open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Didžiokų koplyčia

**Didžiokų koplyčia** – mauzoliejinė koplyčia, esanti Didžiokų kaime, Giedraičių seniūnijoje, Molėtų rajone, šalia kelio .

Tai dvarininkų Didžiokų šeimos mauzoliejus, XIX a. pabaigos statinys, vietinės reikšmės architektūros paminklas, įtrauktas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ). Rotondinė koplyčia naudojama molėtiškių kultūros reikmėms: vyksta koncertai, plenerai, parodos.  

## Istorija

XIX a. pabaigoje grafas Kostas Jelenskis Didžiokų kaime pastatė didžiulį dvarą, koplyčią-mauzoliejų, įveisė įspūdingą parką, kuriame medžiai sodininko padedami įgavo įvairias formas.

1936 m. dvaras buvo parduotas Mykolui Deveniui. Mauzoliejuje tuo laiku buvo palaidota grafų Jelenskių giminė. 1940 m. Deveniai buvo ištremti į Vorkutos lagerį, o dvaras buvo nuniokotas kolūkių kūrėjų ir galiausiai išsprogdintas. Koplyčia virto atliekų sandėliu. Čia buvę palaikai buvo išniekinti, karstai išmesti.

1965–1991 m. Didžiokų koplyčioje gyveno ir kūrė skulptorius Aloyzas Smilingis. Ją sutvarkęs ten įrengė kūrybines dirbtuves, joje apsigyveno su šeima. Čia akmenis tašė, kūrė ir Dailės akademijos studentai. Didžiokų koplyčios aplinka buvo papuošta akmeninėmis skulptūromis. Skulptorius kartu su studentais iškirto krūmokšnius, išvežė iš koplyčios šiukšles. Taip ši vieta tapo jauki, patraukli, ir architektūros paminklas buvo išsaugotas nuo piktavalių niokojimo. Vis dėlto skulptoriaus A. Smilingio veikla tuometiniams sovietų veikėjams nepatiko ir visokiais būdais buvo stengiamasi koplyčią atimti, kūrybines dirbtuves panaikinti, skulptorius ne kartą buvo persekiojamas, daromas „liaudies priešu“. A. Smilingiui išvykus į Vilnių, koplyčia iki 1998 m. liko neprižiūrima ir niokojama. 

1998 m. atkūrus nuosavybės teisę į išlikusį nekilnojamą turtą, koplyčia grąžinta Mykolo Devenio dukrai Daliai (Devenytei) Bobelienei (daktaro Kazio Bobelio žmonai). Ji geraširdiškai skyrė koplyčią molėtiškių kultūros reikmėms. Nuo 2001 m. koplyčia leista rūpintis Molėtų fotoklubui „Ekspozicija“, kurio nariai ten įrengė meno galeriją. Koplyčios savininkės D. Bobelienės ir klubo narių pastangomis koplyčioje prasidėjo aktyvus kultūrinis gyvenimas: organizuojamos fotografų, tautodailininkų ir profesionalių menininkų darbų parodos, literatų kūrybos vakarai bei kiti kultūriniai renginiai. Šiuo metu teisėtas Didžiokų koplyčios savininkas – D. Bobelienės sūnus Jonas Bobelis.

## Architektūra

Koplyčia neoklasicistinių formų, rotondinė, vieno aukšto, su kupolu ir pusrūsiu. Įėjus patenkama į pusrūsyje esantį mauzoliejų.

Kitos panašios, apvalaus plano koplyčios:
* Nariūnų koplyčia (Zarasų raj.)
* Turgelių koplyčia (Šalčininkų raj.)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Molėtų savivaldybės mūrinė architektūra: Didžiokų mauzoliejinė koplyčia 
* Atgimusi koplyčia 
* Apie buvusią Didžiokų prabangą mena tik aukštaūgiai parko medžiai 
* Molėtų rajono lankytinos vietos
Sixteen (grupė)

**„Sixteen“** (nuo 1998 m. – **„Seventeen“**) – buvusi Lenkijos popmuzikos grupė, gyvavusi 1997–2004 m.

## Istorija

Grupė „Sixteen“ debiutavo 1997 m. birželio mėnesį su singlu „Spadające myśli“. Tų pačių metų spalio mėnesį išleido debiutinį albumą „Lawa“, kuris buvo parduotas daugiau nei 120 tūkst. kopijų ir buvo sertifikuotas platininiu. Grupės sėkmę patvirtino 1997 m. pelnytas „PlayBox“ radijo prizas už geriausią debiutą bei nominuoti „Fryderyk“ apdovanojimuose už metų debiutą.

1998 m. grupė atstovavo Lenkijai 43-jame 1998 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „To takie proste“ (), kuri užėmė 17 vietą. Dainą parašė grupės nariai.

Praėjus mėnesiui po konkurso „Sixteen“ lyderis Jarosław Pruszkowski mirė ir grupė iširo. Narė Renata Dąbkowska pradėjo solinę karjerą, o likusieji grupės nariai toliau tęsė veiklą, tačiau su pavadinimu „Seventeen“. Kaip grupė „Seventeen“ yra išleidusi du albumus.

## Nuorodos
* Daina ''To takie proste''

|-
Ganta

**Ganta** – miestas šiaurės Liberijoje, Gvinėjos pasienyje, Nimbos apskrityje. Antras pagal dydį šalies miestas. Keliai į Monroviją, Zvedru, Sanikeli, Nzerekorę. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, prekyba. Veikia ligoninė, teatras, mečetė.
Liberijos apskritys

**[[Liberija]]** administraciškai suskirstyta į 15 **apskričių** (*county*). Šios savo ruožtu skirstomos į rajonus.

## Nuorodos
* Liberia (Citypopulation.de)
* Counties of Liberia (Statoids.com)
Bongo apskritis

**Bongo apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurėje, Gvinėjos pasienyje. Administracinis centras – Gbarnga.

## Geografija

Vakariniu pakraščiu teka Sent Polo upė, rytiniu – Sent Džonas. Paviršius kalvotas, ypač šiaurėje ir vakaruose.

Pagrindinės tautos: kpelai, mandingai, manai.

Didesnės gyvenvietės: Gbarnga, Salala, Palala, Zviata, Botata, Sanajėja, Gbatala, Suakokas, Zovienta.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 12 rajonų:
* Boinseno rajonas
* Fuamaho rajonas
* Džorkeleho rajonas
* Kokojaho rajonas
* Kpaajaus rajonas
* Pantos rajonas
* Salalos rajonas
* Sanajėjos rajonas
* Suakoko rajonas
* Tukpahbli rajonas
* Jilekelaho rajonas
* Zotos rajonas
Bomi apskritis

**Bomi apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies vakaruose, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Tubmanburgas.

## Geografija

Rytiniu pakraščiu teka Sent Polo upė, vakariniu – Lofa. Telkšo Bomi ežeras.

Kitos gyvenvietės: Kle, Kpagbla, Suehnas, Mamaka, Amina, Bagva.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 4 rajonus:
* Devoino rajonas
* Klajaus rajonas
* Seuhn Mekos rajonas
* Sendžeho rajonas

## Išnašos
Gbarpolu apskritis

**Gbarpolu apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Bopulu.

Sudaryta 2001 m. atskyrus pietinę Lofos apskrities dalį.

## Geografija

Paviršius kalnuotas, daugiausia dengiamas miškų. Įsteigta saugoma teritorija – Golos nacionalinis miškas. Svarbiausios upės – Manas, Lofa, Moras.

Didesnės gyvenvietės: Bopulu, Veasua, Jangaja, Takpoima, Belejala.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 6 rajonus:
* Beleho rajonas
* Bokomu rajonas
* Bopulu rajonas
* Gbarmos rajonas
* Gounvolailos rajonas
* Kongbos rajonas
Grand Gedeho apskritis

**Grand Gedeho apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurės rytuose, Dramblio Kaulo Kranto pasienyje. Administracinis centras – Zvedru.

