open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jonas Bielskis (1855)

**Jonas Bielskis** (1855 m. liepos 6 d. Padeksnyje, Raseinių raj. – 1904 m. lapkričio 11 d. Peterburge) – inžinierius, knygnešys.

## Biografija
1876 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1882 m. Peterburgo susisiekimo inžinierių institutą.

1882–1885 m. Liepojos uosto inspektorius. Dirbdamas uoste padėjo gabenti į Lietuvą užsienyje leidžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis ir pogrindinę spaudą, pabėgti į užsienį besislapstantiems nuo rusų policijos persekiojimų knygnešiams bei politikams.

Nuo 1885 m. gyveno Vakarų Sibire, dirbo inžinieriumi, rėmė ištremtus politinius kalinius.
Jonas Bildušas

**Jonas Bildušas** (1895 m. spalio 4 d. Pajūryje, Šilalės valsčius, Tauragės apskritis – 1966 m. spalio 3 d. Čikagoje) – Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija
1908 m. baigė Pajūrio pradžios mokyklą, 1911 m. Šilalės dviklasę mokyklą, mokėsi privačiai. 1918 m. baigė mokytojų kursus. Nuo 1923 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete.

1917–1919 m. Pajūrio pradžios mokyklos mokytojas. Kuriantis savivaldybėms, organizavo Pajūrio valsčiaus komitetą, buvo Tauragės apskrities valdybos narys, nuo 1919 m. kovo mėn. – vicepirmininkas ir pirmininkas.

1918–1919 m. Tauragės apskrityje telkė partizanus kovai su vokiečių okupantais, bermontininkais. Nuo 1918 m. Socialistų liaudininkų demokratų partijos narys.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje, LSLDP sąraše. Seime priklausė Valstiečių liaudininkų blokui. 1921 m. rugsėjo 30 d. savo noru atsisakė Seimo nario mandato, tačiau toliau dalyvavo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje. 1922 m. Tauragės apskrities valdybos narys.

1924–1925 m. leido laikraštį „Žemaičių balsas“. 1925–1927 m. Tauragės burmistras. 1927 m. liepos mėn. burmistro pareigos suspenduotos, tautininkų valdžios karo komendanto ištremtas į Telšių apskritį. Prasidėjus Tauragės sukilimui 1927 m. rugsėjo 10 d. suimtas, rugsėjo 19 d. nuteistas mirties bausme, kuri vėliau prezidento A. Smetonos įsaku pakeista kalėjimu iki gyvos galvos, bet 1930 m. gruodžio mėn. iš kalėjimo paleistas. 1934–1940 m. dirbo bendrovių „Lietūkis“, „Gerovė“ įmonėse.

1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, paskirtas Tauragės apskrities viršininku. 1940 m. rugsėjo mėn. NKVD suimtas, tardytas, kankintas. 1941 m. birželio 23 d. pabėgo iš kalėjimo. 1944 m. pasitraukė į užsienį, nuo 1948 m. gyveno JAV. JAV lietuvių spaudoje paskelbė atsiminimų.

## Literatūra
* Bildušas Jonas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 10.
* Bildušas Jonas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1954, t. 2, p. 508.
* Tamašauskas K., Bildušas Jonas, Visuotinės lietuvių enciklopedija, Vilnius, 2003, t. 3, p. 183.
* Tamošaitis M., Bildušas Jonas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 95-96.
* Stakeliūnaitė D., Bieliūnas Kazys, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 212.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* BILDUŠAS Jonas (1895–1966) | lrs.lt
Leonas Alesionka

**Leonas Alesionka** (g. 1949 m. sausio 6 d. Švenčionyse) – gydytojas, savivaldybininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija

1966 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą, 1972 m. – Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą.

1972–1975 m. Ukmergės ligoninės gydytojas, 1975–1992 m. ir 1996–2000 m. Anykščių ligoninės gydytojas dermatovenerologas.

1992–1996 m. Seimo narys (išrinktas daugiamandatėje apygardoje). 1997–2003 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2001 m. – Anykščių meras. 2001–2002 m. Valstybinės ligonių kasos Medicinos ir ekspertizės skyriaus vedėjas, 2002–2003 m. – Vidaus audito ir ekspertizės skyriaus vedėjas.

2003–2011 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovas Panevėžio apskrityje.

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) narys, 2001–2012 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) narys, LSDP tarybos narys, 2001–2012 m. LSDP Anykščių skyriaus pirmininkas. Nuo 2012 m. Respublikonų partijos narys.

