open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Antanas Šarkauskas

**Antanas Šarkauskas** (1897 m. liepos 4 d. Pabalvės k., Tryškių valsč., Šiaulių apskr. – 1974 m. gegužės mėn. Klaipėdoje, palaidotas Raudėnuose) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

## Biografija

Privačiai išmokęs vargonuoti, 1912–1914 m. buvo Ubiškės (Telšių raj.), bažnyčios, o 1914–1915 m. – Šiupylių (Šiaulių raj.) bažnyčios vargonininkas.

1915–1916 m. gyveno pas tėvus Raudėnuose (Šiaulių raj.), kur vargonininkavo ir vadovavo 20 giesmininkų bažnyčios chorui. 1916–1919 m. analogišką darbą tęsė Alsėdžiuose.

1919–1921 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, grojo pučiamųjų instrumentų orkestre.

1922–1924 m. buvo Raudėnų valsčiaus savivaldybės raštininkas. 1924–1928 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje ir Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1928–1929 m. mokytojavo Plungės „Saulės“ gimnazijoje. 1929–1930 m. studijas vėl tęsė Klaipėdos muzikos mokykloje.

1930–1945 m. buvo Jurbarko gimnazijos muzikos mokytojas, moksleivių choro ir orkestro vadovas. 1936 m. baigė muzikos mokytojų kursus. 1938 m. gimnazijų chorų varžybose Jurbarke gerai pasirodė ir A. Šarkausko vadovaujamas gimnazijos choras. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje mokytojas parengė 50 dalyvių Jurbarko šaulių būrio chorą.

1945–1946 m. – Raseinių gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas. 1942–1946 m. chorvedys dirbo Ukmergėje: mokytojavo ir vadovavo chorams berniukų ir mergaičių gimnazijose bei mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje). 1962–1972 m. – Klaipėdos pedagoginės mokyklos muzikos ir dainavimo dėstytojas.

## Visuomeninė veikla

A. Šarkauskas 1931–1940 m. priklausė Lietuvos Šaulių sąjungai, 1936–1940 m. – Vilniui vaduoti sąjungai ir kitoms organizacijoms, dirigavo dainų šventėse. Brolis Kazimieras Šarkauskas (1895–1985 m.) visą gyvenimą vargonininkavo Raudėnuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Henrika Šečkuvienė-Gunevičiūtė

**Henrika Šečkuvienė-Gunevičiūtė** (1954 m. birželio 26 d. Vilniuje – 2023 m. kovo mėn.) – lietuvių choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus 22-ojoje vidurinėje mokykloje ir dainavo „Liepaičių" chore. Baigusi vidurinę mokyklą, 1972–1975 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Edmundas Sapranavičius). 1974 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Klaipėdoje. Mokyklą baigusi su pagyrimu, 1975–1980 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (e. doc. pareigas K. Griauzdės klasė).

Nuo 1972 m. buvo Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės" chormeisterė, keletą metų vadovavo VI–VIII klasių mergaičių chorui.

Nuo 1992 m. buvo Vilniaus chorinio dainavimo mokyklos „Liepaitės" mokytoja, nuo 1997 m. ikimokyklinio skyriaus vedėja.

Nuo 1994 m. buvo Vilniaus moterų choro „Liepos" chormeisterė.

1978–1982 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" chormeisterė, nuo 1980 m. rudens Estetinio lavinimo katedros dėstytoja, nuo 1989 m. vyr. dėstytoja. 1982 m. suorganizavo šio instituto merginų chorą, kurį parengė 1983 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose ir 1985 m. respublikinei dainų šventei, prizinių vietų su juo pelnė miesto chorų apžiūrose, koncertavo Vilniuje, Leningrade, Odesoje. 1988 m. parengusi muzikos meno pažinimo programą, skaitė paskaitas instituto Istorijos – pedagogikos, Lietuvių kalbos ir literatūros ir Fizikos – matematikos fakultetų studentams; parengė muzikos mokymo metodinių priemonių.

1992 m. Vilniaus pedagoginiame universitete atgaivinus Muzikos katedrą, 1993 m. buvo įvesta papildoma muzikos mokytojo specialybė, o 1996 m. – pagrindinė. H. Šečkuvienė buvo šios katedros choro dirigavimo dėstytoja ir choro studijos vadovė. Choras rengė mokomąsias programas, pasirodo koncertuose. Dirigentė buvo Lietuvos chorų sąjungos narė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Emilija Šeduikytė

**Emilija Šeduikytė** (1948 m. gruodžio 24 d. Mikališkio k., Zarasų r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Tėvas Antanas Šeduikis (1909 liepos 13 d. – 1987 m. gruodžio 28 d.) buvo vargonininkas, apie 25 metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Krosnos (Lazdijų r.) parapijoje.

Emilija 1967–1971 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. I. Kuzmienė), 1971–1976 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. P. Gylio klasė).

Nuo 1976 rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, būsimuosius dirigentus gerai paruošė respublikiniams jaunųjų atlikėjų konkursams, per 20 darbo metų parengė daugiau kaip 40 jaunųjų chorvedžių, dalyvauja mokslinėse konferencijose.

1976–1982 Panevėžio moterų choro „Volungė“ chormeisterė ir solistė, nuo 1982 kamerinio moterų choro „Volungė" chormeisterė ir dirigentė. Choro meno vadovei ir dirigentei G. Viržonienei padėjo parengti koncertines ir konkursines programas, sėkmingai pasirodyti tiek Lietuvoje, tiek užsienyje. 1986 pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Jos brolis Alvydas Šeduikis (1941 m. balandžio 13 d. – 1987 m. sausio 24 d.) buvo vargonininkas ir vargonų meistras. Dirbo Skuode, Šiluvoje, Žemaičių Kalvarijoje ir Telšiuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Šaučiūnas

**Jonas Šaučiūnas** (1891 m. kovo 11 d. Stankūnų Ažubalio vienkiemyje, Pandėlio valsčiuje, Rokiškio apskrityje – 1991 m. spalio 4 d. Dallase, PA – JAV), vargonininkas, chorvedys, kultūros veikėjas.