## Geografija

Svarbiausios upės – Sestosas, Kavali, Dubė, Senkvenas.

Gyvena kranai, mandinkai, daug imigrantų iš Dramblio Kaulo Kranto. Didelė žmonių dalis – musulmonai.

Didesnės gyvenvietės: Zvedru, Zia Taunas, Kahnvija, Kola Taunas, Gbaka, Bava, Tolodė.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 8 rajonus:
* Bhai rajonas
* Kavalos rajonas
* Gbao rajonas
* Gbojės-Plojės rajonas
* Glio-Tvarbo rajonas
* Konobo rajonas
* Putu rajonas
* Thieno rajonas
Katarína Hasprová

**Katarína Hasprová** (g. 1972 m. rugsėjo 10 d. Bratislavoje) – slovakų dainininkė, atstovavusi savo šaliai 1998 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse.

## Biografija
Katarína yra garsaus režisieriaus Pavol Haspra ir aktorės Soňa Valentová dukra. Baigusi mokyklą Bratislavoje, studijavo muziką Janáček muzikos akademijoje Čekijos mieste Brno. Vėlesniais metais vaidino įvairiuose miuzikluose, tiek savo gimtojoje šalyje, tiek užsienyje.

1998 m. Katarína atstovavo Slovakijai „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Birmingeme. Ji atliko kompozitorių Gabriel Dušík ir Anna Wepperyová dainą „Modlitba“ (). Surinkusi tik 8 taškus, Slovakija tais metais tarp 25 dalyvių užėmė 21 vietą.

Kitais metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Katarína Hasprová“.

## Diskografija
* *Katarína Hasprová* (1999)
* *Chvíľu so mnou leť* (2002)
* *Priznam sa…* (2009)

## Nuorodos
* 

|-
Grand Basos apskritis

**Grand Basos apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies vidurinėje dalyje, prie Atlanto vandenyno. Administracinis centras – Biukenenas.

## Geografija

Svarbiausia upė – Sent Džonas, rytuose teka Timbas. Pakrantėje yra lagūnų.

Didesnės gyvenvietės: Biukenenas, Barkleivilis, Ovensgrovas, Hartfordas, Bvia Taunas, Goja, Edina, Gaamodebilis, Manobilis.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 8 rajonus:
* Sandraugos rajonas
* Nr. 1 rajonas
* Nr. 2 rajonas
* Nr. 3 rajonas
* Nr. 4 rajonas
* Nikrino rajonas
* Ovensgrovo rajonas
* Sent Džon Riverio rajonas
Grand Kru apskritis

**Grand Kru apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies pietryčiuose, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Barkleivilis.

## Geografija

Būdingos lygumos, apaugusios miškais. Pakrantės išraižytos lagūnų, pelkėtos, apžėlusios mangrovėmis. Svarbiausia upė – Nu.

Gyvena daugiausia kru tautybės žmonės.

Didesnės gyvenvietės: Barkleivilis, Grand Sesas, Sastaunas, Garavė, Blebas.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 4 rajonus:
* Sastauno rajonas
* Buaho rajonas
* Aukštutinio Kru rajonas
* Žemutinio Kru rajonas
Edvardas Paulavičius

: *Apie kitą žmogų (pedagogą) tokia pat pavarde ir vardu žr. [[Edvardas Paulavičius (1837)]]*

**Edvardas Paulavičius** (1825 m. birželio 7 d. Turgeliuose, Rusijos imperija – 1909 m. vasario 10 d. Lvovas, Austrija-Vengrija) – dailininkas, rezistentas.

## Biografija

Gimė 1825 m. birželio 7 d. Turgeliuose. Mokėsi Slanimo, Žyrovičų mokyklose, baigė Slucko gimnaziją, studijavo Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje. Tapybos mokėsi privačiai Kanuto Rusecko dirbtuvėje. Vėliau mokėsi Peterburgo dailės mokykloje, 1853 m. gavo dailininko vardą, 1859 m. – piešimo mokytojo teises. Ir Vilniuje, ir Peterburge aktyviai dalyvavo patriotiniame judėjime, artimai bendravo su Z. Sierakausku. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime buvo ištremtas, po amnestijos gyveno Lvove, dirbo vietos muziejuje konservatoriumi, keliavo po Italiją, Prancūziją. E. B. Paulavičius nutapė portretų, peizažų, parašė straipsnių dailės klausimais, išleido atsiminimų knygą. Lietuvos dailės muziejuje saugomi darbai: „Autoportretas“ (1853), Liudviko Petravičiaus portretas (1844). 1900 m. rašė straipsnius į laikraštį *Gazeta Lwowska*, 1906 m. rašė straipsnius į laikraštį Kurier Litewski. Susirašinėjo su Elze Ožeškiene. Mirė 1909 m. vasario 10 d. Lvove.

## Literatūra
* T. Krzywicki, Litwa: Przewodnik, Oficyna Wydawnicza "Rewasz", 2005, ISBN 8389188406.
* Ł. U. Marakou, Represawanyja literatary, nawukowcy, rabotniki aswiety, gramadskija i kulturnyja dziejaczy Białarusi, 1794-1991. Enc. dawiednik. U 10 t. T.2. - Mn:, 2003. ISBN 985-6374-04-9.

## Šaltiniai
Turgelių respublika

**Turgelių respublika** () – nuo 1943 m. rudens iki 1944 m. birželio Armijos Krajovos kontroliuota nedidelė teritorija, neoficialiai vadinta respublika, nacių okupuotoje Lietuvoje su centru Turgeliuose.

## Istorija

1943 m. rudenį susilpnėjus nacių įtakai ir kontrolei Turgelių apylinkėse Armijos Krajovos daliniai užėmė Turgelius ir miestelio apylinkes. Miestelyje lenkai šeimininkavo iki pat 1944 m. birželio, kai miestelį užėmė Raudonoji Armija. 1944 m. gegužę nacių įsakymu Vietinei rinktinei vadovaujamai Povilo Plechavičiaus buvo pavesta užimti Turgelius, tačiau lietuviai gegužės 15 d. patyrė skaudžius pralaimėjimus ties Graužiškėmis ir Mūrinėje Ašmenoje. 

## Nuorodos

* Lietuvos vietinės rinktinės istorija
* 
*
Šventųjų salos

**Šventųjų salos** ( arba *Les Saintes*) – nedidelių salų grupė, priklausanti Prancūzijos Vakarų Indijai, į pietus nuo Bas Tero, į vakarus nuo Mari Galanto ir į šiaurę nuo Dominikos. Priklauso Gvadelupei, Prancūzijos užjūrio departamentui.

Šventųjų salų plotas – 12,8 km², pakrantės ilgis – 22 km. Aukščiausias taškas, iškilęs 309 m, yra *Chameau* kalva. Salos yra vulkaninės kilmės, apsuptos koralinio rifo. Sudarytos iš dviejų gyvenamų salų: *Terre-de-Haut* ir *Terre-de-Bas*, bei 7-ių negyvenamų salų: *Îlet à Cabrit*, *Grand-Îlet*, *la Coche*, *les Augustins*, *la Redonde*, *le Pâté* ir *les Roches Percées.*
Palaimintosios Ludovikos Albertoni ekstazė

**Palaimintosios Ludovikos Albertoni ekstazė** (arba „Palaimintosios Ludovikos Albertoni mirtis“) – italų baroko menininko Džian Lorenco Berninio (1598–1680) skulptūra, esanti Altieri koplyčioje San Francesco a Ripa bažnyčioje Romoje. Įvardijama reikšmingiausiu Berninio vėlyvuoju kūriniu.