## Šaltiniai
2420 Čiurlionis

**2420 Čiurlionis** – vienas iš 9 asteroidų, turinčių lietuvišką pavadinimą. Dabartinį pavadinimą Tarptautinis mažųjų planetų centras patvirtino 1984 m. vasario 1 d. Pavadintas lietuvių kompozitoriaus ir dailininko Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vardu.

## Charakteristikos
Juda elipse, vidine asteroidų žiedo dalimi 384 mln. km nuo Saulės. Prie Žemės nepriartėja arčiau kaip per 180 mln. km, todėl plika akimi nematomas.

## Atradimas ir stebėjimas
1975 m. spalio 3 d. Krymo observatorijoje asteroidą atrado Nikolajus Černych. Atradimo metu asteroidas buvo pastebėtas Žuvų žvaigždyne kaip 16-16,5 dydžio objektas. Jis buvo stebimas iki lapkričio 8 d. Tarptautinio mažųjų planetų centro kataloge įrašytas kaip **1975 TN**, vėliau gavo dabartinį pavadinimą.

Jam apskriejus visą savo orbitą, beveik vienu metu jį stebėjo kelios observatorijos. Tai buvo rugpjūčio 29 d. Vėliau viena JAV observatorija jį stebėjo spalio 15 d. Tarpt. mažųjų planetų centro astronomas Brajanas Marsdenas patikslino asteroido orbitą. 1981 m. asteroidas stebėtas N. Zelandijoje. Iš 3 asteroido opozicijų 1975, 1979 ir 1981 m. buvo galutinai apskaičiuota orbita. 1981 m. rugpjūčio 1 d. gavo nuolatinį numerį.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Informacija apie asteroidą Asteroids Dynamic Site tinklalapyje
* [Informacija apie asteroidą [NASA] tinklalapyje]
* Asteroido orbita
Elena Trzebinskienė

**Elena Trzebinskienė Brazaitytė** (1882 m. kovo 10 d. Šiauliuose – 195? m.) – lietuvių spaudos darbuotoja, politinė veikėja. Karo gydytojo, literato, tautosakos rinkėjo Juozo Brazaičio duktė.

## Biografija
 
1901 m. baigė Petrapilio Šv. Kotrynos bažnyčios gimnaziją. Nuo 1905 m. Vilniuje dirbo Petro Vileišio knygyne, vėliau su Marija Piaseckaite įsteigė savo knygyną ir raštinės reikmenų krautuvę, kuri vėliau tapo Šlapelių knygynu.

1905–1906 m. dirbo Lietuvos socialdemokratų partijos spaustuvėje Šnipiškėse prie Vilniaus. 1906–1907 m. buvo laikraščio „Naujoji Gadynė“ atsakingoji redaktorė. Sutiko kalėti už „Naujosios Gadynės“ Nr. 3, bet pasislėpė ir 5 metus gyveno su svetimu pasu.

1910 m. ištekėjo už gamtininko, 1919–1939 m. Vilniaus universiteto profesoriaus ir Botanikos sodo direktoriaus Juozo Trzebinskio ir iš politinės veiklos pasitraukė. Bet 1911 m. Kijeve buvo suimta, etapu atvežta į Vilnių ir už 1905–1906 m. veiklą nuteista 1 m. tvirtovės kalėjimo. Lukiškėse kalėjo 9 mėn.
Vidmantas Brazys

**Vidmantas Brazys** (1946 m. balandžio 26 d. Balsupiuose – 2017 m. kovo 17 d. Vilniuje) – zooinžinierius, savivaldybininkas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1953–1957 m. mokėsi Balsupių pradžios mokykloje, 1961 m. baigė Vilkaviškio raj. Keturvalakių aštuonmetę mokyklą, 1965 m. – Kapsuko Žemės ūkio technikumą, 1986 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

1965–1968 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1968 m. Balsupių kolūkio zootechnikas selekcininkas, 1969–1989 m. ir 1991–1992 m. Vinco Kapsuko vardo kolūkio vyr. zootechnikas, 1989–1991 m. šio kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1992–1995 m. Marijampolės rajono Žemės ūkio valdybos viršininkas, 1995–1997 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas, Žemės ūkio departamento direktorius. 1997–1999 m. UAB „Marijampolės agrochemija“ direktorius, 1999–2000 m. kooperatyvo „Suvalkijos cukriniai runkeliai“ pirmininkas.

2000–2007 m. ir 2008–2017 m. Marijampolės savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. 2007–2008 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas.

1992–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, nuo 1995 m. kovo iki lapkričio mėn. (LDDP sąraše), 2000–2017 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Marijampolės skyriaus pirmininkas.

Žmona Birutė, sūnūs Audrius, Algirdas.