## Biografija
Baigęs Pandėlio pradžios mokyklą, 1907 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas J. Žilinską ir ?. Mišelį. 1910 m. atvyko į JAV, o 1911 m. pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Bridgeporte, CT. Čia subūrė parapijos chorą, šeštadieniais ir vasaros atostogų metu vaikus mokė lietuvių kalbos ir Lietuvos istorijos. 1912–1913 m. važinėjo pasitobulinti į New York Conservatory of Music. Vargonuoti ir dainuoti dar mokėsi privačiai pas vietos muzikus. Su parapijos choru kasmet parengdavo po kelis vaidinimus su dainomis. 1918 m. Bridgeporte suorganizavo pasaulietinį „Spindulio" chorą, kuris pastatė keturias M. Petrausko operetes, surengė viešų koncertų. Su choristų grupe 1918 dalyvavo Amerikos lietuvių kongrese Niujorke.

Nuo 1920 m. apie 35-erius metus dirbo vargonininku ir chorvedžiu Švč. Marijos Apreiškimo lietuvių parapijoje Kingstone, PA. Daug padarė bažnyčios gerovei. Pakėlė choro meninį lygį, nemažai koncertavo, statė įvairius muzikinius veikalus, dalyvavo festivaliuose, dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. 1929–1931 m. choras įdainavo 8 lietuviškas plokšteles, koncertavo per radiją. 1921–1922 m. J. Saučiunas vadovavo „Aušros" chorui Plymouthe, PA, 1922–1924 m. lankė Progressive Series Studies pas prof. J. Masoną Vilks Bare, PA, o vėliau Marywood College Scrantone, PA, pas prof. N. M. Montani.

Nuo 1945 m. kurį laiką vadovavo S. Šimkaus Wyomingo Klonio jungtiniam bažnytiniam vyrų chorui. 1955 m. pasitraukęs iš Švč. Marijos Apreiškimo lietuvių parapijos Kingstone, pradėjo vargonininkauti Šv. Kryžiaus Atradimo lenkų parapijoje Vilks Bare.

J. Šaučiūnas atliko daug visuomeninių pareigų.

Nuo 1914 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo 1924–1925 m. ir 1928 m. bei 1930 m. šios sąjungos seimų pirmininkas, 1943–1945 m. Centro valdybos raštininkas – iždininkas, 1953–1954 m. ir 1967 m. vicepirmininkas, Wyomingo Klonio Vargonininkų sąjungos provincijos aktyvus narys. 1939 m. Wyomingo Klonio chorams vykstant dalyvauti į Pasaulinę parodą Niujorke, buvo organizacinio komiteto pirmininkas (koncerte dalyvavo 7 chorai – 343 dalyviai). 1952 m. Švč. Marijos Apreiškimo lietuvių parapijai ir 1954 m. parapijos chorui švenčiant 50-metį, parašė jų istoriją. Buvo „Dainos“ draugijos knygininkas ir naujų muzikos kūrinių leidimo komisijos narys, taip pat žurnalo „Muzikos žinios“ redkolegijos narys. 1914 m. Bridgeporte įsteigė nedidelę spaustuvę, surinko ir spaudai parengė 30 kalėdinių giesmių rinkinį „Kalėdų balsai“ (1949 m. ir 1952 m.). Išleido savo liaudies dainų pynę chorui „Mano karukas“ (1954 m.). Jo rūpesčiu 1960 m. išleistos J. Žilevičiaus mišios – „Missa Salve Jesu Parvule“ – mišriam chorui ir vargonams. Yra sukūręs giesmių, dainų ir scenos veikalų. Buvo subūręs „Padaužų" grupę, kuri įdainavo aštuonias komiškas dainas.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Birutė Šeškauskienė-Matulytė

**Birutė Šeškauskienė-Matulytė** (1949 m. kovo 19 d. Panevėžyje – 2022 m. gegužės 2 d.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Mokėsi Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje, kur muzikos pradmenis gavo iš mokytojų E. Karpio ir A. Biliūnaitės. Kartu 1963–1966 m. griežti akordeonu mokėsi miesto vaikų muzikos mokykloje. 1966–1970 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis). 1971–1976 m. muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė J. Kubilius ir S. Jareckaitė).

1970–1971 m. muzikos ir dainavimo mokytoja Ramygalos (Panevėžio r.) vidurinėje mokykloje. Čia subūrė vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorus bei vokalinius ansamblius. Chorus parengė 1971 m. Panevėžio rajono dainų šventei Krekenavoje. 1971–1994 m. Panevėžio 9-osios vidūrinės mokyklos muzikos mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Vaikų ir vyresniųjų klasių choruose dainuodavo po 60-80 mergaičių ir berniukų. Skambus buvo vyresniųjų klasių mišrusis choras, kuris pajėgdavo atlikti sudėtingesnius kūrinius, dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, gerai pasirodė 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose. Chorai dalyvavo Panevėžio miesto dainų šventėse, prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, gražiai pasirodydavo koncertuose. Mokytojos parengti vokaliniai ansambliai 1992 ir 1994 m. „Dainų dainelės" konkursų laureatai. Pedagogė mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1985–1992 m. kartu dirbo ir Panevėžio vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1994 m. rudens B. Šeškauskienė Molėtų 2-osios vidurinės mokyklos (gimnazijos) muzikos ir dainavimo mokytoja. 1995 m. subūrė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėms, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

B. Šeškauskienė dirigavo Panevėžio rajono ir miesto dainų šventėse, Molėtų rajono ir Utenos zonos dainų šventėse. 1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Larisa Šiaulienė-Mantulina

**Larisa Šiaulienė-Mantulina** (1952 m. vasario 22 d. Panevėžyje), akordeonistė, muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1959–1967 mokėsi Panevėžio 3-ojoje vidurinėje mokykloje, 1962–1967 griežti akordeonu ir diriguoti mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje – technikume (akordeoną dėstė P. Lukoševičius, dirigavimą – R. Šidlauskienė).

1970–1971 Panevėžio pedagoginės muzikos mokyklos dėstytoja, nuo 1971 rudens Pakruojo J. Pakalnio vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1996 vyresnioji mokytoja. Daug metų vadovavo Pakruojo medicinos, veterinarijos ir autotransporto įmonės darbuotojų vyrų ir moterų vokaliniams ansambliams. 1981–1986 ir nuo 1989 Pakruojo kultūros namų mišriojo choro (kartu su Z. Ragulskiu) vadovė. Kolektyvą parengė 1983, 1984, 1985 rajoninėms dainų šventėms ir 1985 respublikinei dainų šventei, dalyvavo su juo mišriųjų chorų konkursuose Joniškyje ir Kelmėje, taip pat 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivalyje Rygoje (Latvija) ir 1997 analogiškame festivalyje Gotlande (Švedija). Choras koncertų surengė Pakruojyje, Joniškyje, Kelmėje, Pasvalyje, Linkuvoje, Žeimelyje, koncertavo Latvijoje.

