open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Erik Adlerz

**Erik Adlerz** (1892 m. liepos 23 d. – 1975 m. rugsėjo 8 d.) – Švedijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas. 

## Biografija
1908 m. Adlerz būdamas vos 16-os dalyvavo šuolių į vandenį varžybose olimpinėse žaidynėse, kuriose platformos varžybose finalo nepasiekė. 

Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedas dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Sportininkas laimėjo auksą ekstremalių šuolių rungtyje ir antrąjį auksą šuoliuose iš 10 m platformos. Švedas tapo pirmuoju olimpiniu šuolininku istorijoje pelniusiu du aukso medalius tose pačiose žaidynėse.

1920 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Adlerz liko ketvirtas ekstremalių šuolių rungtyje ir pelnė sidabrą šuoliuose nuo platformos. 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dalyvavo dvejose rungtyse, bet medalių nepelnė.

Nuo 1910 m. iki 1922 m. Adlerz iškovojo 22 nacionalinio čempiono ir 7 Šiaurės Europos šalių čempiono titulus.

Po 1924 m. olimpiados dirbo šuolių į vandenį treneriu. Nuo 1932 m. iki 1957 m. Švedijos nacionalinės rinktinės treneris.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Paul Günther

**Paul Günther** (1882 m. spalio 24 d. – 1959 m. vasario 13 d.) – Vokietijos šuolininkas į vandenį, olimpinis čempionas. 

## Biografija
Stokholme vykusiose penktose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis dalyvavo šuolių į vandenį varžybose. Sportininkas laimėjo auksą šuolių nuo 3 m spyruoklinės lentos rungtyje. Sportininkas taip pat pateko į ekstremalių šuolių finalą, bet pasitraukė dėl traumos.

Nuo 1910 m. iki 1920 m. Günther iškovojo 4 nacionalinio čempiono titulus.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
Pirmasis Anglijos–Olandijos karas

**Pirmasis Anglijos-Olandijos karas** (, ) – karinis konfliktas, vykęs nuo 1652 m. iki 1654 m. tarp Anglijos ir Nyderlandų dėl įtakos tarptautinėje prekyboje. 

Konfliktą sukėlė Anglijos parlamento priimtas įstatymas (Navigacijos aktai), leidęs įvežti prekes į Angliją tik anglų arba šalių gamintojų laivams. Karas prasidėjo, Anglijai atakavus olandų prekybinius laivus, o vėliau ir karines jūrų pajėgas. Po keleto jūrų mūšių, kurių daugumą laimėjo anglai, olandai pradėjo periminėti Anglijos prekybinius laivus, naudodami mažus karinius laivus, todėl Anglija nusprendė sutikti su siūlomomis paliaubomis su sąlyga, jog Anglija išlaikys prekybinį monopolį su savo kolonijinėmis teritorijomis. 1654 m. balandį pasirašyta Vestminsterio sutartis, Olandija pripažino Anglijos teisę Lamanšo sąsiauryje kontroliuoti laivybą. Olandija susitarimu įsipareigojo kompensuoti žalą Anglijai ir laikytis Navigacijos aktų reikalavimų. 

Tai buvo pirmasis iš keturių karinių konfliktų tarp Anglijos ir Olandijos.

## Šaltiniai
Anglijos–Ispanijos karas (1585–1604)

**Anglijos-Ispanijos karas (1585–1604)** (, ) – karinis konfliktas, vykęs nuo 1585 m. iki 1604 m. tarp Anglijos ir Ispanijos dėl įtakos tarptautinėje prekyboje ir Nyderlandų nepriklausomybės.

Konfliktas įsiplieskė Anglijos kariniams laivams įplaukus į Ispanijos Nyderlandų vandenis ir prisidėjus prie olandų sukilimo. Karo metu vyko mūšiai tarp Anglijos ir Ispanijos Britų salose, Atlanto vandenyne, Azorų ir Kanarų salose, Nyderlandų, Portugalijos, Prancūzijos ir Ispanijos teritorijose. 1604 m. rugpjūčio 28 d. pasirašyta Londono sutartis, kuria nutraukti kariniai veiksmai ir įteisinta *status quo ante bellum* (padėtis, buvusi iki karo) sąlyga abiejų tautų sutarimu.

Tai buvo pirmasis iš keturiolikos karinių konfliktų tarp Anglijos ir Ispanijos.

## Šaltiniai
Adi-mailagu

**Adi-mailagu** – dangaus deivė fidžių mitologijoje. 

Įvardijama „dangaus viešpate“ arba „dangaus deive“. Pasakojama, kad į žemę Adi-mailagu patekusi žiurkės pavidalu: ji nužengusi iš dangaus ir įkritusi upėn. Tikėta, kad pasirodanti ir mergelės arba sukriošusios senės pavidalais.

## Išnašos
Genius loci

***Genius loci*** (iš lotynų k. „vietos dvasia“) senovės romėnų religijoje – dvasia (genijus), sergstinti tam tikrą geografinę vietą (kalną, mišką, gyvenvietę). Religinėje ikonografijoje vietos dvasia vaizduota su tokiais atributais kaip gausybės ragas, patera arba gyvatė. Būta papročio šią dvasią vaizduoti freskose dvejopomis hipostazėmis – kaip antropomorfinę būtybę arba kaip gyvatę. Vietos dvasioms buvo statomos šventyklos, atliekami aukojimai. *Genius loci* kultas per kryžkelių globėjus larus imperatoriaus Augusto buvo įtrauktas į imperinį kultą. Romos cezaris (imperatorius) buvo laikomas visos Romos imperijos *genius loci*. Romėnų gramatikas Servijus, komentuodamas Vergilijaus „Eneidos“ eilutes teigė, jog „nėra vietos be savo dvasios“ (*Nullus enim locus sine genio est*).

Maždaug nuo XVIII a. *genius loci* samprata buvo atgaivinta britų rašytojų. Ši samprata ypač imta naudoti kraštovaizdžio architektūroje (architektai formuodami parkus, želdynus paisydavo ypatingos vietos dvasios, ją atvaizduodavo skulptūromis). Romantinėje literatūroje rašytojai ir poetai dažnai aukština tam tikros pamėgtos vietovės dvasią. Iš čia kilusi dabar paplitusi *genius loci* samprata – subjektyviai jaučiama ypatinga tam tikros vietovės atmosfera.

*Genius loci* samprata archetipinė – kone kiekvienoje mitinėje-religinėje sistemoje yra dievybių arba dvasių klasė, atsakinga už tam tikros vietovės globą (pvz., lietuvių laukpačiai, žemėpačiai, arabų džinai, japonų kami ir kt.). Taip pat *genius loci* artima šiuolaikinėje fenomenologijoje vartojama *[[Zeitgeist]]* sąvoka, reiškianti tam tikro laikmečio dvasią.

## Šaltiniai
Žeimių koplyčia

**Žeimių koplyčia** (ar *koplytėle*) vadinamos kelios koplyčios, stovinčios Jonavos rajone, Žeimių miestelyje, išsidėsčiusios šalia pagrindinės Kauno gatvės pietų–šiaurės kryptimi:

* Trys koplyčios (su laidojimo rūsiais), prišlietos prie Žeimių bažnyčios šventoriaus tvoros, aplink bažnyčią:
:1. Pietų koplyčia – raudonplytė neogotikinė koplyčia šventoriuje (pietinėje dalyje);
:2. Kosakovskių koplyčia – balto mūro klasicistinė koplyčia šventoriuje (pietinėje dalyje, šventoriaus kampe prie gatvės);
:3. Šiaurės koplyčia – balto mūro klasicistinė koplyčia šventoriuje (šiaurinėje dalyje);
* Viena koplyčia buvusioje Žeimių dvarvietėje:
:4. Žeimių dvaro koplyčia – dar vadinama „Sukilėlių koplytėle“, stovinti miestelyje prie Kauno gatvės, netoli Žeimių dvaro.
Žeimių šventoriaus Šiaurės koplyčia

**Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios šventoriaus Šiaurės koplyčia** – klasicistinė, balto mūro koplyčia su laidojimo rūsiu, stovinti Jonavos rajone, Žeimių miestelyje, priklausanti Žeimių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčios architektūriniam kompleksui. Viena iš trijų šventoriaus koplyčių, stūksanti jo šiaurinėje dalyje prie tvoros, nuo Žeimių seniūnijos pastato pusės. 2020 m. duomenimis, koplyčia buvo nenaudojama, stovėjo tuščia, atveriamu mediniu dangčiu ir kopėčiomis (prastos būklės) nusileidimui į rūsį.