## Šaltiniai
Steponas Briedis

**Steponas Briedis** (1900 m. rugsėjo 20 d. Brukline – 1994 m. vasario 13 d. Jamaika Estate (Niujorkas)) – teisininkas, Amerikos lietuvių visuomenės ir politinis veikėjas

## Biografija

1922–1926 m. studijavo teisę Niujorke. Dirbo advokatu. Buvo Niujorko *Lietuvių tarybos* vicepirmininkas, *Lietuvių prekybos rūmų* sekretorius, *Lietuvių spaudos klubo* sekretorius, BALF finansų sekretorius, *Lietuvių darbininkų draugijos* narys. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) pirmininkas. 1949–1952 m. inicijavo Rusijos smurto Lietuvoje tyrimą JAV Kongrese.
Antanas Baltrušaitis-Antanėlis

**Antanas Baltrušaitis-Antanėlis** (1865 m. birželio 10 d. Papartynuose, Šakių valsčius, dab. Šakių raj. – 1949 m. gruodžio 15 d. Biberache, Vokietija) – knygnešys, spaudos darbuotojas.

## Biografija
Augo gausioje šeimoje, todėl nuo 6 m. teko piemenauti. Einant dešimtuosius metus susižeidė koją, vėliau ją teko amputuoti. Vaikščiojo su ramentais, kurį laiką elgetavo. 1885 m. apsigyveno Meištuose prie Naumiesčio (dabar Kudirkos Naumiestis). A. Rudaitis pamokė skaityti ir rašyti.

Užmezgė ryšius su tuo metu Tilžėje gyvenusiais P. Mikolainiu ir J. Angrabaičiu. Pastarasis paaiškino, kaip reikia slėpti ir platinti draudžiamąją spaudą ir tapo knygnešiu. Pats iš Prūsijos spaudos nenešė. Buvo gabus administratorius, draudžiamos lietuviškos spaudos urmo sandėlių ir jos perskirstymo organizatorius. Dėl kratų pavojaus savo namuose spaudos nelaikydavo, slėpdavo ją pas patikimus žmones, taip pat miestelio bažnyčioje. Per jo rankas perėjo spaudinių už 40 000 rb.

Bendradarbiavo su daugeliu žymių Sūduvos knygnešių – iš vienų pats imdavo spaudinius, kitiems perduodavo platinti toliau, siųsdavo paštu į Rusiją. Retkarčiais pats nuveždavo į Kauną, Garliavą, platindavo prie bažnyčios. Laikraščius dalindavo nemokamai, pinigus imdavo tik už maldaknyges ir knygas.

Platinti spaudą, taip pat ir atsišaukimus, padėdavo knygnešė Ona Ryklytė, nuo 1891 m. tapusi jo žmona. Įstojo į spaudos platinimo draugiją „Artojas“. Policijai įkliuvo 7 kartus. Mokėjo baudas, buvo paskiriama policijos priežiūra, baudžiamas areštu valsčiaus areštinėse, 1902 m. kalėjo Kalvarijos kalėjime. Sutaupęs pinigų, 1901 m. Kudirkos Naumiestyje įsteigė smulkių prekių parduotuvę, kurioje po spaudos draudimo panaikinimo pardavinėjo ir knygas.

Rašė laikraščiams „Ūkininkas“ (1900–1901 m.), „Kova” (1906 m.), „Žarija”. Pasirašinėjo *Mindaugo*, *Antanėlio*, *Zigmantinio* slapyvardžiais.

Nuo 1938 m. birželio 1 d. jam paskirta 75 Lt knygnešio pensija. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, gyveno Vokietijoje.

## Šaltiniai
Antanas Baltrušaitis

**Antanas Baltrušaitis** ( 1883 m. gegužės 28 d. Buktiškiuose, Šakių raj. – 1970 m. Kaune) – knygnešys, Lietuvos ir JAV spaudos darbuotojas.

Andriaus ir Juozo Baltrušaičių brolis.

## Biografija

Mokėsi Barzdų ir Griškabūdžio pradžios mokyklose, Marijampolės gimnazijoje.

1902 m. dalyvavo Lietuvos socialdemokratų partijos Suvalkų organizacijos steigiamajame susirinkime Pilviškiuose, Stasio Matulaičio sodyboje. Padėjo broliui Andriui gabenti slaptą lietuvišką spaudą.

1904 m. emigravo į JAV, Šenandoa, Pa, kur dirbo laikraštyje „Darbininkų viltis“, vėliau, persikėlęs į Filadelfiją bendradarbiavo laikraštyje „Kova“. Pitsburge kartu su broliu Juozu leido satyrinį laikraštį „Dilgėlės“, 1920 m. dirbo laikraštyje „Laisvė“. 

