open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gergovija

**Gergovija** (*Gergovia*) – buvęs įtvirtintas galų gyvenamasis punktas arvernų genties teritorijoje, 6 km į pietus nuo šiuolaikinio Klermono-Fernano miesto Overnėje (Prancūzija). Plotas – 75 ha. 

Gergovija pagarsėjo pasipriešinimu romėnams 52 m. pr. m. e. (Julijaus Cezario valdymo laikotarpis). Tada įvyko Gergovijos mūšis, kuriame susirėmė Romos respublikos armija, vedama prokonsulo Cezario, ir galų pajėgos, vadovaujamos Vercingetorikso. Mūšį laimėjo galai. 

1863 m. ir XX a. 4- ir 5-ąjį dešimtmečius vykusių archeologinių kasinėjimų metu buvo aptikti senovės galų gyvenvietės likučiai - akmeniniai įtvirtinimai, dirbtuvės, gyvenamieji būstai ir kt. Griuvėsiuose aptikta daug buities daiktų, daugiausia priklausiusių Lateno kultūrai. Be to, netoliese buvo aptikti dviejų karinių stovyklų, kuriose buvo įsikūrę miestą apgulę romėnai, likučiai.
Edujai

**Edujai** (*aedui, haedui, hedui*, ) – galų gentis, gyvenusi dabartinės Prancūzijos teritorijoje, tarp Araro (Sona) ir Ligerio (Luara) upių. Jų kraštas vėliau priklausė Romos provincijai Lugduno Galijai. Dabar tai šiuolaikinių Prancūzijos departamentų Sona ir Luara, Kot d'Oras ir Njevras teritorija. 

## Geografija
Edujų kraštas buvo minėtas antikos laikų rašytojų kūriniuose. Luara sudarė vakarinę edujų krašto sieną, kuri skyrė arvernus nuo biturigų.  
Sona sudarė edujų krašto rytinę sieną, skyrusią nuo sekvanų. 
Segvanai negyveno rajone, kur Du upė įteka į Soną, o ši - į Roną. Cezaris rašė, kad helvetai, perėję perėją tarp Juros kalnų ir Ronos, priklausiusią segvanams, pateko į edujų žemes. 

## Istorija

Pagal Livijų (v. 34) edujai dalyvavo Beloveso (*Bellovesus*) žygyje į Italija VI a. pr. m. e.

Dar prieš Julijų Cezarį edujai šliejosi prie romėnų, jiems buvo suteiktas *Romėnų tautos brolių ir giminaičių* vardas. Kai sekvanai, edujų kaimynai iš kito Sonos kranto, su kuriais edujai nuolat kariavo, įsiveržė į edujų kraštą ir, padedami germanų vado Ariovisto (*Ariovistus*), užkariavo edujus, edujai siuntė druidą Diviciaką (*Diviciacus*) į Romą prašyti Senato pagalbos. Tačiau Diviciako misija buvo nesėkminga. 

58 m.pr.m.e atvykęs į Galiją Julijus Cezaris atstatė edujų nepriklausomybę. Nepaisant to edujai prisijungė prie galų koalicijos prieš Cezarį (*B. G.* vii. 42), bet po Vercingetorikso pralaimėjimo ir pasidavimo Alezijos mūšyje edujai vėl grįžo į Romos sąjungininkų padėtį.  Imperatorius Augustas pastatė naują miestą Augustoduną (), dabartinį Oteną (), kuris tapo naująja edujų sostine. Senoji sostinė Bibrakta (*Bibracte*) palaipsniui sunyko.  

21 m., Tiberijaus valdymo laikais, edujai sukilo ir užėmė Augustoduną, bet netrukus buvo Gajaus Silijaus (*Gaius Silius*) numalšinti (Tacitas *Analai* iii. 43-46). 

Edujai buvo pirmieji galai, kuriems imperatorius Klaudijus suteikė galimybę naudotis *jus honorarium*. Pagrindinis edujų magistratas Cezario laikais buvo *vergobretus* (pagal *Theodor Mommsen* pavadinimas reiškė 'nuosprendžių darbuotojas'), kuris būdavo renkamas kasmet. Jam būdavo draudžiama peržengti edujų teritorijos sienas. 

Gali būti, kad daug valdymo metodų edujai perėmė iš romėnų, pvz., magistratų ir kitų valdininkų rinkimą. Nors tai galėjo būti ir natūralaus jų politinės sistemos vystymosi rezultatas. Manoma, kad kitos keltų gentys, pvz., remai (*remi*) ir bajokasai (*baiocasses*) irgi rinkdavo savo vadus.

## Nuorodos
Žaliasiai

**Žãliasiai** (arba ***Šiekštys, Žaliasis***) – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos miesto pietrytinėje dalyje. Netaisyklingos formos. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės kryptimi iki 0,97 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 161,3 m. Krantai daugiausia aukšti arba labai aukšti, pietvakariniai – žemi, o šiaurinis vietomis pelkėtas. Pakrantės miškingos. Pietvakariuose išteka upeliukas link Agarinio ežero (Rudinės upės baseinas).

Šiaurinėje ežero pakrantėje yra įrengtas Lietuvos žiemos sporto centras, šiaurvakarinėje – pastatytas Vilkakalnio (Ignalinos) apžvalgos bokštas. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi sodų bendrija.

## Etimologija

Ežero pavadinimas kilęs nuo žodžio *žalias, žalia*.

## Šaltiniai
Žalesas

**Žalesas** arba **Pikeliškių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajone, 7 km į šiaurę nuo Riešės, tuoj į rytus už Pikeliškių.

Netaisyklingos formos, turi 4 dideles įlankas, dubuo keturkampis. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 1,67 km, plotis – 1,48 km. Altitudė 151,4 m. Giliausia vieta siekia 17,4 m. Rytinėje dalyje yra 0,05 ha salelė. Krantai gan aukšti, su terasomis (šiaurės vakaruose, rytuose ir rytuose), kiti (šiaurinis, šiaurės rytinis) – žemi ir supelkėję. Kranto linijos ilgis – 7,14 km. Šiaurvakarinis krantas apaugęs medžiais – įsikūrusi buvusio Pikeliškių dvaro sodyba. Dugnas padengtas sapropelingu moliu. Aplinkui ežerą daugiausia plyti pievos, vietomis – dirbami laukai. Iš šiaurinės Žaleso įlankos išteka Žalesa (Neries intakas).

Ežere sugaunama karšių.

Prie Žaleso įsikūrę Pikeliškių, Šaltoniškių, Užuežerės, Verbiškių kaimai. Į pietus nuo Žaleso už kelio  telkšo mažesnis ežeras Žalesėlis.

## Šaltiniai
Lieporių apylinkė

**Lieporių apylinkė** (arba ***Leporių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šiaulių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šiaulių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštelkės apylinkės.

## Šaltiniai
Paviršiaus aktyviosios medžiagos

**Paviršiaus aktyviosios medžiagos** (**PAM**) – junginiai, kurie sumažina skysčio paviršiaus įtempimą.
PAM gali būti organinės rūgštys, alkoholiai, aminai, baltymai ir kiti. Dauguma jų blogai tirpsta vandenyje. Šių medžiagų paviršiaus įtempimas yra mažesnis negu vandens, todėl didėjant jų koncentracijai paviršiaus įtemptis mažėja. PAM yra joninės (amfolitinės, katijoninės ir anijoninės) ir nejoninės.