Šiaurės koplyčia pastatyta XIX a. II pusėje. Ji yra regioninis architektūros ir memorialinis paminklas, nuo 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Šiaurės koplyčia iškilo dar prie senosios Žeimių bažnyčios, XIX a. antroje pusėje, priskiriama dvarininkams Nielovickiams. 1889 m. buvo paruoštas naujas mūrinės bažnyčios projektas (manoma, architekto Justino Golinevičiaus), tačiau jis liko neįgyvendintas. Dabartinė bažnyčia pagal Vaclovo Michnevičiaus projektą iškilo vėliau, 1906 m.

Koplyčia restauruota 2005-2006 m. pagal architektės Birutės Biekšienės parengtą restauracijos projektą.

## Architektūra

Šiaurės koplyčia panaši į klasicistinę Kosakovskių koplyčią, stovinčią priešingoje šventoriaus pusėje. Statinys plytų mūro sienomis, kompaktinis, stačiakampio plano, vieno aukšto, su įėjimu iš pietų pusės (nuo bažnyčios). Stogas dvišlaitis, yra pastogė. Priekyje įrengtas keturių kolonų portikas su trikampiu frontonu. Pastato frontoną priekyje vainikuoja metalinis kryžius. Šoninėse sienose įstatyti stačiakampiai langai su metalinėmis grotomis. Galinė siena sutapdinta su šventoriaus tvora. Įėjimo durys medinės, dvivėrės, rombu sukaltomis lentomis su metaliniais apkaustais. Koplyčios patalpa neužimta, be baldų. Jos vidaus sienose yra keletas nedidelių tuščių nišų.

Po koplyčia įrengtas laidojimo rūsys su tinkuoto plytų mūro cilindriniu skliautu, 6 arkinėmis laidojimo kriptų nišomis, iš kurių 5 užmūrytos.  Kriptose esama karstų su palaikais. Rūsio grindys išdėtos molio plytomis. 

## Galerija


Šiaurės koplyčia. Žeimiai, 2020.JPG|Koplyčios priekis
Žeimiai, Šiaurės koplyčios galas.JPG|Galinė siena, sutampanti su šventoriaus tvora
Vidus 2, Šiaurės koplyčia, Žeimiai.JPG|Vidaus patalpoje, į durų pusę
Rūsys, Šiaurės koplyčia, Žeimiai.JPG|Rūsys iš viršaus, pro angą koplyčios grindyse


## Šaltiniai
Šėtos sinagoga

**Šėtos sinagoga** – buvusi žydų sinagoga, išlikusi Kėdainių rajone, Šėtoje. Nenaudojamas tinkuoto mūro pastatas sujungtas su šalia stovinčia Šėtos gimnazija.

2017 m. sinagoga įtraukta į Kultūros paveldo registrą. Šiam objektui suteikta teisinė apsauga dėl jo istorinių vertingųjų savybių. Šėtos sinagoga Lietuvos istorikų nėra plačiai tyrinėta. Dabartinis pastatas iškilo 1892–1896 m.

## Istorija

Nuo XVIII a. vidurio žydai sudarė miestelio gyventojų daugumą, 1766 m. jiems suteikta privilegija statytis sinagogą. 1878 m. gaisras sunaikino sinagogą ir mokymo namus – betmidrašą.

1893 m. architektas Nikolajus Andrejevas parengė naujos sinagogos, kurioje galėjo būti sutalpintas ir betmidrašas, projektą. Buvo numatytas stačiakampio plano pastatas, sudarytas iš dviejų nelygių dalių: 2 aukštų vakarų pusėje, su moterų dalimi pirmame aukšte, ir maldos salės rytinėje dalyje. Įgyvendinant šį projektą, išliko tik struktūra – sinagogos dydis ir dekoras pakeisti.

Per Pirmąjį pasaulinį karą pastatui padaryta žalos – įgriuvo stogas, išgriautas vakarinės dalies centras. Atstatant pastatą padaryta pakeitimų. Rekonstrukcijos metu vakarinė dalis pertvarkyta į du korpusus – pirmajame aukšte atsirado dvi atskiros moterų patalpos. Naciams užėmus Šėtą, vietos žydai buvo išvaryti į Kėdainių getą, o 1941 m. rugpjūčio 28 d. nužudyti, todėl sinagoga liko be savo bendruomenės. Nenaudojamas pastatas buvo pritaikytas mokyklai – pakeistas išplanavimas, sujungti vakarinės dalies korpusai. 1979 m. pastate įsikūrė mokyklos bendrabutis.

## Šaltiniai
Wally Kinnear

**Wally Kinnear** (1880 m. gruodžio 3 d. – 1974 m. kovo 3 d.) – škotų irkluotojas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Stokholme vykusiose penktosiose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse britas dalyvavo akademinio irklavimo varžybose. Vyrų vienetų varžybų finale Wally Kinnear aplenkė visus varžovus ir tapo antruoju britu istorijoje pelniusiu auksą šioje rungtyje.

Pirmojo pasaulinio karo metu Kinnear tarnavo Jungtinės Karalystės karališkose oro pajėgose.

## Nuorodos
* Olympedia svetainėje
He-no

**He-no** (*Hé-no*) – griaustinio dvasia irokėzų ir senekų mitologijoje. Dar vadinamas Heno, Hino, Hinu arba Hinun.

Įsivaizduota, kad He-no gyvena debesyje toli vakaruose, jo žmona – vaivorykštė, He-no lydi ereliai Keneu ir Ošadagea. Keneu yra kilnusis erelis, o Ošadagea ant nugaros gabenasi rasos ežerą. Šis ežeras iškrisiąs lietumi, kuomet kraštą užpuls ugnies dvasios. He-no ginkluotas lanku ir strėlėmis, nešinas maišeliu su žaibais. Keliaudamas padangėmis He-no ant nugaros gabenasi ir krepšį su silicio skalūno rieduliais, kuriuos sviedžia į piktąsias dvasias. Jei He-no nepataiko, rieduliai nukrinta žemėn kaip žaibai. Kad apsisaugotų nuo blogio, ant rankos He-no dėvi stebuklingąją plunksną. Jis turi du pagalbininkus, kurie, kad galėtų paslapčia tarnauti He-no, yra bevardžiai.

He-no apibūdinamas kaip taikus ir geravalis, jis esąs kerėtojų ir blogų žmonių priešas, kukurūzų, pupų, moliūgų draugas. He-no buvo siejamas ne tik su griaustiniu – tikėta, kad jis sudarąs debesis ir duodąs žemei vandenį.

Pasak irokėzų mitų, He-no dukart nužengęs žemėn. Pirmąjį kartą taip nutikę, kai Gunodojakui, jaunam didvyriui, tarnavusiam He-no ir apdovanotam griaustinio dvasia, buvo įsakyta nugalabyti žmonių priešę Didžiąją vandenų gyvatę, gyvenusią Didžiuosiose ežeruose. Visgi Gunodojakui nepavykę – gyvatė prarijusi jį patį. Tuomet He-no užmušęs gyvatę Ontarijo ežere, iš dangaus iššaudamas liepsnojančias strėles, perrėžęs jos pilvą ir prikėlęs Gunodojaką. Tada šis buvęs paimtas į dangų. Nugalabijus gyvatę, jos kūnas suiręs į nedidelius gabalėlius, iš kurių atsiradusios Didžiųjų ežerų salos. Čiabuviai tikėjo, kad šėlstančios Ontarijo ežero bangos – tai iš keršto siautėjanti gyvatė. Antrąjį kartą He-no savuosius žmones išgelbėjo, užmušdamas vakarų akmens milžinus. Sutrupinti jų kūnai virtę akmenukais. Taip pat pasakojama, jog He-no žemėn kasmet pasiunčiąs tris perkūnsvaidžius, kad šie sunaikintų blogį.