## Apie skulptūrą

Palaimintoji Ludovika Albertoni (mirusi 1533 m.) priėmė pranciškonės įžadus po vyro mirties 1506 m. ir katalikų bažnyčios paskelbta palaimintąja 1671 m. už pamaldumą ir dorus darbus. Ji mirė nuo karštinės slaugydama sergančiuosius. Berninis gavo užsakymą sukurti skulptūrą 1671 m. iš kardinolo Paluzzo Paluzzi degli Albertoni, kuris buvo Ludovikos tolimas palikuonis ir popiežiaus Klemenso X netikras pusbrolis. Ludovika Albertoni buvo palaidota Altieri koplyčioje ir kardinolas, matyt tikėdamasis, kad ji bus ateityje paskelbta šventąja, iš pagrindų siekė pertvarkyti jos kapo vietą. Berninis darbus atliko nemokamai. Gali būti, kad atsiprašymo vardan, nes jo brolis Luidžis tuo metu buvo ištremtas iš Romos už sodomiją. 

Berninio skulptūra vaizduoja Ludovikos Albertoni mirtį. Palaimintoji vaizduojama gulinti su labai sudėtingai išvedžiota drapiruote sudėjusi rankas prie krūtinės, jos galva atmesta atgal. Moters poza tikriausiai įtakota Stefano Maderno gulinčios Šv. Secilijos skulptūros S. Secilia in Trastevere bažnyčioje. Palaimintosios lūpos kiek praviros − simbolizuoja sielos susivienijimą su anapusinę būtimi. Skulptūra idėjiškai turėtų vaizduoti palaimingą žmogaus mirtį už nesavanaudiškumą ir dorybes, parodytas žemiškajame pasaulyje bei liudyti Dievo pažadą apie sielos išgelbėjimą. 

Berninis Altieri koplyčioje buvo suprojektavęs langą iš dešinės (šiuo metu beveik uždengtas), kad tikintysis matytų ant palaimintosios krentančią saulės šviesą, kaip dangaus šviesos aliuziją. Stilistiškai skulptūra susijusi su Berninio anksčiau atlikta garsiąja Šv. Teresės ekstazės skulptūra Cornaro koplyčioje Santa Maria della Vittoria bažnyčioje. Šiuo atveju Berninis pakeitė koplyčios išplanavimą ir nebeprojektavo jos kaip vientisos architektūrinės ir skulptūrinės erdvės. Altieri koplyčioje šie elementai yra atskirti. Virš Ludovikos Albertoni skulptūros yra Giovanni Battista Gaulli paveikslas, vaizduojantis Mergelę Mariją ir Kūdikį su šv. Ona. Prie paveikslo rėmo yra sukomponuoti angelų biustai iš stiuko. Angelai tarsi pasitinka kylančią Ludovikos Albertoni sielą. Dar aukščiau vaizduojamas Šv. Dvasią įkūnijantis balandis, kuris turėtų rodyti sielai kelią į rojų.

## Šaltiniai
* Lilian H. Zirpolo. Historical Dictionary of Baroque Art and Architecture. Scarecrow Press, 2010. p. 186−187
Karin Dreijer Andersson

**Korin Dreijer Anderšon** (; g. 1975 m. balandžio 7 d. Nakoje, Stokholmas), taip pat žinoma sceniniu vardu **Fever Ray**, – elektroninės muzikos dueto The Knife, kurį suformavo kartu su broliu Olof Dreijer, pagrindinė vokalistė. Anderšon anksčiau buvo alternatyviojo roko grupės Honey Is Cool vokalistė ir gitaristė. 2009 m. Anderšon išleido savo debiutinį solinį albumą „Fever Ray“.

Jos vokalinis stilius išsiskiria tiek spiegiamuoju, tiek žemu tonais, bei daugiatakelių vokalų su skirtingais tonų perėjimais panaudojimu, tokiu būdu sukuriant painų ir paslaptingą muzikos poveikį. Fotosesijose, vaizdo ir gyvuose pasirodymuose Anderšon naudoja kaukes, veido ir kūno dažus, įmantrius kostiumus ir kitus teatrinius elementus.

## Karjera
Kol grupė „The Knife“ darė pertrauką, Anderšon įrašė solinį debiutinį albumą „Fever Ray“, kuris įrašų kompanijos „Rabid Records“ išleistas 2009 m. kovo 18 d. Prieš tai pasirodė pirmasis singlas iš albumo – „If I Had a Heart“, internete išleistas 2008 m. gruodžio 15 d. Daina buvo panaudota vienoje iš amerikiečių televizijos serialo „Bręstantis blogis“ serijų, o vėliau tapo įžangine kanadiečių-airių kurto istorinio draminio serialo „Vikingai“ melodija.

2005 m. Anderšon atliko vokalą grupės Röyksopp dainoje „What Else Is There?“ iš jų albumo „The Understanding“. Ji taip pat nusifilmavo to singlo videoklipe, bet ne kaip vokalistė, kurią įkūnijo norvegų modelis Marianne Schroader. 2008 m. Anderšon atliko grupės dEUS dainą „Slow“ iš jų albumo „Vantage Point“. Vėliau Anderšon dar kartą bendradarbiavo su Röyksopp, prisidėdama takelių „This Must Be It“ ir „Tricky Tricky“ iš 2009 m. albumo „Junior“ įrašyme.

2009 m. Anderšon sukūrė garso takelį feminisčių pornografinių trumpametražių filmų rinkiniui „Dirty Diaries“. Sceniniu vardu Fever Ray, Anderšon 2010 m. konsertavo Koačelos festivalyje ir susilaukė teigiamų atsiliepimų iš kritikų. Tų pačių metų rugsėjį dalyvavo festivaliuose „Electric Picnic“ (Airija) ir „Bestival“ (Anglija).

## Asmeninis gyvenimas
Anderšon yra ištekėjusi už Kent Peter Kristian Andersson ir turi du vaikus, kurių vardai nežinomi. Jos mėgstamiausias televizijos šou yra „Majamio policija“.

## Diskografija

### Albumai
* *Fever Ray* (2009)
* *Live in Luleå* (2009)

### Singlai
* „If I Had a Heart“ (2008)
* „When I Grow Up“ (2009)
* „Triangle Walks“ (2009)
* „Seven“ (2009)
* „Mercy Street“ (2010)

### Bendradarbiaujant su kitais atlikėjais

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
*
R. Kelly

**R. Kelly** (*Robert Sylvester Kelly*; g. 1967 m. sausio 8 d. Čikagoje, Ilinojus) yra amerikiečių R&B atlikėjas, aktorius. R. Kelly yra pardavęs daugiau kaip 60 milijonų savo albumų, taip pat laimėjęs 3 Grammy apdovanojimus.

## Albumai
*1992: *Born into the 90's*
*1993: *12 Play*
*1995: *R. Kelly*
*1998: *R.*
*2000: *TP-2.com*
*2002: *The Best of Both Worlds*
*2003: *Chocolate Factory*
*2004: *Happy People/U Saved Me*
*2004: *Unfinished Business*
*2005: *TP3.Reloaded*
*2007: *Double Up*
*2009: *Untitled*
*2010: *Love Letter*
*2012: *Write Me Back*
*2013: *Black Panties*

## Išnašos

## Nuorodos
*
Užsienio lietuvių švietimo skyrius

**Užsienio lietuvių švietimo skyrius** – Vilniaus lietuvių namų struktūrinis padalinys. Įkurtas 2010 metų vasario 9 d. Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministerijos iniciatyva. Adresas - Dzūkų 43, LT-02116 Vilnius.

## Veikla

Užsienio lietuvių švietimo centras koordinuoja formaliojo ugdymo užsienio lietuviškų mokyklų veiklas, rūpinasi šių mokyklų mokytojų bei vadovų kvalifikacijos tobulinimu, teikia metodinę pagalbą bei rūpinasi užsienio lietuvių studentais, siekiančiais studijuoti bei studijuojančiais Lietuvoje. Tobulina užsienio ir šalies mokyklose dirbančių pedagogų ir vadovų kvalifikaciją. Bendradarbiauja su Lietuvos aukštojo mokslo įstaigomis, švietimo politiką formuojančiais specialistais, mokytojų kvalifikacijos tobulinimo centrais.