## Sudėtis

PAM sudarytos iš dviejų dalių:
* hidrofobinės 
* hidrofilinės

## Veikimas
PAM molekulės, patekusios į dviejų fazių skiriamąjį paviršių (pvz.: oras–skystis), orientuojasi taip, kad hidrofilinė dalis įtraukiama į skystį, o hidrofobinė – išstumiama į nepolinę fazę – orą. Ties sąlyčio riba skystis–dujos arba skystis–skystis, vykstant sorbciniams reiškiniams, keičiasi ištirpintų medžiagų koncentracija. Šie reiškiniai labai svarbūs ten, kur yra didelis fazių paviršius, pvz., emulsijose, putose, membranose ir panašiai. Koncentracijos kitimas ties fazių sąlyčio riba turi įtaką medžiagoms skverbtis pro membranas.

## Panaudojimas
PAM pritaikomos daugelyje sričių: valymo priemonės, audinių minkštikliai, emulsijos, medžiagos paskleidimui efektyvinti, dažai, klijai, rašalai, snieglenčių vaškas, skalbimo priemonės, vaistai, agrocheminiai preparatai (herbicidai, insekticidai), sanitarinės priemonės, kosmetika (šampūnai, plaukų kondicionieriai, dantų pastos), gaisrų gesinimo priemonės (gesinimo putos).

### Žemės ūkyje
Žemės ūkyje PAM naudojamos kaip priedas darbiniams tirpalams su augalų apsaugos priemonėmis ruošti. Jos skirtos pagerinti herbicidų, augimo reguliatorių, insekticidų ir kitų žemės ūkio pesticidų pasiskirstymą lapų paviršiuje ir jų įsisavinimą bei veiksmingumą nepalankiomis sąlygomis. PAM veiksmingumas priklauso nuo veikliųjų medžiagų. Dažniausiai tai nejoninės bei silikoninės PAM. Į tirpalą įdėjus PAM, sumažinamas purškiamo tirpalo lašelių paviršiaus įtempimas, todėl lašeliai geriau „prilimpa“ prie augalo – neatšoka nuo lapo, nenuslenka, geriau padengiamos apipurškiamos augalo dalys, pagerėja preparatų veiksmingumas.

## Išnašos
Inkunabulas

**Inkunabulas** ( 'lopšys, vystyklai') – ankstyviausiojo spaudos laikotarpio knyga. Šis laikotarpis skaičiuojamas nuo vokiečių spaustuvininko J. Gutenbergo išleistos garsiosios "42 eilučių Biblijos (apie 1456 m.) iki 1500 m. gruodžio 31 d. Šiuo metu išliko labai mažai šių knygų egzempliorių, nes pirmuoju knygų spausdinimo laikotarpiu buvo leidžiami nedideli jų tiražai.

XV a. antroje pusėje knygų spausdinimas Europoje sparčiai plito. Tuo metu skirtingu laiku 246 Europos miestuose veikė 1099 spaustuvės. Iš viso buvo išspausdinta apie 40 000 pavadinimų inkunabulų bendru 12–15 mln. egz. tiražu. Leisti inkunabulai buvo panašūs į rankraštines knygas: inkunabulų tekstas buvo be pastraipų, iš naujos eilutės buvo spausdinami tik svarbiausi skyriai, iliustracijas piešdavo iliuminantai, naudota daug trumpinių, nebuvo antraštinių lapų. 

## Inkunabulai Lietuvoje
Pirmieji inkunabulai Lietuvoje atsirado dar XV a. Šiuo metu Lietuvoje saugoma apie 510 inkunabulų, daugiau kaip pusė jų išleista Vokietijoje. Daugumoje Lietuvoje saugomų inkunabulų dominuoja religinio turinio tekstai.

## Šaltiniai
Centrinė Ekvatorija

**Centrinė Ekvatorija** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies pietinėje dalyje, Kongo Demokratinės Respublikos ir Ugandos pasienyje. Administracinis centras – šalies sostinė Džuba.

## Geografija

Centrinė Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Bahr al Džabalio (Baltojo Nilo) upė. Svarbiausi miestai: Džuba, Kadžo Kedžis, Lirija, Rokonas, Jejus, Kaja.

## Gyventojai ir istorija

Pagrindinės vilajos tautos: bariai (mandariai, podžulai, kakvai, kelikai, kukai, niangvarai), lugbarai, makarakai, lulubai. Jos nesukūrė savo valstybinių junginių, o gyveno susiskaidę į gentis ir klanus. XIX a. viduryje regionas tapo svarbiu dramblio kaulo tiekimo regionu, dėl ko išaugo Gondokoro miestas. 1871 m. regionas įjungtas į Egipto Ekvatorijos provinciją, 1894 m. teritorijos į vakarus nuo Nilo atiduotos Belgijos Laisvajai Kongo Valstybei (sudarė dalį Lado enklavo). 1910 m. grįžo britams, vėl atiteko Ekvatorijai. Kaip atskiras administracinis vienetas Sudano Respublikos sudėtyje Centrinė Ekvatorija atskirta 1994 m., Ekvatoriją padalinant į tris vilajas. Iš pradžių vadinosi **Bahr al Džebelio vilaja**, vėliau pakeitė pavadinimą į dabartinį. Nuo 2005 m. – Pietų Sudano autonomijos, nuo 2011 m. – Pietų Sudano administracinis teritorinis vienetas.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 6 apskritis:
* Džubos apskritis
* Lainijos apskritis
* Morobo apskritis
* Terekekos apskritis
* Jejaus apskritis
* Kadžo Kedžio apskritis
Paltiškė

**Paltiškė** – buvęs kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 3 km nuo į šiaurės rytus nuo Dūkšto.

## Istorija

Kaimas sunyko XX a. 8-ajame dešimtmetyje per melioraciją (panaikintas 1982 m. kovo 26 d.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pergamentas

**Pergamentas** – plona medžiaga, pagaminta iš nukalkintos, išplautos, išdžiovintos ir be plaukų gyvulių odos. Pergamentas, iki popieriaus paplitimo, buvo naudojamas tekstui užrašyti ir išsaugoti. Pergamento pavadinimas kilo iš antikinio Mažosios Azijos Pergamo miesto pavadinimo, kuriame ši medžiaga buvo išrasta II amžiuje pr. m. e. Pergamo mieste pergamentas buvo specialiai šlifuojamas, balinamas chlorkalkėmis, įtrinamas kreida ir pemza. Dažniausiai pergamentas gamintas iš veršelių, ėriukų, ožiukų, kiaulių, buivolų odos. Pergamentas yra labai plonas, stiprus plėšiant. Iš pergamento gaminami būgnai ir kiti muzikos instrumentai, audimo staklių detalės, kiti dirbiniai. 

## Šaltiniai
Rytų Ekvatorija

**Rytų Ekvatorija** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies pietrytinėje dalyje, Etiopijos, Kenijos ir Ugandos pasienyje. Administracinis centras – Toritas.

## Geografija
Rytų Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Pietuose iškilę Imatongo kalnai, juose yra aukščiausia šalies vieta – Kinječio kalnas (3187 m). Pačiuose pietryčiuose siekia Turkanos ežerą (šis priėjimas yra ginčytina Ilemio trikampio teritorija).

Svarbiausi miestai: Toritas, Kapoeta, Magvis, Ikotosas, Namulė, Pageris.

## Gyventojai

Pagrindinės vilajeto tautos: toposai, madžiai, ačioliai, didingai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 8 apskritis:
* Magvio apskritis
* Budžio apskritis
* Ikotoso apskritis
* Rytų Kapoetos apskritis
* Šiaurės Kapoetos apskritis
* Pietų Kapoetos apskritis
* Lafono apskritis
* Torito apskritis

## Išnašos
Valstietis

**Valstietis** – žemės ūkio darbininkas, dirbantis (ir paprastai gyvenantis) kaimo vietovėje. Dalyvauja Pirminiame ūkio sektoriuje. Šiuo metu didžiausia dalis dirba daugumoje Afrikos valstybių, kurioms tenka didelė žmonių dalis, dirbanti žemės ūkyje.