## Šaltiniai
Mamata

**Mamata** () arba ***Mamata Bhata*** – XI a. indų mokslininkas ir literatūros kritikas iš Kašmyro. Jis žinomas dėl savo poetikos ir estetikos traktato „Kavja prakaša“ (*kāvya-prakāṣa* – 'poezijos šviesa').

## Šaltiniai
Mahiša

**Mahiša** arba ***Mahišasura*** () – indų mitologijoje taip vadinamas demonas (asura), įgijęs buivolo pavidalą (nors gali apsireikšti ir kitais pavidalais).

Pasak legendų, Mahiša pradėjęs karą prieš dievus, ir Indros vedina dievų kariauna pralaimėjusi, nes joks vyras negalėjęs šio demono nugalėti. Tada dievai sukaupę asketinį įkarštį (tapasą) ir perdavę jį Deivei. Ši įgijusi Durgos pavidalą ir nugalėjusi Mahišasurą. Šis Durgos žygdarbis šlovinamas tekste „Devymahatmja“. Tradicinėje ikonografijoje Durga paprastai vaizduojama pamynusi arba nusmeigusi Mahišą. Dėl šio žygdarbio Deivė buvusi įtraukta į brahmaniškąjį dievybių panteoną. Teigiama, kad šiame mite Mahiša įkūnija chaosą ir neišmanymą.

## Šaltiniai
Mahatma

**Mahatma** ( – *mahā* 'didelis' + *[[atmanas|ātman]]* 'siela, savastis') – Indijoje naudojamas religinis titulas, suteikiamas žmonėms, kurie laikomi šventais. Tokiu vardu pagerbtas Indijos nacionalinio išsivadavimo lyderis Mohandas Gandis, nepriklausomybės kovotojas Svamis Šradhananda, baulų dainius Lalonas ir kt. Mahatma laikomas lyderiu, kurio vadovavimas remiasi dvasiniais, asketiniais (sanjasiniškais) pagrindais. Šis titulas taip pat naudojamas džainų.

XIX a. teosofų mokyme mahatmomis vadinti didieji mokytojai, kurie esą gyvena Azijoje ir veda teosofus žmonijos tobulėjimo, dvasinio pažinimo keliu. Jie istorijos eigoje, pasak teosofų, buvo apsireiškę įvairių dvasinių mokytojų (religinių lyderių, filosofų, mistikų) pavidalais. Dieviškosios Šviesos misijoje (1960 m. Kalkutoje įkurtas religinis judėjimas) mahatmomis vadinti judėjimo dvasiniai mokytojai.

## Šaltiniai
Akademinis irklavimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Akademinis irklavimas]] 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Olimpinėje regatoje dalyvavo tik vyrų įgulos.

## Dalyvavusios šalys
Olimpiadoje dalyvavo rekordinis 185 irkluotojų skaičius:

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Australazija, Austrija, Bohemija, Danija, Suomija ir Švedija debiutavo olimpinėje akademinio irklavimo regatoje.

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Nuorodos
* TOK svetainė
1497 m. kornų sukilimas

**1497 m. kornų sukilimas** (, ) – karinis sukilimas, vykęs nuo 1496 m. iki 1497 m. pietinėse Anglijos teritorijose.

Neramumai prasidėjo tuometiniam Anglijos karaliui Henrikui VII pakėlus mokesčius, kurie buvo skirti finansuoti kariniams veiksmams prieš Škotiją. Kornvalio grafystė taip pat tuo metu patyrė ekonominį nuosmukį, karaliui sustabdžius alavo gavybą grafystėje, ir nepritarė mokesčių didinimui karinėms kampanijoms, kurios neatneš naudos Kornvalio teritorijoms. Sukilėliai iš Kornvalio judėjo per visą pietinę Anglijos pakrantę su tikslu pasiekti Londoną.

Sukilimas baigėsi triuškinančia Anglijos karalystės pergale. Trys kornų sukilėlių vadai nubausti mirties bausme, dalis sukilėlių taip pat priversti vergauti. Henrikas VII taip pat skyrė finansinę baudą Kornvalio grafystei.

1508 m., praėjus vienuolikai metų po sukilimo, karalius suteikė kornams autonomijos teises bei leido atkurti alavo gavybą.

## Šaltiniai
Bernadeta Lukošiūtė

**Bernadeta Lukošiūtė-Stankevičienė**, dar žinoma kaip ***Teta Beta*** (g. 1949 m. balandžio 17 d. Viduklėje) – Lietuvos aktorė, radijo ir televizijos diktorė, radijo ir televizijos vaikų laidų vedėja. Vyras – aktorius Pranas Stankevičius.

1968 m. baigė Viduklės vidurinę mokyklą. Mokėsi Lietuvos konservatorijoje ir Vilniaus universitete. Dirbo Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje. 1969 m. pradėjo dirbti Lietuvos radijuje ir televizijoje (radijo diktorė, įgarsintoja, radijo ir televizijos laidų vaikams vedėja – „Labanakt, vaikučiai“, „Tetos Betos viktorina“). LRT dirbo daugiau nei 50 metų (2020 m. baigė darbą).

Už nuopelnus Lietuvos nepriklausomybės atkūrimui Bernadeta Lukošiūtė apdovanota Sausio 13-osios medaliu.

## Šaltiniai
Maharšis Mahešas Jogis

**Maharšis Mahešas Jogis** (, ; 1918 m. sausio 12 d. – 2008 m. vasario 5 d.) – Indijos dvasinis mokytojas (guru), Transcendentinės meditacijos technikos mokytojas.

Gimė kaip Mahešas Prasadas Varma. Tiksli gimimo data ir jaunystės biografija nėra žinomos. 1942 m. Alahabado universitete baigė fizikos studijas. Tapo guru Brahmanandos Sarasvatės (Gurudevo) mokiniu. Palaipsniui Maharšis Mahešas Jogis tapo svarbiausiu Gurudevo patikėtiniu, bet šiam mirus negalėjo perimti guru įpėdinystės, nes nebuvo brahmanas.

Kurį laiką Mahešas Jogis praleido Utarakašyje, Himalajų papėdėje, kur gyveno atsiskyrėliškai. Nuo 1955 m. pradėjo keliauti po Indiją, kur skelbė savo mokymą, pavadintą „transcendentine meditacija“. Nuo 1959 m. pradėjo savo mokymą skelbti svetur (Pietryčių Azijoje, JAV, Australijoje, Afrikoje). Jis subūrė kelis milijonus pasekėjų, tarp kurių buvo populiarios muzikos grupės „The Beatles“ nariai. Vėliau įsikūrė Šveicarijoje (Zelisberge), o 1974 m. Ajovoje įkūrė Maharšio tarptautinį universitetą. Vėliau jo Transcendentinės meditacijos organizacija išaugo į stambią korporaciją, o pats Maharšis buvo persekiojamas pareigūnų dėl mokesčių vengimo.

1990 m. persikėlė į Nyderlandus, Vlodrope įkūrė Maharšio Europos tyrimų universitetą. 1992 m. jo pasekėjai įkūrė tarptautinę „Gamtos dėsnių partiją“ (*Natural Law Party*). 2000 m. įsteigė „Visuotinę pasaulio taikos valstybę“, kurios „sostinė“ tapo pagal Maharšio Mahešo Jogio „vedinės architektūros“ principus pastatytas Maharšio Vedinis miestas (*Maharishi Vedic City*) Ajovoje.

2008 m. mirė savo rezidencijoje Vlodrope. Pelenai išbarstyti trijų upių santakoje Alahabade.

Parašė daug knygų, kuriose skelbė savo mokymą, dėstė „Bhagavadgytos“ komentarus. Maharšis Mahešas Jogis propagavo jogą ir meditaciją kaip visuotines praktikas, vedų žiniją laikė universaliu mokslu, propagavo pasaulinę taiką, pasaulinės valstybės idėją.