Nuo 1995 L. Šiaulienė -ir mokytojų moterų vokalinio kvarteto vadovė. 1997 zoniniame „Sidabrinių balsų" konkurse kvartetas pelnė I laipsnio diplomą.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Rima Šidlauskienė-Zigmantaitė

**Rima Šidlauskienė-Zigmantaitė** (1943 m. liepos 11 d. Biržuose), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Biržų 2-ąją vidurinę mokyklą, 1961–1965 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. L. Ragaišis), o 1965–1970 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. R. Kašponio klasė).

Nuo 1970 rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, moksleivių choro studijos vadovė (1975–1977), nuo 1978 Muzikos skyriaus vedėja. Parengė 25 jaunuosius chorvedžius, kurių didžioji dalis įgijo ir aukštojo mokslo diplomus.

Be pedagoginio darbo, R. Šidlauskienė buvo Panevėžio kabelio dirbinių gamyklos mišriojo choro (1971–1972), Prekybos valdybos moterų choro (1974–1976) ir Respublikinės ligoninės moterų choro „Sedula“ (1977–1979) chormeisterė. 1980–1985 Panevėžio „Ekrano" dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Chorą parengė koncertams Lietuvoje, Vokietijoje, Vengrijoje ir Vietname, 1985 respublikinės dainų šventės konkurse su juo pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą.

Nuo 1987 Panevėžio miesto vaikų ir jaunimo dainų ir šokių ansamblio „Pynimėlis“ choro vadovė. Ansamblis koncertavo Vokietijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje, Anglijoje, Nyderlanduose, Belgijoje, Latvijoje ir Ukrainoje. Jis – 1995 respublikinio konkurso „Kadagys“ laureatas, o 1996 konkurse „Aguonėlė" pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą, 1996 tarptautiniame folklorinių ansamblių konkurse Anglijoje laimėjo trečiąją vietą, ansamblis parengtas 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adolfas Šaučiūnas

**Adolfas Šaučiūnas** (1905 m. lapkričio 3 d. Mičiūnuose, Panemunio valsč., Rokiškio apskr. – 1991 m. gegužės 21 d. Panemunyje, Rokiškio raj.) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Turėjo gražų balsą ir giedojo Panemunio bažnyčios chore, lankė pradžios mokyklą, pas Pandėlio vargonininką dėdę R. Balčiūną išmoko vargonuoti. 1926 m. pašauktas atlikti karinę tarnybą, tarnavo husarų pulke Kaune.

Atlikęs karinę tarnybą, pradėjo vargonininkauti Palėvenėlės (Kupiškio raj.) parapijoje, lankė Konrado Kavecko organizuojamus vargonininkų kursus. Vadovavo bažnyčios, pavasarininkų ir šaulių chorams, su jais surengė koncertų.

1941 m. sovietų valdžios ištremtas į Sibirą – Jakutijos pasienį prie Laptevų jūros. 1958 m. grįžęs į gimtinę, apsistojo pas brolį Boleslovą Šaučiūną, o vėliau apsigyveno Panemunyje, kur išbuvo iki mirties. Vargonininkavo ir vadovavo chorams Čedasų ir Suvainiškio (Rokiškio raj.) parapijose. Chorai ne tik giedodavo bažnyčiose, bet ir pasirodydavo koncertuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Šerėnas

**Antanas Šerėnas** (1897 m. rugpjūčio 11 d. Linkmenyse, Ignalinos raj. – 1948 m. rugsėjo 24 d. Švenčionyse) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas, kompozitorius.

## Biografija
Muzikos mokėsi Tauragnuose pas vargonininką V. Lopatą. Nuo 1912 m. vargonininkavo Lauksodyje, nuo 1917 m. Telšiuose ir vadovavo parapijų chorams. 1921 m. priimtas choro artistu (tenoras) į Kauno operos teatrą.

Kipro Petrausko paragintas, 1921–1931 m. Rygos konservatorijoje pas B. Vittingą mokėsi solinio dainavimo, o pas J. Vytuolį (*Vitols*) – teorijos ir kompozicijos. Studijuodamas vadovavo Rygos lietuvių jaunimo „Rūtos“ ir „Laisvės“ draugijos chorams, pats koncertavo kaip solistas. 1929 m. vasaros atostogų metu Lietuvoje užrašė 1230 lietuvių liaudies dainų melodijų.

Nuo 1932 m. dėstė muziką ir dainavimą Kauno jėzuitų berniukų gimnazijoje, aktyviai įsitraukė į Lietuvos muzikų ir chorvedžių draugijos veiklą, 1932–1933 m. jos sekretorius. Žurnale „Muzikos barai“ paskelbė straipsnių. 1932 m. mokslo reikalais buvo nuvykęs į Vieną (Austrija).

Nuo 1933 m. Joniškio gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas bei choro vadovas. 1938 m. Klaipėdoje vykusiai dainų šventei parengė Joniškio jaunalietuvių 38 dalyvių chorą. Vėl išvykęs į Rygą, 1937–1938 m. vadovavo Latvijos lietuvių sąjungos chorui.

Grįžęs į Lietuvą, mokytojavo įvairiose vietovėse, neišvengė ir tremties. 1946–1948 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo moksleivių chorams bei vokaliniams ansambliams Švenčionių gimnazijoje.

## Kūryba
Sukūrė instrumentinių ir vokalinių kūrinių: uvertiūrą simfoniniam orkestrui, simfoniją, rapsodiją, styginių kvartetą, variacijas fortepijonui (liaudies dainų motyvais), dvi sonatas fortepijonui, siuitą, solo dainų, apie 50 dainų chorams, harmonizavo per 30 lietuvių liaudies dainų.

1932 m. į lietuvių kalbą išvertė Andrė Gedalge „Fugos mokslą“ ir Beriot „Smuiko pradžiamokslį“, parašė vadovėlį „Pačiam išsimokinti septynstyge gitara skambinti“, periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Šimkus

**Vaclovas Šimkus** (1908 m. kovo 12 d. Užpelkių k. (Tytuvėnų valsč., Raseinių apskr.)) – 1993 m. sausio 3 d. Kanberoje (Australija) – muzikos pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

Mokydamasis dainavo chore ir dalyvavo 1924 m. I visos Lietuvos dainų šventėje Kaune. 1927 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje ir vadovavo Klaipėdos krašto Giedotojų draugijos chorams Pagėgiuose, Katyčiuose, Natkiškiuose, Vilkyškiuose ir kitur.
Atlikęs karinę tarnybą, 1931 m. apsigyveno Pagėgiuose, dirbo muitinėje ir vadovavo Giedotojų draugijos chorams, suorganizavo 35 dalyvių vyrų chorą.