## Lietuvos valstiečių istorija
Istoriškai valstiečiai buvo pririšti prie savo ponų žemės. Iki pat XIX a. II pusės veikė baudžiava. Pvz., Rusijos imperijoje Baudžiavos panaikinimo reforma, kuria panaikinta baudžiava, įvykdyta tik 1861 metais.

### Laisvieji žmonės

### Šatulininkai

Mažosios Lietuvos valstiečiai, XVII–XVIII a. kūręsi iš Prūsijos valdovo gautose giriose, kurias jie kirto ir čia steigė gyvenvietes. 

### Kiaunininkai

Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės XV–XVI a. valstiečiai kiaunininkai duoklę bajorams, didžiajam kunigaikščiui ar Bažnyčiai mokėdavo kiaunių kailiukais.

### Duoklininkai

### Būrai

## Partijos
* Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga
* Lietuvos valstiečių partija
* Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga
* Lietuvos valstiečių sąjunga
* Latvijos valstiečių sąjunga
* Žaliųjų ir valstiečių sąjunga

## Taip pat skaitykite
* Jaunasis valstietis, „Valstiečių laikraščio“ priedas darbo valstiečių jaunimui, leistas 1940–1941 m.
* Darbininkų ir valstiečių jaunimas
* Darbininkų ir valstiečių inspekcija

## Šaltiniai
Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras

**Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras** - pagrindinio Lietuvos baudžiamojo proceso teisės šaltinio (2002 m. LR BPK) komentaras. Tikslas - pateikti mokslinę teorinę kiekvieno Kodekso straipsnio analizę, jame vartojamų teisės terminų ar tam tikrų žodžių tikrosios prasmės ir reikšmės aiškinimą, atskleisti konkrečių Kodekso straipsnių ar jo struktūrinių dalių tarpusavio santykį. Komentaras taip pat parengtas siekiant išvengti įgyvendinant proceso teisės normas galinčių atsirasti neaiškumų, dviprasmybių, neteisingo Kodekso nuostatų interpretavimo. Kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos baudžiamojo proceso teisės šaltinių.

Išleido „Teisinės informacijos centras“ 2003 m.

## Bibliografija
*Gintaras Goda, Marcelis Kazlauskas, Pranas Kuconis ir kt. Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras I knyga: I-IV dalys. Vilnius. 2003.  VĮ Teisinės informacijos centras
* LR baudžiamojo proceso kodekso komentaras, II tomas (V-XI dalys). 670 psl. ISBN ar kodas: 9955-557-16-82
Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras

**Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras** – 2000 metų Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso – pagrindinio Lietuvos baudžiamosios teisės šaltinio – komentaras. Tikslas – pateikti mokslinę teorinę kiekvieno Kodekso straipsnio analizę, jame vartojamų teisės terminų ar tam tikrų žodžių tikrosios prasmės ir reikšmės aiškinimą, atskleisti konkrečių Kodekso straipsnių ar jo struktūrinių dalių tarpusavio santykį. Komentaras taip pat parengtas siekiant išvengti įgyvendinant baudžiamosios teisės normas galinčių atsirasti neaiškumų, dviprasmybių, neteisingo Kodekso nuostatų interpretavimo. Kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos baudžiamosios teisės šaltinių.

Išleido „Registrų centras“ nuo 2004 iki 2010 m.

## Bibliografija
* 1 tomas, 1-98 str. // Armanas Abramavičius, Agnė Baranskaitė, Algimantas Čepas, Romualdas Drakšas, Anna Drakšienė, Oleg Fedosiuk, Girius Ivoška, Antanas Jatkevičius, Albertas Milinis, Vytas Milius, Prof. Vladas Pavilonis, Jonas Prapiestis, Deividas Soloveičikas, Gintautas Šulija, Gintaras Švedas (Redaktorius: Jonas Prapiestis). LR baudžiamojo kodekso komentaras I dalis. Teisinės informacijos centras, 2004 (Vilnius: Vilniaus spauda). – 565 psl. ISBN kodas: 7555752.
* 2 tomas, 99–212 str. // Egidijus Bieliūnas, Prof. Gintaras Švedas, Armanas Abramavičius. Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras. II tomas, I dalis. Specialioji dalis. 576 psl. Registrų centras, 2009 m., Vilnius. ISBN kodas: ISBN 978-9955-30-054-0
* 3 tomas, 213–330 str. // Egidijus Bieliūnas, Gintaras Švedas, Armanas Abramavičius. Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras III tomas. Specialioji dalis (213–330 straipsniai) (II tomas 2 dalis). 664 psl. Registrų centras. 2010 m., Vilnius. ISBN kodas: ISBN 978-9955-30-076-2.
Lietuvos Respublikos bausmių vykdymo kodekso komentaras

**Lietuvos Respublikos bausmių vykdymo kodekso komentaras** - 2002 metų Lietuvos Respublikos bausmių vykdymo kodekso - pamatinio Lietuvos bausmių vykdymo teisės šaltinio - komentaras. Tikslas - pateikti mokslinę teorinę kiekvieno Kodekso straipsnio analizę, jame vartojamų teisės terminų ar tam tikrų žodžių tikrosios prasmės ir reikšmės aiškinimą, atskleisti konkrečių Kodekso straipsnių ar jo struktūrinių dalių tarpusavio santykį. 

Išleido „Registrų centras“ 2004 m.

## Taip pat skaitykite
*Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras
*Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras

## Bibliografija
* Jonas Blaževičius, doc. dr. Gintaras Švedas, Dmitrij Usik. Lietuvos Respublikos bausmių vykdymo kodekso komentaras. I-V dalys (1-183 straipsniai). Vilnius. 2004. VĮ Registrų centras. 568 psl. ISBN kodas: ISBN 9955-55-736-2
Vakarų Ekvatorija

**Vakarų Ekvatorija** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies pietvakarinėje dalyje, Centrinės Afrikos Respublikos ir Kongo Demokratinės Respublikos pasienyje. Administracinis centras – Jambijas.

## Geografija
Vakarų Ekvatorija yra kur kas didesnio Ekvatorijos regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Bachr el Gazalio upė.

Svarbiausi miestai: Jambijas, Tambura, Maridis, Izo, Nzara.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro azandžiai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 10 apskričių:
* Jambijo apskritis
* Nzaros apskritis
* Ibos apskritis
* Ezo apskritis
* Rytų Maridžio apskritis
* Tamburos apskritis
* Vakarų Mundrio apskritis
* Mvolo apskritis
* Nadžero apskritis
* Mundrio apskritis
Vakarų Aukštutinis Nilas

**Vakarų Aukštutinis Nilas** arba **Vienybės vilajetas** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies šiaurinėje dalyje. Administracinis centras – Bentiju.

## Geografija
Vakarų Aukštutinis Nilas yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Baltojo Nilo upė ir jo baseinui priklausančios Bahr al Gazalio bei Bahr al Arabo upės.

Svarbiausi miestai: Bentiju, Rubkona, Majomas, Lyras, Adokas, Nijalas, Pariangas.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro nuerai ir dinkai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 9 apskritis:
* Majomo apskritis
* Rabkono apskritis
* Abjemnhomo apskritis
* Lyro apskritis
* Guito apskritis
* Kočo apskritis
* Majendito apskritis
* Ruvengo apskritis
* Panjidžaro apskritis
Džonglėjus

**Džonglėjus** () – vilajetas Pietų Sudane, rytinėje dalyje, Etiopijos pasienyje. Administracinis centras – Boras.

## Geografija
Džonglėjus yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto vakariniu pakraščiu teka Baltojo Nilo upė. Įsteigtas Bomos nacionalinis parkas.