## Šaltiniai
Mahakala

**Mahakala** (,  'didysis juodasis, didysis laikas') – hinduizme ir tantriniame vadžrajanos budizme sutinkamas dievybės epitetas.

Hinduizme Mahakala yra nuožmusis ir visa griaunantis Šivos pavidalas. „Šaktisangama tantroje“ Mahakala aprašomas kaip juodas, triakis, keturrankis, gyvenantis tarp 8 kremacijos laužų, švytintis 10 milijonų juodų ugnių šviesa. Jis dėvi kaukolių vėrinį, sėdi ant 5 lavonų, rankose laiko trišakį, būgnelį, dalgį ir kalaviją, apsuptas šakalų. Jo žmona – Mahakalė (deivė Kali). Mahakala su Kali išreiškia galutinę griaunamąją Brahmano galią, visų ribų peržengimą. Jiedu yra pati visatos tuštuma ir prapultis.

Vadžrajanoje Mahakala yra idamas (tantrinis dievybės pavidalas) ir dharmapala (tvarkos sergėtojas). „Sadhanamaloje“ aprašomi trys Mahakalos pavidalai – dvirankis, keturrankis ir šešiarankis. Vaizduojamas tamsiai mėlynas, grėsmingas. Pasak vienos legendos, Mahakala kadaise Indijoje buvo didysis sidhas, pasiryžęs nuožmiai ginti dharmą tais atvejais, kai atjauta tampa bejėgė. Taip jis tapo nuožmaus pavidalo dievybe.

## Šaltiniai
2020–2021 m. UEFA Europos lyga

**2020–2021 m. UEFA Europos lyga** – 50-asis UEFA Europos lygos sezonas, kuris prasidėjo 2020 m. rugpjūtį. Finalo rungtynės įvyko 2021 m. gegužės 26 d. Gdansko mieste esančioje PGE arenoje, Lenkijoje. 

Turnyras prasidėjo 2020 m. rugpjūčio 20 d. kvalifikacinėmis rungtynėmis, pradžia vėlavo dėl kovo mėn. kilusios COVID-19 pandemijos, kuri privertė visų Europos šalių nacionalinius čempionatus užtęsti arba visai nutraukti. Kaip COVID-19 pandemijos prevencinė priemonė visos rungtynės vyko be žiūrovų. Vietoje rungtynių namuose ir išvykoje, buvo žaidžiamos tik vienerios rungtynės, šeimininko teisės buvo nuspręstos burtų būdu. 
 
Iš pradžių planuota, kad 2020–2021 m. UEFA Europos lygos finalas vyks Sevilijoje, bet dėl koronaviruso visų finalų vietos pasislinko 1 metais pirmyn.

Čempionų titulą gynė komanda, kuri taps UEFA Europos lygos 2019–2020 m. finalo, vyksiančio 2020 m. rugpjūčio 21 d., nugalėtoja.

## Atrankos varžybos

### Pirminė atranka
Pirminės atrankos (*Preliminary Round*) etapo rungtynių nugalėtojai patenka į pirmąjį atrankos etapą. Burtai buvo ištraukti rugpjūčio 9 d. o rungtynės įvyko rugpjūčio 20 d. Pergalę lėmė tik vienerios rungtynės. Dvejos rungtynės t. y. namie ir išvykoje buvo žaidžiamos tik Čempionų lygos atkrintamajame atrankos etape. Kas žais namie lems burtai. Kaip COVID-19 pandemijos prevencinė priemonė visos rungtynės vyks be žiūrovų.

### Pirmasis atrankos etapas
Pirmojo atrankos etapo *(First qualifying round)* rungtynės buvo žaidžiamos rugpjūčio 27 d.

#### Lietuvos klubai pirmajame atrankos etape
----

----

---------------

---------------

### Antrasis atrankos etapas
Antrojo atrankos etapo *(Second qualifying round)* rungtynės buvo žaidžiamos rugsėjo 17 d.

|}

#### Lietuvos klubai antrajame atrankos etape
----

----

----

### Trečiasis atrankos etapas (3Q)
Trečiojo atrankos etapo *(Third qualifying round)* rungtynės vyko rugsėjo 23-24 d.

|}
#### Lietuvos klubai trečiajame atrankos etape
----

----

### Atkrintamasis etapas
Atkrintamojo atrankos etapo rungtynės vyks spalio 1 d. Nugalėtojai pateks į grupių etapą.

|}

### Grupių etapas
* Rungtynės grupių etape buvo žaidžiamos tarp spalio 22 ir gruodžio 10 d. Dvi pirmąsias vietas užėmusios komandos pateko į šešioliktfinalį.
* Kaip COVID-19 pandemijos prevencinė priemonė, UEFA  sprendimu rungtynes stebėti stadione galėjo iki 30% stadiono talpos. Taisyklė galiojo šalyse, kuriose vietinės valdžios COVID-19 saugumo gairės neribojo lankymosi renginiuose, ar apribojimai buvo mažesni. Stadione galėjo lankytis tik šeimininkų komandos sirgaliai.

#### A grupė

#### B grupė

#### C grupė

#### D grupė

#### E grupė

#### F grupė

#### G grupė

#### H grupė

#### I grupė
}

|}

#### J grupė

#### K grupė

#### L grupė

### Šešioliktfinaliai

|}

### Aštuntfinaliai

|}

### Ketvirtfinaliai

|}

### Pusfinaliai

|}

### Finalas

## Susiję puslapiai
* UEFA čempionų lyga 2020–2021 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

https://de.uefa.com/
https://www.uefa.com/
Taronhajavagonas

**Taronhajavagonas** – dievas demiurgas ir medžioklės globėjas irokėzų mitologijoje. Dievybės vardas reiškia „tasai, kuris laiko dangaus skliautą“. Taronhajavagono senelė – žemės, tamsos ir mirties deivė Ataentsik. Taronhajavagonas turėjęs brolį dvynį Taviskaroną – žiemos, šalčio, tamsos dievą. Šis buvęs Taronhajavagono priešininkas. Huronų mituose Taronhajavagonas vadinamas Jouskeha.

Kaip pasakojama mite, Taronhajavagonas ir jo brolis Taviskaronas pradėję kurti pasaulį kiekvienas pagal savo išmonę: Taronhajavagonas – pernelyg gerą, o Taviskaronas – pernelyg blogą. Galiausiai tarp brolių kilusi dvikova ir Taronhajavagonas užmušęs Taviskaroną. Mituose pasakojama ir apie vėlesnius Taronhajavagono žygius: jis nugalėjęs milžinų žmogėdrų gentį, taip pat Didįjį kuprių Chadugoną, įkūnijusį ligas ir mirtį. Šiems Taronhajavagono žygdarbiams mituose buvo skiriama svarbi vieta. 

Huronų mituose pasakojama, kad Jouskeha sukūręs ežerus ir upes, iš slaptos olos paleidęs gyvūnus. Jis atsakingas už tai, kad augtų kukurūzai, atsiunčiąs gerą orą. Be to, Jouskeha išmokęs žmones užkurti ugnį. Pats jis apie tai sužinojęs iš Vėžlio. Jouskeha kovęsis su broliu Taviskaronu, iš nukritusių kraujo lašų atsiradęs titnagas, iš kurio gaminamos ietys ir kovos kirviai.

Vaizduotas kaip vyras, vilkintis apsiaustą iš mėlynai dažytų šuns kailių. Buvo siejamas su griaustiniu ir elniais. Per naujametinę ceremoniją šiai dievybei būdavo aukojamas baltas šuo.

## Šaltiniai
Artūras Narkevičius

**Artūras Narkevičius** (g. 1973 m. kovo 9 d. Kaune) – tautodailininkas, medžio drožėjas, tautinio paveldo produktų tradicinis amatininkas, senųjų kryždirbystės ir pynimo amatų puoselėtojas, kraštotyrininkas. Gyvena ir turi kūrybines dirbtuves Žeimiuose, Jonavos rajone.

## Biografija

A. Narkevičius baigė Kauno 15-ąją vidurinę mokyklą. Mirus seneliams, iš Kauno atsikraustė į jų sodybą Žeimiuose, kur įsirengė kūrybines dirbtuves, kraštotyros ekspoziciją.

