open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Leonidas Merkinas

**Leonidas Merkinas** (1948 m. vasario 27 d. Vilniuje – 2017 m. vasario 7 d. Vilniuje) – Lietuvos architektas.

## Biografija
1971 m. baigė Kauno politechnikos institutą, iki 1992 m. Miestų statybos ir projektavimo instituto Vilniuje architektas, nuo 1974 m. kūrybinės grupės vadovas. 1992 m. su architektu S. Šarkinu įkūrė bendrovę „Architektūros paletė“, jos direktorius. 

## Projektai
* Poilsio namų „Linas“ baseino kompleksas Palangoje, su architektais A. Lėcku, S. Šarkinu, 1986 m.; TSRS Ministrų Tarybos premija
* Poilsio namai „Žvorūnė“ Palangoje, 1989 m.
* Dailininko K. Žoromskio dirbtuvė ir galerija, 1996 m.
* Lietuvos centrinis valstybės archyvas, su S. Šarkinu, J. Baltrūnaite ir kitais architektais, 1996 m.
* Daugiabutis gyvenamasis namas Antakalnyje, su architektais D. Striuku, R. Kripu, 2001 m.
* Vilniaus Gaono žydų muziejaus Tolerancijos centro Naugarduko g. rekonstrukcijos projektas, su kitais architektais, 2001 m.
* Vilniaus centrinės universalinės parduotuvės rekonstrukcijos projektas, su kitais architektais, 2003 m.
* „Helios“ pramogų centro rekonstrukcijos projektas, su kitais architektais, 2004 m.
* Administracinis-komercinis ir apartamentų pastatas „Helios City“, su J. Baltrūnaite ir kitais architektais, 2007 m.
* Registrų centras ir biurų pastatas „Vilniaus verslo uostas“, su R. Kripu, L. Žičkiu ir kitais architektais, 2008 m.

## Šaltiniai
Vilius Telis

**Vilius Telis** (vok. *Wilhelm Tell*, pranc. *Guillaume Tell*, it. *Guglielmo Tell*) – legendinis herojus, kurio istorinis autentiškumas diskutuojamas, gyvenęs Urio kantone Šveicarijoje XIV a.

## Legenda

Vilius Telis iš Biurgleno buvo patyręs šaulys su lanku. Tuo metu Habsburgų imperatoriai siekė valdyti Urį. Hermanas Gesleris, austrų paskirtas Altdorfo *vogtas*, liepė pastatyti stulpą miesto aikštėje su jo skrybėle viršuje ir įsakė vietiniams jai lenktis. Kai pro šalį ėjęs Vilius Telis nenusilenkė, buvo suimtas. Jis buvo priverstas šauti į obuolį ant sūnaus Valterio galvos, nes kitu atveju jiems abiem grėsė mirtis. Už taiklų šūvį pažadėta laisvė. 1307 m. lapkričio 18 d. Viliaus šūvis buvo taiklus. Tada Gesleris paklausė kam Teliui reikalinga antra strėlė strėlinėje. Vilius Telis atsakė, kad jei būtų prašovęs, būtų bandęs nužudyti Geslerį. Tai supykdė Geslerį ir šis liepė surišti šaulį ir jį nugabenti į jo laivą, kuris per Liucernos ežerą plaukė į Kiusnachto pilį. Kelionės metu Vilius pabėgo ir sausuma pasiekęs pilį nušovė su lanku ten atvykusį Geslerį.

Telio nepaklusnumas Gesleriui sukurstė maištą, po kurio buvo įkurta Senoji Šveicarijos konfederacija.

Vilius Telis kovėsi 1315 m. Morgarteno mūšyje. Jis mirė 1354 m., kai bandė gelbėti skęstantį vaiką. 1582 m. nutapyta Biurgleno koplyčios freska vaizduoja šią sceną.

## Nuorodos

* Markus Jud ''Viliaus Telio legenda'' 
* ''Šveicarijos konfederacijos gimimas''
Musis

**Musis** () – upė Indonezijoje, Sumatros saloje, Pietų Sumatros provincijoje. Prasideda Barisano kalnagūbryje salos centrinėje dalyje. Teka į šiaurės rytus pelkėta lyguma. Įteka į Bankos sąsiaurį, sudaro deltą.

Didžiausi intakai: Komeringas, Ravasas, Batangaris, Lekas, Lakitanas, Kelingis, Lematangas, Semangusas, Oganas. Upė vandeninga ištisus metus, laivuojama 360 km nuo žiočių ruože, jūriniais laivais – 85 km ruože. Musio deltoje įsikūręs Palembango uostamiestis.

## Šaltiniai
Remigijus Merkelys

**Remigijus Merkelys** (g. 1964 m. rugpjūčio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, choro dirigentas.

## Biografija
1987 m. baigė Lietuvos konservatorijos Č. Radžiūno choro dirigavimo, 1991 m. – J. Juzeliūno kompozicijos klasę. 1992 m. dalyvavo G. Krumbo kompozicijos kursuose Mocarteumo muzikos akademijoje Zalcburge.

1989 m. įkūrė kamerinį chorą „Jauna muzika“, 1989–1992 m. jo meno vadovas, choras tapo tarptautinių konkursų laureatu. 1992 m. įkūrė festivalį „Jauna muzika“, 1992–2003 m. jo vadovas. 1993–1998 m. Lietuvos radijo Muzikos programų redakcijos, 1998–2001 m. Lietuvos radijo Trečiosios (klasikinės muzikos) programos vadovas. 1998–2003 m. festivalio „Gaida“ direktorius, 2008 m. tarptautinio muzikos festivalio „Pasaulio muzikos dienos“ Vilniuje vadovas. 2003–2009 m. buvo Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininkas.

Kūryba novatoriška, konstruktyvi, būdinga racionalumas, aštrus, disonansinis skambėjimas ir visumos darna.

## Kūriniai
* *Egzistencija* simfoniniam orkestrui, 1994 m.
* *Cappella* styginių orkestrui, 1997 m.
* *Septintas dangus*, koncertas 2 fortepijonams ir simfoniniam orkestrui, 2002 m.
* *Quartetto* styginių kvartetui, 1985 m.
* *Concerto grosso* 4 išilginėms fleitoms, gitarai, klavesinui, varpeliams ir fonogramai, 1988 m.
* *Oasis* trombonui, kontrabosui ir preparuotam fortepijonui, 1992 m.
* *TroPia* trombonui ir fortepijonui, 1994 m.
* *IMPulse* 3 trimitams ir 3 trombonams, 1996 m.
* *MiKonst* fortepijonui, 2 smuikams, altui ir violončelei, 2000 m.
* *FlaVio* fleitai, smuikui ir altui, 2001 m.
* *Aquarium* fortepijonui, 2 smuikams, altui, violončelei ir kontrabosui, 2001 m.
* *Liber* mišriam chorui ir orkestrui, pagal liturginį tekstą, 1991 m.
* *Erdvė tyra* mišriam chorui, saksofonui, 5 perkusininkams, styginiams ir fonogramai, žodžiai – Sigitas Geda, 1998
* *Credo*, mišriam chorui, 1989 m.
* *Iter Balticum*, mišriam chorui, žodžiai, Sigitas Geda ir Leonardas Gutauskas, lotynų kalba, 1990 m.
* *Libera me*, mišriam chorui, 1990 m.
* *Missa L'homme armė*, mišriam chorui, 1991 m.
* *Ar liksime dainų kraštas?*, performansas, 1988 m.
* *No Smoking*, performansas, 1989 m.

## Šaltiniai
Muna

**Muna** gali reikšti:

* Muna – upė Rusijoje, Jakutijoje;
* Muna – upė Rusijoje, Murmansko srityje;
* Muna – sala Indonezijoje;
* Muna – miestelis Meksikoje, Jukatane.
Merkinės piliakalnis

**Merkinės piliakalnis** – piliakalnis Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, Merkinėje, sausumos kyšulyje, 100 m į š. vakarus nuo Merkio santakos su Nemunu, abiejų upių dešiniuosiuose krantuose, Stangės upelio kairiajame krante. Dzūkijos nacionalinis parkas. Kultūros vertybės registro kodas A202KP. Pasiekiamas plentu  prieš pat Merkinės tiltą pasukus į kairę, už 130 m. Matomas nuo Merkinės apžvalgos bokšto.