Svarbiausi miestai: Boras, Akobas, Ajodas, Fangakas, Pabakas, Piboras, Počala, Vatas.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro nuerai ir dinkai. Taip pat yra murlių, anuakų.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 13 apskričių:

* Akobo apskritis
* Ajodo apskritis
* Goko apskritis
* Atūko apskritis
* Tvik Ysto apskritis
* Duko apskritis
* Fangako apskritis
* Pigio apskritis
* Njirolio apskritis
* Piboro apskritis
* Počalos apskritis
* Uroro apskritis
* Bomos apskritis
Kazachijos TSR herbas

**Kazachijos TSR herbas** buvo patvirtintas Kazachijos TSR vyriausybės 1937 m. kovo 27 d., remiantis Sovietų Sąjungos herbu. Pats herbas gyvavo iki 1991 m. gruodžio 16 d., kai Kazachstanas tapo nepriklausomas.

## Aprašymas

Herbe vaizduojamos javų varpos – reiškusios klestėjimą, naujos socialistinės valstybės gyvybingumą ir turtingumą. Ant javų varpų užrašas kazachų ir rusų kalbomis: „Visų šalių proletarai, vienykitės!“, kūjis ir pjautuvas herbo centre – darbininkų ir valstiečių klasių vienybę. Raudona penkiakampė žvaigždė reiškė komunizmo idėją, o tekanti saulė – šviesią ateitį, komunizmo suklestėjimą. Apatinėje herbo dalyje yra raidės: „KCCP“, reiškiančios valstybės pavadinimą.

"KSSR" užrašyta rusų ir kazachų abėcėlėmis.
Buhairatas

**Buhairatas** ( – „Ežerų vilajetas“) – vilajetas Pietų Sudane, šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Rumbekas.

## Geografija
Buhairatas yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Įsikūręs Baltojo Nilo ir Bahr al Gazalio tarpupyje.

Svarbiausi miestai: Rumbekas, Jirolis, Averialis, Kueibetas, Mapuorditas, Mvolas.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro dinkai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 8 apskritis:

* Averialio apskritis
* Kueibeto apskritis
* Vidurio Rumbeko apskritis
* Rytų Rumbeko apskritis
* Šiaurės Rumbeko apskritis
* Vulu apskritis
* Rytų Jirolio apskritis
* Vakarų Jirolio apskritis
Ornamentas

**Ornamentas** () – puošybinis elementas dailėje bei architektūroje, kelių besikartojančių geometrinių arba vaizdinių figūrų raštas.

Ornamentų knygos pasirodė Vokietijoje jau XVI amžiuje. Jose pateikti raštų pavyzdžiai tiko audimui, rankdarbiams, raštų spausdinimui ant medžiagos, knygų, akmens, medžio, metalo dirbinių puošybai. Ornamentais gražinti namų apyvokos daiktai, amatininkų gaminiai, ginklai, baldai, statinių vidus ir išorė, žmogaus kūnas (tatuiruotės). Kai kada turi simbolinę ar maginę reikšmę. Pagal motyvą būna geometrinis, augalinis, zoomorfinis, antropomorfinis, pagal komponavimo būdą – juostinis, centriškasis, ištisinis arba tinklinis, simetriškasis, asimetriškasis, pagal atlikimo techniką – pieštas, tapytas, austas, raižytas, lipdytas, kalstytas, pjaustytas, siuvinėtas, inkrustuotas.

Pvz., Lietuvos teritorijoje jau nuo IV-III tūkst. pr. m. e. ornamentais (kontūrinė raižyba) buvo dekoruojami buitiniai dirbiniai. Vienas ankstyviausių – raižytas geometrinis ornamentas. III-II tūkst. pr. m. e. keramikos dirbiniai buvo puošiami įspaustų duobučių, šukų, virvelių motyvų ornamentais, pirmaisiais amžiais po Kr. įvairūs metalo, kaulo dirbiniai, ginklai – dažniausiai raižytais arba įspaustais akučių, taškelių, kryžiukų motyvų ornamentais, simbolizuojančiais saulę, mėnulį. Iki I tūkst. vidurio turėjo maginę reikšmę, vėliau virto ir puošybos elementu.

## Literatūra

* Valdis Celms, „Baltų raštai ir ženklai: baltų pasaulio modelis: struktūra, vaizdiniai, simboliai“, Vilnius, Mintis, 2010 m. – ISBN 978-5-417-01001-9

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Liaudies meno ornamentai
* Ornamento sąvokos apibrėžimas
* Apie ornamentą (rusų k.)
Varabas

**Varabas** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Varabas.

## Geografija
Varabas yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Pro vilajetą teka Bahr al Gazalio upė.

Svarbiausi miestai: Kvadžokas, Varabas, Tondžas, Gogrialas, Turalėjus, Marial Lu.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro dinkai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 6 apskritis:

* Rytų Gogrialio apskritis
* Vakarų Gogrialio apskritis
* Rytų Tondžo apskritis
* Šiaurės Tondžo apskritis
* Pietų Tondžo apskritis
* Tviko apskritis
Aukštutinis Nilas

**Aukštutinis Nilas** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies šiaurės rytinėje dalyje, Etiopijos pasienyje. Administracinis centras – Malakalis.

## Geografija
Aukštutinis Nilas yra didesnio Aukštutinio Nilo regiono dalis. Vilajeto teritorija teka Baltojo Nilo upė ir jos intakas Sobatas.

Svarbiausi miestai: Malakalis, Kodokas.

## Gyventojai

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 12 apskričių:
* Fašūdos apskritis
* Maluto apskritis
* Renko apskritis
* Mabano apskritis
* Maivuto apskritis
* Baleito apskritis
* Longečiuko apskritis
* Malakalio apskritis
* Manjo apskritis
* Panjikango apskritis
* Ulango apskritis
* Nasiro apskritis
Skiautiniai

**Skiautinys** – iš medžiagos gabalėlių sukurtas rankdarbis, paremtas siuvimu, daigstymu iš audinių skiaučių. Skiautinių technika – geometrinių formų menas, glaudžiai susijęs su tekstile. Skiautinio siuvimas – labai kruopštus darbas, reikalaujantis meninio supratimo, dažniausiai sukuriamas viską atliekant rankomis.

Skiautinio gamybos technologija – tai puošnaus gaminio siuvimas iš įvairaus dydžio ir geometrinių formų audinio skiaučių. Tikras skiautinys sudarytas iš trijų sudedamų vienas ant kito ir sudygsniuojamų tarpusavyje sluoksnių:
* viršutinis sluoksnis – tai pagrindinis, dekoratyvinis, susidedantis iš įvairių ornamentų ir sujungtų iš mažų skiautelių, kurios skiriasi spalva, dydžiu ir forma.
* vidurinis sluoksnis – tai šiltinamoji medžiaga, suteikianti skiautiniui putlumo, minkštumo, mažinanti jo šilumos laidumą.
* apatinis sluoksnis – tai pamušalas iš praktiško ir patvaraus audinio.

Visi trys skiautinio sluoksniai sudygsniuojami įvairiai: neryškiai, puošnaus rašto linijomis ir pan. Gaminys, laikomas užbaigtu po to, kai dailiai apsiuvami skiautinio kraštai.

Lietuvoje skiautiniai siuvami jau ne vieną šimtmetį, ką byloja etnografijos muziejų kolekcijos.
Skiautininkių klubai veikia Vilniuje („Rūta“, nuo 1989 m., „Skiautinukė“, nuo 2003 m.), Kaune („Skiaučių menas“, nuo 1995 m.).