Sutuoktinė Redita – tautodailininkė, medžio drožėja.

## Kūryba

Nuo 1996 m. sukūrė virš 50 memorialinių paminklų – kryžių, stogastulpių, pastatytų prie sodybų, kryžkelių, krašto atminimo vietų. Jis drožia prieverpstes, žaislus, kaukes, šaukštus, rankšluostines, įvairius buities rakandus, lauko baldus.

Nuo 1999 m. pradėjo dalyvauti bendrose medžio darbų parodose Rokiškyje, Kaune, Vilniuje, Rumšiškėse. Surengtos autorinės žaislų parodos: 2018 m. Žaslių tradicinių amatų centre (Kaišiadorių raj.), 2019 m. Upytės tradicinių amatų centre (Panevėžio raj.), Kėdainių krašto muziejuje. Žaislai eksponuoti užsienyje: 2010 m. Punske (Lenkijoje), 2019 m. Sankt Peterburge (Rusijoje).

Jis yra keliolikos tautodailės Lietuvos rekordų autorius: ilgiausias medinis žaislas, didžiausias rekežis, ilgiausia riešutų gliaudyklė, gausiausias suvenyrinių kaukių rinkinys, mažiausia kaukė, mažiausias margučių ridenimo lovelis, mažiausia rankšluostinė, mažiausia kultuvė ir kt. Rekordiniai žaislai 2019 m. pristatyti Žaislų muziejuje (Vilniuje).

Tautodailininkas yra Jonavos krašto muziejaus inicijuotos stovyklos „Amatų pynė“ medžio kūrybinių dirbtuvių vadovas.

 
Riešutų gliaudiklis (A. Narkevičius).JPG |Rekordinė riešutų gliaudyklė (1,485 m)
A. Narkevičius. Koplytstulpis.JPG| Koplytstulpis prie A. Narkevičiaus sodybos
A. Narkevičius. Svirnas.JPG|A. Narkevičiaus dirbtuvių svirnas


## Šaltiniai
Raukėta (upė)

**Raukėta** () – upelis rytų Lietuvoje (Ignalinos rajonas) ir Baltarusijoje (Breslaujos rajonas); Dysnos kairysis intakas. Išteka iš Raukėtos ežero, 3 km į pietryčius nuo Meikštų. Teka į pietus, toliau į pietryčius per Baltarusiją. Įteka į Dysną šalia Hermanouščynos, 2 km į šiaurės rytus nuo Tverečiaus.

Vidutinis vagos nuolydis – 1 cm/km. Baseinas pelkėtas. Žemupio vaga ištiesinta.

Gyvenvietės prie Raukėtos: Smilginiškė, Tryčiūnai, Lisiškė II (Lietuva), Puzava, Leampolė, Balundiškiai (Baltarusija).

Vandenvardis *Raukėtà* kildinamas nuo žodžio *raukti* („raukšlėti; dengtis, trauktis“).

## Šaltiniai
Peleka

**Peleka** () – upė daugiausia Baltarusijoje (Breslaujos ir Astravo raj.), ištakos – Lietuvoje (Švenčionių rajonas); Strūnos dešinysis intakas. Prasideda Vigadkos miške, 6,5 km į pietryčius nuo Švenčionių. Pradžioje ~3 km teka Lietuvos teritorija, toliau – per Baltarusiją. Srūva daugiausia pietų, pietryčių kryptimi netoli Lietuvos–Baltarusijos sienos, žemupyje sudaro Gardino–Vitebsko sričių sieną. Suteka su Strūna durpyne, 2 km į šiaurę nuo Želėdžio.

Baseinas miškingas, pelkėtas.

Gyvenvietės prie Pelekos: Margiškė, Papelekis, Ažuraistis (Lietuva), Sabalkos, Ramaniškės, Giručiai, Gailiūnai, Peleka.

Vandenvardis gali būti tiek nuo žodžio *pelekas* ('žuvies plaukmenys'), tiek susijęs su žodžiu *palios* ('pelkės, tyrai').

## Šaltiniai
Geinys

**Geinys** (*geinė, geinis*) – drevinės bitininkystės įrenginys, skirtas lipti į medį ir taip pasiekti drevę, kurioje gyvena bitės.

Įrenginį sudaro kadaginis, ąžuolinis ar beržinis 17–25 cm ilgio blokelis, vadinamasis kumaragis, su kabliu, 32–70 m ilgio pinta kanapinė virvė su 0,5 m ilgio medine sėdyne (baronka). Drevininkas apjuosia medį geinio virve, ant kurios jau padarytas mazgas su kilpa kojai įkišti, paskui aukščiau daro kitą mazgą su kilpa antrajai kojai. Atleidęs apatinį mazgą dar aukščiau daro trečią ir t. t., kol pasiekia drevę. Užkopęs į reikiamą aukštį, drevininkas prie medžio ar storesnės šakos pritvirtina blokelį ir per jį permeta laisvąjį virvės galą. Traukdamas per blokelį permestą virvę, medaus kopinėtojas gali kilnotis aukštyn ir žemyn. Baigęs kopinėti medų ir nusileidęs žemyn bitininkas patraukia ant kablio pasvertą virvę ir atleidžia nuo šakos blokelį.

Žodis *geinỹs* etimologiškai gretinamas su *gija*, , , ,  (‘siūlas, gija’).

## Šaltiniai
Heistingso mūšis

**Heistingso mūšis** () – karinis susirėmimas tarp normanų ir anglosaksų, vykęs 1066 m. spalio 14 d. Normanų Anglijos užkariavimo kampanijos metu. Mūšio metu normanai įveikė paskutiniojo anglosaksų karaliaus Haraldo II kariuomenę ir perėmė Anglijos karūnos valdžią. Susirėmimas vyko dabartinėje Batlo gyvenvietėje, 7 mylios nuo Heistingso.

## Šaltiniai
2020 m. LMFA I lyga

**[[2020]] m. Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga** arba trumpai **Pirma lyga** – antros pakopos moterų futbolo pirmenybės, kuriose varžėsi Lietuvos moterų futbolo komandos. 

## Varžybų formatas
Sumažėjęs iki 8 komandų skaičius bei sezono pradžią pavėlinusi COVID-19 pandemija lėmė pasikeitusį LMFA I lygos formatą. Vietoj nusistovėjusios sistemos, kuomet komandos sezoną pradėjo regioninėse grupėse ir kovas tęsė antrame etape dėl galutinių pozicijų, LMFA su klubų pritarimu 2020 m. sezone pritaikė dviejų ratų sistemą.

## Pirmenybių dalyvės
* FA-FK „Panevėžys“-PRSSG (Panevėžys)
* „Jonava“ (Jonava)
* „Šešupė“ (Vilkaviškis)
* „Vilnius“ (Vilnius
* „Kauno Žalgirio“ FA (Kaunas)
* MFA „Žalgiris“ B-MRU (Vilnius)
* „SC-Ukmergė“ (Ukmergė)
* Tauragės SC-MFK (Tauragė)

## Turnyro lentelė
* Pirmenybių nugalėtojomis tapo Žalgiris-MRU B ekipa, kuri iškovojo 14 pergalių per 14 rungtynių. 
* Akademijos pagrindinė komanda žaidė A lygoje, todėl „bekės“ negalėjo kilti į elito divizioną.

## Rezultatai

* Pastaba: 9 turo rungtynės tarp FK „Šešupė“ ir „SC-Ukmergė“ įvyko Šventupės stadione, „SC-Ukmergė“ namų aikštėje.

## Taip pat skaitykite
* 2020 m. moterų A lyga

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LFF svetainė
* LFF puslapis
* Facebook paskyra: „Moterys už futbolą“
Dviračių sportas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Dviračių sportas]] 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Stokholme vykusioje olimpiadoje vyko tik plento dviračių varžybos. Pirmą kartą istorijoje nevykdytos dviračių treko varžybos.

Žaidynėse pirmą kartą pristatytos laiko intervalo varžybos. 

