dainavo Vilniaus operoje, dėstė muzikos mokykloje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1947 m. Detmolde dainavo lietuvių pabėgėlių pastatytoje Dž. Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas“. 1949 m. apsigyveno JAV, Čikagoje, dėstė dainavimą muzikos studijoje. Valstybės teatre Kaune sukūrė apie 50 vaidmenų.

## Vaidmenys
* Amneris, Azučena, Ulrika – Džiuzepė Verdis. Aida, Trubadūras, Kaukių balius
* Dalila – Kamilis Sen Sansas. Samsonas ir Dalila
* Laura – Almikaras Pončielis. Džokonda
* Šarlotė – Žiulis Masnė. Verteris

## Šaltiniai
Raudonsultė šalmabudė

**Raudonsultė šalmabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Lapuočių, dažniausiai juodalksnio ar baltalksnio papuvusi mediena.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai stangrūs, tamprūs, purpuriškai rudi.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm skersmens, varpeliška, sena - paplokščiai iškili, su gūbreliu, kūgiška, pakraščiai vagoti, blakstienoti, purpuriškai ruda, rusvai ruda. Lakšteliai reti, balti, priaugtiniai, perlaužus išsisunkia rausvai rudo skysčio lašeliai, jiems išdžiūvus, lieka ruda juosta. Kotas 3–8×0,2–0,4 cm, kepurėlės spalvos, prie lakštelių balsvai šerkšnotas, pamatinė dalis ruškiai plaukuota, šeriuota, perlaužus išsiskiria raudonai rudas skystis. Trama plona, rusva, pelėsių kvapo, aštroko skonio. Sporos 7–10×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlę ar kotą perlaužus išsiskiria raudonai rudo skysčio lašeliai.

Auga kuokštais, grupėmis, ant išvirtusių alksnių, retai kitų lapuočių šakų, stobrių. Dažna. Medienos saprotrofas. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 182 psl.
Emeritas

**Emeritas** ( (taip pat *Deponens emereri*) – „paveldėti teisę (į ką nors)“; „ištarnauti, pasenti, tapti nereikalingu“) – profesoriui, kitam dėstytojui, dvasininkui (pvz., vyskupui) suteikiamas vardas, paprastai dėl amžiaus atleidžiant nuo kasdienių pareigų ėjimo.

Emerito sąvoka pradžioje buvo taikoma kareiviams („stipendia emeritus“; taip pat „veteranas“). Emerito vardas aukštosiose mokyklose paprastai yra suteikiamas vyresniems nei 65 metų profesoriams, gali būti už ypatingus nuopelnus universitetui (pvz., VU). Sprendimą dėl vardo suteikimo priima universiteto senatas.
Profesoriaus emerito statusas įsigalioja nutrūkus darbo sutarčiai su universitetu ir suteikia teisę užsiimti mokslo ir studijų veikla. Emerito statusas nėra tolygus pensininkui. Pensininkas yra visiškai atleidžiamas nuo pareigų vykdymo, o emeritas iš dalies tebetęsia savo darbą mokslinėje srityje. Emerito piniginis atlygis paprastai didesnis nei pensininko ir būna artimas paskutiniam mokslininko atlyginimui. Po emeritacijos profesorius arba dėstytojas paprastai praranda savo administracinius postus universiteto ar fakulteto valdymo struktūroje, tačiau toliau vykdo mokslinius tyrimus arba jiems vadovauja, kuruoja magistrų arba doktorantūros mokslinius darbus, gali būti akademinių egzaminų komisijų nariais, dirbti ekspertais teismams ar prokuratūrai.
Ernestas Kutorga

**Ernestas Kutorga** (g. 1961 m. liepos 24 d. Kaune) – Lietuvos mikologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Viktoras Kutorga. 1984 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1991 m. biologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1981 m. dirba Botanikos institute, nuo 1998 m. Mikologijos laboratorijoje. Nuo 1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1998 m. docentas. 1994–1995 m. stažavo Didžiojoje Britanijoje.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų kryptis – diskomicetų įvairovė, sistematika ir ekologija. Nuo 1998 m. Lietuvos mikologų draugijos pirmininkas. Nuo 2000 m. daugiatomio veikalo „Lietuvos grybai“ redakcinės kolegijos narys.

## Bibliografija
* Ascomycota skyriaus Patellariaceae šeimai priskirtų genčių revizija, su D. L. Hauksvortu, 1997 m., anglų kalba
* Botanikos ir mikologijos nomenklatūra, 1997 m.
* Lietuvos grybai t. 3, d. 2, Ausūniečiai (Pezizales), 2000 m.