## Šaltiniai
Juozapas Gabrielius Stempkovskis

**Juozapas Gabrielius Stempkovskis** (1710–1793) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Karūnos armijos rotmistras, Karūnos lauko stovyklininkas, Lenkijos armijos generolas-leitenantas (1777–1784 m.), Kijevo kaštelionas (1772–1785 m.), Kijevo vaivada (1785–1791 m.).

## Biografija
Kilo iš bajorų Stemkovskių giminės, herbo „Suchekomnaty“ savininkas. Žarnovo kašteliono Jokūbo Stempkovskio (m. 1763) ir Terezės Gechau sūnus. 

1767 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į Repino seimą nuo Liublino vaivadijos. Seimo metu įėjo į delegacijos, priverstos spaudžiant Rusijos pasiuntinio kunigaikščio Nikolajaus Repino daryti nuolaidas Rusijai, sudėtį.

1768 metais Karūnos regimentas Gabrielius Stemkovskis dalyvavo malšinant Gaidamacko sukilimą Ukrainoje, po to dalyvavo kovoje prieš Baro konfederaciją (1768–1772 m.).

1772 metais Juozapas Gabrielius Stempkovskis gavo Kijevo kašteliono pareigybę. 1773–1775 metų seime buvo prieš ATR pirmo padalijimo aktų ratifikavimą. 1784 tapo Karūnos iždo komisijos nariu. 1777 jam buvo skirtas Karūnos armijos generolo-leitenanto laipsnis. 1785–1791 metais buvo Kijevo vaivada.

Švento Stanislovo (1769) ir Baltojo erelio (1773) ordinų kavalierius.

## Literatūra

* *Kamińska Аgnieszka.* Stempkowski Józef Gabriel / Polski Słownik Biograficzny.— Warszawa — Kraków: PAU, 2005.— Tom XLIII/3, zeszyt 178.- S. 385—392. 

|-
Juzefas Liubomirskis

Kunigaikštis **Juzefas Liubomirskis** (; 1751–1817 m. liepa, Rovno) – stambus Lenkijos magnatas, Lenkijos armijos generolas-leitenantas. Kijevo kaštelionas (1790–1795 m.), Černigovo vaivada, Romanuvo seniūnas (nuo 1774 metų), masonas, Targovicos konfederacijos dalyvis.

## Biografija

Kilo iš Vyšnioveckių linijos kunigaikščių Liubomirskių giminės. Braclavo ir Kijevo vaivados Stanislovo Liubomirskio (1704–1793) ir Liudvikos Pociejos (m. 1786) trečiasis sūnus.

1774 metais Juzefas Liubomirskis tapo Romanuvo seniūnu. 1786–1788 metais – 12-to Karūnos pėstininkų pulko vadas, po to 5-to Karūnos pėstininkų pulko. 1792 metais gavo generolo-leitenanto laipsnį.

1791 m. gegužę Juzefas Liubomirskis palaikė naujos konstitucijos priėmimą, bet nedalyvavo Rusijos-Lenkijos 1792 metų kare. Prisijungė prie Targovicos konfederacijos ir liko 4-os divizijos vadu Kamenece-Podolske.

1790 m. gruodžio 12 d. kunigaikštis Juzefas Liubomirskis gavo Kijevo kašteliono pareigybę.

Vienas iš turtingiausių Lenkijos magnatų. Jam priklausė Rovno miestas su aplinkiniais kaimais. Savo valdose kūrė manufaktūras ir fabrikus.

Žinomas Lenkijos masonas. Baltojo erelio ir Švento Stanislovo ordinų kavalierius.

## Šeima
1776 metais Juzefas Liubomirskis vedė Liudviką Sosnovską (1751–1836), Lietuvos lauko etmono Juozapo Siosnovskio ir Teklos Despot-Zenovič dukrą. Vaikai:

* Henrikas Liudvikas Liubomirskis (1777–1850)
* Frederikas Vilhelmas Liubomirskis (1779–1848)
* Elena Liubomirska, grafo Stanislovo Mnišeko žmona.

## Literatūra
* H. P Kosk Generalicja polska t. 1 Oficyna Wydawnicza «Ajaks» Pruszków 1998.

|-
Lofos apskritis

**Lofos apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurės vakaruose, Gvinėjos ir Siera Leonės pasienyje. Administracinis centras – Voindžama.

## Geografija

Paviršius kalnuotas, apaugęs miškais. Apskrityje stūkso aukščiausia šalies vieta – Vutevės kalnas (1380 m).

Svarbiausios upės – Lofa, Moras, Dianis, Manas.

Didesnės gyvenvietės: Voindžama, Kolahunas, Zorzoras.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 6 rajonus:
* Fojos rajonas
* Kolahuno rajonas
* Salajėjos rajonas
* Vahunos rajonas
* Voindžamos rajonas
* Zorzoro rajonas
Barbora Sanguška

**Barbora Sanguška** (1718–1791 m. gegužės 2 d.) – poetė, vertėja, filantropė.

## Gyvenimo aprašymas
Aktyvi ATR politinio gyvenimo dalyvė. Baro konfederacijos metu turėjo pakankamai didelę įtaką pirmųjų konfederacijų paruošimui Lietuvoje. 1769 m. jai patronaujant buvo sukurta Voluinės konfederacija.

Kunigaikščio Povilo Karolio Sanguškos trečioji žmona (nuo 1739 metų).

Po vyro mirties gyveno Varšuvoje, Bielinskių dvare. Savo labdaringa veikla taip pat išsiskyrė Kristina Bielinska, Bona Svidzinska-Granovska, ir Mariana Svidzinska-Lianckoronska. Jų susirinkimus, kuriuose buvo aptarinėjami klausimai apie kovą su visuomenės blogybėmis, aplankydavo netgi pats karalius Stanislovas Augustas Poniatovskis ir kita visuomenės grietinėlė. Be to, Barbora Sanguška skyrė moralės problemoms savo kūriniams ir vertimams iš kitų autorių. Mirė Varšuvoje 1791 metais. Palaidota kartu su vyru Kapucino ordino vienuolyne, Liubline.

## Kūriniai

* [Sanguszkowa Barbara Urszula]. Uwagi pewney chwalebney matki, godney córce… na pożegnanie podane, drugi raz przedrukowane. Lwów 1760.

## Išnašos

## Literatūra
* 
* Kukulski Remigi. Męczeństwo niecierpliwey na chwałę… Barbary z Duninów Sanguszkowey… imieniem konwentu Zasławskiego… Berdyczów 1762.
* Elżbieta Aleksandrowska. Barbara z Duninów Sanguszkowa (1718–1791), jej literacki salon i nieznana twórczość poetycka (Streszczenie) // Sprawozdania Wrocławskiego Towarzystwa Naukowego 1992 t. 46 (1991) s. 9-12.
* Agnieszka Jakuboszczak. Sarmacka dama. Barbara Sanguszkowa (1718–1791) i jej salon towarzyski. Poznań 2008. ISBN 978-83-7177-487-4
Valdemaras Žukauskas

**Valdemaras Žukauskas** (g. 1972 m. liepos 22 d.) – Lietuvos konkūrinio jojimo raitelis.

## Biografija
2014 m. atstovavo Lietuvai Pasaulio žirginio sporto žaidynėse konkūrinio jodinėjimo rungtyse. Konkūrinio jojimo greičiui rungtyje Žukauskas užėmė 77-ą vietą tarp 143 dalyvių. Olimpinio standarto konkūrinio jojimo rungtyje Žukauskas liko 114-ą vietą iš 137 dalyvių.