## Tyrimai

Šlaitai statūs, 12–30 m aukščio. Išliko dalis aikštelės (5x7 m), manoma, ji buvo daugiau kaip 20 m skersmens, apjuosta pylimu. Išliko 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimo fragmentų. Iki XX a. pirmosios pusės didžiąją dalį piliakalnio nuplovė Stangės upė. Piliakalnį 1971 m. rugpjūčio–rugsėjo mėn. tyrė D. Balčiūnaitė. Ištirtas 12 m² pylimo plotas, išskirti 3 jo raidos laikotarpiai, sietini su Merkinės pilies, kuri minima nuo 1377 m., užėmimais: iš pradžių 1391 m. buvo moliu ir akmenimis tvirtinta medinė siena aikštelės krašte, jai sudegus, likučiai užpilti 2 m storio molio sluoksniu, paviršius 1394 m. suplūktas. Vėliau pylimas paaukštintas – užpilta žvyro ir ant jo 1403 m. pastatyta medinė gynybinė siena. Vėliau pilis vėl atstatyta. Piliakalnis datuojamas XIV a. – XV a. Jame stovėjo viena stipriausių Nemuno gynybinės sistemos lietuvių medinių pilių.

Į šiaurės rytus nuo piliakalnio yra papilys. Jo aikštelė ovalo formos, 150 x 300 m dydžio, be matomų įtvirtinimų. Šlaitai iki 15 m aukščio. 1997 m. ir 1998 m. čia rastas iki 80 cm storio kultūrinis sluoksnis. Radiniai: žiestos keramikos dirbiniai, geležinis noragas.

Pietinėje ir vakarinėje piliakalnio papėdėse yra papėdės gyvenvietė. Ji tirta 1971 m., rastas 2 m storio kultūros sluoksnis. Radiniai: žiestos keramikos dirbiniai, akmeninis sviedinys, XVI a. – XVII a. keramika, kokliai, plytos. 200 m į rytus nuo piliakalnio yra XIV a. pab. – XV a. senkapis. Dar senesnę istoriją mena į vakarus nuo miestelio buvusios Merkinės stovyklavietės.


## Galerija

Vaizdas:MerkinesPiliakalnioPanorama.jpg|Merkinės piliakalnio panorama
Vaizdas:Nemunas and Merkys.JPG|Nemuno ir Merkio santaka žvelgiant nuo piliakalnio
Vaizdas:Merkinė001.JPG|Vaizdas į piliakalnį iš šiaurės
Vaizdas:Stangė001.JPG|Stangės upokšnis piliakalnio papėdėje
Vaizdas:Merkines piliakalnis.jpg|Merkinės piliakalnis žiemą
Vaizdas:Merkines piliakalnis.JPG|Merkinės piliakalnis
Vaizdas:Merkines piliakalnis is šiaures puses.jpg|Merkinės piliakalnis iš šiaurės pusės
Vaizdas:Merkines piliakalnis is vakaru puses.jpg|Merkinės piliakalnis iš vakarų pusės
Vaizdas:Merkines piliakalnis is siaures vakaru puses.JPG|Merkinės piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės
Vaizdas:Merkines piliakalnio informacine lenta.JPG|Merkinės piliakalnio informacinė lenta
Vaizdas:Merkines piliakalnio informacines lentos aprasas.JPG|Merkinės piliakalnio informacinės lentos aprašas
Vaizdas:Merkines piliakalnio informacines lentos aprasas 2.JPG|Merkinės piliakalnio informacinės lentos aprašas
Vaizdas:Merkines piliakalnio medinis aprasas.JPG|Merkinės piliakalnio medinis aprašas
Vaizdas:Panorama nuo Merkines piliakalnio 1.jpg|Panorama nuo Merkinės piliakalnio


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Merkinės piliakalnis
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Mjosa

**Mjosa** () – didžiausias Norvegijos ežeras. Yra šalies pietuose, ~100 km į šiaurę nuo Oslo, Skandinavijos kalnų papėdėje, 121 m aukštyje virš jūros lygio. Nusidriekęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 117 km, plotis iki 15 km. Ežero gylis skirtingais duomenimis siekia nuo 449 iki 468 m (antras pagal gylį Europoje, po Hornindalsvatneto, kuris irgi telkšo Norvegijoje). Kranto ilgis 273 km iš jo 30 % sudaro dirbtinės dambos. Centrinėje Mjosos dalyje yra Helgiojos sala. Iš ežero išteka Glomos intakas Vorma. Ežeras laivuojamas.

Prie Mjosos ežero įsikūrę miestai: Lilehameris, Hamaras, Jovikas.

## Galerija

Image:Mjoesa-hamar.jpg|
Image:Mjøsa photo near Hamar.jpg|
Image:Mjoesa from hamar.jpg|
Image:SommeravslutningBibliotektjenesten1.JPG|


## Šaltiniai
Merkinės stovyklavietės

**Merkinės stovyklavietės** – akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Merkinės miestelio.

## Tyrimai
Rastos trys akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė. Išsamiau tirtos 2 stovyklavietės ir gyvenvietė.

Merkinės pirmoji stovyklavietė ir gyvenvietė yra į vakarus nuo miestelio, jos plotas apie 2 ha. Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovė A. Bernotaitė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radinių aptinkama paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų vėlyvuoju paleolitu – įkotiniai strėlių antgaliai, gremžtukai, rėžtukai, skaldytiniai, vėlyvuoju mezolitu – lancetiniai, trapeciniai strėlių antgaliai, ietigaliai, gremžtukai, rėžtukai, ovalūs kirveliai, skeltukai, skaldytiniai), vėlyvuoju neolitu – širdiniai, rombiniai, lapelio pavidalo strėlių antgaliai, peiliai).

Merkinės trečioji stovyklavietė yra į pietryčius nuo miestelio, jos plotas 0,6 ha. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė), 1996 m. – Vilniaus universitetas (vadovas Tomas Ostrauskas), 1998 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algirdas Girininkas), 2000 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovai T. Ostrauskas ir Vykintas Vaitkevičius). Kultūrinis sluoksnis išlikęs tik vietomis. Rasta mezolito titnaginių dirbinių – Kundos kultūrai priskiriamų Pulio tipo įkotinių, Kudlajevkos kultūrai būdingų mikrolitinių antgalių, trikampių mikrolitų, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, ietigalių ašmenėlių, rėžtukų, gremžtukų, retušavimo įrankių, skaldytinių. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Singer Building

**Singer Building** – dangoraižis, stovėjęs Niujorko mieste 1908–1968 m. 1908–1909 m. buvo aukščiausias pastatas pasaulyje iki kol iškilo Metropolitan Life Insurance Company Tower.
Scary Bitches

**Scary Bitches** (*[[Anglų kalba|angl.]] baisingos kalės*) – Anglijos muzikos grupė, susikūrusi 1999 metais. Grupės kuriama muzika yra *[[horrorpunk]]*, gotikinio roko ir Death Rock stiliaus. Dainų tekstai yra daugiausiai humoristinio pobūdžio, naudojami kai kurie siaubo elementai, kadangi paisoma gotikinio muzikos stiliaus. Dainuojama apie vilkolakius, zombius, kanibalizmą, nekrofiliją ir panašiai.

Grupę įkūrė Alma Geddon ir DEADri Ransiid. Šiuo metu grupę sudaro 4 narės.

Ekstravagantiškus grupės sceninius drabužius sukūrė Dean Blunkell.

2008 m. rugsėjo mėnesį grupė grojo Lietuvoje vykusiame renginyje *Creeper Fest III*.