1939 m. vokiečiams okupavus Klaipėdos kraštą, pasitraukė į Tauragę, kur dirbo muitinėje ir dėstė muziką gimnazijoje. Lietuvai atgavus Vilnių, perkeltas į Kauną, dirbo muitinės viršininku.

1940–1941 m. mokytojavo Vilkaviškio gimnazijoje ir kartu mokėsi dainuoti bei muzikos teorijos Kauno konservatorijoje. Persikėlęs į Vilnių, buvo „Lietūkio“ elevatoriaus vedėjas ir kartu tęsė studijas muzikos mokykloje – baigė pedagogikos skyrių su sustiprinta chorvedyba ir muzikos teorija.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, ten vadovavo chorams lietuvių stovyklose, 1946 m. su Bronium Budriūnu suorganizavo lietuvių dainų šventę (dalyvavo 8 chorai – 400 dainininkų) ir buvo jungtinio choro dirigentas.

1949 m. emigravo į Australiją, Adelaidėje subūrė vyrų chorą, kurį 1951 m. pertvarkė į 50–60 dalyvių mišrųjį ir pavadino „Lithuania“ vardu. Šiam kolektyvui vadovavo daug metų, išmokė per 100 įvairių kūrinių, surengė nemaža koncertų lietuvių kolonijose ir australams. Choro repertuare buvo liaudies ir originalios dainos, B. Budriūno kantatos „Tėviškės namai“, „Lietuvos šviesos keliu“ ir kt. Chorui talkino solistai P. Rūtenis, A. Binkevičiūtė-Gečiuvienė, G. Vasiliauskienė. Didesni koncertai surengti 1951, 1952, 1954, 1958 ir 1960 m. Kultūros dienų festivaliuose Sidnėjuje ir Melburne. Choras dalyvavo Australijos lietuvių dainų šventėse. Taip pat vadovavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijos chorui Adelaidėje. 1969 m. persikėlęs į Kanberą, irgi vadovavo chorams.

Australijoje buvo viso lietuvių kultūrinio ir muzikinio gyvenimo organizatorius. 1961 ir 1962 m. – Lietuvių meno dienų bei dainų švenčių rengėjas ir dirigentas. Sukūrė apie 100 giesmių ir dainų. 1946 m. išleido 24 dainų rinkinį „Vyrų choro dainos“, 1949 m. – 22 dainų rinkinį „Dainos mišriajam chorui“. 1989 m. viešėjo Lietuvoje: Panevėžyje, Šiauliuose, Kelmėje, Tytuvėnuose, Klaipėdoje, Kaune ir Vilniuje. Domėjosi Lietuvos chorų pasiekimais, stebėjo moterų choro „Eglė“ repeticiją, dalyvavo Juozo Naujalio gimimo 120-ųjų metinių minėjime koncerte.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Šilkaitis

**Vaclovas Šilkaitis** (1924 m. balandžio 19 d. Deveikiškiuose, Kėdainių raj. – 2016 m. gruodžio 18 d. Kaune) – muzikos mokytojas, chorvedys, vargonininkas.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo vargonininkas tėvas. 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje mokėsi griežti vargonais (dėst. Nikodemo Martinonio klasė) ir dainuoti (dėst. Juozo Babravičiaus klasė). 1954–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis).

1955–1987 m. Kauno 12-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Suorganizavo 100 dalyvių merginų chorą, o 1961 m. – ir vaikinų.

1965 m. abu chorus sujungė ir sudarė 100 dalyvių mišrųjį chorą. Kolektyvas pajėgė atlikti sudėtingesnius lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius, dalyvavo Kauno miesto ir 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. 1976 m. „Dainų dainelės“ konkurse gražiai pasirodė berniukų vokalinis ansamblis. Chorai ir vokaliniai ansambliai koncertavo Vilniaus, Rygos, Bresto, Minsko ir Leningrado 12-osiose vidurinėse mokyklose.

1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė Linkuvos aštuonmetės mokyklos jaunių chorą. 1960–1962 m. vadovavo savo suorganizuotam berniukų chorui prie Kauno radiofono.

Be pedagoginės veiklos, nuolat vadovavo ir suaugusiųjų chorams: 1954–1965 m. – Kauno „Pergalės“ gamyklos vyrų chorui, 1959–1962 m. buvo Kauno valstybinio vokalinio ansamblio chormeisteris, 1964–1973 m. – Kazlų Rūdos kultūros namų mišriojo choro vadovas – kolektyvą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, nuo 1967 m. – Kauno santechninių dirbinių gamyklos vyrų choro vadovas – paruošė 1970 m. ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, nuo 1974 m. – Kauno siuvimo fabriko moterų choro vadovas – parengė 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. Nuo 1986 m. Karmėlavos Šv. Onos bažnyčios vargonininkas, vaikų ir suaugusiųjų mišriojo choro vadovas.

V. Šilkaitis – Kauno miesto ir rajono bei Marijampolės rajono dainų švenčių dirigentas, 1968 m. Kauno miesto moksleivių dainų šventės vyr. dirigentas, dirigavo Rygos, Jūrmalos, Tartu ir Leningrado moksleivių chorų sąskrydžiuose ir dainų šventėse. 1961–1968 m. buvo Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algis Šimkus

**Algis Šimkus** (1917 m. vasario 20 d. Šenandoa, JAV – 2012 m. gruodžio 11 d. Sietle) – teisininkas, pianistas, dirigentas, kompozitorius. Kompozitoriaus ir dirigento Stasio Šimkaus sūnus.

## Biografija
Su tėvais grįžęs iš JAV į Lietuvą, 1928–1935 m. Klaipėdos ir Kauno konservatorijose pas pedagogus Igną Prielgauską, Eleną Laumenskienę, Lidiją Dauguvietytę-Malko ir Vladimirą Ružickį mokėsi skambinti fortepijonu. 1936–1941 m. dar tobulinosi pas E. Hansen-Herbeck Kaune.

1941 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo teisininko diplomą. 1942–1944 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Jeronimą Kačinską mokėsi diriguoti. 1937–1944 m. kaip pianistas koncertavo su Valstybės teatro ir Vilniaus filharmonijos simfoniniais orkestrais, kuriems dirigavo Stasys Šimkus, Jeronimas Kačinskas ir Mykolas Bukša. 1944 m. dirigavo Vilniaus filharmonijos simfoniniam orkestrui miesto Didžiojoje koncertų salėje.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją ir ten 1945–1947 m. buvo daugelio lietuviškų koncertų akompaniatorius, o emigravęs į JAV, 1947–1954 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Kartu mokėsi Harvardo universitete, Cambridge, MA, 1951 m. įgijo magistro laipsnį, tapo teisininkas – sociologas.