## Įvertinimas
* 2001 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Pragmatinis ateizmas

**Pragmatinis ateizmas**, dar žinomas kaip **Apateizmas** (*[[apatija]]* ir *[[teizmas]]* junginys) – tam tikra požiūrio į dievus forma, kuomet žmogui iš esmės nerūpi ar Dievas (dievai) egzistuoja bei kiti teologiniai ir religiniai klausimai. Apateistu gali būti tiek teistas, tiek ateistas, tiek agnostikas. Pragmatinis ateistas dievo egzistavimo klausimą laiko visiškai neįdomiu ir nesvarbiu žmogaus gyvenime bei veikloje.

Istoriškai religingi žmonės pragmatinį ateizmą dažnai siedavo su amoralumu ir tamsumu (neišprusimu), hedonizmu, moraliniu reliatyvizmu.

JAV žurnalistas ir rašytojas Jonathan Rauch pragmatinį ateizmą apibūdino kaip „*atsisakymą taip rūpintis religijomis ir pasirinkimą verčiau rūpintis žmonėmis*“.

## Nuorodos
* „Church of Apatheism“ 
* Apatheism, Allognosticism, and the American Religious Landscape (ang.)

### Išnašos
Birutė Rokaitė-Vanagienė

**Birutė Rokaitė-Vanagienė** (1934 m. lapkričio 9 d. Mosėdyje, Skuodo raj.--2011 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkė, įvairių autorių kūrinių redaguotoja, „Šiaurės vakarų žemaičių tarmės žodyno“ autorė (I tomas, A--O, 2014, Lietuvių kalbos institutas).

1954 m. baigė Mosėdžio vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus pedagoginį institutą. 1960 m. pradėjo dirbti Lietuvių kalbos institute. B. Vanagienė yra viena iš autorių ruošiant chrestomatiją „Lietuvių kalbos tarmės“ (1970 m.), bei „Lietuvių kalbos atlasą“. Paskelbė straipsnių iš dialektologijos ir lingvistinės geografijos. Tyrinėjant dialektologiją ir kalbą vadovavo ekspedicijoms.

## Knygos
* „Šiaurės vakarų žemaičių tarmės žodynas: Ylakių, Lenkimų, Mosėdžio, Skuodo, Šačių apylinkių šnektos“, I tomas (A–O), Lietuvių kalbos institutas, 2014, p. I–XXXI, 1–487.

## Redaguoti kūriniai

* Motiejus Valančiaus „Raštai“, 1972 m.
* Simonas Daukantas, „Raštai“, 1976 m.
* J. Rupeika, P. Gomaliauskis, J. S. Dovydaitis, „Apysakos“, 1982 m. (Lietuvių didaktinė proza)
* Simonas Daukantas, „Vertimai ir sekimai“, 1984 m.
* Antanas Tatarė „Pamokslai išminties ir teisybės“, 1989 m.
* Vincas Pietaris „Algimantas“, 1989 m.
* Simonas Daukantas, „Istorija žemaitiška“, 1995 m.

## Apdovanojimai
Lietuvos Respublikos mokslo premija, 1994 m.

## Apie
* Giedrius Subačius, Birutės Rokaitės-Vanagienės žodynas ir kiti darbai. In: „Šiaurės vakarų žemaičių tarmės žodynas: Ylakių, Lenkimų, Mosėdžio, Skuodo, Šačių apylinkių šnektos“, I tomas (A–O), Lietuvių kalbos institutas, 2014, XI–XXII.
Diena Media

**„Diena Media“** – žiniasklaidos, spausdinimo paslaugų ir interneto projektų plėtros įmones jungianti grupė, įkurta 2007 m. birželio mėn. Vienija „Diena Media News“, „Diena Media Web“ ir „Diena Media Print“ bendroves. 100 proc. „Diena Media“ akcijų valdo investicijų bendrovė „Hermis Capital“.

## Struktūra
„Diena Media News“ leidžia dienraščius „Vilniaus diena“, „Kauno diena“, Klaipėda, turi išskirtines teises leisti metinį žurnalą „The Economist. Pasaulis 2009 metais“.

„Diena Media News“ generaliniu direktoriumi – Nerius Gasparavičius buvo iki 2009 metų sausio 17 d. „Hermis Capital“ valdomos UAB „Diena Media News“ generalinio direktoriaus poste Nerių Gasparavičių keičia „Hermis Capital“ projektų vadovas Robertas Beržinskas. Kartu su N. Gasparavičiumi iš „Diena Media News“ taip išeina dienraščio „Vilniaus diena“ vyriausiasis redaktorius Ovidijus Lukošius ir redaktorius Kęstutis Jauniškis. Oficialiai skelbiama priežastis buvo pasibaigusi sutartis dėl dienraščių valdymo.