## Diskografija
* 2002 Lesbian Vampyres From Outer Space
* 2004 Creepy Crawlies
* 2009 The Island Of The Damned

## Nuorodos
* Scary Bitches Myspace
* Last.fm informacija apie grupę

## Šaltiniai
Solipsizmas

**Solipsizmas** – ontologinė ir epistemologinė pozicija, teigianti, kad neįmanoma žinoti nieko tikro apie už savo proto ribų esančią visatą, todėl gali būti, kad išorinis pasaulis ir neegzistuoja. Solipsizmą galima trumpai nusakyti filosofine fraze „mano protas yra vienintelis dalykas, kurį tikrai žinau egzistuojant“.

## Taip pat skaitykite
* Empirizmas
* Madhjamika
* Idealizmas
* Racionalizmas
* Smegenys rezervuare
Kazys Merkis

**Kazys Merkis, Markevičius** (1905 m. sausio 28 d. Liepoja – 1980 m. rugpjūčio 21 d. Bostonas, JAV) – Lietuvos šachmatininkas.

## Biografija
Lietuvoje užsiėmė boksu, imtynėmis, šaudymu, dviračių sportu. 

Su Lietuvos rinktine dalyvavo 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Amsterdamas, Nyderlandai), kur svorio kategorijoje iki 61,2 kg 
pralaimėjo pirmąją kovą, užimdamas 17–24 vietą (tarp 24 dalyvių).

1944 m. sutelkė Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos šachmatų komandą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Didžiosios Britanijos okupacinėje zonoje subūrė šachmatininkus. 1941-1949 m. Lietuvos šachmatininkų sąjungos pirmininkas. Švabiš Gmiunde įsteigė lietuvių šachmatininkų klubą, lietuviai laimėjo 1947-1948 m. ir 1948-1949 m. Viurtembergo pirmenybes. 1949 m. išvyko į JAV. 1949 m. Bostone įsteigė lietuvių šachmatų klubą, jo auklėtiniai pasižymėjo valstijų pirmenybėse. Dalyvavo šachmatų turnyruose susirašinėjant: 1950 m. JAV „Grand National“ pirmenybėse užėmė 3 vietą iš apie 700 dalyvių. Buvo tarp JAV „Postal“ žaidėjų meistrų lyderių: 1953 m. ketvirtas, 1954 m. trečias, 1957 m. pirmas, 1965 m. antras, 1967-1968 m. trečias. 1959-1961 m. atstovavo JAV komandai ICCF (Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija) IV olimpiadoje, surinko daugiausia taškų, buvo pirmas tarp trečiosios lentos žaidėjų ir įvykdė tarptautinio meistro pirmąją normą. 1965–1968 m. ICCF VI olimpiadoje užėmė 4 vietą. Nuo 1957 m. Šiaurės Amerikos fizinio lavinimo ir sporto sąjungos šachmatų vadovas. 1958-1962 m. Masačiusetso rinktinių kapitonas. Masačiusetso šachmatų asociacijos garbės vicepirmininkas. Nuo 1950 m. laikraščiuose „Darbininkas“ ir „Draugas“ tvarkė šachmatų skyrius, rašė į latvių žurnalą „Šacha Pasaulē“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kazys Markevičius (''sports-reference.com'') 
* Kazys Markevičius Lietuvos sporto enciklopedijoje
DB

**DB** gali reikšti:
* Duomenų bazė – duomenų rinkinys;
* Didžioji Britanija (Jungtinė Karalystė);
* Deutsche Bank – Vokietijos bankas;
* Deutsche Bundesbahn – Vokietijos federacinis geležinkelis.

**dB** gali reikšti:
* Decibelas – garso stiprumą išreiškiantis matas.

**Db** gali reikšti:
* Dubnis – cheminis elementas.
Alfonsas Merkys

**Alfonsas Merkys** (1927 m. vasario 20 d. Puože, Skapiškio valsčiuje – 2016 m. gegužės 19 d. Vilniuje) – Lietuvos botanikas, augalų fiziologas, akademikas.

## Biografija
1945 m. baigė Salų žemės ūkio mokyklą, 1945–1947 m. mokslus tęsė Vilniaus žemės ūkio technikume. 1947–1948 m. Lazdijų apskrities žemės ūkio skyriaus vyr. agronomas, vedėjas. 1948–1949 m. studijavo K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje Maskvoje. 1949 m. grįžo į Lietuvą ir tęsė studijas Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1953 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo augalų fiziologo specialybę. 1953–1956 m. studijavo aspirantūroje Maskvos M. Lomonosovo universiteto Biologijos-dirvožemio fakulteto Augalų fiziologijos katedroje.

1957–1959 m. Biologijos instituto, 1959–2000 m. Botanikos instituto mokslo darbuotojas, 1961–2001 m. Augalų fiziologijos laboratorijos vadovas, 1962–1981 m. dar ir instituto direktorius pavaduotojas mokslo reikalams, 1981–1989 m. direktorius. 1961–1970 m. ir 1990–2001 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1968 m. profesorius. 1967 m. biologijos mokslų daktaras. Nuo 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys, 1976–1992 m. LMA prezidiumo narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – augalų augimo fiziologija, tropizmų ir fitohormonų fiziolijos teorija. 1973 m. kartu su kitais ištyrė retardanto CCC panaudojimą nuo kviečių išgulimo. Pirmasis įrodė, kad augalai mikrosvarumo sąlygomis (kosminiuose laivuose) gali praeiti visą ontogenezės ciklą. Susintetino ir ištyrė daugiau kaip 20 žemės ūkio augalams svarbių fitohormonų fiziologinių analogų. Nuo 1988 m. Lietuvos augalų fiziologijos draugijos pirmininkas. 1988–1995 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugijos pirmininkas. 1994–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos žurnalo „Biologija“ vyr. redaktorius. Paskelbė daugiau kaip 350 mokslinių straipsnių. 8 išradimų autorius.

## Bibliografija

* Augalų geotropinė reakcija, monografija, 1973 m., rusų k.
* Auksinas ir augalų augimas, 1982 m., rusų k.
* *Сила тяжести в процессах роста растений*. – 1990. – 183 p.: graf.
* Prof. S. Jundzilo ir prof. J. Dagio gyvenimas ir veikla. – Vilnius: VU leidykla, 1995. – 80 p.: iliustr. – ISBN 9986-19-134-3
* Taurieji elniai ir augmenija Žagarės draustinyje / Rimantas Baleišis, Petras Bluzma, Algirdas Lekavičius, Alfonsas Merkys. – Vilnius: Valstybės žinios, 1998. – 109 p.: iliustr. – ISBN 9986-18-030-9


## Įvertinimas
* 1975 m. LSSR valstybinė premija
* 1977 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas
* 2001 m. Lietuvos mokslo premija, su kitais

## Šaltiniai

## Literatūra
* Alfonsas Merkys – augalų fiziologas / Leonida Novickienė, Aurika Ričkienė. – Vilnius: Lietuvos mokslų akademijos leidykla, 2007. – 109 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-08-040-4
Edvardas Bužinskis

**Edvardas Bužinskis** (g. 1957 m. spalio 8 d.) – vienas geriausių šaškininkų per visą Lietuvos istoriją, šaškių treneris, knygų apie šaškes autorius. Pasauliniame šimtalangių šaškių reitinge užima 61-ąją vietą.