1954 m. persikėlęs į Čikagą, 1956–1965 m. kartu su Stepu Sodeika vadovavo „Dainavos" meno ansambliui. Jie parengė nemaža įvairių programų ir su ansambliu dažnai koncertavo. Be muzikinės veiklos, dirbo įvairius darbus teisės ir administracijos srityse. Nuo 1979 m. gyveno ir dirbo Miami, FL, 1987 m. išėjo į pensiją.

A. Šimkus sukūrė giesmę „Garbė Tau, Viešpatie“, „Mylimoji Karalienė“, nedidelę kantatą chorui ir sopranui „Leiski mums“, poemą chorui ir sopranui „Čičinskas“ (1965 m. atliko „Dainavos“ ansamblis) ir kitokių kūrinių. Įvairiais muzikinio gyvenimo klausimais nemažai rašė spaudoje. 1989 m. su Stasiu Santvaru naujai suredagavo S. Šimkaus operą „Pagirėnai“ („Kaimas prie dvaro“). A. Šimkus ne kartą lankėsi Lietuvoje.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Romualdas Šulskis

**Romualdas Šulskis** (1937 m. vasario 5 d. Kybartuose, Vilkaviškio raj. – 1995 m. lapkričio 25 d. Šiauliuose) – choro dirigentas ir pedagogas.
Muzikos mokytojo ir chorvedžio Broniaus Šulskio sūnus.

## Biografija

1954 m. baigęs Kybartų vidurinę mokyklą, vienerius metus studijavo Kauno medicinos institute, bet potraukis muzikai nuvedė į Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą, kur 1955–1958 m. choro dirigavimo mokėsi pas dėst. Danguolę Vaitkutę. 1958–1963 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė).

1963–1970 m. buvo Uralsko (Kazachija) muzikos mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas, dėstytojas ir choro studijos vadovas.

Grįžęs į Lietuvą, nuo 1970 m. rudens iki mirties Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje) dėstė choro dirigavimą, nuo 1985 m. vadovavo choro studijai ir choro dirigavimo metodinei komisijai. Mokyklos mišrųjį chorą parengė 1985, 1987 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, nemažai koncertavo savo mieste ir kitur. Choras dalyvaudavo ir respublikiniuose konkursuose, pateikdavo įdomių klasikinių ir šiuolaikinių kūrinių repertuarą ir meniškai juos interpretuodavo. Pedagogas išugdė būrį jaunųjų choro dirigentų.

1970–1971 m. dėstė Šiaulių pedagoginiame institute, 1970–1973 m. buvo Šiaulių miesto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras“ meno vadovas ir dirigentas, dalyvavo įvairiuose renginiuose. 1976–1995 m. – Šiaulių miesto Santuokų rūmų vargonininkas. Buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentas ir respublikinių dainų švenčių konsultantas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Daina Šurnienė-Baltrušytė

**Daina Šurnienė-Baltrušytė** (1940 m. rugsėjo 2 d. Maneitų k., Radviliškio r.) – chorvedė ir muzikos mokytoja.

## Biografija

Su šeima ištremta į Sibirą, 1948–1957 gyveno ir mokėsi Krasnojarsko krašto Partizansko rajone. Grįžusi į Lietuvą, 1959 Panevėžyje baigė vidurinę mokyklą. 1962–1966 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. J. Daukšytė-Aramavičienė). 1977–1980 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, kur baigė tris kursus (diriguoti mokė P. Januška).

Nuo 1966 rudens Pakruojo vaikų muzikos mokyklos muzikos mokytoja, 1971–1991 vaikų choro vadovė, vėliau J. Pakalnio vaikų muzikos mokyklos mokytoja. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms. Muzikos ir dainavimo mokytoja dirbo ir Pakruojo rajono vidurinėse mokyklose. 1975 respublikinei dainų šventei parengė Klovainių kultūros namų mišrųjį chorą. Yra Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė; 1985 ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Joana Šimkutė

**Joana Šimkutė** (g . 1932 m. rugpjūčio 2 d. Naujasodžio k., Anykščių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Tėvai sovietų valdžios buvo ištremti į Sibirą, brolis kalintas. 1951 baigusi Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, iki 1961 mokytojavo Kriklinių (Pasvalio r.) septynmetėje mokykloje, suorganizavo vaikų chorą, vadovavo kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai, rengė koncertus savo ir gretimuose rajonuose, o mišrųjį chorą paruošė 1960 respublikinei dainų šventei. Dirbdama 1953–1958 neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo prancūzų kalbą. 1951–1967 mokytojavo Pumpėnų (Pasvalio r.) vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorui, skudučių ansambliui ir pučiamųjų orkestrui. Su skudutininkais dalyvavo respublikiniame konkurse Vilniuje. Pumpėnų kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą.

1963–1968 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume, kurį baigė su pagyrimu (dėst. V. Ūselis). 1967–1974 Panevėžio sporto mokyklos – internato muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė – miesto chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1974–1987 Panevėžio 6-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, dirbo su vokaliniais ir skudutininkų ansambliais, kaimo kapela ir pučiamųjų orkestru. Nedidelė mokykla (apie 500 moksleivių) tada buvo vadinama dainuojančia ir grojančia. Kolektyvai dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, o vokaliniai ansambliai – „Dainų dainelės" konkursuose. Mišrųjį chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1979 mokyklų chorų zoninėms varžyboms. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1987–1991 ji mokytojavo Pumpėnų vidurinėje mokykloje. J. Šimkutė buvo Pasvalio rajono ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Švedas (1944)

**Juozas Švedas** (1944 m. gegužės 15 d. Strakėnuose, Molėtų valsčiuje – 2024 m. lapkričio 21 d.) – lietuvių muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija
Baigęs Molėtų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1966–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. K. Rimkevičius), o 1973–1978 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultete (dėst. R. Misiukevičius).

Nuo 1969 m. buvo Zarasų rajono Dusetų kultūros namų meno vadovas, o nuo 1972 m. Dusetų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1995 m. vyresnysis muzikos (akordeono) mokytojas.