1921 m. grįžo į Lietuvą, redagavo laikraštį „Poligrafijos darbininkas“. Slapyvardžiai spaudoje: *Kvėšelis*, *K. – lis*, *A. B. – tis*, *Narys*.

## Šaltiniai
Andrius Baltrušaitis

**Andrius Baltrušaitis** (1885 m. rugsėjo 21 d. Buktiškiuose, Šakių raj. – 1906 m. vasario 1 d. ten pat) – knygnešys, spaudos ir politinis veikėjas.

## Biografija
 
Antano ir Juozo Baltrušaičių brolis.
Mokėsi Barzdų pradinėje mokykloje.

1901 m. vienas iš slaptos *Lietuvos mylėtojų draugijos* organizatorių. 1902 m. ši draugija tapo Lietuvos socialdemokratų partijos Zanavykų kuopa. 1905 m. vienas iš aktyviausių revoliucinių įvykių Suvalkijoje organizatorių.

Nuo 1902 m. bendradarbiavo socialdemokratų spaudoje, laikraščiuose „Naujienos“ (1902–1903 m., slapyvardis *A. Žioplelis*), „Ūkininkas“ (1901–1904 m., slapyvardis *Ciprijonas Viskantas*), „Vienybė lietuvninkų“ (1903 m.).

Už aktyvų dalyvavimą 1905 m. įvykiuose kazokai norėjo jį areštuoti, bet jis atsišaudė ir buvo nužudytas.
Keramika (menas)

**Keramika** – viena iš seniausių dailės rūšių, savita taikomosios dailės sritis. Tęsdama tūkstantmetes amato tradicijas, keramika šiuolaikiniame dailės kontekste ir postmodernizmo epochoje tarp kitų dailės šakų užima gana reikšmingą vietą. Šiuolaikinė keramika balansuoja tarp skulptūriškumo tendencijų, dekoratyvinių objektų bei tarpdalykinėms meno rūšims artimesnių konceptualių instaliacijų.

## Taip pat skaitykite
* Taikomasis menas
* Amatas

## Nuorodos
* Taikomoji keramika
* Keramikos gamyba
* Keramikinių dirbinių kolekcija 
* Kanados „Gardiner“ keramikos muziejus
Egon Bahr

**Egonas Baras** (, g. 1922 m. kovo 18 d. Trefurte, Tiuringija – 2015 m. rugpjūtis 20 d. ) – Vokietijos politinis veikėjas.

## Biografija

Pagal išsilavinimą komersantas, 1940 m. baigė prekybos mokyklą. 1942–1944 m. tarnavo kariuomenėje. 1944 m. firmos „*Rheinmetall – Borsig*“ prekybininkas.

1945 m. laikraščių „*Berliner Zeitung*“, „*Allgemeinen Zeitung*“, „*Neue Zeitung*“ žurnalistas, 1948–1950 m. „*Tagesspiegel*“ korespondentas Hamburge ir Bonoje. 1950–1960 m. RIAS komentatorius, Bonos biuro vedėjas.

Nuo 1956 m. Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys. 1960–1966 m. Vakarų Berlyno valdančiojo burmistro ir partijos lyderio Vilio Brandto padėjėjas, vienas iš Naujosios Rytų politikos rengėjų, žemės senato spaudos ir informacijos tarnybos vadovas.

1966–1969 m. užsienio reikalų ministro V. Brandto patarėjas, ministerijos direktorius, 1969 m. federalinio kanclerio valstybės sekretorius, 1970 m. derybų grupės Maskvoje vadovas, 1971 m. derybų su Vokietijos Demokratine respublika grupės vadovas.

1972–1990 m. Bundestago narys. 1972 m. V. Brandto kabinete ministras be portfelio, 1974 m. Helmuto Šmidto vyriausybės narys. 1976 m. SPD Prezidiumo narys, SPD aparato vadovas. 1980 m. Nepriklausomos nusiginklavimo ir saugumo komisijos (Palmės komisijos) narys. 1984 m. – 1994 m. Taikos ir saugumo problemų instituto Hamburge direktorius, SPD frakcijos Bundestage užsienio politikos ekspertas.

Daugelio knygų ir prisiminimų autorius.
Mindaugas Bastys

**Mindaugas Bastys** (g. 1965 m. sausio 29 d. Joginiškiuose, Šakių raj.) – zootechnikas, Lietuvos ir Šakių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
 
1972–1983 m. mokėsi Šakių raj. Kriūkų vidurinėje mokykloje, 1990 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademijoje zootechniko specialybę. Parengė biomedicinos mokslų srities agronomijos daktaro disertaciją „Pluoštui auginamų linų pasėlio tankumo, derliaus bei jo kokybės formavimas technologinėmis priemonėmis“.