## Dalyvavusios šalys
123 dviratininkai iš 16 šalių dalyvavo olimpinėse žaidynėse:

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Išnašos

## Nuorodos
* TOK svetainė
Rudolph Lewis

**Rudolph Lewis** (1887 m. liepos 12 d. – 1933 m. spalio 29 d.) – Pietų Afrikos Respublikos dviratininkas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Lewis gimė Pretorijoje. Jaunystėje dirbo aukso kasykloje, o laisvalaikiu praktikavo boksą ir dviračių sportą.

Stokholme vykusiose penktosiose moderniose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lewis dalyvavo dviračių plento varžybose. Vyrų asmeninėse laiko intervalo varžybose Lewis buvo vienintelis Afrikos atstovas. Sportininkas laimėjo pirmą kartą olimpiadoje vykusią rungtį ir tapo pirmuoju Afrikos atstovu, pelniusiu auksą dviračių sporto varžybose.

Po sėkmės olimpiadoje, Rudolph Lewis išsikėlė į Vokietiją ir varžėsi profesionaliose dviračių sporto varžybose. Pirmojo pasaulinio karo metu kovojo Vokietijos pajėgose. Apdovanotas geležiniu kryžiumi.

## Nuorodos
* Sport Reference svetainėje
Rytanės apylinkė

**Rytanės kaimiškoji apylinkė** () – apylinkė Gudijoje, Astravo rajone. Centras – Rytanė.

2009 m. 84,5 % gyventojų buvo gudai. Užrašyta 13 lietuvių.

## Istorija

2013 m. Kiemeliškių kaimiškoji apylinkė apjungta su Padolcų kaimiškąja apylinke ir pavadinta Rytanės apylinke. 2014 m. apylinkės centras iš Kiemeliškių perkeltas į Rytanę.

## Gyvenvietės
;Miesteliai:
* Rytanė (*Рытань*)  Kiemeliškės (*Кемелішкі*)  Padolcai (*Падольцы*)
;Kaimai:
* Apušynai (*Апушыны*) · Baronys (*Барані*) · Bielavadis (*Белая Вада*) · Brazinia (*Бразіня*) · Buikos (*Буйкі*) · Butrimai (*Буцюрмы*) · Varzianai (*Варзяны*) · Didelės Svirankos (*Вялікія Свіранкі*) · Svierionys (*Вялікія Свіраны*) · Hadzilūnai (*Гадзілуны*) · Gvazdikėnai (*Гваздзікяны*) · Daučiūnai (*Даўцюны*) · Dvarykščiai (*Дварчышча*) · Drauneliai (*Драўнэлі*) · Dūdos (*Дуда*) · Žusinai (*Жусіны*) · Karanėtai (*Караняты*) · Kurnickiai (*Курніцкі*) · Litvėnai (*Літвяны*) · Mažos Svirankos (*Малыя Свіранкі*) · Svierionėliai (*Малыя Свіраны*) · Mužylai (*Мужылы*) · Nekrašiūnai (*Некрашуны*) · Paliepė (*Падліпяны*) · Palionys (*Паляны*) · Panarcai (*Панарцы*) · Parcelis-Palionys (*Парцэль-Паляны*) · Pervazninkai (*Перавознікі*) · Pinaniškės (*Пінанішкі*) · Plechacai (*Плехаці*) · Papiškės (*Попішкі*) · Prienai (*Прэны*) · Rūdiškės (*Рудзішкі*) · Saviškė (*Савішкі*) · Staskeliai (*Стаскелы*) · Stripūnai (*Стрыпуны*) · Stipinai (*Сціпіны*) · Trečiokai (*Траццякі*) · Čechai (*Чэхі*) · Šadžiūnai (*Шадзюны*) · Juzafpolė (*Юзафполле*) · Jasionys (*Ясень*)

;Viensėdžiai:
* Aeliai (*Аелі*) · Aleksos (*Алёкса*) · Babiniškės (*Бабінішкі*) · Balašynka (*Балашынка*) · Baluoša (*Балоша*) · Barova (*Барова*) · Bajorai (*Баяры*) · Brukaniškės (*Бруканішкі*) · Vartačai (*Вартачы*) · Verdziališkės (*Вердзялішкі*) · Holniškės (*Гольнішкі*) · Dudka (*Дудка*) · Zabieliškė (*Забелішкі*) · Zamečakas (*Замэчак*) · Izarai (*Ізары*) · Kamianičikas (*Камянічнік*) · Klevaciškės (*Клевацішкі*) · Kukeniškės (*Кукенішкі*) · Kučiškė (*Куцішкі*) · Litvėnai (*Літвяны*) · Liaveliškės (*Лявелішкі*) · Leščinava (*Ляшчынава*) · Malinauka (*Малінаўка*) · Maliarka (*Малярка*) · Margeliai (*Маргелі*) · Margelkos (*Маргелькі*) · Marcinova (*Марцінова*) · Mačiulai (*Мачулы*) · Navina (*Навіна*) · Notna (*Нотна*) · Padziuža (*Падзюжа*) · Pasiališčia (*Пасялішча*) · Patoka (*Патока*) · Patoka Karaniackaja (*Патока Караняцкая*) · Pajadunia (*Паядуня*) · Poplackas (*Поплацк*) · Radziai (*Радзі*) · Raistiškės (*Ройсцішкі*) · Rūdiškės (*Рудзішкі*) · Taborai (*Таборы*) · Tarkouščyna (*Таркоўшчына*) · Trakiščia (*Тракішча*) · Usviacis (*Усвяць*) · Chmialianai (*Хмяляны*).

## Šaltiniai
Virvės traukimas 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Virvės traukimas]] 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko ketvirtą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžybose dalyvavo tik dvejų šalių komandos iš trijų šalių. Švedija pirmą kartą laimėjo olimpinį virvės traukimo aukso medalį.

Švedijai atstovavo Stokholmo policijos rinktinė, o Jungtinę Karalystę reprezentavo olimpinį čempionų vardą ginanti Londono policijos komanda. Olimpinėse žaidynėse taip pat registruotos komandos iš Austrijos, Bohemijos ir Liuksemburgo, bet visos trys komandos varžybose nepasirodė. Rezultatu 2-0 Švedija laimėjo prieš Jungtinės Karalystės komandą.

## Medalininkai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Karaliaus Filipo karas

**Karaliaus Filipo karas** () – karinis konfliktas tarp dalies Šiaurės Amerikos indėnų genčių iš vienos pusės ir Naujosios Anglijos kolonistų anglų, taip pat jų indėnų sąjungininkų iš kitos pusės 1675–1678 m. Tai buvo vienas kruviniausių iš indėnų karų, vykusių kolonijinėje Amerikoje, lydimas išskirtinio abipusio žiaurumo. Truputį daugiau nei per metus buvo sunaikinta 12 regiono gyvenviečių ir dar daugiau sugriauta, Plimuto ir Rod Ailando kolonijų ekonomika visiškai suniokota, o jų populiacija sumažėjusi, praradusi dešimtadalį šaukiamojo amžiaus vyrų. Indėnai buvo užpuolę daugiau nei pusę Naujosios Anglijos gyvenviečių. Karaliaus Filipo karas tapo posūkiu britų Šiaurės Amerikos vystymosi istorijoje, po kurio europiečių vyravimas ir jų kultūros dominavimas tapo negrįžtamas.

Karas dar vadinamas Metakometo, vampanoagų vado vardo karu. Jį vadino karaliumi Filipu dėl draugiškų tėvo Masasoito santykių su pirmaisiais atvykusiais kolonistais. Karas tęsėsi šiauriausiuose Naujosios Anglijos pakraščiuose iki Kasko įlankos sutarties pasirašymo 1678 m. balandžio mėn.