## Nuorodos
* FEI profilis

## Šaltiniai
Nieko rimto

**„Nieko rimto“** – leidykla, įkurta 2001 m. Viena pagrindinių vaikų ir paauglių literatūros leidyklų Lietuvoje. Taip pat leidžia kompaktines plokšteles, atvirutes, aksesuarus bei kanceliarines priemones. Leidyklos išleistos knygos pelnė daugelį geriausių ir gražiausių metų knygų apdovanojimų, įsteigtų IBBY organizacijos Lietuvos skyriaus.

Su leidykla bendradarbiauja rašytojai Kęstutis Kasparavičius, Violeta Palčinskaitė, Selemonas Paltanavičius, Ramutė Skučaitė, Sigutė Ach, Neringa Vaitkutė ir kiti.

Būstinė – Naujojoje Vilnioje, Vilniaus mieste, Dūmų gatvėje.

## Šaltiniai
Margibio apskritis

**Margibio apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies vakarinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Kakata.

## Geografija

Paviršiui būdingos lygumos.

Didesnės gyvenvietės: Harbelas, Kakata, Maršalas, Robertsfildas, Kingsvilis.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 4 rajonus:
* Fajerstouno rajonas
* Gibio rajonas
* Kakatos rajonas
* Mambaho-Kabos rajonas
Merilando apskritis

**Merilando apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies pietrytinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje ir Dramblio Kaulo Kranto pasienyje. Administracinis centras – Harperis.

Apskritis pavadinta pagal JAV valstiją Merilandą, iš kurios atvyko pirmieji išlaisvinti vergai. 1854–1857 m. sudarė nepriklausomą Merilando Respubliką.

## Geografija

Paviršiui būdingos lygumos. Svarbiausia upė – Kavali.

Gyvena liberai (imigrantų iš JAV palikuonys), kru ir grebų tautos.

Didesnės gyvenvietės: Plibas, Harperis, Rok Taunas, Kalokė, Kablakė.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 7 rajonus:
* Gvelekpokeno rajonas
* Harperio rajonas
* Karluvėjaus 1 rajonas
* Karluvėjaus 2 rajonas
* Nionkeno rajonas
* Plibo rajonas
* Vodžaho rajonas
Zbigniew Sareło

**Zbignev Sarelo** (1949 m. liepos 27 d. Kalesninkuose, Lietuvos TSR) – kunigas, dėstytojas, profesorius.

## Biografija

Gimė 1949 m. liepos 27 d. Kalesninkuose, 1970-1976 m. studijavo Oltaževo kunigų seminarijoje. 1976 m. gegužės 20 d. įšventintas į kunigus. 1981-1983 m. studijavo Varšuvos teologijos akademijoje. Dirbo dėstytoju Varšuvos Kardinolo Stefano Višinskio universitete. 2010-2013 m. dėstė etiką Slupsko Pamario akademijoje. Nuo 2013 m. Europos kultūros instituto profesorius. 

## Darbai

* *Etyczna doniosłość doświadczenia religijnego. Studium teologicznomoralne w świetle transcendentalnej antropologii K. Rahnera*, Warszawa 1992. ISBN 83-7014-180-3
* *Postmodernizm w pigułce*, Poznań 1998. ISBN 83-7014-326-1
* *Media w służbie osoby. Etyka społecznego komunikowania*, Toruń 2000. ISBN 83-7174-514-1

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 

## Literatūra

* Grzegorz Polak, Kto jest kim w Kościele katolickim?, Katolicka Agencja Informacyjna, Warszawa 1996.
Montserado apskritis

**Montserado apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies pietvakarinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Bensonvilis, tačiau į apskritį patenka ir didžiausias šalies miestas – sostinė Monrovija.

## Geografija

Paviršiui būdingos aliuvinės, upių žemupių suklostytos lygumos. Svarbiausios upės – Sent Polas, Mesuradas, Du. Pakrantėje išsikiša svarbus Mesurado kyšulys.

Apskrities tautinė ir religinė sudėtis marga. Vyrauja kpelai ir basai, taip pat lormai, kru ir kt.

Didesnės gyvenvietės: Monrovija, Bensonvilis, Mount Barklėjus, Peinsvilis.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 4 rajonus:
* Kereisburgo rajonas
* Todi rajonas
* Didžiosios Monrovijos rajonas
* Sent Pol Riverio rajonas
Vyno galonas

**Vyno galonas** () – skysčių tūrio vienetas, įprastai naudotas Anglijoje iki XIV a. ir kaip statutinis matas nuo 1707 m. valdant karalienei Onai Stiuart. D. Britanija vyno galono atsisakė tik 1826 m., kai buvo priimti imperiniai matai. 1707 m. vyno galonas tapo JAV galono pamatu. 

Kai kurie tyrimai teigia, kad vyno galonas pradžioje buvo lygus 10 trojos svarų vyno. 1707 m. D. Britanijos statutas apibrėžė, kad vyno galoną sudaro 231 kubinis colis, t. y., 7 colių skersmens ir 6 colių aukščio cilindras. Vyno galonas, kurį sudarė 3,785 litro buvo naudojamas kaip matas vynui ir kitiems komerciniams skysčiams (pvz., aliejams ir medui) matuoti. XIV a. vyno statinėse tilpdavo 31,5 galono vyno, kas buvo 1/8 tunos, kurią sudarė 252 galonai.

## Nuorodos
Nimbos apskritis

**Nimbos apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies šiaurinėje pusėje, Gvinėjos ir Dramblio Kaulo Kranto pasienyje. Administracinis centras – Sanikeli. Tai didžiausia pagal plotą ir antra pagal gyventojų gausą šalies apskritis.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas, kylantis į šiaurėje stūksantį Nimbos kalną. Kasama geležies rūda. Daug kur veši miškai, yra įsteigtos saugomos teritorijos – Nimbos nacionalinis miškas ir Gio nacionalinis miškas. Teka Sestoso, Sent Džono, Mani, Nipuės, Ja upės.

Vyrauja danų tautos gyventojai, taip pat yra mandinkų, kranų, basų.

Didesnės gyvenvietės: Ganta, Sanikeli, Jekepa, Tapeta, Kanplė.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 17 rajonų:
* Boė ir Kilos rajonas
* Bu–Jao rajonas
* Doė rajonas
* Gar Baino rajonas
* Gbelhajaus–Geho rajonas
* Gbi ir Doru rajonas
* Gboro rajonas
* Kparbli rajonas
* Livehpi–Mano rajonas
* Meinpi–Mano rajonas
* Sanikeli–Mano rajonas
* Tvan Riverio rajonas
* Vi–Gbehi–Mano rajonas
* Jarmeino rajonas
* Jarpi–Mano rajonas
* Jarveino Mensonoho rajonas
* Zoė–Garbo rajonas
J. P. Mallory

**Džeimsas Patrikas Meloris** (*James Patrick Mallory*; g. 1945 m.) – JAV ir Šiaurės Airijos archeologas, indoeuropeistas. Jis yra Airijos karališkosios akademijos narys, Belfasto Karalienės universiteto profesorius emeritas, leidinio *[[Journal of Indo-European Studies]]* redaktorius.

1967 m. Kalifornijos Rytų koledže įgijo bakalauro laipsnį istorijos studijose. Vėliau 3 metus tarnavo JAV armijoje kaip karo policijos seržantas. 1975 m. Kalifornijos universitete apgynė daktaro laipsnį indoeuropeistikos studijose. Nuo 1977 m. pradėjo dirbti Belfaste (Šiaurės Airija), 1998 m. tapo priešistorinės archeologijos profesoriumi.

Melorio pagrindiniai tyrimų laukai yra neolitinė ir bronzos amžiaus Europa, indoeuropiečių protėvynės (*[[Urheimat]]*) klausimas, senovės Airijos archeologija. Tyrimuose remiasi archeologiniais, kalbiniais, literatūriniais duomenimis. Sistemiškai prieštaravo britų mokslininko Kolino Renfriu teorijai apie indoeuropiečių kilmę iš Anatolijos.