1990 m. Kriūkų kolūkio darbuotojas, 1991 m. AB „Kauno audiniai“ Kriūkų filialo direktorius, 1993–2000 m. UAB „Agrolina“ direktorius, 1998–2000 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Augalininkystės katedros mokslinis bendradarbis. 2000 m. Kriūkų seniūnijos seniūnas. 2000–2004 m. ir 2008–2018 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos ministro patarėjas, 2006–2008 m. Lietuvos ministro pirmininko patarėjas. 2016–2017 m. Seimo pirmininko pavaduotojas .

2000–2003 m., 2003 m. ir 2007–2008 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2001 m. sausio iki 2018 m. kovo – Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos ir Prezidiumo narys.

2017 m. kovo 9 d. paskelbta, jog remiantis Valstybės saugumo departamento pažyma M. Basčiui neišduotas leidimas dirbti su slapta informacija. 2017 m. balandžio 18 d. LR Seimas patvirtino Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto (NSGK) tyrimo išvadas, kad „*M. Bastys veikė prieš Lietuvos interesus, jo ryšiai su Rusijai dirbančiais asmenimis kelia grėsmę šalies saugumui*“. NSGK taip pat pareiškė, kad teikdamas paaiškinimus jam M. Bastys melavo. M. Bastys visus kaltinimus neigė. 2017 m. gruodžio 22 d. LR Konstitucinis teismas paskelbė, kad M. Bastys sulaužė priesaiką ir šiurkščiai pažeidė Konstituciją nuslėpęs savo ryšius su buvusiu KGB darbuotoju Piotru Vojeika, kai pretendavo gauti leidimą dirbti su slapta informacija. 2018 m. kovo 13 d. LR Seimas balsavo dėl Seimo nario mandato panaikinimo M. Basčiui, tačiau balsavusiųjų už (72 balsai) nepakako. Kovo 14 d. šis informavo, kad iš Seimo pasitrauks savo noru.

Išsiskyręs, buvusi sutuoktinė Jolanta, vaikai Domantas ir Kasparas.

## Nuorodos
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

## Išnašos
Ansas Bruožis

**Ansas Bruožis** (1876 m. lapkričio 10 d. Martinai, Klaipėdos apskritis – 1928 m. gruodžio 27 d. Klaipėda) – rašytojas, tautosakininkas, aušrininkas, Mažosios Lietuvos politinis veikėjas, kultūros istorikas, poligrafininkas ir bibliografas.

## Biografija
Baigęs Klaipėdos pradžios mokyklą, pas Martyną Jankų Bitėnuose išmoko raidžių rinkėjo amato.

1905–1906 m. prekiavo lietuviškomis knygomis savo knygynėlyje Klaipėdoje. 1906 m. dirbo Kauno, 1906–1914 m. Vilniaus, vėliau – Tilžės, Klaipėdos spaustuvėse.

Prancūzų okupacijos metu tarnavo Lietuvos atstovu Klaipėdoje. Vienas iš 1923 m. Klaipėdos sukilimo organizatorių ir vadovų. 1923–1928 m. iki pensijos Klaipėdos gubernatūroje pasų stalo viršininkas.

„Birutės“ draugijos narys. 1901 m. jo iniciatyva įsteigtas „Lietuvininkų susivienijimas Prūsuose“, 1904–1905 m. jo prezidentas. Nuo 1902 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažojoje Lietuvoje spausdinamų leidinių techninis prižiūrėtojas ir korektorius. 1912 m. „Jaunųjų Draugijų Santaros“ iniciatorius. 1914 m. Klaipėdoje redagavo laikraštį „Apžvalga“, 1919–1921 m. draugijos „Santara“ sekretorius.

1923–1926 m. spaudos bendrovės „Rytas” priežiūros tarybos narys, lietuvių kultūros organizacijų Klaipėdoje narys. Rinko tautosaką, tyrė Mažosios Lietuvos švietimo, kultūros istoriją, bibliografavo leidinius.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Darbininkų balsas“, „Lietuvos žinios“, „Vilniaus žinios“. Pasirašinėjo daugiau kaip 20 slapyvardžių, žinomiausi iš jų: *A. B.*, *A. B. Klaipėdiškis*, *Prabočių Anūkas*. Parašė ir parengė spaudai 13 faktografinio pobūdžio knygų. 1914–1915 m. sudarė ir Klaipėdoje redagavo „Lietuvių kalendras“, talkino Vaclovui Biržiškai leidžiant „Lietuvių bibliografiją“, pateikė duomenų M. Riomerio knygai apie Prūsijos lietuvius (1911 m.).