## Istorija

Masasoitas palaikė ilgalaikę sąjungą su atvykėliais. Metakomas (apie 1638–1676) buvo jo jaunesnysis sūnus, tapęs genties vadu 1662 m. po tėvo mirties. Tačiau Metakomas nesilaikė jo susitarimų tarp vampanoagų ir naujakurių, kurie reikalavo, kad taikos sutartyje 1671 m. būtų numatytas indėnų nusiginklavimas. Vėliau trys vampanoagai 1675 m. Plimuto kolonijoje buvo pakarti už žmogžudystę, o tai padidino įtampą. Indėnų antpuoliai į kolonistų gyvenvietes ir ūkius tęsėsi per ateinančius šešis mėnesius Masačusetse, Rod Ailande, Konektikute ir Meine, o kolonijų ginkluoti būriai keršijo. Naragansetai liko neutralūs, tačiau kai kurie jų atskirai puldinėjo baltųjų įgulas, todėl kolonistų vadovai laikė juos pažeidžiant taikos sutartis. Kolonijos surinko didžiausią iki šiol suburtą Naujosios Anglijos armiją, susidedančią iš 1000 anglų ir 150 indėnų sąjungininkų, vadovaujamų gubernatoriaus Josiah Winslow 1675 m. lapkričio mėn. žygyje prieš naragansetus. Jie atakavo ir degino indėnų kaimus visoje Rod Ailando teritorijoje, užpuldami pagrindinį indėnų fortą ir susiremdami su jais Didžiosios Pelkės mūšyje (*Great Swamp Fight*). Buvo nužudyta maždaug 600 naragansetų. Vadovavimą indėnų jungtinėms pajėgoms  perėmęs naragansetų vadas Canonchet 1667 m. kovo mėn. nustūmė kolonijinę sieną Masačusetso įlankos, Plimuto ir Rod Ailando kolonijose, kartu degindamas gyvenvietes, įskaitant ir Providenso Plantacijų koloniją. Tačiau kolonijinės pajėgos laimėjo prieš indėnų sąjungą, o karo pabaigoje vampanoagai ir jų sąjungininkai naragansetai buvo beveik visiškai sunaikinti. 1676 m. rugpjūčio 12 d. Metakomas pasislėpė Maunt Houpe (*Mount Hope*), kur su juo susidorojo baltųjų pajėgos.

## Šaltiniai
Gimnastika 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse

**[[Gimnastika]] 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse** vyko penktą kartą olimpinių žaidynių istorijoje. Varžytasi tik vyrų sportinės gimnastikos varžybose. Italijos rinktinė pelnė daugiausiai olimpinių medalių.

## Dalyvavusios šalys
249 gimnastai iš 12 šalių startavo olimpinėse žaidynėse:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medalininkai

## Medalių lentelė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainė
Czesław Kudzinowski

**Česlavas Kudzinovskis** (, 1908 m. spalio 8 d. Vodziluvka, Gardino gubernija, Rusijos imperija – 1988 m. kovo 2 d. Poznanė, Lenkija) – Lenkijos kalbininkas, suomių kalbos profesorius, didžiausio suomių-lenkų žodyno ir suomių kalbos vadovėlio autorius. Tyrė ir lietuvių kalbą.
## Biografija
Gimė Vodziluvkoje netoli Knišino. Pradžioje studijavo teologiją, tačiau šių studijų atsisakė ir 1935 m. Vilniaus universitete baigė indoeuropeistiką. Baigęs universitetą išvyko į Helsinkį. Ten 1935–1937 m. specializavosi studijuoti finougrų kalbas, 1937–1939 m. studijavo Budapešto universitete. 1939 m. Vilniaus universitete dėstė suomių ir vengrų kalbas. Antrojo pasaulinio karo metais Vilniaus universitete slapta organizavo paskaitas. 1944 m. buvo suimtas. Po karo dvejus metus dirbo Lodzėje, vėliau savo gyvenimą susiejo su Poznane, kur parašė savo reikšmingiausius darbus. 

1960–1969 m. Poznanės universiteto Baltų filologijos katedros vedėjas; profesorius (1973 m.). Nuo 1974 m. vadovavo Kalbotyros instituto Poznanėje Lyginamosios kalbotyros skyriui. Tyrinėjo finougrų, baltų kalbas, daugiausia senosios lietuvių raštijos paminklus. Pagal Britų bibliotekoje esantį S. B. Chilinskio Naujojo Testamento vertimo į lietuvių kalbą rankraštį 1958 m. su J. Otrembskiu išleido šio vertimo transliteruotą tekstą, leidinio žodžių indeksą (1964 m.) ir rankraščio faksimilę (1984 m.). Svarbiausias Č. Kudzinovskio lituanistikos veikalas – „Daukšos Postilės“ žodynas-indeksas (1977 m.); pateikti ir lietuviškų žodžių lenkiški atitikmenys. Parengė O. Kolbergo raštų 53-ią tomą, skirtą Lietuvai (1966 m.). Paskelbė jotvingių, lietuvių kalbos istorijos straipsnių. 1963 m. lankėsi Lietuvoje, lietuvių kalba skaitė paskaitas, bendradarbiavo su lietuvių kalbininkais.

Č. Kudzinovskis šeimos nesukūrė. Mirė 1988 m., palaidotas Poznanės Junikovo kapinėse.

## Išnašos

## Bibliografija
* Versti ir parengti spaudai Oskaro Kolbergo tekstai, išleisti kaip t. 53 „Litwa”
* *Gramatyka języka fińskiego* (wyd. Wydawnictwa UAM)
* dvitomis *Słownik fińsko-polski*
* *Biblia litewska Chylińskiego: Nowy Testament. T. 2, Tekst – opracowanie*
Sosipatra

**Sosipatra Efesietė** () – IV a. pr. helenų filosofė neoplatonikė, teurgė. Jos gyvenimas žinomas iš Eunapijo „Sofistų gyvenimo“.

Gimė turtingoje žemvaldžių šeimoje netoli Efeso. Pasak legendos, kai Sosipatrai buvo penkeri metai, į dvarą užsuko du seneliai, nešini didelėmis krivūlėmis ir dėvintys odinius rūbus. Jie pasiprašė prižiūrėti dvaro vynuogyno. Šis stebuklingai užderėjo, ir tėvas pamatęs judviejų stebuklingas galias, atidavęs jiems mokyti savo dukterį.

Senoliai įšventino mergaitę į „chaldėjų išmintį“, ji gavo aiškiaregystės dovaną. Sosipatra puikiai išmanė poeziją, filosofiją, retoriką, cituodavo klasikinius autorius, lengvai išspręsdavo filosofinius klausimus.

Vėliau ji ištekėjo už Eustatijaus Kapadokiečio. Judviejų sūnus Antoninas taip pat tapo neoplatoniku. Po vyro mirties Sosipatra pasitraukusi į Pergamą, kur mokė filosofijos.

## Šaltiniai
Salustijas

**Salustijas** (, ) – IV a. helenų rašytojas, neoplatonikas.

Žinomi keli panašiu metu gyvenę Salustijai – Galijos prefektas Flavijus Salustijas ir Oriento pretoriškasis prefektas Saturninijas Salustijas II. Ar jie tapatūs Salustijui filosofui – nežinia. Salustijas filosofas buvo imperatoriaus Juliano draugas ir parašė traktatą „Apie dievus ir pasaulį“ (*De Deis et Mundo*). Šis kūrinys yra tarsi trumpas heleniškas katekizmas, kuriame glaustai perteikti neoplatoniškosios teologijos teiginiai. Gali būti, kad veikalas sukurtas Juliano nurodimu ir skirtas propagandiniams tikslams.

Salustijas aukština dievus kaip didžiausią gėrį, teigia, kad kosmosas nesunaikinamas (manantys, kad jis gali išnykti (t. y., krikščionys) laikomi ateistais), o dievų garbinimas arba neigimas jiems patiems neturi jokios reikšmės. Mitus Salustijas laiko priemone su dieviškąja tikrove supažindinti nenusimanančius, o filosofija pasak jo – ezoterinė veikla. Pateikė mitų, dievų klasifikacijas, teigė kosmoso šventumą, amžinumą ir nekintamumą.

## Šaltiniai
Stasys Ignatavičius

**Stasys Ignatavičius** (g. 1958 m. birželio 26 d. Kaune) – Lietuvos šaulių sąjungos (LŠS) veikėjas, jos atkūrimo 1989 m. iniciatyvinės grupės steigėjas, ilgametis LŠS Vlado Putvinskio-Pūtvio klubo prezidentas (nuo 1998).  