## Bibliografija

### Knygos
* 
* 
* 
* 
* 
* 

### Straipsniai
* 
* 
*
Bavarijos guldenas

**Bavarijos guldenas** – Bavarijos karalystės piniginis vienetas iki 1873 m. 

1754-1837 m. šis pinigas buvo apskaitos vienetas, prilygintas  konvencinio talerio. Šiuo pinigu buvo žymimi banknotai, bet Bavarijos guldenų monetos nebuvo kaldinamos. Guldenas buvo prilygintas 50 konvencinių kreicerių ar 60 *Kreuzer Landmünze*.

Pirmosios Bavarijos guldenų monetos buvo nukaldintos 1837 m., kai Bavarija įsiliejo į Pietų Vokietijos monetinę sąjungą ir guldenas buvo prilygintas  Prūsijos talerio. Guldenas buvo dalinamas į 60 kreicerių. 1857 m. Bavarijos guldenas buvo prilygintas  sąjunginio talerio (). 

Vėliau guldeną pakeitė Vokietijos auksinė markė, kur 1 markė = 35 kreiceriams.

## Nuororodos

* Krause, Chester L., and Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501.
Teodoras Liubartaitis

**Teodoras Liubartaitis** (arba *Teodoras Dimitras*; 1351–1431 m. liepos 1 d., Voluinės Vladimiras) – Voluinės didysis kunigaikštis (1383–1390 m.). Liubarto Gediminaičio ir Olgos-Agafijos Rostovskos sūnus, Haličo-Voluinės Gediminaičių atstovas.

Teodoras Liubartaitis pradėjo valdyti po tėvo Liubarto mirties. Tuo metu Haličo kunigaikštystė buvo padalinta, po Lenkijos karalystės ir LDK Krėvos sutarties pasirašymo, kuomet Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila atėmė iš Teodoro dalį kunigaikštystės žemių. 

Dėl Haličo žemių vyko įpėdinystės karai. Teodoras Liubartaitis įsivėlė į karinį konfilktą su Jogaila, lenkais ir lietuviais. Po nesėkmingo karo prieš Lenkijos karalystę ir Lietuvą, kurias valdė Jogaila, Teodoras neteko Lucko (1387 m.) ir Vladimiro (1390 m.) žemių, ir neteko Voluinės kunigaikščio titulo.

Karo baigtį nulėmė 1392 m. pasirašyta Astravos sutartis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Pagal ją Lenkija gavo Haličo kunigaikštystę, Belzą, Chelmą, o Lietuva – Voluinę ir Lucką.

Po išvarymo iš Voluinės, Teodoras kuriam laikui (1393–1404 m.) tapo Naugardo-Seversko kunigaikščiu. Šias valdas Vytautas Didysis atėmė iš Kaributo ir perleido Teodorui. 1404 m. Teodoras buvo nušalintas nuo vadovavimo ir išsiųstas iš Naudardo-Seversko. 

Vėlesniais metais Teodoras Liubartaitis buvo įsikūręs Žydačive.

Mirė 1431 m. birželio 1 d. Voluinės Vladimire, kurį prieš pat mirtį sugebėjo užimti ir trumpam atplėšti nuo Lietuvos.

## Nuorodos
* Грамоти XIV&nbsp;ст.
Grand Keip Maunto apskritis

**Grand Keip Maunto apskritis** () – Liberijos apskritis, esanti šalies vakaruose, Siera Leonės pasienyje ir Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Robertsportas.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas ir miškingas. Teka Manas, Lofa, Mafa. Į vandenyną išsišauna Keip Maunto kyšulys, atribojantis Piso ežerą.

Didesnės gyvenvietės: Robertsportas, Bomi, Benduma, Bo, Dia, Mambas, Vonzuanas, Kongas.

## Administracinis suskirstymas

Apskritis padalinta į 5 rajonus:
* Sandraugos rajonas
* Garvulos rajonas
* Gola Koneho rajonas
* Porkpos rajonas
* Tevoro rajonas
Prūsijos taleris

**Prūsijos taleris** (, kartais *Reichsthaler*) – Prūsijos piniginis vienetas iki 1857 m. Nuo 1750 m. jis skyrėsi nuo Šiaurės Vokietijos reichstalerio (naudoto kaip apskaitos vieneto) tuo, kad:
* jis atitiko 1/14 Kelno markės, o ne 1/12,
* jis buvo kaldinamas kaip moneta.
Šiuos pokičius įdiegė *Philipp Graumann*, ir sistema, kai 14 talerių lygu 1 Kelno markei buvo vadinama .

Iki 1821 m. Brandenburge taleris buvo dalijamas į 24 *Groschen*, kurių kiekvienas buvo lygus 12 *Pfennige*. Pačioje Prūsijoje Prūsijos taleris skirstomas į 3 *Lenkijos guldenus = FL = Zloty *, o šie – į 30 *Groschen* (kiekvienas grašis = 18 pfenigių) ar 90 šilingų. Prūsijos valiuta buvo suvienodinta 1821 m. Tada Prūsijos taleris tapo lygus 30 sidabrinių grašių (), o vienas toks grašis – 12 pfenigių.

1857 m. Prūsijos taleris buvo pakeistas sąjunginiu taleriu (), kuris tapo standartiniu pinigu Vokietijoje.
Robotas irgi žmogus

**„Robotas irgi žmogus“** – antrasis grupės „Pieno lazeriai“ albumas.

## Kūriniai

## Šaltiniai
Meghadūta

**Meghadūta** (, 'Debesis–pasiuntinys') – žymi indiška poema, sukurta garsaus klasikinio sanskrito poeto Kalidasos.

Tai 111 posmų (šlokų) tekstas, suskirstytas į dvi dalis (*Purvamegha* ir *Uttaramegha*). Kūrinyje pasakojama apie dievui Kuberai pavaldų jakšą, kuris už savo pareigų neatlikimą buvo metams ištremtas į Vidurio Indiją (Ramagirio kalną). Jis įkalba praplaukiantį debesį jį nunešti pas savo žmoną į Alaką (Himalajuose, prie Kailašo kalno). Kūrinyje vaizdžiai aprašomi reginiai nuo debesies, gausu gamtos vaizdinių.

„Meghadūta“ parašyta *mandakranta* metru, turi daug panašumų su vėlesniu Vedantos Dešikos kūriniu *Haṃsasandeśa* („žąsies pranešimas“). Pirmasis „Meghadūtą“ į anglų kalbą išvertė britas Horace Hayman Wilson (1816 m.). Vėliau išversta ir į kitas Europos bei Indijos kalbas.

## Nuorodos
* Vilsono angliškas vertimas
* Originalus tekstas
Mari Galantas

**Mari Galantas** () – sala Karibų jūroje, esanti į pietus nuo Grand Tero ir į šiaurę nuo Dominikos. Priklauso Gvadelupei, Prancūzijos užjūrio departamentui. Salos plotas – 158,01 km². 12 009 gyventojai (2006 m. surašymo duomenys). Padalinta į Grand Buro, Kapester de Mari Galanto ir Sent Luiso komunas.

## Geografija
Mari Galanto sala, dėl savo apvalios formos ir beveik plokštaus paviršiaus, geriau žinoma kaip *la grande galette* ('didelis sausainis'). Aukščiausias taškas, iškilęs 204 m, yra *Morne Constant* kalva.


Grand Bourg.jpg|Grand Buro komuna
Capesterre-Marie-Galante.jpg|Capesterre-Marie-Galante komuna
Saint-LouisMG.jpg|Sent Luiso komuna


## Nuorodos

* Turizmo svetainė
2014 m. Italijos Grand Prix

**2014 m. Italijos Grand Prix** – 13-tasis 2014 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko rugsėjo 5-7 dienomis Moncos trasoje.