Savo palikimą, (30 000 Lt) testamentu pavedė Vydūnui lietuvių raštams leisti. Jo 716 tomų biblioteką ir archyvą perėmė „Aukuro“ draugija.

## Bibliografija

* Birutė (1905 m.)
* Apsvaiginą gėrimai. Pasekmės ir jų apkariavimas (1905 m.)
* Prūsų lietuviai. Peržvalga lietuviškų petacijonų, deputacijonų bei politiškų veikimų (1906 m.)
* Klaipėdiškių dainos (1908 m.)
* Prūsų lietuvių raštija (1913 m.)
* Prūsų lietuvių laikraščiai (1914 m.)
* Mažosios Lietuvos buvusieji rašytojai ir žymesnieji lietuvių kalbos mylėtojai (1920 m.)
* Mažosios Lietuvos politikos veidrodis (1923 m.)
* Vadovėlis po Klaipėdos kraštą ir žemaičių bei prūsų paribius (1924 m.)
* Mažoji Lietuva. Jos amžių įvykiai (1929 m.)
* Erkus Monte arba kryžiokai Prūsuose ir Lietuvoje (Pyrsono apysakėlės vertimas; 1929 m.)
* Mažosios Lietuvos mokyklos ir lietuvių kova dėl gimtosios kalbos (1935 m.)
* Pasaulkaris ir lietuviai (neišspausdinta)
* Iš mūsų botanikos (neišspausdinta)

**Svarbiausi straipsniai:**

* Lietuvių draugijos Mažojoj Lietuvoj
* Lietuvių tautiškos kultūros ypatybės
* Prūsų lietuvių naminių švenčių papročiai XVII šimtmetyje
* Zygfridas Ostermejeris

Savo straipsnius buvo surinkęs į dviejų tomų knygą „Vakaro valandos“, tačiau ji nebuvo išspausdinta.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Literatūra apie Ansą Bruožį.
Informacijos skleidimo laisvė

**Informacijos skleidimo laisvė** – žiniasklaidos bei pavienių asmenų teisė prieinamomis priemonėmis informuoti apie įvykius, reikšti vertinimus, jei tik ši informacija bei vertinimai remiasi bendražmogiškomis humanizmo nuostatomis. Tai vienas iš kertinių demokratinės visuomenės ir teisinės valstybės principų, galiojantis daugelyje šiuolaikių valstybių. 
 
Įstatymais yra draudžiama antihumaniška informacijos sklaida (karo, nacionalinės nesantaikos kurstymas ir pan). Demokratinės visuomenės susiduria su žiniasklaidos priemonių nepriklausomumo problema, skverbimosi į jas specialiųjų tarnybų pajėgomis, siekiant manipuliuoti visuomenės nuomone.

Laisvė reikšti įsitikinimus, gauti ir skleisti informaciją negali būti ribojama kitaip, kaip tik įstatymu, jei tai būtina apsaugoti žmogaus sveikatai, garbei ir orumui, privačiam gyvenimui, dorovei ar ginti konstitucinei santvarkai.

Laisvė reikšti įsitikinimus ir skleisti informaciją nesuderinama su nusikalstamais veiksmais – tautinės, rasinės, religinės ar socialinės neapykantos, prievartos bei diskriminacijos kurstymu, šmeižtu ir dezinformacija. Tą ne kartą savo nutarimuose yra pabrėžusios Europos valstybių konstitucinės justicijos institucijos.

Konstitucinė laisvo informacijos skleidimo teisės negaliojo totalitarinėse valstybėse Nacistinėje Vokietijoje, Sovietų Sąjungoje, jų nesilaikoma Kinijoje, Šiaurės Korėjoje. Už jas kovoja tiek demokratinės valstybės, tiek ir žmogaus teisių organizacijos.

Lietuvos Respublikoje šios teisės buvo įtvirtintos 1992 m. spalio 25 d. referendume, priėmus patobulintą konstituciją. LR Konstitucinis Teismas viename sprendimų 2005 metais pažymėjo, kad iš Konstitucijos įstatymų leidėjui kyla pareiga įstatymu nustatyti tokį teisinį reguliavimą, kuris leistų užkirsti kelią dezinformacijos skleidimui.
Andrius Bulota (1872)

**Andrius Bulota** (1872 m. lapkričio 16 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius – 1941 m. rugpjūčio 16 d. Paneriuose) – Lietuvos teisininkas, publicistas, politinis veikėjas.