## Biografija

1976 m. baigęs Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą, įstojo studijuoti Kauno politechnikos instituto Lengvosios pramonės fakultete. Iš II kurso buvo pašauktas į privalomąją tarnybą Sovietinėje armijoje. Karinės tarnybos Leningrade nebaigė dėl kilusio nestatutinių santykių konflikto, pateko į specialiąją ligoninę. 1978 m. buvo paleistas grįžti į Lietuvą su „vilko bilietu“. Negalėdamas tęsti aukštojo mokslo studijų, toliau mokėsi profesiniuose kursuose, dirbo Kauno lengvosios pramonės įmonėse.

Vedęs, žmona Jūratė - partizanų ryšininko Albino Kęstučio Bersėno duktė. Sūnūs – Darius (1986) ir Žilvinas (1991).

## Visuomeninė veikla

Lietuvos Atgimimo pradžioje įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. 1989 m. buvo Lietuvos šaulių sąjungos atkūrimo iniciatyvinės grupės steigėjas, LŠS Laikinosios tarybos pirmininko pavaduotojas ir atsakingasis sekretorius.

1990 m. nuo sausio iki vasario 15 d. buvo LŠS Laikinosios tarybos pirmininkas.

Pirmajame LŠS suvažiavime 1990 m. lapkričio mėn. Kaune išrinktas LŠS Centro valdybos atsakinguoju sekretoriumi. Nuo 1992 iki 1997 m. gruodžio 15 d. – LŠS vado pavaduotojas.

1998 m. birželio 13 d. LŠS Centro būstinėje jam patikėta vadovauti įsteigtam Vlado Putvinskio–Pūtvio klubui, apjungusiam LŠS atkūrėjus veteranus.

## Įvertinimas, apdovanojimai

* Šaulių žvaigždės medalis (1990)
* Šaulių žvaigždės ordinas (1992)
* Sausio 13-osios atminimo medalis (1992-02-12)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (1995-02-13)
* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis (1996-04-19)
* Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius (1996-11-20)

S. Ignatavičiui 1997 m. suteiktas LŠS Garbės šaulio vardas, 2019 m. – LŠS Išeivijoje Garbės nario vardas.

## Bibliografija

**Leidiniai**:
* Ignatavičius S. Lietuvos šaulių sąjungos plėtra 1991–1996 metais // Ibid.
* Lietuvos šaulių sąjunga valstybės ir visuomenės tarnyboje, 1919-2004 / [sud. S. Ignatavičius su kitais]. Kaunas: Arx Baltica, 2005. 311, [1] p.: iliustr. ISBN 9955-638-17-6.
* Los Angeles Juozo Daumanto šaulių kuopos istorija, 1964-2004 / [sud. I. Arienė, S. Ignatavičius]. Kaunas: Naujasis lankas, 2006. 389, [2] p.: iliustr. ISBN 9955-03-287-1.

**Straipsniai**:
* „Nenuilstantis kovotojas už Lietuvos laisvę Jonas Šimkus“, 2018.
* „Lietuvos šaulių sąjungos atkuriamąją konferenciją prisimenant“, 2020.


## Šaltiniai
Herkle

**Herkle** (, *Hercele*, *Herecele*, *Herkle*, *Hrcle*) – dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Heraklį ir romėnų Herkulį. Pasak vokiečių archeologės E. Simon, skirtingai nuo Heraklio, Herkle nebuvo sudievintas didvyris. Tai viena iš pagrindinių etruskų dievybių, jos vardas įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (avies kepenų modelio).

Pagal vieną iš versijų, tarp etruskų Herkle kultas galėjo paplisti VII–VI a. pr. m. e. iš graikų Kumų kolonijos, su kuria etruskai palaikė glaudžius ryšius. Etruskai prisidėjo prie to, kad šios dievybės kultas paplito tarp įvairių italikų tautų, įskaitant lotynus. Ankstyviausiais radiniais, liudijančiais apie Herkle kultą, laikomos jo žygdarbius vaizduojančios hidrijos iš Cerės (datuojamos 520–510 m. pr. m. e.). Pradedant VI a. pr. m. e., aptinkama daug bronzinių šio dievo statulėlių. Be to, aptikta IV a. pr. m. e. datuojamų bronzinių ir sidabrinių monetų su Herkle galva. Herkle šventviečių būta Etrūrijoje ir Lacijuje. Červeterio šventvietėje aptikta nemažai apžadinių aukų su įrašais.

Etruskų mene Herkle vaizduotas dažnai. Archajinio laikotarpio etruskų mene vaizduotas panašiai kaip finikiečių Melkartas. Ant etruskų veidrodžių Herkle vaizduojamas dvejopai: kaip graikų mitų didvyris ir kaip grynai etruskų mitologinė figūra. Ant keleto etruskų veidrodžių jis vaizduojamas drauge su deive Uni (atitinka graikų Herą ir romėnų Junoną). Veidrodyje iš Prenestės pavaizduota, kaip Jupiteris sutaiko Herkle ir Junoną (įrašai lotyniški). Bronziniame reljefe iš Perudžos pavaizduotas Tinia, tarp Herkle ir Uni, sukursčiusios prieš Herkle amazones, paleidęs du žaibus. Be to, aptikti keli veidrodžiai, vaizduojantys barzdotą Herkle, kitų dievų akivaizdoje žįstantį Uni krūtį. Ši scena interpretuojama kaip Herkle priėmimo į dievų gretas, įsūnijimo ceremonija. Neretai vaizduotas ir drauge su deive Menrva. Taip pat aptikta paminklų, vaizduojančių Herkle ant plausto iš tuščių amforų, galbūt taip mėginantį perplaukti Stikso upę ir patekti į požemio pasaulį. Kaip graikų mitų didvyris pavaizduotas drauge su Atlantu, Achelojumi, taip pat su išvaduotu Prometėju. Prie Herkle kojų sukniubęs guli jo nušautas erelis.

Kaip paskaičiavo italų lingvistas Carlo De Simone, ant įvairių objektų Herkle vardas sutinkamas 72 kartus.

## Šaltiniai
Mantus

**Mantus** – požemio pasaulio dievas etruskų mitologijoje; garbintas Po lygumos regione. Jį aprašė romėnų gramatikas Servijus Marijus Honoratas. 

Pontekanjano šventvietėje aptikta archajiniu laikotarpiu datuojama dedikacija dievui *manθ*. Manoma, kad iš šios dievybės vardo kilo Mantujos miesto pavadinimas (). Likusioje Etrūrijos dalyje Mantus buvo vadinamas Šuriu (*Śuri*). Šis tikriausiai tapatus sabinų dievui Soranui, siejamam su požemio pasauliu.

Mantaus sutuoktinė – Mania. Iš šių dievybių vardų sprendžiama, kad jie galėjo būti susiję su manais – romėnų chtoninėmis dievybėmis ar mirusiųjų dvasiomis, etruskų vadintomis *man(im)*.

## Šaltiniai
Kathy Bates

**Ketlin Doil Beits** (*Kathleen Doyle Bates*, g. 1948 m. birželio 28 d.) – JAV aktorė, oskaro laureatė.

## Biografija
Bates vaidina nuo 1963 m. Pirmasis vaidmuo atnešęs aktoriai sėkmę buvo 1990 m. siaubo filme „Kančia“. Aktorė už šį vaidmenį buvo pirmą kartą nominuota Oskarui už geriausios aktorės pasirodymą ir jį laimėjo. Vėliau Bates nominuota dar trims oskarams už geriausio antro plano aktorės vaidmenis filmuose Primary Colors, About Schmidt ir Richard Jewell.

Nuo 2013 m. yra reguliari siaubo serialo Amerikietiška siaubo istorija aktorė. Už vaidmenį trečiajame sezone aktorė laimėjo Primetime Emmy apdovanojimą. Už vaidmenį ketvirtajame sezone Bates buvo nominuota auksinio gaublio apdovanojimui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDb profilis