## Kvalifikacija

**Pastabos:**
* – Daniil Kvyat kvalifikavosi 11 vietoje, tačiau gavo 10 vietų baudą už šešto sezone variklio naudojimą.

## Lenktynės

**Pastabos:**
* PL (*pit lane*) – boksai.
* – Kevin Magnussen finišavo septintas, tačiau gavo 5 sekundžių baudą už kontaktą su Valtteri Bottas.
* – Marcus Ericsson startavo iš techninės aptarnavimo zonos dėl geltonų vėliavų ignoravimą treniruočių metu.
* – Esteban Gutiérrez finišavo 19 vietoje, tačiau gavo 5 sekundžių baudą už kontaktą su Romain Grosjean.

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Martynas Andriukaitis

**Martynas Andriukaitis** (1981 m. kovo 28 d. Kaunas – 2014 m. rugsėjo 5 d.) – Lietuvos ir Latvijos krepšininkas, LKL ir Latvijos krepšinio lygos (LBL) čempionas, Kauno „Žalgirio“, Rygos „ASK“ ir kitų elitinių klubų žaidėjas.

## Krepšinis
Algirdas Brazys buvo vienas pirmųjų krepšinio trenerių. Andriukaitis, būdamas apie 16 metų, pateko į jo treniruojamą Lietuvos jaunučių rinktinę, Kauno „Žalgirį“ (2001–2002 m.) ir Alytaus „Alitą“ (2002–2003 m.). Anksti užaugęs ir praaugęs bendraamžius, nuo vaikystės žaisdavo kaip vidurio puolėjas.
Būdamas 203 centimetrų, nustojo augti. Kaip vidurio puolėjui nepakankant tokio ūgio, teko keisti poziciją ir tapti sunkiuoju krašto puolėju. Kaip sunkusis puolėjas pasižymėjo geru metimu.

Kartą tapo LKL čempionu ir triskart šių pirmenybių bronzininku. Žaidė Kauno „Žalgirio“, Alytaus „Alitos“, „Šiaulių“, „JA Vichy“, „Debrecen Vadkakasok“, Rygos ASK, Čerkasų „Monkeys“, Donecko „Donetsk“, Dnepropetrovsko „Dnipro“, „Politechnika-Galičina“, Liepajos „Lauvas“, Panevėžio „Lietkabelio“ ir Tbilisio „Olimpi“ klubuose.

## Komandos
* 1999–2000: : Jonavos Statyba-Žalgiris (LKAL)
* 2000–2001: : Kauno Žalgiris (LKL)
* 2001–2004: : Alytaus Alytus (LKL)
* 2004: : BC Šiauliai (LKL)
* 2004–2005: : Overņas "Vichy" (LNB)
* 2005–2006: : Debreceni (MKL)
* 2006–2007: : Rīgas „ASK“ (LBL)
* 2007–2008: : Čerkasu "Mavri" (UBS)
* 2008–2009: : BC Donetsk (UBS)
* 2009–2010: : BC Dnipro (UBS)
* 2010–2011: : Politehnika-Galičina (UBS)
* 2011: : Donecko BC Donetsk (UBS)
* 2011–2012: : Liepojos Lauvas (LBL)
* 2012–2013: : Panevėžio Lietkabelis (LKL)
* 2013: : Tbilisio BC Olimpi (GS)

## Po karjeros
Baigęs sportuoti, dirbo saugos bendrovėje. Šį darbą pasirinko tik kaip laiko leidimo būdą ir galimybę palaikyti gerą fizinę formą. Pasak tėvo, dirbdamas nebuvo laimingas; net ir 3 paras iš eilės atidirbdavęs saugos bendrovėje Martynas nenorėdavo eiti namo.

Nors Latvijoje žaidė vos porą sezonų (2006–2007 m. – Rygoje, o 2011–2012 m. – Liepojoje), savo ateitį Martynas siejo su Ryga. Rungtyniaudamas Liepojoje, svarstė apie Latvijos pilietybę ir intensyviai rengėsi valstybiniam latvių kalbos egzaminui.
Krepšininkas planavo Rygoje, Taline ir Vilniuje atidaryti elitinį tatuiruočių salonų tinklą.

2014 metų rugsėjo mėnesį Andriukaitis iš asmeninio pistoleto „Makarov“ savo namuose Alderyje (netoli Rygos) nušovė savo draugę ir po to nusišovė pats. Rastas savo namuose su šautine žaizda buvo nuvežtas į ligoninę, kur paguldytas į Intensyvios priežiūros skyrių, mirė.

Palaidotas Vilkijos miestelio kapinėse (Kauno rajonas).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* FIBA Europe.com profilis (anglų k.)
Gražina Kadžytė

**Gražina Kadžytė** (g. 1954 m. rugpjūčio 7 d.) – Lietuvos žurnalistė, etnologė, tautosakininkė.

## Biografija
Nuo 1959 m. gyveno motinos gimtinėje Butiškiuose. 1972 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universitetą. 1977–1980 m. Šalčininkų rajono laikraščio korespondentė. 1980–1990 m. Lietuvos paminklų apsaugos ir kraštotyros konsultantė. 1990–1991 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Kultūrinės veiklos skyriaus vedėja. Nuo 1992 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto Lietuvių tautosakos archyvo asistentė. Nuo 1993 m. doktorantė.

1998–2001 m. Lietuvos televizijai parašė 12 scenarijų tradicinės kultūros laidoms. Nuo 2000 m. autorinę radijo laidą aukštaičių tarme „Aukštaičių deimančiukai“. Skaitė paskaitas kalendorinių ir šeimos papročių ir kt. temomis studentams, moksleiviams ir kt. Konsultavo viktoriną „Kraičio skrynia“ (LRT), laidas „Bobų vasara“ (LNK), „Duokim garo“ (LRT), kino filmus „Troškulys“ (LKS, 1998 m.), „Lietuviškas kalendorius“ (2000 m.). Yra Vilniaus universiteto kraštotyros Ramuvos, Lietuvos kraštotyros „Tėviškės pažinimo“ ir kt. narė. Nuo 1994 m. uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ viceprezidentė, rengia uteniškių kraštiečių klubo „Indraja“ metraščius.

## Bibliografija

* Rekomendacijos Didžiojo tėvynės karo istorijos medžiagos rinkėjams. – Vilnius, 1984. – 36 p.
* Respublikos kalbininkų memorialinės vietos: katalogas. – Vilnius, 1985. – 19 p.
* Kultūros namų metraštis: metodiniai patarimai. – Vilnius, 1986. – 15 p.
* Farmacijos istorija vaistinių metraščiuose: patarimai farmacijos specialistams. – Vilnius, 1987. – 16 p.
* Bronius Šukys: bibliografinė rodyklė / sud. Jolanta Burokienė, Gražina Kadžytė. – Vilnius, 1988. – 56 p.
* Volgos vanduo „Lietuvių tvenkiny“. – Vilnius: Valsybinė nacionalinių tyrimų centro leidykla, 1995. – 53 p.: iliustr. – ISBN 9986-402-08-5
* Ant amžinybės slenksčio / Irena Lukoševičienė, Gražina Kadžytė, sud. Vytautas Salinka. – Kaunas: Farmacija, 1996. – 73 p.: iliustr. – ISBN 9986-419-07-7
* Nebūsiu „Žmogus iš niekur“: mintys apie „šeimos medžius“ ir „giminės girias“. – Vilnius: Gimtinė, 2000. – 15 p.: iliustr. – ISBN 9986-867-19-3
* Su Dievu – darban, su velniu – smuklėn. – Vilnius: Lietuvos kultūros fondo Knygnešio draugija, 2000. – 15 p.: iliustr. – ISBN 9986-9175-1-4
* Malkavos beržyno šviesa: istorija, atsiminimai, tautosaka. – Vilnius: Spauda, 2004. – 179 p.: iliustr. – ISBN 9986-485-45-2
* Utenos krašto tautosaka / Raimondas Garsonas, Gražina Kadžytė. – Utena: Utenos spaustuvė, 2004. – 94 p.: iliustr. – ISBN 9955-626-31-3
* Jurgiui Dovydaičiui – 100 / Austė Nakienė, Rūta Žarskienė, Gražina Kadžytė. – Vilnius: LLTI, 2007. – 23 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-698-43-2


## Įvertinimas
* 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino medalis 

## Šaltiniai
Uršulė Pranciška Višniovecka

**Uršulė Pranciška Višniovecka** (, ; 1705 m. vasario 13 d., Čartoriskas – 1753 m. gegužės 23 d.) – rašytoja ir dramaturgė, paskutinė Višnioveckių giminės atstovė, pirmoji moteris-rašytoja Lenkijoje ir Baltarusijoje.