## Literatūra

* Goda Janonytė-Jankauskienė, „Skiautelė, skiautinėlis, skiautinys: trumpa skiautinių istorija, atlikimo technika, siuvimo būdai, patarimai pradedantiesiems“, Jonava, 2003 m.- ISBN 9955-417-74-9

## Nuorodos

* Auksarankių klubo skiautiniai
Šiaurės Bahr al Gazalis

**Šiaurės Bahr al Gazalis** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Aveilis.

## Geografija
Šiaurės Bahr al Gazalis yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis.

Svarbiausi miestai: Aveilis, Malual Konas, Marial Bajus, Ved Veilas, Njamlelas.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro dinkai ir misrija arabai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 5 apskritis:

* Vidurio Aveilio apskritis
* Rytų Aveilio apskritis
* Šiaurės Aveilio apskritis
* Vakarų Aveilio apskritis
* Pietų Aveilio apskritis
Vakarų Bahr al Gazalis

**Vakarų Bahr al Gazalis** () – vilajetas Pietų Sudane, šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Vau.

## Geografija
Vakarų Bahr al Gazalis yra didesnio Bahr al Gazalio regiono dalis. Svarbiausios vilajeto upės yra Bahr al Gazalis bei Bahr al Arabas.

Svarbiausi miestai: Vau, Radža, Deim Zubeiras, Kavadžena, Kangis.

## Gyventojai

Gyventojų daugumą sudaro dinkai, luo, ndogai, krešai, bajai.

## Suskirstymas

Vilajetas padalintas į 9 apskritis:

* Boro apskritis
* Deim Zubeiro apskritis
* Erės apskritis
* Katos apskritis
* Chor Ganos apskritis
* Nardžuro apskritis
* Sopo apskritis
* Udicio apskritis
* Vau apskritis
Vau

**Vau** () – miestas Pietų Sudano vakaruose, kairiajame Džuro upės krante. Vakarų Bahr al Gazalio vilajeto administracinis centras. Tai antras pagal dydį Pietų Sudano miestas (po sostinės Džubos). Vau pasiekia siaurojo geležinkelio atšaka (per ją vyksta susisiekimas su Hartumu). Yra lėktuvų pakilimo takas.

Verčiamasi gyvulininkyste, prekyba žemės ūkio produkcija. Veikia Bahr al Gazalio universitetas.

## Istorija

Vau įkurtas XIX a. kaip vergų prekeivių fortas. Anglų-Egipto kondominiumo laikais tapo administraciniu centru.

## Žymūs žmonės
* Luol Deng – NBA krepšininkas
* Alek Wek – modelis
Lugduno Galija

**Lugduno Galija** (; ) – Romos imperijos provincija, buvusi keltų galų teritorija, dalis dabartinės Prancūzijos. 

Pavadinta pagal sostinę Lugduną (dabartinis Lionas), kuris, spėjama, buvo stambiausias romėnų Europos miestas į vakarus nuo Italijos ir didžiausias imperijos monetų kaldinimo centras. Netoli Lugduno buvo *Condate* altorius, prie kurio Trijų Galijų atstovai rinkdavosi praktikuoti *Romos ir Augusto* kultą. 

## Raida
Ji suformuota padalijant Plaukuotosios Galijos () teritoriją į tris dalis. Pradinė šios provincijos, dar vadintos **Keltų Galija** (), teritorija buvo nuo Senos ir Marnos šiaurės rytuose (riba su Belgijos Galija) iki Garonos pietvakariuose (riba su Akvitanijos Galija). Valdant Augustui Lugduno Galijos teritorija buvo sumažinta. Žemės tarp Luaros ir Garonos buvo perduotos Akvitanijos Galijai, o centrinė ir rytų dalys buvo perduotos naujai provincijai Aukštutinei Germanijai. Lugduno Galija buvo imperijos provincija, verta būti valdoma imperijos legato. 

III a. pabaigos Diokletiano administracinių reformų metu Lugduno Galija buvo padalinta į keturis administracininius vienetus, numeruojamus skaičiais nuo I iki IV. Tuo metu Lugduno Galijos užėmė didžiausią dalį diocezijoje, klaidinančiai vadintoje *[[Galų diecezija]]* (), kuriai dar priklausė Pirmoji Germanija, Antroji Germanija ir Belgika. Daug galų žemių priklausė Vjeno diecezijai (pietinės Galijos provincijos), Britanijos diocezijai (joje gyveno irgi keltai) ir Ispanijos diocezijai. 

## Populiarioje kultūroje
Neužkariautas galų kaimas iš Asterikso komiksų yra Lugduno Galijoje, Armorikos pusiasalyje (dabartinė Bretanė).
Antonín Novotný

**Antoninas Novotnas** (, 1904 m. gruodžio 10 d. Praha – 1975 m. sausio 28 d. Praha) – Čekoslovakijos politinis veikėjas, buvęs ČSSR prezidentas.

## Biografija
Nuo 1921 m. dalyvavo komunistiniame judėjime, Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo pogrindinėje antifašistinėje veikloje, 1941–1945 m. kalėjo Mauthauzeno koncentracijos stovykloje.

1945–1953 m. ČSKP Prahos miesto komiteto pirmasis sekretorius. 1953 m. po Klemento Gotvaldo mirties išrinktas ČSKP Pirmuoju sekretoriumi, 1957 m. po Antonino Zapotockio mirties – Čekoslovakijos prezidentu. Dėl istorinių ir ekonominių aplinkybių buvo priverstas švelninti stalininio modelio režimą. 1960 m. paskelbė amnesiją politiniams kaliniams ir paskelbė, kas Čekoslovakijoje sukurtas socializmas. Šalis buvo pavadinta Čekoslovakijos Socialistine Respublika.

Kadangi penktajame dešimtmetyje dalyvavo organizuojant represijas prieš politinius oponentus, stabdė jų reabilitacijos procesus. 1967 m. A. Novotnas buvo apkaltinas autoritariniu vadovavimo stiliumi, demonstracijų ir susirinkimų išvaikymu, slovakų reikalavimų ignoravimu, netolygia ekonomikos pertvarka. Nuo 1967 spalio mėn. iki 1968 m. sausio mėn. (su pertraukomis) vyko ČSKP plenumas, kuris svarstė, ar gali su aukščiausius šalies postus užimti vienas žmogus. Sausio 4 d. A. Novotnas buvo atleistas iš ČSKP Pirmojo sekretoriaus pareigų, jo įpėdiniu tapo Aleksandras Dubčekas

Likęs šalies prezidentu A. Novotnas nesėkmingai bandė remtis darbininkais priešindamasis vykdomoms reformoms. Menininkų ir studentų reikalavimu 1968 m. kovo 28 A. Novotnas atsistatydino, nauju ČSSR prezidentu tapo Liudvikas Svoboda.

Laikoma, kad kartu su A. Novotno atsistaydinimu prasidėjo Prahos pavasaris.

|-

|-
Entropia

**Entropia** – debiutinis švedų progresyviojo metalo grupės Pain of Salvation studijinis albumas. Albumo koncepcija apima šeimos, gyvenančios fikcinėje visuomenėje, karo nulemtą likimą.