Nuo 1969 m. Dusetų kultūros namų mišriojo choro (50–55 dalyviai) meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1970, 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, taip pat 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Apžiūrose ir konkursuose choras pelnė prizinių vietų, dalyvavo Estijos Pilvos rajono ir Baltarusijos Braslovo rajono dainų šventėse, 1988 m. lankėsi Lenkijoje, rengė jubiliejinius kolektyvo koncertus, giedojo bažnyčioje. Choras atlieka ir stambesnius kūrinius: Maldą iš S. Moniuszkos kantatos „Milda“, Vergų chorą iš G. Verdi operos „Nabucco“, S. Šimkaus kantatą „Atsisveikinimas su tėvyne“ ir kt. Chorvedys dirba su moterų ir vyrų vokaliniais ansambliais, kurie parengiami „Sidabrinių balsų" konkursams ir laimi prizines vietas, dalyvauja televizijos laidose.

J. Švedas – Zarasų rajono dainų švenčių dirigentas, 1970 m. zoninės dainų šventės dirigentas Trakuose.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Tamošaitis

**Juozas Tamošaitis** (1906 ? ? Waterbury, CT – JAV – ?), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Nuo mažens giedojo bažnytiniame chore, pamėgo muziką ir pradėjo mokytis skambinti fortepijonu, o vargonuoti mokė J. Kovas. Vėliau mokėsi Crosby High School Waterbury. Po dvejų metų studijų pradėjo pavaduoti vargonininką J. Kovą ir mokyti „Aušros" chorą. Dar studijavo La Salette koledže – seminarijoje Hartforde, CT Šešerius metus vargonininkavo ir vadovavo chorui Švč. Trejybės parapijoje. 1920 baigęs seminariją, išvyko studijuoti filosofiją į Fribourgo universitetą Šveicarijoje. Keletą metų vargonininkavo vietos seminarijoje, Mont Planeau, ir vadovavo klierikų chorams. Su pasižymėjimu baigęs mokslus, grįžo į JAV ir netrukus įstojo į Columbijos universitetą Niujorke studijuoti pedagoginės dailės. 1925 įgijo bakalauro laipsnį, o vėliau ir magistro laipsnį. Studijuodamas vargonininkavo Aušros Vartų lietuvių parapijoje New York Cityje, NY. Čia giedoti ir dainuoti mokė du chorus – didįjį ir mažąjį.

Nuo 1931 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Viešpaties Atsimainymo lietuvių parapijoje Maspethe, NY.

Nuo 1933 dar mokėsi New York College of Music, kur įsigijo vargonininko kvalifikaciją.

Nuo 1935 harmonijos, kompozicijos ir kontrapunkto mokėsi Midtown Community Music Center. Kurį laiką vadovavo Lietuvių chorui Cicero, IL. 1936 kartu su R. Kurdinaičiu ėmė leisti žurnalą „Nauja muzika".

Nuo 1925 buvo ALRK vargonininkų sąjungos narys ir šios sąjungos New Yorko -New Jersio provincijos narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vera Matora-Tauragienė

**Vera Matora-Tauragienė** (g. 1938 m. rugsėjo 10 d. Orlove, Kirovo sritis, Rusija) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Su tėvais apsigyvenusi Kaune, 1941–1944 m. kalinta Kauno žydų gete ir Ežerėlio koncentracijos stovykloje.

1949–1954 m. mokėsi Kauno vaikų muzikos mokykloje skambinti fortepijonu (mokyt. S. Langevičienė). 1956–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Benediktas Mačikėnas). 1961–1967 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Jono Motiekaičio klasė).

1962–1964 m. Kauno karininkų namų vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir „Drobės“ fabriko mišriojo choro vadovė, vėliau – miesto ligoninės vokalinio ansamblio vadovė.

Nuo 1968 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos koncertmeisterė, vėliau – choro dirigavimo dėstytoja, 1969–1990 m. mokyklos merginų choro vadovė ir mišriojo choro chormeisterė-dirigentė. Pastarąjį kolektyvą padėjo parengti valstybiniams egzaminams, konkursams ir dainų šventėms.

Nuo 1987 m. kurį laiką buvo Respublikinio moksleivių estetinio metodinio centro tautinių šokių „Voruta“ vokalinės grupės vadovė. 1990 m. Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje subūrė 30 moksleivių kamerinį mišrųjį chorą „Cantus“ ir iki 1997 m. jam kūrybiškai vadovavo.

Choras parengė įdomių kūrinių (dauguma lietuvių kompozitorių) programą, nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose. 1991, 1992 m. – Anglijoje (*Llangollen*) ir 1993 m. – Ispanijoje (*Cantonigros*) tarptautiniuose chorų konkursuose jis pelnė antrąsias premijas, 1994 m. dalyvavo chorų festivalyje Graikijoje (Atėnuose), koncertavo Vokietijoje, 1995 m. dainavo chorų festivalyje Italijoje, 1996 m. tarptautiniame chorų konkurse Ispanijoje (*Cantonigros*) laimėjo dvi trečiąsias vietas.

Nuo 1993 m. Vilniaus konservatorijos mokymo dalies vedėja. Nuo 1995 m. Lietuvos muzikų draugijos narė. Pedagogė išugdė apie 40 jaunųjų chorvedžių. 1997 m. suteiktas vyr. dėstytojos vardas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Jonas Tamulionis

**Jonas Tamulionis** (1894 m. spalio 5 d. Marcinkonyse, Varėnos r. – 1971 m. vasario 3 d. Nashua, NH, JAV), vargonininkas, chorvedys ir dainininkas.

## Biografija

Iš mažens mėgo muziką, giedojo vietos bažnyčios chore. Vargonininkas B. Žilinskas pastebėjęs jo gražų tenoro balsą, patarė mokytis muzikos. Tad ūkininkaudamas įsigijo armoniką ir išmoko ja groti. Taip pat išmoko griežti ir bažnyčios fisharmonija, eidavo į bažnyčią groti ir giedoti per rytines pamaldas. Vėliau lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Apie 1910 m. išvyko į JAV, kur iš pradžių dirbo fizinį darbą, o vakarais lankė anglų kalbos kursus ir pas įvairius pedagogus lavino balsą ir mokėsi vargonuoti. Vienur kitur pabandęs vargonininkauti, nuo 1930 m. gavo pastovią vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Nashua, kur dirbo iki mirties. Išugdė skambų chorą, su kuriuo daug koncertavo įvairiose lietuvių kolonijose, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Turėdamas gražų balsą, įdainavo nemažai plokštelių. Transliuota per Bostono lietuvių radiją. M. Petrauskui apsigyvenus Bostone, MA, J. Tamulionis buvo priimtas dainuoti jo statomose operetėse. Gerai grojo ir akordeonu, subūrė orkestrėlį ir visur su juo dalyvaudavo. Taip pat vadovavo vyrų chorui ir vokaliniam kvartetui, uoliai propagavo dzūkiškas dainas. Dalyvavo visuomeniniame gyvenime, priklausė įvairioms lietuvių draugijoms.