## Biografija
Vienintelis Krokuvos kašteliono, Vilniaus vaivados, Krokuvos vaivados, Pinsko seniūno Jonušo Antonio Vyšnioveckio (1678–1741) ir jo žmonos Teofilės Leščinskos (1680–1757), Vaclovo – Karūnos pataurininkio, Karūnos raikytojo, Palenkės vaivados, Kovelsko ir Kameneso seniūno, dukros, vaikas.

1725 m. balandžio 23 d. ištekėjo už IX Nesvyžiaus ordinato Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės (vėliau – Lietuvos didžiojo etmono) ir tapo pirmąja jo žmona. Nuo jo susilaukė keturių vaikų:
* Karolis Stanislovas Radvila II (1734–1790), X Nesvyžiaus ordinatas, Lietuvos pataurininkis (nuo 1752 m.), Lietuvos didysis ginklininka (nuo [1752 m.), Lvovo seniūnas (1755–1762 m.), Vilniaus vaivada (1762–1764 m.);
* Jonušas Tadeušas (1734–1750), Karolio Stanislovo dvynys;
* Teofilė Konstancija (1738–1818), generolo-leitenanto Ignatijaus Marovskio ir rotmistro Jono Tadeušo Rozvadovskio žmona;
* Katerina Karolina (1740–1789), Lietuvos didžiojo vėliavininko Stanislovo Ferdinando Rževuskio (1737–1786) žmona.

## Kūryba
Rašė eilėraščius lenkų kalba. Laiškus vyrui, dažnai išvykusiam iš Nesvyžiaus, rašė eiliuota forma.

Rašė pjeses Nesvyžiaus dvaro teatrui, perdirbdama prancūzų komedijas ir tragedijas, naudodama slavų legendų istorijas, antikos autorių kūrinius, arabų pasakų rinkinį „Tūkstantis ir viena naktis“. Pjesės daugiausia buvo didaktinio pobūdžio, eilė jų meilės tema, tuo tarpu jos komedijų ir tragedijų herojės – vyrų išdavystės aukos. Bandė rašyti liberto operas.

Po jos mirties vienas iš aktorių, gyvenančių Nesvyžiuje, surinko visą jos kūrybą ir išleido su Michalo Žukovskio graviruotomis iliustracijomis pagal pačios Uršulės Pranciškos piešinius (, Nieśwież, 1754). Rinkinį sudarė 16 pjesių ir 17 operinių libreto.

## Literatūra
* Масляніцына, I. М. Радзівіл Францішка Уршуля // Мысліцелі і асветнікі Беларусі. Энцыклапедычны даведнік / гал. рэд. Б. I. Сачанка. – Мінск: Беларуская энцыклапедыя, 1995. – С. 276–281. – 672 с. – 6000 экз. – ISBN 985-11-0016-1. (белор.)

## Išnašos

## Nuorodos
Tekla Dalevskytė-Jenikienė

**Tekla Dalevskytė-Jenikienė** (pilnas vardas - Tekla Paulina) (; 1829 m. sausio 6 d. Rūdninkai, Rusijos imperija – ? Varšuvoje, Lenkijos Kongreso karalystė) – rezistentė, visuomenės veikėja, 1863 m. sukilimo dalyvė.
 
## Dalevskių šeima

Dominykas Dalevskis ir Dominyka Narkevičiūtė Dalevskienė viso susilaukė 10 vaikų.

Pranciškus Dalevskis, gim. 1825 m., ir Aleksandras Dalevskis, gim. 1827 m., įkūrė Lietuvos jaunimo brolybės sąjungą, rezistentai, Pranciškus taip pat 1863 m. sukilimo dalyvis, Tekla Dalevskytė-Jenikienė, gim. 1829 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Julija Dalevskytė-Berkmanienė, gim. 1830 m.,  1863 m. sukilimo dalyvė, Juzefa Dalevskytė, gim. 1832 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Konstantinas Dalevskis, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvis, 1871 m. Paryžiaus komunos dalyvis; jo dvynė sesuo Zuzana Dalevskytė-Turskienė, gim. 1835 m., 1863 m. sukilimo dalyvė, Apolonija Dalevskytė-Sierakauskienė, gim. 1838 m., 1863 m. sukilimo dalyvė; Titas Dalevskis, gim. 1840 m., 1863 m. sukilimo dalyvis; Ksavera Dalevskytė, gim. 1842 m., 1863 m. sukilimo dalyvė.

## Biografija

Tekla Dalevskytė gimė 1829 m. sausio 6 d. Rūdninkuose smulkiųjų bajorų šeimoje. Lenkų herbynuose rašoma, jog Dalevskių protėviai atvyko iš Liublino vaivadijos

1848 m. mirė Teklos Dalevskytės tėvas Dominykas Dalevskis ir likusi našlė Dominyka Narkevičiūtė-Dalevskienė su vaikais persikėlė gyventi į Vilnių. Keturias iš šešerių seserų leido mokytis į įvairius pensionus.

Tekla Dalevskytė dalyvavo 1863 m. sukilime. Suėmus brolį Pranciškų, buvo suimta ir Tekla. Kalėjime bylos tyrimo metu Dalevskytė išbuvo ilgiau kaip dvejus metus. Kalėjime išgirdo ir žinią apie sušaudytą brolį Titą Dalevskį. Po šios žinios Dalevskytė buvo susirgusi. Į Sibirą ji ištremta prieš 1865 m. šv. Velykas po sunkios ligos. Jai teko keliauti su nemažu kalinių konvojumi. Kalinių etapas ėjo per Maskvą. Teklos sesuo Apolonija Dalevskytė – Sierakauskienė aprašė savo sesers kelionę į tremties vietą nupasakodama ir kalinių sutikimą Maskvoje:

: *Susirinko minia pėsčiųjų Maskvos gyventojų, aristokratai – karietose, kad galėtų pamatyti tuos kilnius, orius ir santūrius, inteligentiška veido išraiška miatežnikus, šias išdidžias ir poniškas asmenybes. Minia šaukė: Udivitelnyj narod”. Maskvos aristokratų karietos lydėjo partiją iki kitos sustojimo vietos.* 

Tekla Dalevskytė buvo apgyvendinta Insare, Penzos gubernijoje. Čia sutiko pažįstamus tremtinius Napoleoną Jelenskį bei Joną Višnevskį su šeima. Po metų laiko, 1866 m.  Teklai Dalevskytei buvo leista persikelti į Samarą pas seserį Apoloniją Dalevskytę-Sierakauskienę. Samaroje likusius tremties metus praleido ir Dalevskyčių motina bei kitos seserys.

Tekla Dalevskytė po amnestijos gavo leidimą iš Siboro persikelti ne į tėvynę, o į Lenkiją. Motina ir seserys pasirinko Varšuvą. Čia Tekla sutiko savo būsimą vyrą rašytoją Liudviką Jenike, su kuriuo susituokė 1870 metais.

Tekla Dalevskytė-Jenikienė mirė Varšuvoje, palaidota Varšuvos Augsburgo evangelikų kapinėse šalia vyro.

## Šaltiniai