## Dainų sąrašas
# "! (Foreword)" – 06:11
# "Welcome to Entropia " – 01:22
# "Winning a War" – 06:32
# "People Passing By" – 09:07
# "Oblivion Ocean" – 04:43
# "Stress" – 05:01
# "Revival" – 07:39
# "Void of Her" – 01:46
# "To the End" – 04:57
# "Never Learn to Fly" – 05:15
# "Circles" – 00:55
# "Nightmist" – 06:49
# "Plains of Dawn" – 07:23
# "Leaving Entropia (Epilogue)" – 02:31

## Personalas
### Grupė
* Daniel Gildenlöw – vokalas, gitara
* Daniel Magdic – gitara
* Kristoffer Gildenlöw – bosinė gitara, vokalas
* Fredrik Hermansson – klavišiniai
* Johan Langell – mušamieji
Ptolemėjas V Epifanas

**Ptolemėjas V Epifanas** (gr.: Πτολεμαῖος Ἐπιφανής, Ptolemaĩos Epiphanḗs, valdė 204 m. pr. m. e. – 181 m. pr. m. e.) buvo Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis buvo Ptolemėjo IV ir Arsinės III sūnus. Kadangi jis sostą paveldėjo 5 metų, regentų valdoma šalis faktiškai buvo paralyžiuota.

Ptolemėjo IV favoritai Agatoklis ir Sosibijus bijodami, kad Arsinė III po vyro mirties taps regente, ją nužudė prieš sužinant apie vyro mirtį ir tapo regentais. Tačiau 202 m. pr. m. e. sukilo Tlepolemas, už Pelusijų atsakingas generolas. Kai Ptolemėjas V atsidūrė Tlepolemo rankose, šis įtikinėjo berniuką, kad jo motinos žudikai turi būti nubausti. Pasak Bevano, jaunasis karalius nusileido iš baimės ir Agatoklį ir jo pasekėjus nulinčiavo aleksandriečiai.

Antiochas III ir Filipas V susitarė pasidalinti Ptolemėjų užjūrio valdas. Filipas užėmė Ptolemėjų nuosavybę Karijoje ir Trakijoje, o po Panijaus mūšio 198 m. pr. m. e. Sirija bei Judėja tapo Seleukidų nuosavybe. Po to Antiochas III sudarė taikos sutartį ir atidavė savo dukrą Kleopatrą I Ptolemėjui V į žmonas (193–192 m. pr. m. e.). Tačiau, kai kilo karas tarp Antiocho ir Romos, Egiptas buvo romėnų pusėje. Užaugęs Ptolemėjas V buvo entuziastingas sportininkas.

Graikai labai žiauriai numalšino vietinių egiptiečių sukilimą, o kai kurie įrašai Ptolemėją V vaizduoja kaip labai tironišką valdovą. 197 m. pr. m. e. Likopolį užėmė Ankmachio, save vadinusio Aukštutinio Egipto faraonu, pajėgos, kurios vėliau buvo priverstos atsitraukti į Tėbus. Karas tęsėsi iki 185 m. pr. m. e., kai Ptolemėjų generolas Konanas pagavo Ankmachį.

184 m. pr. m. e. sukilėliai Žemutiniame Egipte pasidavė, kai Ptolemėjas V jiems asmeniškai davė pažadą. Tačiau pasak Bevano po to jis tuos egiptiečius žiauriai nužudė.

Rozetės akmuo yra faraono padėka šventikams už paramą krizės metu.

Po Ptolemėjo V mirties karaliumi tapo jaunasis Ptolemėjas VI Filomėtoras, valdęs su motina Kleoptra I, po kurios mirties Ptolemėjai ir Seleukidai vėl kovojo dėl Sirijos.

## Išnašos
2011 m. Copa América – A grupė

**[[2011 m. Copa América]]** čempionato **A grupės** varžybos.

## Argentina – Bolivija

## Kolumbija – Kosta Rika

## Argentina – Kolumbija

## Bolivija – Kosta Rika

## Kolumbija – Bolivija

## Argentina – Kosta Rika
Edvaldo Hermoza

**Edvaldas Rochas Ermosa** (*Edvaldo Rojas Hermoza*; g. 1985 m. lapkričio 17 d.) – iš Brazilijos kilęs Bolivijos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Buvęs Bolivijos rinktinės žaidėjas. Dar žinomas pravarde **Bolívia**.

## Karjera
Gimė Brazilijos mieste Kujaboje, brazilo ir bolivijietės šeimoje. Karjerą pradėjo „Clube Atlético Paranaense“, kurio jaunimo komandoje treniravosi. Vėlau runngtyniavo įvairiose ne pajėgiausio diviziono Brazilijos klubuose. 2008 m. išvyko į Portugaliją, „Naval“ klubą, kur tapo pagrindinės sudėties žaidėju.

## Rinktinė
Bolivijos rinktinėje Edvaldas Rochas debiutavo 2011 m. draugiškose varžybose prieš Paragvajų. Pirmąjį įvartį įmušė 2011 m. Copa América atidarymo varžybose, prieš Argentiną.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Gūbrių apylinkė

**Gūbrių apylinkė** (arba ***Gubrių apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Šilalės valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Šilalės rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Balsių apylinkės ir Padievyčio apylinkės.

## Šaltiniai
Biturigai

**Biturigai** (*bituriges*) – senovės keltų gentis, kurios sostinė buvo Avarikas {kelt. *Avaricon*, ), dabartinis Buržas (Prancūzija).

I a. pr. m. e. pradžioje biturigai buvo viena įtakingiausių Galijos genčių, ypač savo druidais ir politine įtaka. Bet jų galia greitai sumenko, nes druidai buvo svarbus taikinys Julijui Cezariui užkariaujant Galiją. Faktas, kad Avarikas buvo vienintelis keltų miestas, kurio Vercingetoriksas nesudegino naudodamas savo išdegintos žemės taktiką artinantis Cezario legionams, rodo biturigų politinę svarbą. Tačiau miestą sunaikino romėnų legionai. 

Argentomagas (), esantis netoli dabartinio *Argenton-sur-Creuse*, buvo kitas biturigų opidumas. 

Biturigai buvo viena iš kelių genčių, kurios skilo. Biturigai kubai (*bituriges-cubi*) gyveno netoli Avariko (Prancūzijos Beri sritis), biturigai viviskai (*bituriges-vivisci*) – ties Burdigala (dabartinis Bordo). 

Manoma, kad pavadinimas *biturigai* reiškia 'pasaulio karaliai'.
Ištrauka iš Livijaus (V, XXXIV), „summa imperii penes Biturges“ (reiškia 'visa galia biturigų rankose') tapo dabartinio Buržo miesto devizu. 

## Nuorodos
Bulgari

**Bulgari S.p.A.** (*BVLGARI*) – italų juvelyrinių dirbinių gamintoja ir pardavėja nuo 2011 m. priklausanti „LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton“ prabangos prekių grupei. Šiuo metu „Bulgari“ savo klientams siūlo ir prabangius laikrodžius, rankinukus, kvepalus, kosmetiką, aksesuarus bei viešbučius. LVMH įsigijo „Bulgari“ už 3,7 mlrd. EUR. Įsigijusi 50,4% akcijų iš Bulgari šeimos narių LVMH planuoja ir toliau plėsti savo dalį trečioje pagal akcijų vertę juvelyrinių dirbinių bendrovėje. „Bulgari“, kurios akcijos kotiruojamos Milano biržoje, 2010 m. paskutinio ketvirčio pardavimai per metus padidėjo 21% ir pasiekė 357,8 mln. EUR. Per praėjusius metus jos apyvarta augo 15%, iki 1,07 mlrd. EUR.

## Išnašos
Arthur Wellesley

**Artūras Veleslis Velingtonas** (, 1769 m. gegužės 1 d. – 1852 m. rugsėjo 14 d.) – Jungtinės Karalystės karininkas, du kartus šalies ministras pirmininkas. Vienas iš žymiausių XIX a. kariuomenės vadų.

## Jaunystė
Gimė 1769 m. Dubline, Airijoje. Kilęs iš Dangano Velslių giminės. Vaikystėje mokėsi parapijos moklykloje, vėliau trejus metus vienoje garsiausių britų nepriklausomoje mokykloje – Itono koledže. Nuo 1786 m. mokėsi karybos Prancūzijoje, Anžė karališkojoje akademijoje.

