Šauksmininkas

**Šauksmininkas** () – žodžio forma, vartojama kaip kreipinys. Linksniai nurodo ryšius su kitais žodžiais, o šauksmininkas tokios paskirties neatlieka, todėl linksniu vadinamas tik iš tradicijos. Pabrėžiant šauksmininką, dažnai pasitelkiami jaustukai *o!* arba *ei!*

Šauksmininkas buvo jau indoeuropiečių prokalbėje, tačiau dabar daugelyje indoeuropiečių kalbų jis sutampa su vardininku ir vokaliai išskiriamas intonacija, o raštiškai – skyryba. Pvz., anglų k. *I don’t know, John* („aš nežinau, Džonai“) ir *I don’t know John* („aš nežinau Džono“). Keltų, dalyje germanų kalbų šauksmininkui atskirti pridedamas jaustukas *o*. Iš šiuolaikinių indoeuropiečių kalbų šauksmininką turi baltų kalbos ir dalis slavų kalbų. Indoeuropiečių kalbose atskirą formą šauksmininkas turi tik vienaskaitoje, o dviskaitoje ir daugiskaitoje jis sutampa su vardininku.

Pagal indoeuropiečių prokalbės paradigmą vyriškos giminės *o* kamieno daiktavardžiai šauksmininke turi galūnę (tiksliau – kamiengalio balsį) *-e*:

Daugelyje šiuolaikinių slavų kalbų šauksmininkas kaip įprastas linksnis yra išnykęs ir sutinkamas daugiausia sustabarėjusiose formose, pvz., rusų *Бог-Боже!*, *Господь-Господи!*, slovakų *pán-pane*, *brat-bratu*, *človek-človeče*. Lenkų, čekų, ukrainiečių, sorbų kalbose šauksmininkas tebefukcionuoja.

Pavyzdžiui, ukrainiečių kalbai būdinga paradigma:
* vyr. g., vns.: -* > -e: *бог-боже, чоловік-чоловіче, пан-пане, Володимир-Володимире*;
* mot. g., vns.: -a > -o: *жінка-жінко, сестра-сестро, Мирослава-Мирославо*;
* abiejų g., vns.: -o, -ja > -u, -ju: *батько-батьку, бабця-бабцю, матуcя-матусю*.

Lietuvių kalba turi išplėtotą šauksmininko sistemą, kurią sudaro ne tik atskiri galūnių komplektai, bet ir kirčio perkėlimai – kreipiantis, sušunkant būdinga pabrėžti pirmąjį skiemenį:
  
Dabartinėje lietuvių kalboje šauksmininko formos iš dalies sumišusios, kartais vieni kamienai perėmę kitų kamienų šauksmininko galūnę (kamiengalį) arba yra susikurti nauji šauksmininkai pagal analogiją. Antai *jo* (*vėjas, svečias*) ir *ijo* (*gaidys, brolis*) kamienų šauksmininko galūnė kažkada buvo tokia pati, kaip ir grynojo *o* kamieno, t. y. *-e*: **vējas* 'vėjas' – **vēje!* 'vėjau!', **svetjas* 'svečias' – **svete!* 'svety!'; **gaidijas* 'gaidys' – **gaidije!* 'gaidy!'. Formų *vėjau! mokytojau!* galūnė *-au* perimta iš *u* kamieno (plg. *sūnus*, *sūnaus* – *sūnau!*), šauksmininko galūnės *-y*, *-i* įsivestos iš sutrumpėjusio vardininko (**gaidijas* > **gaidijs* > *gaid-*'y**-s''; ''*brālijas'' > ''*brālijs'' > ''*brālīs'' > ''*brālis'' > ''brol-**i*'-s*) pagal analogiją *šak-à* – *šãk-a!* (koks balsis vardininko galūnėje, toks ir šauksmininke). Šauksmininko galūnė *-ai* (*Jonai!* *berniukai!*) iš tiesų yra dalelytė *ai*, prijungta prie sutrumpėjusio šauksmininko: *Jone!* > *Jon!* > *Jonai!* Ši dalelytė dažnai priauga prie linksniuojamųjų žodžių: *jisai*, *jinai*, *tasai*, tarm. *baltasai* 'baltasis', *tujai* 'tu', *ašai* 'aš', *dujai* 'du'. Formose *elnie! velnie!* (*jo* kamienas) šauksmininko galūnė *-ie* yra perimta iš *i* kamieno (plg. *avis, avies* – *avie!*). *i* kamieno galūnė *-ie* panaudota ir priebalsiniams (*n, r*) kamienams, nors anksčiau čia šauksmininku ėjo grynas kamienas: **vanden!* **seser!*

## Išnašos