## Pasiekimai
Pasiekimai (šimtalangės šaškės):
* 1974 m. 2 vieta pasaulio jaunimo čempionate
* 1977 m. 15 vieta SSRS čempionate
* 1984 m. 10 vieta SSRS čempionate
* 1985 m. 9 vieta SSRS čempionate
* 1986 m. 10 vieta SSRS čempionate
* 1987 m. 6 vieta SSRS čempionate
* 1988 m. 17 vieta SSRS čempionate
* 1992 m. 7 vieta Europos čempionate
* 1992 m. 11 komandinėje pasaulio olimpiadoje
* 1992 m. 12 vieta pasaulio vyrų čempionate
* 1995 m. 4 vieta Europos čempionate
* 1996 m. 8 vieta pasaulio čempionate
* 1999 m. 4 vieta Europos čempionate
* 2000 m. 7 vieta komandinėje pasaulio olimpiadoje
* 2002 m. 6 vieta Europos čempionate
* 2003 m. 17-as pasaulio čempionate
* 2005 m. 11-as pasaulio čempionate
* 2005 m. 7 vieta komandiniame pasaulio čempionate
* 2006 m. 6 vieta komandinėje pasaulio olimpiadoje
* 2001–2007 m. Lenkijos komandinių varžybų 1-os lygos nugalėtojas
* 2007 m. Europos veteranų čempionas
* 2008 m. Europos veteranų čempionas
* 2008 m. 3 vieta Europos čempionate
* 2008 m. veteranų varžybų nugalėtojas loginių žaidimų olimpiadoje, Pekinas
* Daugkartinis Lietuvos čempionas.

## Bibliografija
* "Теория и практика международных шашек", Москва, Физкулътура и спорт, 1985.
* "International Draughts. The Tactical Game. Part I. Classic Positions", Vilnius.
* "International Draughts. The Tactical Game. Positions with the Draught 27 (24)", Vilnius, 1991
* "Strategia i taktyka w warcabach", Szczecin, Warcpol, 1997 ISBN 83-905619-9-9
* "Warcabowe abecadlo. Draughts Alphabet", Szczecin, Warcpol, 2000 ISBN 83-905619-7-2
* "Cudowny świat warcabów. Książka dla przyszłych mistrzów". Szczecin, Warcpol, 2005 ISBN 83-918541-1-6.
Uris

**Uris** () – kantonas vidurio Šveicarijoje. Uris užima Roiso slėnį tarp Liucernos ežero ir Šventojo Gotardo perėjos. Pagrindinė kantono kalba yra vokiečių. Kantone gyvena 35 tūkst., iš kurių 3046 (arba 8.7 %) yra užsieniečiai. Legendinis Vilius Telis yra kilęs iš Urio.

## Geografija

Kantonas yra šalies centre, šiaurinėje Šveicarijos Alpių dalyje. Kantono teritoriją sudaro Roiso ir jo intakų slėniai. Kantono plotas 1,077&nbsp;km². Didelę ploto dalį užima miškai, o ledynai sudaro 20 % nedirbamos žemės. Aukščiausias taškas kantone ir Urnerio Alpėse yra Dammastock 3630 m į šiaurę nuo Furkos perėjos.

## Istorija

Uris pirmąkart paminėtas 732 m. kaip Reichenau abato nuosavybė. 853 m. Liudvikas Vokietis Urį atidavė Ciuricho moterų vienuolynui.

Manoma, kad pavadinimas Uris kilo iš senovės vokiečių žodžio Aurochs, reiškiančio laukinį jautį. Šią nuomonę remia tai, kad kantono simbolis yra jaučio galva.

1243 m. regionas gavo bendrą antspaudą. 1274 m. Rudolfas Habsburgas pripažino šią privilegiją. Uris buvo vienas iš trijų kantonų pasirašiusių Sąjungos laišką (*Bundesbrief*) 1291 m.,o 1386 m. Uris prisidėjo prie pergalės prieš autrus Senpache, po kurio Uris užėmė *Urseren* žemes 1410 m.

Urio kantonas priešinosi reformacijai ir išliko katalikiškas. Helvetijos respublikos laikais Uris buvo Waldstätten kantono dalis. 1803 m. Uris atgavo nepriklausomybę. Kantonas priešinosi visoms religinėms ir konstitucinėms reformoms, tad Uris 1815 m. prisidėjo prie Sarneno lygos. Vėliau Uris kovėsi katalikų pusėje Zonderbundo kare, kuris buvo pralaimėtas.

## Politika
Konstitucija galioja nuo 1888 m., bet buvo peržiūrėta 1929 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus puslapis
* Oficiali statistika
Miuricas

**Miuricas** () – ežeras šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos žemėje, Meklenburgo ežeryne. Tai antras pagal dydį šalies ežeras, nusileidžiantis plotu tik Bodeno ežerui. Telkšo tarp moreninių kalvų, sudarytas iš grupės mažesnių ežerų (Plau ir kt.), tarpusavyje susijungusių protakomis. Gylis siekia 31 m. Išteka Eldės upė (Elbės baseinas). Laivyba, žvejyba.

Miurico ežeras yra svarbi vandens paukščių buveinė (gervės, gulbės nebylės, ereliai žuvininkai, jūriniai ereliai, baubliai ir kt.). Ežeras, aplinkinės pelkės ir miškai saugomi Miurico nacionaliniame parke. Miurico šiauriniame krante įsikūręs Vareno miestas.

## Šaltiniai
Pedro Arias de Ávila

**Pedro Arias de Ávila** (arba **Pedrarias Dávila**, g. apie 1440 m. Segovijoje, Kastilija – m. 1531 m. kovo 6 d. Leone, dab. Nikaragva) – ispanų konkistadoras, karys, valdininkas.

Vedė artimą karalienei Izabelei I draugę bei tarnavo Ispanijoje. Kariavo prieš maurus Granadoje ir Šiaurės Afrikoje. 1514 m. Ispanijos karalius Ferdinandas II Katalikas Pedrariasą Davilą paskyrė naujai suformuotos kolonijos Amerikoje – Auksinės Kastilijos gubernatoriumi. Davila suformavo didžiausią to meto ekspediciją į Naująjį Pasaulį – 19 laivų ir 1500 žmonių. Pirmiausia pasiekė Santa Martą (dab. Kolumbijoje), o iš ten išplaukė į Darjeno regioną, Santa Marijos miestą, valdomą garsaus konkistadoro Vasko Nunjeso de Balboa. Jis suėmė konkistadorą už savivalę, bet kadangi šis buvo labai palankiai vertinamas kolonijoje, paleido ir išleido už savo dukters, tačiau vėliau paskatintas Balboa priešų jį nuteisė myriop.

1519 m. Davila įkūrė Panamos miestą ir ten perkėlė sostinę iš Santa Marijos. 1524 m. išsiuntė Gil González Dávila vadovaujamą ekspediciją į šiaurę, ir Francisco Hernández de Córdoba vadovaujamą ekspediciją, kuri atrado Nikaragvą. 1526 m. po ilgų svarstymų suteikė leidimą Fransiskui Pisarui vykdyti ekspediciją į Peru. 1527 m. Davilą gubernatoriaus soste pakeitė Pedro de los Ríos y Gutiérrez de Aguayo. Davila išvyko į Leoną kur ir gyveno iki savo mirties (mirė sulaukęs 91 metų).

Pedrariasas Davila kronikininkų apibūdinamas kaip žiaurus, nestabilaus charakterio, negailestingas. Jis kaltinamas pražudęs 2 mln. Centrinės Amerikos indėnų.
Kopanas

**Kopanas** (ispanų kalba *Copán*) yra senovės majų miestas ir valstybė dabartinio Hondūro teritorijoje.

Senovinis pavadinimas, kuriuo miestą vadino klasikiniai majai, buvo **Xukpi**, kas reiškė „kampų kuokštas“.

## Istorija

Miestas įsikūrė derlingame Kopano upės slėnyje, kur žemdirbių gyvenvietė žinoma nuo IX a. pr. m. e. Valstybė čia susikūrė 159 m. ir pamažėle išaugo iki vieno stipriausių majų miestų-valstybių.

V a. prasidėjo didžiausias miesto klestėjimas, kuomet Kopanas tapo svarbiausiu regiono centru. Buvo statomos šventyklos, daromi įrašai. 738 m. miestas patyrė kataklizmą. Iki tol buvęs vasalas gretimas miestas Kirigva nugalėjo Kopaną, jo valdovui buvo nukirsta galva.

Po kelių dešimtmečių miestas atsigavo, vėl pradėtos statyti šventyklos, tačiau vis labiau gilėjo krizė. IX a. miestas buvo galutinai apleistas.