## Karjeros pradžia
Tarnybą pradėjo 1787 m. Britų sausumo pajėgų 73 kalniečių pulke. 1787 m. pabaigoje jam suteiktas leitenanto laipsnis. 1789 m. perkeltas į 12 lengvųjų dragūnų pulką. Iki 1793 m. priklausė Airijos lordo – leitenantų štabui, keletą metų buvo Airijos parlamento narys. 1794 m. dalyvavo žygyje Nyderlanduose, o 1796 m. buvo perkeltas į Indiją. 1803 m. rugsėjo 23 d. pasižymėjo Assaye mūšyje Indijoje. Mūšis tapo pirmąja didele jo karine pergale, kurios metu Britų Rytų Indijos kompanijos pajėgos įveikė Marathų konfederaciją antrajame Britų–marathų kare. Už sėkmingai įvykdytas operacijas Indijoje 1805 m. buvo paskirtas generolu majoru. Grįžęs į Angliją buvo išrinktas Bendruomenių rūmų nariu, o 1807 m. paskirtas Airijos reikalų valstybės sekretoriumi.

## Napoleono karuose
1808 m. su būriu išsilaipino Portugalijoje ir pradėjo Lisabonos puolimą. Laimėjo Vimeiro mūšį, bet po jo buvo atšauktas ir apklausinėjamas dėl britų ir prancūzų karininkų susitarimo po mūšio (Sintros konvencija), pagal kurį prancūzai atsitraukė iš Lisabonos britų laivais. Kadangi jis nebuvo pasirašęs susitarimo, buvo išteisintas ir grįžo į pareigas. Paskui sutriuškino Prancūzijos maršalų N. J. Soulto ir Ž. Bonaparto kariuomenes. Baigiantis 1812 m. užėmė daugumą Ispanijos miestų, o kitų metų vasarą, įveikęs Napoleono vadovaujamą kariuomenę, perėmė visos Ispanijos kontrolę.

Po Napoleono ištrėmimo 1814 m. į Elbos salą, paskirtas ambasadoriumi Prancūzijoje. „Šimto dienų“ laikotarpiu vadovavo britų, olandų ir hanoveriečių pajėgoms. Vadovaudamas Jungtinės Karalystės ir Prūsijos kariuomenėms, 1815 m. birželio 18 d. sutriuškino Napoleono kariuomenę Vaterlo mūšyje.

## Vėlesnioji karjera
1819 m. iki 1827 m. buvo logistikos generolas. Po to tapo vyriausiuoju Didžiosios Britanijos kariuomenės vadu ir šias pareigas ėjo iki pat mirties. 1828 m. tapo Jungtinės Karalystės ministru pirmininku. Jo vyriausybė žlugo 1830 m. po masinių vasaros ir rudens riaušių. Po 1834 m. jis laikinai pavadavo ministrą pirmininką Robert Peel. Vėliau jo kabinete ėjo užsienio reikalų sekretoriaus pareigas. Laikotarpiu nuo 1841 m. iki 1846 m. buvo Lordų Rūmų vadovas. 1846 m. pasitraukė iš politinės veiklos.

## Atminimo įamžinimas
Jo pavarde pavadinta Naujosios Zelandijos sostinė Velingtonas. Jo garbei Velingtono vardu pavadintas JAV Niujorko valstijos centre stūksantis kalnas, pastatyta daug paminklų ir pavadinta gatvių Jungtinėje Karalystėje, Airijoje, Kanadoje.

## Šaltiniai
Argentomagas

**Argentomagas** () – galų biturigų genties opidumas, vėliau – Romos imperijos miestas. Stovėjo *Mersans* plynaukštėje (dabartinė centrinė Prancūzija), strateginiame taške, kur romėnų tiltas kirto Krezo upę. 

Pavadinimas  reiškia 'sidabrinis turgus'. Iš šio seno pavadinimo kilo greta esančio dabartinio miesto *Argenton-sur-Creuse* pavadinimas. 

## Istorija
Ikiromėniniais ir ankstyvosios romėnų okupacijos laikais apie Argentomagą gyveno biturigų gentis. Romėnai šią teritoriją užkariavo apie 50 m. pr. m. e. Miesto klestėjimo viršūnė buvo galų-romėnų kultūros tarpsnis (II-III a. pr. m. e.). 

Miesto gyventojų, užsiėmusių metalų lydymu bei kalvyste, tarpe buvo populiarus Merkurijaus kultas. Kitos garbintos dievybės buvo Deivė motina, Venera.

## Archeologinė vieta ir muziejus
Archeologiniai kasinėjimai itin svarbūs, nes parodė, kaip miestas vystėsi iš galų gyvenvietės į romėnų miestą. Didelės griuvėsių dalys buvo kasinėtos. Ištirti amfiteatras, romėnų vila, kapinės. Buvo aptikta unikalių radinių, pvz., apskritas altoriaus pjedestalas. 

## Šaltiniai
* Françoise Dumasy-Mathieu, Dominique Tardy, Jacques Allain (1994) *Argentomagus : oppidum gaulois, agglomération gallo-romaine et musée*. 117 p.
* Gerard Coulon (1996) *Argentomagus: Du site gaulois a la ville gallo-romaine*. 164 p.
* Françoise Dumasy-Mathieu (2000) *Le théâtre d'Argentomagus*.
Zalvys

**Zalvys** arba **Antazavės ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Dusetų, tuoj į pietus nuo Antazavės, Sartų regioniniame parke. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,62 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 107 m. Didžiausias gylis siekia 7,5 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, dubens šlaitai aukšti, statūs. Paties ežero krantai žemi, daug kur apaugę medžiais. Iš rytų ežerą supa Vingirio miškas, iš vakarų – Antazavės šilas. Ežero vandens lygis kyla, dėl to ties jo galais pelkėja pievos, o pietiniame krante vyksta abrazija. Atabradas gan siauras, ežero dugną dengia sapropelingas ir dumblingas molis. Ežeru iš pietryčių į šiaurės vakarus prateka Zalvė (iš Duburio į Zalvės ežerą). Priklauso Sartų ežero baseinui.

Prie Zalvio yra Šlaitų ir Rokėnų kaimai bei Antazavės dvaro parkas. Vakarine pakrante eina kelias .

Vandenvardis *Zalvỹs* sėliškos kilmės, susijęs su žodžiu *želvas* ('žalsvas').

## Šaltiniai
Zalūbiškio durpynas

**Zalūbiškio durpynas** – durpynas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone, 4,5 km į šiaurės rytus nuo Jūžintų. Užima 0,74 km² plotą, iš jo pramoninėms reikmėms naudojama 0,58 km². Didžiąją dalį (72 %) durpinio klodo sudaro žemapelkinės durpės, likusią (28 %) – aukštapelkinės. Nenusausinto durpių klodo peleningumas 7 %, susiskaidymas 26 %, vidutinis drėgnumas 88 %. Po durpėmis slūgso 3,3 m storio sapropelio sluoksnis.

Pramoninė durpių gavyba Zalūbiškio durpyne pradėta 1978 m. Durpės naudotos kraiko gamybai. 1986 m. buvo iškasta 66 % durpių išteklių, likę durpių ištekliai sudarė 1,1 mln. m³

Į pietus nuo durpyno yra Zalūbiškio kaimas.

## Šaltiniai
Louis Vuitton (mados namai)

**Louis Vuitton S.A.** – Prancūzijos mados namai, įkurti 1854 metais. Šiuo metu „Louis Vuitton“ savo klientams siūlo lagaminus, rankines, avalynę, papuošalus, laikrodžius, akinius nuo saulės bei kitus aksesuarus. Pagrindiniai „Louis Vuitton“ mados namų konkurentai yra „Yves Saint Laurent“, „Chanel“, „Dior“, „Gucci“, „Versace“ ir „Prada“.