## Biografija
1892 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1897 m. Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Kurį laiką fakulteto slaptos lietuvių studentų draugijos pirmininkas. Bendravo su Vincu Kudirka, Jonu Kriaučiūnu, Stasiu Matulaičiu. Savo eilėraščius ir korespondencijas spausdino laikraščiuose „Varpas“ ir „Ūkininkas“.

1898–1903 m. dirbo Talino apygardos teisme. Nuo 1904 m. prisiekusysis advokatas Vilniuje, dažniausiai dalyvavo darbininkams iškeltose ir politinėse bylose (gynė Vincą Kapsuką, Leoną Prūseiką ir kt.). 1902–1915 m. vienas Lietuvos demokratų partijos radikaliojo sparno veikėjų. Aktyvus 1905 m. Didžiojo Vilniaus Seimo dalyvis. 1905 m. vienas iš pašto tarnautojų streiko organizatorių, už tai policijos suimtas ir kalintas.

1907–1912 m. Rusijos II ir III Valstybės Dūmos deputatas nuo Suvalkų gubernijos, dirbo trudovikų frakcijoje. II Valstybės Dūmoje frakcijos sekretorius, III Dūmoje – frakcijos pirmininkas, abiejų dūmų lietuvių atstovų pirmininkas; reikalavo Lietuvai savivaldos (žemietijų) ir taikos teisėjų institucijų, žemės klausimo sprendimą perduoti Lietuvos autonomijos seimui, gynė lietuvių kalbos teises.

1912–1915 m. advokatas Vilniuje, 1915–1916 m. Petrograde. Nuo 1913 m. masonų ložės „Lietuva“ (*Litwa*), nuo 1914 m. „Baltarusija“ (*Bialorus*) narys; su kitais nariais kūrė Lietuvos politinio savarankiškumo koncepciją, buvo etninio valstybingumo šalininkas.

Per Pirmąjį pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją, 1916–1917 m. kartu su žmona Aleksandra ir rašytoja Žemaite JAV ir Kanadoje rinko lėšas karo pabėgėliams. 1917 m. gegužės mėn. Rusijos socialistų revoliucionierių partiją atstovavo Petrogrado darbininkų deputatų tarybos Centro komitete, tarybos juridinio skyriaus vadovas. Vadovavo valstybinei komisijai liepos mėn. bolševikų rengtam sukilimui tirti. 1917 m. pabaigoje išrinktas Lietuvos socialistų liaudininkų sąjungos CK nariu. 1918 m. išrinktas Rusijos Steigiamojo susirinkimo deputatu (nuo Vitebsko gubernijos). 1921 m. dalyvavo Steigiamojo susirinkimo deputatų suvažiavime Paryžiuje.

1918 m. grįžęs į Lietuvą, dirbo advokatu Marijampolėje, įsteigė ir dėstė Marijampolės realinėje gimnazijoje. 1929 m. apkaltintas pasikėsinimo į Augustiną Voldemarą rengimu ir ištremtas į Varnių koncentracijos stovyklą. Po 3 mėn. leista išvykti į Čekoslovakiją. 1930 m. grįžęs į Marijampolę, vėl užsiėmė advokato praktika, Lietuvos advokatų tarybos veikėjas.

1940 m. birželio mėn. sovietams okupavus Lietuvą, paskirtas Liaudies seimo rinkimų komisijos nariu. 1940–1941 m. LSSR AT Prezidiumo juridinio skyriaus vedėjas. 1941 m. rugpjūčio 16 d. hitlerininkų sušaudytas Paneriuose.

Rūpinosi Žemaitės raštų leidimu (1-4 tomai išėjo 1924–1929 m.). Parašė įvadą Žemaitės apsakymams, A. Bulotienės išverstiems į rusų kalbą (išspausdinti žurnale *Современник*, 1913, Nr. 9).

Palikuonių neturėjo, rūpinosi anksti mirusio brolio Juozo vaikais.

## Šaltiniai
Iraklijus Ceretelis

**Iraklijus Ceretelis** (, *Irakli Kaki Cereteli*, 1882 m. lapkričio 20 d. – 1959 m. gegužės 20 d. JAV) – Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.

## Biografija

Rašytojo Giorgio Ceretelio sūnus. 1906 m. baigė Maskvos universitetą.

Studijų metais įsitraukė į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos veiklą. Už dalyvavimą studentų demonstracijoje buvo nuteistas 5 m. katorgos Sibire, bet netrukus paleistas. 1903 m. RSDDP suvažiavime Londone palaikė J. Martovo poziciją dėl partijos veiklos, menševikas. Vokietijoje leido socialdemokratinę spaudą gruzinų ir rusų kalbomis.