## Planas
Kopane yra išlikę nemažai pastatų. Jų tarpe pastatų grupė, vadinama „akropoliu“. Griuvėsiai garsėja gausiomis portretinėmis stelomis su gausiais įrašais. Mieste buvo ir didžiulė žaidimo su kamuoliu aikštė.

Šiuo metu Kopanas yra įrašytas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai rašomi kursyvu. Vardų vertimai pateikiami kabutėse.
: 1. K'inich Yax K'uk' Mo' („Didžioji saulė-Pirmas-Kecalis-Macaw“) before 435
: 2. K’inich Popol Hol c. 437
: 3. *Valdovas 3* (vardas nežinomas) c. 455
: 4. Ku Ix (arba K’altuun Hix /Tuun K’ab' Hix); c. 465
: 5. *Valdovas 5* (vardas nežinomas) c. 476
: 6. Muyal Jol ? c. 485
: 7. B’alam Nehn („Jaguaras-Veidrodis“) po 504–544
: 8. Wi'-Ohl-? („Galva ant Žemės“); 532–551
: 9. Sak-lu ? 551–553
: 10. Tzi-b’alam („Mėnulis-Jaguaras“) 553–578
: 11. Butz' Chan („Dūmai-Gyvatė“); 578–628
: 12. Chan Imix K’awiil („Dūmai-Jaguaras“); 628–695
: 13. Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil („18 Kiškis“) 695–738
: 14. K’ak' Joplaj Chan K’awiil („Dūmai-Beždžionė“) 738–749
: 15. K’ak' Yipyaj Chan K’awiil („Dūmai-Voverė“) 749–763
: 16. Yax Pasaj Chan Yopaat (aka „Yax Pac“) 763-after 810
: 17? Ukit Took' 822

## Nuorodos
* David Stuart straipsnis apie Kopano istoriją „Hieroglyphs and History at Copán“
TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas

**TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas** () – TSRS Ministrų Tarybos (iki 1946 m. – TSRS Liaudies komisarų tarybos) vadovas, ministras pirmininkas.

1923–1946 m. šios pareigos vadinosi *TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininkas* (), 1946–1991 m. *TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas*. Viešoje erdvėje buvo vengiama šias pareigas užimantį asmenį vadinti premjeru, tai pradėta daryti tik Michailą Gorbačiovą išrinkus TSRS Prezidentu. 1991 m. kelis mėnesius šios pareigos (dirbant V. Pavlovui) oficialiai vadintos *TSRS Premjeras* (). Po Rugpjūčio pučo iki TSRS žlugimo Vyriausybės funkcijas atliko TSRS liaudies ūkio operatyvinio valdymo komitetas, vadovaujamas pirmininko.

TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas vadovavo visiems TSRS vykdomosios valdžios organams, buvo TSKP CK Politino biuro nariu, pirmininkaudavo Politbiuro posėdžiuose (šią tradiciją pažeidė tik Nikita Chruščiovas po Georgijaus Malenkovo nušalinimo).

Faktiškai TSRS valstybinės valdžios vadovas buvo TSKP CK Generalinis sekretorius. Josifas Stalinas ir Nikita Chruščiovas užėmė abi šias pareigas.

1964 m., po N. Chruščiovo nušalinimo buvo nutarta, kad šių dviejų postų dubliavimo neturėtų būti, nes vienose rankose pernelyg koncentruojasi valdžia. Po to TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko svarba pradėjo mažėti.

## TSRS Liaudies komisarų tarybos Pirmininkai

* Vladimiras Leninas (1923 m. liepos 6 d. - 1924 m. sausio 21 d.)
* Aleksejus Rykovas (1924 m. vasario 2 d. - 1930 m. gruodžio 19 d.)
* Viačeslavas Molotovas (1930 m. gruodžio 19 d. - 1941 m. gegužės 6 d.)
* Josifas Stalinas (1941 m. gegužės 5 d. - 1946 m. kovo 15 d.)

## TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkai

* Josifas Stalinas (1946–1953)
* Georgijus Malenkovas (1953–1955)
* Nikolajus Bulganinas (1955–1958)
* Nikita Chruščiovas (1958–1964)
* Aleksejus Kosyginas (1964–1980)
* Nikolajus Tichonovas (1980–1985)
* Nikolajus Ryžkovas (1985–1990)

## TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko 1-ieji pavaduotojai
* Nikolajus Bulganinas (1950–1955)
* Lazaris Kaganovičius (1953–1957)
* Lavrentijus Berija (1953)
* Viačeslavas Molotovas (1953–1957)
* Anastasas Mikojanas (1955–1964)
* Michailas Pervuchinas (1955–1957)
* Maksimas Saburovas (1955–1957)
* Josifas Kuzminas (1957–1958)
* Frolas Kozlovas (1958–1960)
* Aleksejus Kosyginas (1960–1964)
* Dmitrijus Ustinovas (1963–1965)
* Kirilas Mazurovas (1965–1978)
* Dmitrijus Polianskis (1965–1973)
* Nikolajus Tichonovas (1976–1980)
* Ivanas Archipovas (1980–1986)
* Heidaras Alijevas (1982–1987)
* Andrejus Gromyka (1983–1985)
* Nikolajus Talyzinas (1985–1988)
* Vsevolodas Murachovskis (1985–1989)
* Jurijus Masliukovas (1988–1990)
* Levas Voroninas (1989–1990)
* Vladilenas Nikitinas (1989–1990)
Kirigva

**Kirigva** (ispanų kalba *Quirigua*) yra senovės majų miestas ir valstybė dabartinės Gvatemalos teritorijoje, Isabalio departamente, prie Motagvos upės.

## Istorija

Miestas įsikūrė derlingame Motagvos upės slėnyje, 48&nbsp;km į šiaurę nuo kur kas didesnio Kopano. Ankstyvoji jo istorija buvo neatsiejama nuo Kopano istorijos. Ten 426 m. (greičiausiai kolonistų iš Tikalio) buvo įkurta valdovų dinastija. Tais pat metais Kopano valdovas paskyrė valdytoją Kiriguai. 

Nuo tada miestas buvo priklausomas nuo Kopano, tačiau labai stiprėjo ekonomiškai, kadangi Montagvos upe vyko intensyvi nefrito, kakavos, obsidiano prekyba.

Nuo VI a. iki VII a. vid. Kirigua istorijoje yra nedokumentuotas laikotarpis, kuris gali būti susijęs su Tikalio karais su Kalakmuliu. VII a. miestas ėmė atsigauti, bet vis dar buvo priklausomas nuo Kopano, kurio valdovai skirdavo Kirigua valdovus.

734 m. valdovas K'ak' Tiliw Chan Yopaat ėmė tituluotis *kul ahau*, t. y. pasirinko titulą, lygų Kopano valdovui. 738 m. jis užpuolė Kopaną, jį nugalėjo, o jo valdovą Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil paaukojo Kirigvos šventykloje. Nors Kopane išliko vietinė dinastija, Kirigua galutinai išsikovojo nepriklausomybę ir ėmė kontroliuoti pelningus prekybos kelius. 

Vėliau vis labiau gilėjant krizei, IX a. miestas buvo galutinai apleistas. Po 810 m. Kirigva nebeminima, greitu laiku sunyko ir buvo apleista (žr. klasikinės majų civilizacijos žlugimas). 

Vėliau, poklasikiniu laikotarpiu miestą užėmė majai nuo Jukatano, turbūt čontaliai ir kontroliavo prekybą Motagvos upe. Naujakuriai pratęsė akropolio statybą, jiems buvo būdingas architektūros stilius, artimas Čičen Icai. 

## Griuvėsiai
Miestas gyvavo majų klasikiniu laikotarpiu (200-900 m.), tuomet čia buvo svarbus prekybinių kelių mazgas. Vietovė iškilo ~200-uosius metus. Akropolio statyba pradėta 550 m., o didžiosios statybos vyko VIII a. Visi pastatai buvo baigti statyti ~850 m., išskyrus vėliau poklasikinio laikotarpio (900–1200 m.) atsigavimo metu pastatytus pastatus. Kirigvos architektūra klasikinio stiliaus, panaši į kaimyninio Kopano miesto. 