## Istorija
2007 m. vasario mėn. „Hermis Capital“ iš Norvegijos bendrovės „Mecom Press“ už neskelbiamą sumą įsigijo 100 proc. dienraščio „Kauno diena“ akcijų. Gegužės mėnesį buvo nupirkta 100 proc. „Klaipėdos“ dienraščio akcijų, o spalio mėnesį Vilniuje pradėtas leisti dienraštis „Vilniaus diena“.

Visi trys laikraščiai yra panašaus dizaino ir pateikia panašius priedus, skiriasi tik nežymi informacija, aktuali konkretaus miesto skaitytojams.

„Diena Media Web“ – bendrovė, sukūrusi dienraščių „Vilniaus diena“, „Kauno diena“ ir „Klaipėda“ internetinius portalus. „Diena Media Web“ įkurta 2007 m., lapkričio mėn. ir likviduota 2010 m. spalio mėn.

Pirmasis direktorius - Vladas Sapranavičius įmonei vadovavo nuo jos įkūrimo 2007 m. lapkritį iki 2009 m. birželio mėn. Nuo 2009 m. birželio 8 d. iki 2010 m. spalio mėn. įmonei vadovavo Nerijus Butvilas.

2008 m. gegužės mėn. atnaujintas portalas „kaunodiena.lt“, rugsėjo mėn. - „kl.lt“, tą patį mėnesį pradėjo veikti portalas „vilniausdiena.lt“, kuri 2009 m. rugsėjo mėn. buvo pervadinta į "diena.lt".

„Diena Media Print“ – poligrafijos įmonė, užsiėmusi laikraštinių, žurnalinių ir reklaminių leidinių spauda. Likviduota 2009 m.

## Nuorodos
* „Diena Media“ oficialus internetinis puslapis http://www.dienamedia.lt
Pranas Kuzma

**Pranas Kuzma** (1877 m. spalio 3 d. Kuliai, Jūžintų valsčius – 1943 m. gegužės 6 d. Ukmergė) – Lietuvos visuomenės veikėjas, administracinis darbuotojas.

## Biografija
XX a. pradžioje – Sankt Peterburgo fabrikų darbininkas. Dalyvavo darbininkų judėjime. Vienas Mažturčių draugijos steigėjų. Kalintas už lietuviškų knygų platinimą. 1907–1912 m. III Rusijos Valstybės Dūmos atstovas nuo Kauno gubernijos, socialdemokratų frakcijos narys. 1909 m. pasitraukęs iš frakcijos suartėjo su viltininkais. 1915–1917 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti darbuotojas. Grįžęs į Lietuvą dirbo savivaldybėse. 1927 - 1931 Pranas Kuzma buvo Ukmergės burmistras.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Žemdirbys“ ir kituose leidiniuose. Yra išleidęs knygą "Dūma ir jos darbai" (1909) "

## Bibliografija
* Užrašai iš darbininko gyvenimo, autobiografinė apybraiža, 1908 m.
* Dūma ir jos darbai, 1909 m.

## Šaltiniai
Stanislovas Kuzma

**Stanislovas Kuzma** (1947 m. gegužės 7 d. Panevėžyje – 2012 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
1973 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1976 m. dėstė piešimą Lietuvos dailės institute, 2000–2001 m. – skulptūrą Vilniaus dailės akademijoje.

## Kūryba
Kūrė iš akmens, medžio, metalo, dažnai derino kelias medžiagas, naudojo polichromiją. Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų, mažųjų formų skulptūrų (Šeima 1976 m., „Pasilenkusi moteris“ 1979 m., „Žemė“ 1983 m., „Debesis“ 1987 m.), skulptūrinių portretų (prof. Vytautas Sirvydis, 1980 m.), antkapinių paminklų, memorialų, medalių. Kūriniams būdinga stilizuotos subtilios formos, ekspresyvūs, ištęstų proporcijų siluetai, glotnūs, preciziškai apdoroti paviršiai.

Nuo 1974 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Maskva, Rostokas, Zalcburgas, Bona), individuali paroda surengta Vilniuje 1996 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, A. Tretjakovo galerija Maskvoje, Olimpinis sporto muziejus Lozanoje, kiti užsienio šalių muziejai.