Nuo 1936 m. ALRK vargonininkų sąjungos narys, buvo rinktas Centro valdybos raštininku, priklausė Naujosios Anglijos provincijos Vargonininkų sąjungai.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Violeta Tamkiūtė-Pranskienė

**Violeta Tamkiūtė-Pranskienė** (1913 m. balandžio 22 d. Chesteryje, PA – JAV), dainininkė (mecosopranas) ir chorvedė.

## Biografija

1920–1928 muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu mokėsi pas A. Hauką Brooklyne, NY. Baigusi vidurinę mokyklą, 1929–1936 dainuoti mokėsi pas Ethelę Szanto Niujorke. Kaip solistė, aktorė ir koncertmeisterė daug nuveikė K. Strumskio vadovaujamame Brooklyno operetės chore. Vadovavo 30 dalyvių vaikų chorui, kuris dainavo V. Matusevičiaus radijo laidose. 1931 pabaigoje solistui J. Byrai atvykus į Brooklyną ir pradėjus organizuoti klasikinių operų ištraukų pastatymus, V. Tamkiūtė atliko mecosoprano vaidmenis. J. Byrai subūrus 16 dalyvių vokalinį ansamblį „Lietuvos daina“, dalyvavo kaip solistė ir koncertmeisterė, koncertavo daugelyje JAV lietuvių kolonijų. Kai J. Byra išvyko Lietuvon, V. Tamkiutė perėmė ansamblio „Lietuvos daina“ vadovavimą. Žymiai pakėlė asamblio meninį lygį ir surengė daug koncertų. 1935 Summer Music Festival at the Polo Grounds New Yorko dienraščio Journal American 18 mišriųjų chorų konkurse su ansambliu laimėjo pirmąją vietą ir sidabro taurę. 1939 Pasaulinėje parodoje Niujorke Daily Mirror laikraščio konkurse irgi laimėjo pirmąją vietą ir sidabro taurę. Kurį laiką anglų ir lietuvių kalbomis dainavo didžiosiose New Yorko radijo stotyse. 1936–1947 su pertrauka vadovavo Brooklyno Operetės chorui – 1940 m. gegužės 5 d. pastatė R. Herberto operetę „Silvija“. 1944 subūrė Brooklyno merginų vokalinį ansamblį „Harmonija" ir iki 1951 jam kūrybingai vadovavo. Į plokšteles yra įdainavusi duetų su P. Stankūnu, A. Liutkute ir N. Česnavičiūte. 

Be muzikinės veiklos, V. Tamkiūtė Antrojo pasaulinio karo metais dirbo JAV teisingumo ministerijos cenzūros skyriuje lietuvių kalbos vertėja.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. „Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas“. Vilnius, 1999.
Povilas Tamuliūnas

**Povilas Tamuliūnas** (1919 m. balandžio 28 d. Ančiškiuose, Vabalninko valsčius – 1995 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, pedagogas, chorvedys.

## Biografija
1938–1940 m. Kauno konservatorijoje studijavo vargonavimą (dėst. Nikodemas Martinonis), 1940–1949 m. – kompoziciją (prof. Juozo Gruodžio ir Antano Račiūno klasės). 1941–1943 m. konservatorijos bibliotekos vedėjas. Studijas baigė su pagyrimu.

Studijų metais dėstė muziką ir vadovavo mergaičių chorui Kauno 2-ojoje gimnazijoje (1944–1947 m.). Chorą parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei ir konkurse pelnė antrąją vietą. Kurį laiką vadovavo ir Kauno 4-osios gimnazijos moksleivių chorui. 1947–1948 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriojo choro vadovas. 1948–1949 m. Kauno maistprekybos darbuotojų mišriojo choro vadovas. Kolektyvus parengė Kauno miesto dainų šventėms ir nemažai koncertavo.

Apsigyvenęs Vilniuje, nuo 1949 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos ir Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos teorinių disciplinų dėstytojas. 1950–1951 m. Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro vadovas. 1953–1960 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos direktoriaus pavaduotojas mokslo ir mokymo reikalams, 1956–1975 m. ir 1977–1980 m. Muzikos teorijos katedros vedėjas, nuo 1967 m. docentas, nuo 1981 m. profesorius.

Parengė mokymo priemones „Daugiabalsis solfedžio“ (1959 m.) ir „Choro pratybos“ (1973 m., kartu su Rimtautu Kašponiu), redagavo nemaža muzikos teorijos darbų iš solfedžio, harmonijos ir kitų sričių, parašė muzikinių straipsnių, sukūrė stambių vokalinių ir instrumentinių kūrinių, dainų chorams ir solistams. Atliko didelį visuomeninį – muzikinį darbą.

Nuo 1949 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys, 1954–1971 m. šios sąjungos valdybos narys, 1962–1966 m. atsakingasis sekretorius, 1968–1971 m. pirmininko pavaduotojas. Buvo Lietuvos aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos mokslinės metodinės komisijos, Stasio Šimkaus premijų, respublikinių dainų švenčių repertuarinės komisijos narys, Lietuvos kultūros ministerijos ekspertinės komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų bei konkursų žiuri pirmininkas arba narys.

1964–1971 m. LKP CK narys. 1965 m. Lietuvos SSR nusipelnęs meno veikėjas.

## Šaltiniai
Juozas Tyla

**Juozas Tyla** (g. 1937 m. liepos 4 d. Leliūnuose, Utenos r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1953–1957 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1957–1961 ir 1969–1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).

1964–1971 m. dirbo Aukštadvaryje (Trakų r.). Čia buvo vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų chorų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas, žemės ūkio technikumo dėstytojas, vokalinių ir instrumentinių ansamblių vadovas bei mišriojo choro dirigentas. Chore dainavo 80-100 moksleivių, dėstytojų ir ūkio darbuotojų. Choras koncertavo Trakų rajone, Šiauliuose, Latvijos ir Ukrainos miestuose, dalyvavo Lietuvos televizijos laidose. J. Tyla vadovavo ir Aukštadvario kultūros namų mišriajam chorui. Abu kolektyvus parengė 1965, 1967 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, Trakų rajono bei zonos dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose, J. Tyla dirigavo Trakų ir kitų rajonų dainų šventėse.