Kirigvos statiniai gerai išsilaikę, gausūs. Išlikęs akropolis, ceremonijų aikštė, platformos, altoriai, stelos su raižiniais (majų raštu, zooglifais). Griuvėsiai garsėja gausiomis portretinėmis stelomis, gamintomis iš vietinio ypač tvirto smiltainio. Išlikusi 10,6 m aukščio stela yra aukščiausias laisvai stovintis monolitas Naujajame Pasaulyje.    

1987 m. Kirigva įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.
* Tok Casper 426–?
* Tutuum Yohl K'inich c. 455
* *Vėžlio Šarvas* c. 480
* *Krepšys-Kaukolė* ?–?
* Mih Toh 493–
* K'awil Yo'pat c.653
* K'ak' Tiliw Chan Yopaat (*Kauak Dangus*) 724–785
* *Dangus Xul* 785–c. 795
* *[[Nefritas|Nefrito]] Dangus* c. 800–c. 810

## Nuorodos
* Istorija ir vaizdai
Piedras Negras

**Piedras Negras** (ispanų kalba *Piedras Negras* – „Juodi akmenys“) yra senovės majų miestas ir valstybė dabartinės Gvatemalos teritorijoje.

Senovinis pavadinimas, kuriuo miestą vadino klasikiniai majai, buvo **Yo’k'ib**' ir reiškė „didysis įėjimas“, kas galbūt turi aliuziją į netoliese esantį senotą.

## Istorija

Miestas įsikūrė Usumasintos upės slėnyje, kur žemdirbių gyvenvietė žinoma nuo VII a. pr. m. e. Klasikiniu laikotarpiu čia susiformavo nepriklausoma valstybė, kuri neretai būdavo sąjungoje su netolimu miestu Jaščilanu.

Didžiausias miesto klestėjimas buvo 608–810 m., kuomet buvo pastatyta daugybė statinių, sukurta meno kūrinių. Tuo metu mieste gyveno apie 2 600 gyventojų, ir jis valdė dideles teritorijas – nepriklausomą valstybę, kurioje buvo apie 50 tūkst. gyventojų.

Apie 808 m. buvo nugalėtas paskutinis valstybės valdovas ir išvežtas į Jaščilaną. Netrukus miestas buvo galutinai apleistas.

## Griuvėsiai
Mieste randamos keletas aikščių, žaidimo su kamuoliu vietų, piramidžių. Piedras Negras meno ypatumas yra tas, kad čia menininkai turėjo tradiciją užrašyti savo vardus.

## Žinomi valdovai
* *Valdovas A* (galbūt Itzamk’anahk) c. 460
* *Valdovas B* c. 478
* Ah Cauac Ah K’in („Vėžlys-Dantis“) 508–510
* *Valdovas C* 514–518
* K’inich Yo’nal Ahk I (kitaip *Valdovas 1*) 603–639
* Itsamk'anahk II (kitaip *Valdovas 2*) 639–686
* K’inich Yo’nal Ahk II (kitaip *Valdovas 3*) 687–729
* *Valdovas 4*, 729–757
* Yo’nal Ahk III (kitaip *Valdovas 5*) 758–767
* Ha' K’in Xook, 767–781
* *Valdovas 7* 781–808?

## Nuorodos
* Aprašymas ir nuotraukos
Piotras Šelestas

**Piotras Šelestas** (, , 1908 m. vasario 14 d. Charkovo srityje – 1996 m. sausio 22 d. Maskvos srityje) – sovietinis partinis veikėjas, SSKP CK Politinio biuro narys, Ukrainos KP vadovas.

## Biografija
Iki 1932 m. laiškanešys, darbininkas kolūkyje, geležinkelyje, gamyklos šaltkalvis, komjaunimo darbuotojas. 1935 m. baigė Mariupolio metalurgijos institutą.

Nuo 1940 m. partiniame darbe: SSKP Charkovo miesto komiteto sekretorius, Čeliabinsko srities komiteto skyriaus vedėjas, SSKP CK aparato darbuotojas, Saratovo srities komiteto sekretorius.

1943–1954 m. gamyklų direktorius Leningrade ir Kijeve. 1954 m. SSKP Kijevo miesto, vėliau – srities komiteto antrasis sekretorius. 1957–1962 m. SSKP Kijevo srities komiteto pirmasis sekretorius. 1962 m. Ukrainos KP CK sekretorius, nuo 1963 m. I sekretorius.

1972–1973 m. SSRS Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas: VKP(b) narys nuo 1928 m., 1961–1976 m. SSKP CK narys, 1964–1973 m. SSKP CK Politinio biuro narys, SSRS Aukščiausiosios Tarybos 5-8 šaukimų (1958–1974 m.) deputatas, SSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo narys (1966–1972 m). 1968 m. Socialistinio darbo didvyris.

## Papildoma informacija
* P. Šelesto tėvas Jefimas rusų-turkų kare tapo Georgijaus ordino pilnu kavalieriumi;
* pilnai nupliko, persirgęs maliarija;
* buvo vienas aktyviausių Nikitos Chruščiovo pašalinimo ir SSRS vadovo posto organizatorius;
* aktyviai pasisakė už Prahos pavasario numalšinimą ir sovietinės kariuomenės įvedimą į Čekoslovakiją;
* vadovaudamas Ukrainos KP siekė tam tikro savarankiškumo, Ukrainos interesų ir kultūros paisymo.
Park Row Building

**Park Row Building** – 30 aukštų dangoraižis Niujorke, pastatytas 1896–1899 m.
Nuo 1899 m. iki 1908 m. tai buvo aukščiausias pastatas Niujorko mieste.
Gražuolė

**Gražuolė** – Lietuvos kino studijoje 1969 m. sukurtas meninis filmas. Filmo trukmė – 63 min.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Arūnas Žebriūnas;
* Scenarijaus autorius – Jurijus Jakovlevas;
* Kompozitorius – Viačeslavas Ganelinas;
* Dirigentas – Aloyzas Končius;
* Operatorius statytojas – Algimantas Mockus;
* Montažo režisierius – Lilija Zivienė;
* Dailininkas statytojas – Algirdas Ničius;
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė.
## Vaidina
* Inga – Inga Mickytė;
* Ingos mama – Lilija Žadeikytė;
* Senis – Sergejus Martinsonas;
* švelnus berniukas – Arvydas Samukas;
* grubus berniukas – Tauras Ragalevičius;
* mergaitės – Auksė Kokštaitė, Vaiva Ragauskaitė;
* Vaidevutis Mickis;
* šlubis – Vladas Jurkūnas;
* milicininkas – Gediminas Girdvainis.

## Siužetas
Negražią, šlakuotą mergaitę Ingą, gyvenančią su vieniša mama – mašininke mėgsta visi kiemo vaikai, ir žaidžiant (ratu susėdę vaikai vidury šokantįjį apipila pagyromis arba patyčiomis) ją visada išrenka „gražuole“. Ji – širdingiausia ir tiesiog spindinti mergaitė didelėje kiemo kompanijoje. Tik vienas berniukas atvirai pasako kad ji negraži. Jis neseniai atsikėlė gyventi į šį kiemą, gavo „Nebylio“ pravardę ir nežada pripažinti nesuprantamas žaidimo taisykles. Inga išgyvena krizę. Viktoras, pastebėjęs Ingos pasimetimą, atneša jai gražią gėlę. Inga seniai apie tokią svajojo. Ji ir vėl laiminga.

## Nuorodos
* Filmo ištrauka

## Apdovanojimai
* 1970 m. – IV TSRS sąjunginio kino festivalio Minske prizas už geriausią operatoriaus darbą A. Mockui, Garbės diplomas I. Mickytei už vaidybą;
* 1970 m. – filmas demonstruotas tarptautiniame Gotvaldovo (Čekoslovakija) vaikų filmų festivalyje.
Kalakmulis

**Kalakmulis** () – senovinis majų miestas dabartinės Meksikos pietryčiuose, Jukatano pusiasalyje, Kampečės valstijoje, džiunglėse 30 km nuo Gvatemalos sienos.