„Louis Vuitton“ prekinis ženklas priklauso „LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton“ prabangos prekių grupei. „Louis Vuitton“ šiandien sudaro 28 % LVMH rinkos kapitalo. „Louis Vuitton“ prekės ženklas jau šešerius metus iš eilės yra laikomas prestižiniu ir yra labiausiai vertinamas. Nuo 2010 metų LV prekės ženklo vertė pakilo 23 procentais ir dabar jis vertinamas 24,3 milijardais dolerių. Tai yra beveik tiek pat, kiek kartu sudėjus „Hermès“, „Gucci“ ir „Chanel“ pinigines vertes. Pastarieji priekių ženklai atitinkamai užėmė antrą, trečią ir ketvirtą vietas prabangiausių prekių ženklų sąraše.

## Nuorodos
* Louis Vuitton Journey Commercial Campaign

## Išnašos
Vyžintas

**Vyžintas** arba **Bareišių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Kuktiškių miestelio. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi – 0,67 km, plotis – iki 0,45 km. Altitudė 174,4 m. Krantai žemi, supelkėję (Varkališkių pelkė), tik šiaurinis kiek aukštesnis. Aplink ežerą plyti krūmynai ir pelkynai. Vakarinėje ir rytinėje pakrantėse stūkso miškai, kitose pakrantėse plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Suteka du upeliai, pietryčiuose į Galuonio ežerą išteka Vyžinta (Žeimenos baseinas).

Prie Vyžinto įsikūrę Bareišių, Kuktiškių ir Varkališkių kaimai.

## Šaltiniai
Zenonas Vainoris

**Zenonas Vainoris** (1925 m. vasario 19 d. Šiauliuose – 2009 m. kovo 25 d.) – Lietuvos radijo inžinierius, išradėjas, pedagogas.

## Biografija
1932–1938 m. mokėsi Šiaulių 6-ojoje pradžios mokykloje, 1938–1945 m. Šiaulių 1-ojoje gimnazijoje. 1945–1947 m. Šiaulių 2-osios pradinės mokyklos mokytojas, vedėjas. 1947–1951 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI). 1952 m. Šiaulių srities radiotransliacinių tinklų direkcijos vyr. inžinierius.

1952–1964 m. Charkovo (Ukraina) karinės radiolokacinės akademijos dėstytojas, vyr. dėstojas. 1960 m. Sovietų Sąjungos maršalo Leonido Govorovo artilerijos radiotechnikos akademijoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1964–1980 m. KPI Vilniaus filialo (vėliau VISI) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas, 1978–1980 m. dar ir VISI Automatizacijos fakulteto dekanas. 1966 m. docentas, 1978 m. profesorius.

1975 m. Leningrado V. Uljanovo-Lenino elektrotechnikos institute apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją. 1980–1989 m. LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos Mokslo valdybos viršininkas. 1989–1991 m. VTU (VGTU) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas. 1991–2002 m. Radioelektronikos katedros profesorius, vėliau – lektorius.

## Mokslinė veikla
35 išradimų, 137 mokslinių straipsnių, 14 mokymo metodinių leidinių autorius, 2 monografijų bendraautoris. Parengė 24 technikos mokslų kandidatus.

1975 m. LTSR nusipelnęs inžinierius. 1978 m. LSSR valstybinės (su kitais), 1997 m. Lietuvos mokslo premijos laureatas. 2007 m. apdovanotas LR Švietimo ir mokslo ministerijos I premija už vadovėlį „Bangų elektronikos pagrindai“. Buvo Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.

VGTU Elektronikos fakultete atidaryta profesoriaus Zenono Vainorio vardo auditorija.

## Šaltiniai
Vitas

**Vitas** gali reikšti:

* Šv. Vitas – krikščionių šventasis, Romos kankinys;
* Vitas – vienas Lietuvos kunigaikščių;
* Vitas – vienas pirmųjų Lietuvos vyskupų;
* Vitas – Rusijos-Latvijos dainininkas;
* Juozas Vitas – Didžiojo Tėvynės karo didvyris;
* Vitas – upė Bulgarijoje.
Vitas (kunigaikštis)

**Vitas** (dar **Vidas, Romantas, Rumuntas, Romanas**, pravardė – „Vilkas“) – lietuvių kunigaikštis, minimas rusų metraščiuose.

Pasak Voskresensko metraščio, jis buvęs Danilo sūnus, Lukomlio kunigaikščio Rostislavo anūkas. Vitas atvykęs iš Konstantinopolio ir su tėvu valdęs po Mindaugo mirties. Po jo valdęs sūnus Traidenis. Pasak legendos, Vitas be Traidenio dar turėjęs keturis sūnus: Daumantą, Narimantą, Alšį ir Giedrių.

Vito istoriškumas dažnai vertinamas skeptiškai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Herbarz polski Kaspra Niesieckiego, Tom IV; Aut. Kasper Niesiecki (1682-1744), p. 119, Lipsk 1839.

## Taip pat skaitykite
* Palemono dinastija
Zalvas

**Zalvas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,2 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 149,7 m. Didžiausias gylis siekia 21,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, dubens šlaitai statūs. Paties ežero krantai žemoki, vakaruose pelkėti. Kranto linija labai vingiuota. Ežerą supa mišrieji miškai (Gražutės miškas). Atabradas platus, apaugęs vandens augalais, ežero dugną dengia molingas sapropelis, dugno pakraščiuose kaupiasi klintis. Vakaruose išteka upelis į Šventąją.

Prie Zalvo įsikūręs Zelvos kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Rytine pakrante eina kelias .

Vandenvardis *Zálvas* sėliškos kilmės, susijęs su žodžiu *želvas* ('žalsvas').

## Šaltiniai
Antoninas Zapotockis

**Antoninas Zapotockis** (,  1884 m. gruodžio 19 d. Zakolanos prie Kladno – 1957 m. lapkričio 13 d. Prahoje) – Čekoslovakijos politinis ir valstybės veikėjas, buvęs šios šalies Prezidentas ir Ministras pirmininkas.

## Biografija
Nuo 1900 m. dalyvavo Čekoslovakijos socialdemokratų darbininkų partijos kairiojo sparno veikloje. 1921 m. buvo vienas Čekoslovakijos komunistų partijos įkūrėjų, Centro komiteto narys, 1922 – 1929 m. – šios partijos CK sekretorius, Politinio biuro narys 1929-1939 m. ir nuo 1945 m.

1925 – 1938 m. buvo Čekoslovakijos nacionalinio susirinkimo deputatas nuo ČSKP.

Antrojo pasaulinio karo metais buvo suimtas ir kalėjo Zaksenhauzeno koncentracijos stovykloje.

Po išlaisvinimo 1945 m. išrinktas Čekoslovakijos profesinių sąjungų Centro tarybos pirmininku. Nuo 1945 m. vasario mėn. iki 1948 m. birželio mėn. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, nuo 1948 birželio mėn. iki 1953 m. kovo mėn. – Čekoslovakijos Ministras pirmininkas.

Kartu su ČSKP vadovu K.Gotvaldu organizavo represijas ir parodomuosius procesus prieš politinius oponentus.

Po K. Gotvaldo mirties 1953 m. išrinktas Čekoslovakijos prezidentu. Tęsė jo politinį kursą ir represijas (pavyzdžiui, 1954 m. kalėti iki gyvos galvos buvo nuteistas Gustavas Husakas), nors parodomųjų procesų jau nebeorganizavo.

## Šaltiniai

|-

|-