1972–1975 m. buvo Respublikinių profesinio techninio mokymo kultūros namų Vilniuje meno vadovas, 1976–1984 m. direktorius. Daug prisidėjo prie Lietuvos profesinių technikos mokyklų moksleivių meninio ugdymo, jo iniciatyva 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje pirmą kartą dalyvavo ir profesinių technikos mokyklų meno mėgėjų kolektyvai – chorai, šokėjai ir muzikantai. 1984–1991 m. J. Tyla buvo Respublikinio moksleivių estetikos mokslinio metodinio centro šokių kolektyvo „Voruta“ koncertmeisteris, nuo 1991 m. rudens Vilniaus M-Daukšos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių choreografijos studijos „Šokimėlis" koncertmeisteris.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Algimantas Totilas

**Algimantas Totilas** (1934 m. balandžio 19 d. Ukmergėje – 2022 m. liepos 17 d. Omaha, Nebraska) – smuikininkas, kalbininkas, chorvedys.

## Biografija

Vokiečių okupacijos metais pradėjo lankyti mokyklą Mažeikiuose, 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją ir apsigyveno Ingolstadte. Čia Algimantą mokė smuikuoti buvęs Mažeikių orkestro dirigentas Juozas Remys.

1949 m. emigravęs į JAV, A. Totilas keletą mėnesių gyveno netoli Waterbury, CT, o vėliau apsistojo Omahoje, NE. Lankė gimnaziją ir tęsė smuiko studijas pas pedagogą R. Fredicksoną, griežė pirmuoju smuiku gimnazijos simfoniniame orkestre (vienerius metus buvo smuikų koncertmeisteris), kornetu grojo ir pučiamųjų orkestre. Surengė smuiko rečitalį Omahos Joslyno muziejuje.

Baigęs gimnaziją, 1953 m. įstojo į Omahos universitetą ir metus studijavo kompoziciją bei klausos lavinimą. Susidomėjęs ispanų ir vokiečių kalbomis, 1957 m. baigė kalbų studijas Omahos universitete. 1957 ir 1964 m. lankėsi Meksikoje – magistro laipsnį gavo *La Universidad Interamericana, Saltillo, Coahuila, Mexico*.

Nuo 1960 m. mokė ispanų ir vokiečių kalbų Papilliono gimnazijoje, o 1964–1994 m. ispanų kalbą dėstė Burke gimnazijoje Omahoje.

Nuo 1976 m. – Omahos lietuvių mišriojo choro (30–35 dalyviai) „Rambynas“ meno vadovas ir dirigentas. Choras kiekvieną sekmadienį gieda Šv. Antano bažnyčioje, dalyvauja dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose, koncertuoja kaimyninėse lietuvių kolonijose, dalyvauja radijo ir televizijos laidose. Pažymėtinas 1983 m. „Rambyno“ religinės muzikos koncertas Šv. Antano bažnyčioje ir 1987 m. koncertas Šv. Cecilijos katedroje, minint Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejų. Chorui padeda asistentė ir solistė Irena Šarkaitė, vargonininkės Aldona Agurkytė, Dana Šalkauskaitė bei kitos muzikės. „Rambyno" choristai parengti 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ramūnas Tilvikas

**Ramūnas Tilvikas** (1946 m. spalio 25 d. Upynos k., Šilalės r.), choro ir orkestro dirigentas, pedagogas.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš senelio vargonininko Antano Tilviko ir tėvo, muzikos mokytojo, Vytauto Tilviko. Mokydamasis Stulgių septynmetėje mokykloje akordeonu grojo tėvo vadovaujamame orkestrėlyje ir kaimo kapeloje. 1959–1964 Šiaulių muzikos mokykloje mokėsi groti birbyne (dėst. P. Juodelė ir J. Pipiras) bei choro dirigavimo (dėst. O. Biržytė ir V. Žvirblis). Mokydamasis grojo estradiniuose ansambliuose, vadovavo vokaliniams ansambliams, buvo „Elnio“ fabriko vyrų choro chormeisteris. 1964–1970 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė). Studijuodamas dirbo Mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas" chormeisteriu, konservatorijos ir mokytojų namų koncertmeisteriu, vadovavo vokaliniams ansambliams, akompanavo chorams ir vokaliniams ansambliams.

Nuo 1970 Kauno valstybinio muzikinio teatro chormeisteris, nuo 1972 vyr. chormeisteris ir dirigentų asistentas, dirigavo operečių spektaklius, buvo J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos sceninio parengimo dėstytojas ir koncertmeisteris. 1974 tobulinosi chormeisterių kvalifikacijos kursuose Maskvos Didžiajame teatre (vadovas vyr. chormeisteris prof. A. Ribnovas), 1980–1981 stažavo Vokietijoje – Berlyne, Dresdene, Weimare ir Leipzige, gilinosi į chorinį, operinį ir simfoninį dirigavimą (vadovai prof. R. Reuteris, R. Renteris, K. Masuras, J. Wilertas, O. Kochas), dalyvavo tarptautiniame dirigentų seminare Weimare.

1975–1980 Kauno mėsos kombinato vyrų choro vadovas – surengė koncertų, konkursuose pelnė prizinių vietų. 1975–1977 Kauno politechnikos instituto vyrų choro chormeisteris, 1978–1979 Kauno „Inkaro“ kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. 1978–1985 Kauno šokių ansamblio „Rasa“ vokalinės grupės vadovas. Ansamblis – daugelio respublikinių konkursų laureatas, koncertavo Rusijoje, Portugalijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir kitur. Keletą metų vadovavo Kauno mokytojų namų moterų vokaliniam ansambliui. 1983–1984 Kauno politechnikos instituto mišriojo choro „Jaunystė“ meno vadovas ir dirigentas, surengė išvyką į Šiaurės ir Pietų Vietnamą, parengė Baltijos respublikų studentų dainų šventei „Gaudeamus-84" Taline. 1985–1991 Lietuvos operos ir baleto teatro chormeisteris: gastroliavo Maskvoje ir Varšuvoje.

1991–2016 m. Kauno muzikinio teatro vyr. chormeisteris ir dirigentas, dirigavo operečių ir operų spektaklius, parengė 70 įvairių muzikinių veikalų chorines scenas.

R. Tilvikas – 1975 respublikinės dainų šventės konsultantas Lazdijų rajonui, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, chorvedžių tarybos narys, meno mėgėjų įvairių kolektyvų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.