Miesto pavadinimas majų kalba reiškia „Dviejų gretimų piramidžių miestas“ ir yra pokolumbinės kilmės. Manoma, kad senovinis pavadinimas, kuriuo miestą vadino klasikiniai majai buvo **Ox Tetun**, kas reiškia „trys akmenys“. Iš miesto valdoma karalystė vadinosi **Kaan** („gyvatė“). Gyvatės galvos ženklas vaizduojamas ir karalystę simbolizuojančiame glife.

## Istorija
Miestas gyvavo klasikiniu majų laikotarpiu, tarp 200 ir 700 m. e. m. Tai buvo dominuojantis Peteno regiono miestas-valstybė. Čia klestėjimo laikotarpiu gyveno ~50 tūkst. žmonių, buvo pastatyta 6750 pastatų ir kurių pats svarbiausias – 55 m aukščio piramidė, didžiausia iš visų majų piramidžių. Užėmė 55 km² plotą. Pagrindinis Kalakmulio konkurentas regione buvo Tikalis, su kuriuo nuolat vyko karas. Kalakmulio sąjungininkais kare buvo Jaščilanas, Naranchas ir Karakolis. Kalakmulis kelis kartus buvo užėmęs Tikalį, tačiau šis atsigaudavo ir kontraatakuodavo. Galiausiai karas išsekino abu miestus, buvo išeikvoti resursai, kas privedė prie abiejų miestų žlugimo ir klasikinės majų eros pabaigos.

## Architektūra

Kalakmulio griuvėsiai atrasti 1931 m. amerikiečių botaniko Cyrus Longworth Lundell. Tai vieni gausiausių majų griuvėsių. Išlikusios dvi didelės piramidės, vadinamos *struktūra I* ir *struktūra II*, net 117 stelų, ant kurių daugiausia vaizduojami valdovai su žmonomis. Išlikusi sieninė tapyba, kurioje vaizduojami žmonės, gaminantys įvairius produktus bei glifai, aprašantys pavaizduotus įvykius. Rasta keramikos dirbinių, kuriuose dominuoja gyvatės glifas.

Kalakmulio griuvėsiai 2002 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Žinomi valdovai
Nežinomų tarimų valdovų vardai žymimi kursyvu.
* Yuknoom Ch’een I
* Tuun K’ab' Hix c.520–546
* *Dangaus liudininkas* c.561–572
* *1 Turintysis Kirvį* 572–579
* *Ritinėlis-Gyvatė* 579–c.611
* Yuknoon Chan c.619
* Tajoom Uk’ab' K’ak' 622–630
* Yuknoom-*Galva* 630–636
* Yuknoom Che’en II (*Yuknoom Didysis*) 636–686
* Yuknoom Yich’aak K’ak' 686–c.695
* *Suskaldyti-Žemė* c695
* Yuknoom Took' K’awil c.702–c.731
* Wamaw K’awil c.736
* *Valdovas Y* c.741
* *Valdovas Z* c.751
* B’olon K’awil c.771–c.789
* Chan Pet c.849
* Aj Took' c.909
Urofilija

**Urofilija** arba **Urolagnija** – lytinis fetišizmas, kurio metu dalyviai gauna seksualinį pasitenkinimą iš šlapinimosi lytinio akto metu. Urofilams patinka šlapinits ant kitų žmonių arba kai šlapinasi ant jų. Kai kurie dalyviai gali ir gerti šlapimą. Urolagnija dažniausiai, bet ne visada, yra sudedamoji dalis seksualinio akto, kai vienas iš partnerių dominuoja prieš kitą.

Naujojoje Zelandijoje yra draudžiama publikuoti bet ką reklamuojančio ar palaikančio urolagniją. Už tai baudžiama laisvės atėmimu iki 10 metų.

## Šaltiniai
Gediminas Merkys

**Gediminas Merkys** (g. 1964 m. sausio 3 d. Šiauliuose) – Lietuvos edukologas ir sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1981–1986 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultete, 1989–1992 m. – Rusijos edukacinių mokslų akademijos Teorinės pedagogikos ir tarptautinių švietimo tyrimų institute Maskvoje, jame apgynė disertaciją „Eksperimentinio pedagoginio tyrimo hipotezės struktūra ir metodologiniai normatyvai“, socialinių mokslų daktaras. 2000 m. Šiaulių universitete apgynė habilitacinį darbą „Sociokultūrinių ir metodologinių pradų vienovė ugdymo tyrimuose“, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1986–1988 m. dirbo mokytoju. 1993–2000 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dab. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1997 m. jo iniciatyva įsteigtas šio universiteto Edukacinio testavimo mokslinis centras, 1997–2000 m. centro direktorius. 1999–2016 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2000 m. Socialinių tyrimų, nuo 2006 m. Sociologijos katedros vedėjas; nuo 2000 m. profesorius. 1993–1994 m. stažavo Freiburgo universitete, 1994–1995 m. Koblenzo-Landau universiteto Empirinių edukacinių tyrimų centre. 1996 m. dirbo Kylio universitete. 1997 m. jo iniciatyva įsteigtas žurnalas „Socialiniai tyrimai“. Žurnalo „Journal of Organizational Behavior“ (Australija) redakcinės kolegijos narys. Nuo 1994 m. Vokiškai kalbančių kraštų edukacinių mokslų draugijos, Europos metodologų asociacijos narys.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos pagrindinės sritys: empirinis socialinis tyrimas, socialinisų tyrimų metodologija, socialinė, edukacinė ir vadybos diagnostika, tarpkultūriniai tyrimai, švietimo ir organizacijų sociologija. Nuo 2003 m. vadovavo taikomiesiems socialiniams tyrimams:
* Mokinių vežiojimo pokyčiai pertvarkant mokyklų tinklą,
* Informacinių komunikacinių technologijų taikymas ugdyme,
* Mokytojų poreikio prognozė iki 2015 m. Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklose ir ikimokyklinio ugdymo įstaigose,
* Mokymosi prieinamumas Vilniaus rajono gyventojams,
* Mokytojų poreikio kaita ir profesinės karjeros ypatumai optimizuojant mokyklų tinklą.

## Bibliografija
* Lytiškumas ir švietimas, su kitais, 2000 m.
* Nepilnamečių resocializacija, su kitais, 2003 m.
* Tautiškumas ir pilietiškumas: atskirus ar dermė?, su kitais, 2007 m.

## Šaltiniai
Vytautas Merkys (1930)

**Vytautas Merkys** (1930 m. gruodžio 15 d. Kėpiuose, Užpalių valsčiuje – 2024 m. rugpjūčio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos matematikas.

## Biografija
1949 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954–2000 m. Vilniaus universiteto (VU) dėstytojas. 1969 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. 1973–1980 m. VU Skaičiavimo matematikos, 1980–1983 m. Diferencialinių lygčių ir skaičiavimo matematikos katedros vedėjas, 1974–1978 m. dar VU Matematikos ir mechanikos fakulteto, 1978–1992 m. Matematikos fakulteto dekanas; nuo 1974 m. docentas, nuo 1993 m. – matematikos mokslų daktaras.

Tyrimų svarbiausios sritys: diferencialinių lygčių sistemų stabilumas, redukavimas ir periodinių sprendinių egzistavimas.

## Šaltiniai
Aldona Merkytė

**Aldona Ona Merkytė-Mikelinskienė** (1924 m. balandžio 17 d. Sruogiškėse, Dusetų valsčius – 2009 m. balandžio 11 d., Vilniuje) – Lietuvos vertėja.

## Biografija
1951 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė prancūzų kalbą. 1952–1958 m. dirbo Politinės ir mokslinės literatūros leidykloje, 1958–1979 m. leidyklos „Vaga“ redaktorė (iki 1964 m. Grožinės literatūros leidykla). Išvertė prancūzų rašytojų kūrinių.