## Darbai
* Motinystė, Žirgas ir sakalas, Eglė, Žilvinas, jų vaikai, Juknaičių gyvenvietės pastatų interjerams, parkui, 1976–1982 m.
* Versmė, Mūzų šventė, Lietuvos dramos teatras, Vilnius, abi 1981 m.
* Sutartinė, prie viešbučio „Lietuva“, Vilnius, 1984 m.
* Žemė, Klaipėdos skulptūrų parkas, 1985 m.
* Šaulys, Saulės laikrodžio aikštė, Šiauliai, 1986 m.
* Pieta, Sausio 13 aukoms, Antakalnio kapinės, 1995 m.
* Krepšininkas, Olimpija, Graikija, 1996 m.
* 1996 m. atkūrė 1950 m. sunaikintas Vilniaus arkikatedros frontono skulptūras
* Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras, Panevėžys, 2003 m.

## Įvertinimas
* 1982 m. LTSR valstybinė premija
* 1996 m. Lietuvos nacionalinė premija
* 1997 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

## Galerija

Nacionalinis dramos teatras.jpg|Mūzos. Nacionalinis dramos teatras
StanislausCathedral.jpg|Šv. Stanislovas virš Vilniaus arkikatedros
Lithuania Vilnius Antakalnis Cemetery Musoleum.jpg|Pieta. Antakalnio kapinės
Sochy Park Klaipėda9.JPG|Skulptūra „Žemė“ Klaipėdoje


## Šaltiniai
Vladas Kuzma

**Vladas Kuzma** (1892 m. spalio 15 d. Rėkliuose, Raguvos valsčius – 1942 m. birželio 8 d. Kaune) – Lietuvos chirurgas, pedagogas.

## Biografija
1914–1918 m. studijavo Tartu universitete. 1918–1920 m. dirbo Panevėžio ligoninėje. 1920 m. atvykęs į Kauną įsidarbino gydytoju ordinatoriumi Valstybinėje miesto ligoninėje, lankė Aukštuosius kursus, dėstė Gailestingųjų seselių kursuose be atlyginimo. 1923 m. išlaikė valstybinius egzaminus į Lietuvos universiteto Medicinos fakultetą, buvo priimtas dirbti asistentu Chirurgijos katedroje. Nuo 1923 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. VDU) dėstytojas. 1924 m. vedė seselę E. Taraškevičiūtę, iki 1926 m. gyveno viename ligoninės kambaryje kaip gydytojas, kurį galima bet kada išsikviesti.

1924–1926 m. tobulinosi Vienoje ir Paryžiuje. 1925–1938 m. dalyvavo tarptautiniuose kongresuose Prancūzijoje, Vokietijoje, Turkijoje, Belgijoje. 1932 m. medicinos daktaras. 1937 m. apsigyveno naujai pastatytame name Poškos g. (archit. Stasys Kudokas). Pirmajame aukšte gyveno su šeima, o antrajame įsteigė modernią 10 lovų ligoninę. Dalyvavo Kauno Rotary klubo veikloje.

Nuo 1940 m. profesorius. 1941 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys. 1940–1942 m. VDU Hospitalinės chirurgijos katedros vedėjas. Vokiečių okupacijos metais buvo atleistas iš universiteto, dirbo miesto ligoninėje. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Mokslinė veikla
Daugelio chirurgijos krypčių pradininkas. 1923 m. pirmasis Lietuvoje perpylė kraują, propagavo kraujo konservavimą. 1927 m. pradėjo daryti inkstų, vėliau šlapimtakio, žarnų, skrandžio ir tulžies pūslės transplantacijos eksperimentus. Sukūrė skrandžio rezekcijos metodą. Tyrė tulžies pūslės ir takų akmenligės bei kitų virškinamojo trakto organų ligų, tuberkuliozės chirurginį gydymą. Padarė apie 20 000 sudėtingų operacijų. Neturtinguosius gydė nemokamai.

Bendradarbiavo žurnale „Medicina“. Paskelbė apie 70 mokslinių darbų.

## Atminimo įamžinimas
* 1982 m. KMUK centriniuose rūmuose (Eivenių g. 2) atidengtas metalinis bareljefas su įrašu (skulpt. Leonas Žuklys).
* 1986 m. KMUK Chirurgijos klinikoje atidengtas biustas (skulpt. Vladas Žuklys).
* 1988 m. buvusi Panevėžio gatvė Kauno senamiestyje pavadinta jo vardu.
* 1998 m. pastatytas paminklas Panevėžyje.
* 2002 m. prie namo (D. Poškos g. 14) atidengta memorialinė lenta su bareljefu (skulpt. Stasys Žirgulis).