## Vertimai
* Denis Didro. Vienuolė, 1955 m., Žakas fatalistas, 1982 m.
* Onorė de Balzakas. Trylikos istorija, su R. Ramuniene, 1963 m.
* Pjeras Gamara. Alacho sodai, 1965 m.
* Žanas Polis Sartras. Žodžiai, 1966 m.
* Alfredas de Miusė. Amžiaus sūnaus išpažintis, 1968 m.
* Rožė Martenas diu Garas. Žanas Barua, 1972 m.
* Marselis Prustas. Svano pusėje, 1979 m., Vaga, 2004 m.
* Simona de Bovuar. Gražūs paveikslėliai, Tokia lengva mirtis, Žaltvykstė, 1994 m.
* Jurgis Baltrušaitis. Fantastiškieji viduramžiai, Vaga, 2001 m.
* Noel Šatlė. Moteris aguona, Vaga, 2002 m. ISBN 5-415-01581-7
* Žanas Ekenozas (*Jean Echenoz*). Išeinu, Vaga, 2003 m. ISBN 5-415-01639-2

## Įvertinimas
* 2005 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

## Šaltiniai
Mykolas Merlinas

**Mykolas Merlinas** (, 1641 m. gruodžio 19 d. Olberslebenas, Tiuringija – 1708 m. vasario 21 d. Gumbinė) – lietuvių raštijos darbuotojas, lietuvių kalbos norminimo pradininkas.

## Biografija
Studijavo teologiją Leipcigo, Jenos, nuo 1664 m. – Karaliaučiaus universitete. 1666-1667 m. dirbo mokytoju Kaune. 1667 m. grįžo į Tilžę, lietuvių kalbos mokėsi pas Tilžės ir Viešvilės kunigus. 1670 m. paskirtas kantoriumi Įsrutyje. 1672-1708 m. Gumbinės evangelikų liuteronų kunigas.

## Mokslinė veikla
Apie 1705 parašė poleminį veikalą „Ar reikia reformuoti lietuvių kalbą?“ (*An Lithvanicae Lingvae Reformatio sit necessaria?*; buvo platinamas rankraščiu). Karaliaučiuje išleido lietuvių kunigams skirtą veikalą „Pagrindinis lietuvių kalbos principas“ (*Principium primarium in lingva Lithvanica* 1706 m.), kuris sukėlė pirmąją filologinę polemiką, jos esmė – ar galima rašomąją lietuvių kalbą pertvarkyti atsižvelgiant į liaudies kalbą, ar reikia, kaip teigė oponentai, remtis gramatikomis ir kurti filologinę mokslo draugiją. Jis lietuvių kalbos problemas tyrinėjo platesniame Europos kalbotyros kontekste, atkreipė dėmesį į lietuviškų religinių raštų ir šnekamosios kalbos atotrūkį, siūlė reformuoti rašto kalbą remiantis gyvosios kalbos principais, su lietuviais kalbėti taisyklingai lietuviškai. Vienas pirmųjų ragino rinkti lietuvių liaudies dainas ir smulkiąją tautosaką laikydamas ją tobuliausiu kalbos vartosenos pavyzdžiu; šias nuostatas diegė savo parapijoje. Rašytinėje lietuvių kalboje jo idėjos pritaikytos J. Šulco išverstose Ezopo pasakėčiose (1706 m.) – pirmojoje lietuviškoje pasaulietinėje knygoje. Polemika turėjo įtakos XVIII a. – XIX a. lietuvių filologams.

## Šaltiniai
Gabon Airlines

**Gabon Airlines** – Gabono nacionalinė oro linijų bendrovė. Pagrindinis bendrovės oro uostas yra Libervilio oro uostas.

## Istorija
Oro linijų bendrovę valdo privatūs investuotojai, bankai ir draudimo įmonės. Generaliniu direktoriumi paskirtas Gabono prezidento sūnus Bonga Ondimba. 2006 m. lapkričio 8 d. Gabono transporto ministras suteikė „Gabon Airlines“ oficialų leidimą vykdyti skrydžius šalyje. Pirmasis skrydis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. iš Librevilio į Paryžių. Skrydžiai taip pat vyksta į Afrikos šalių miestus.

## Maršrutai
* Prancūzija
** Marselis
** Paryžius
* Gabonas
** Port Žantilis
** Librevilis (būstinė)
* Kongas
** Puent Nuaras
* Pietų Afrikos Respublika
** Johanesburgas

## Lėktuvai
* 2 Boeing 767-222
* 1 Boeing 767-300

## Nuorodos
* Oficiali oro linijų svetainė
Picenas

**Picenas** () – istorinis regionas senovės Romos Italijoje Adrijos jūros pakrantėje, dabartinės Italijos Markės regione.

Šiame regione buvo gimę Pompėjus Didysis ir jo tėvas Pompėjus Strabonas.

Picene gyveno mažai žinoma italikų *picenių* tauta. Jų religinis centras buvo Kupra Maritimoje (*Cupra Marittima*), pavadintoje deivės Kupros (*Cupra*) garbei. Romos laikais picenių pavadinimas išliko Piceno krašto pavadinime.

## Istorija
Picenas buvo Adrijos pakrantėje, priešingoje pusėje negu Roma. į pietryčius nuo Umbrijos. Picenas ribojosi su Umbrija, Samnijumi ir Apulija.

Picenas tapo vienu iš vienuolikos Italijos regionų. Trys vidiniai Piceno miestai buvo ekonomiškai išsivystę, nors vėliau dėl nežinomų priežasčių sumenko.

286 m. Piceną užkariavo romėnai, sritis tapo Romos kolonija. Po Piceno užėmimo pakrantės gyvenvietės irgi tapo romėnų kolonijomis.

Picenas daugiausia žinomas kaip Romos šalininkas kare su Hanibalu Pūnų karų metu. 91–88 m. pr. m. e. vykusiame Sąjungininkų kare Picenas buvo Romos bazė, patvirtindamas savo lojalumą Romai.

## Kultūra
XIX a. pabaigoje atlikti Piceno teritorijos kasinėjimai suteikė žinių apie regiono gyvenimą geležies amžiuje. Kapų kasinėjimai parodė, kad piceniai mirusiuosius laidodavo aprengtus rūbais, kuriuos jie vilkėdavo būdami gyvi.

Karius laidodavo žemėje su šalmu, ginklais, indais maistui ir gėrimams. Kapuose aptikti karoliukai, sagės (fibulos) ir gintaras rodo, kad IX ir galbūt X a. Adrijos pakrantėje vyko aktyvi prekyba, ypač gintaru ir karoliukais iš stiklo masės. Moterų kapuose aptikti gausūs papuošalai iš bronzos ir geležies.

Karių kapai, manoma, rodo, kad piceniai buvo karinga tauta. Kiekvieno vyro kape aptiktas daugiau ar mažiau pilnas kario komplektas, dažniausiai aptikti ginklai buvo ietys. Picenių kalavijai, atrodo, buvo importuojami iš Balkanų.

## Šaltiniai
Danutė Mertingaitė-Gajauskienė

**Danutė Mertingaitė-Gajauskienė** (g. 1951 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė odininkė.

## Biografija
1974 m. baigė Estijos dailės institutą Taline, įgijo dailiosios odos dailininkės specialybę. 1974-1993 m. dirbo Vilniaus „Dailės“, 1993-1995 m. – Kauno „Dailės“ kombinate, Odos cecho vyr. dailininkė, kūrė etalonus masinei gamybai. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, grupės „DermArs“ narė.

## Kūryba
Kuria odos dirbinius – albumus, knygų viršelius (svečių knygos „Mozaika“ 2000 m.), dėžučių komplektus. Kūrybai būdingas neįmantrus siluetas, saikingas dekoras, ornamentai, skirtingų spalvų, faktūrinio ir lygaus paviršiaus derinimas. Kaip meninės raiškos priemonę naudoja rišimą, kaišymą, pynimą (dienoraščių rinkinys „Nuotaikos“ 1986 m.). Nuo 1975 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Šaltiniai