## Bibliografija
* Inksto ir šlapimo takų atstatymo klausimu, 1932 m.
* Skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opų bei vėžligės chirurgiško gydymo klausimu, 1940 m.
* Skausmas ir skausmo malšinamosios priemonės, 1947 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Iškiliausias tarpukario kaunietis: stebukladarys baltu chalatu // Kauno diena, 2011-02-19
Elena Kutorgienė

**Elena Kutorgienė-Buivydaitė** (1888 m. liepos 28 d. Šiauliai – 1963 m. vasario 13 d. Kaunas, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos akių ligų gydytoja, visuomenės veikėja.

## Biografija
Sūnus Viktoras Kutorga. Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1912 m. baigė Maskvos universitetą. 1912–1916 m. Maskvos, 1916–1922 m. Petrogrado, 1922–1963 m. Kauno medicinos įstaigų akių ligų gydytoja, 1949–1960 m. Kauno II ligoninės vyr. gydytojo pavaduotoja.

Už 1905–1907 m. revoliucinę veiklą Rusijos valdžios suimta ir kalinta. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antifašistiniame judėjime Kaune, padėjo karo belaisviams, gelbėjo persekiojamus žydus ir kitų tautybių žmones. Vokiečių okupacijos metų jos dienoraštyje aprašyti karo žiaurumai. Dienoraščio ištraukas pavadinimu „Kauno dienoraštis“ rusų kalba 1968 m. paskelbtė žurnalas „Družba narodov“ (Maskva) ir 1993 m. „Juodoji knyga“ (Vilnius), ivritu – 1974 m. žurnalas „Jalkut Morešet“ (Izraelis). Paskelbė mokslinių straipsnių apie akių ligas.

## Bibliografija
* Akių liga trachoma ir kaip su ja kovoti, 1953 m.

## Įvertinimas
* 1990 m. Pasaulio teisuolės vardas ir medalis

## Šaltiniai
Joseph Edamaruku

**Joseph Edamaruku** (1934 m. rugsėjo 7 d. Keralos valstijoje – 2006 m. birželio 29 d.) – žinomas Indijos žurnalistas ir racionalistinio judėjimo lyderis.

Sanalo, dabartinio *Indian Rationalist Association* (Indijos Racionalistų Asociacijos) ir *Rationalist International* prezidento tėvas.

Edamaruku buvo žinomu racionalistu, tyrinėtojas, 173 knygų ir daugiau nei dviejų tūkstančių straipsnių malajalam kalba autorius. Nuo 1977 metų gyveno Delyje ir atstovavo Kerala Sabdam spaudos grupę.

Buvo dienraščių ir populiariosios spaudos redaktoriumi, įkūrė "Therali", racionalistinį žurnalą malajalam kalba. Skelbė racionalistinius tekstus, susitikimuose sakė kalbas ir paveikė ištisos kartos mąstysena Keraloje. Gyvenimą paskyrė karui su Indijos obskurantizmu, prietarais ir aklu tikėjimu. 1995–2005 metais buvo Indijos Racionalistų Asociacijos prezidentu, vieno iš didžiausių racionalistinių asociacijų pasaulyje.

Edamaruku kilęs iš sirietiškų apeigų krikščioniškos šeimos; paauglystėje pasiskelbė kaip racionalistas. Tapo veikėju, vedė Soley iš indiškos šeimos ir pasisakė prieš tų pačių kastų atstovų vedybas. Dalyvavo keraliečių racionalistų judėjimo kūrime. Dukart buvo nuteistas – 1970 ir 1975 metais. 1979 metais gavo tarptautinį American Atheists apdovanojimą. Jo autobiografija *The Times that Raised the Tempest* apdovanota Karalos Literatūros Akademijos kaip geriausia malajalam kalba parašyta autobiografija.

Po mirties, Edamaruku prašymu, jo akys buvo atiduotos All India Institute of Medical Sciences (AIIMS). Kūnas buvo pastatytas Keralos Namuose, Naujajame Delyje, atsisveikinti atėjo tūkstančiai žmonių. Vakare jo kūnas buvo perduotas AIIMS anatomijos departamentui, medicinos studentų naudai.

Svarbiausios knygos:

* *Cultural History of Kerala* (1977),
* *Christ and Krishna never lived* (1981),
* *Quran - a Critical Study* (1982)
* *Bhagavad Gita - a Critical Study* (1982)
* *Rationalist State* (1983)
* *Upanishads - a Critical Study* (2004)

Ir 36 knygų serija apie pasaulio religijas(1984–1987).

## Nuorodos
* Indian Atheist Publishers