1905 m. grįžo į Rusiją. 1906 m. Rusijos II Valstybės Dūmos socialdemokratų frakcijos lyderis, 1907 m. su visa frakcija nuteistas katorgai. 1912 m. paleistas be teisės gyventi Gruzijoje.

Nuo 1917 m. gegužės iki 1917 m. rugpjūčio mėnesio Rusijos laikinosios vyriausybės pašto ir telegrafo ministras. Nuo 1917 m. rugpjūčio iki 1917 m. lapkričio mėnesio – vidaus reikalų ministras. 1917 m. spalio – gruodžio mėn. Rusijos Centrinio vykdomojo komiteto narys.

Nuo 1917 m. gruodžio iki 1921 vasario Gruzijos parlamento *Dambudznebeli Kreba* ir Gruzijos socialdemokratų partijos (SDP) sudarytos vyriausybės narys. 1921 m. Rusijai okupavus Gruziją emigravo į Prancūziją. Atstovavo Gruzijos SDP Socialistų darbininkų internacionalo Vykdomajame biure. 1930 m. emigravo į JAV.

## Nuorodos
Biografija
Nikolajus Čcheidzė

**Nikolajus Čcheidzė** (1864 m. – 1926 m. birželio 13 d. Paryžiuje) – darbininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.

## Biografija

Nuo 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos narys, nuo 1907 m. Gruzijos ir Rusijos socialdemokratų (menševikų) partijų vadovas.

1907–1917 m. III ir IV Valstybės Dūmose buvo socialdemokratų frakcijos vadovas, po 1917 m. Vasario revoliucijos išrinktas Dūmos Laikinojo komiteto nariu, vėliau ir Petrapilio darbininkų tarybos pirmininku.

Po bolševikų perversmo grįžo į Gruziją ir 1918 m. vasario mėn. buvo išrinktas Užkaukazės respublikos Seimo pirmininku prezidento teisėmis. Nuo 1919 m. kovo mėn. iki 1921 kovo mėn. Gruzijos demokratinės respublikos Steigiamojo Susirinkimo narys. Bolševikams okupavus Gruziją, emigravo į Prancūziją ir ten nusižudė.
Nojus Žordanija

**Nojus Žordanija** (, Noe Zhordanija, 1868 m. sausio 2 d. Lančhutyje – 1953 m. sausio 11 d. Levilyje, Prancūzija) – gruzinų žurnalistas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.

## Biografija

1890 m. vienos iš pirmųjų Gruzijos socialdemokratų grupių *Mesame-Dasi*, steigėjas Tbilisyje. Nuo 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos narys ir Gruzijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas. 1906 m. išrinktas į Rusijos I Valstybės Dūmą, dirbo menševikų frakcijoje.

Po 1917 m. Vasario revoliucijos išrinktas Tbilisio darbininkų ir kareivių tarybos pirmininku. 1917 m. gruodžio mėn. išrinktas Gruzijos Nacionalinio susirinkimo pirmininku.

1918 m. gegužės 26 d. išrinktas Gruzijos demokratinės respublikos Ministru pirmininku. Jam vadovaujant buvo pradėta žemės reforma. Gruziją pripažino Japonija, Belgija, Vokietija, Italija, Didžioji Britanija, Turkija, Prancūzija, o 1920 m. ir Rusija. Tačiau 1921 m. vasario 25 d. Rusijos kariuomenė užėmė Tbilisį ir okupavo Gruziją.

N. Žordanijai pavyko pabėgti nuo susidorojimo. Jis emigravo į Prancūziją, kur parašė atsiminimus „*Mano gyvenimas*“, kuriuos 1968 m. išleido Huverio institutas. Palaidotas gruzinų kapinėse Levilyje.
Darbas (žurnalas)

**„Darbas“** – JAV lietuvių dešiniųjų socialdemokratų Amerikos lietuvių socialistų sąjungos žurnalas, leistas 1947–1960 m. Bostone.

## Istorija
Leido Lietuvių darbininkų draugija. Išėjo 45 numeriai.

## Redaktoriai
* Steponas Strazdas – 1947–1953 m.,
* Steponas Kairys – 1953–1955 m.,
* Juozas Repečka, Jonas Kiznis – 1955–1960 m. 

## Šaltiniai
Darbininkų žodis (Marijampolė)

**„Darbininkų žodis“** – Lietuvos socialdemokratų partijos laikraštis, 1908–1909 m. ėjęs Marijampolėje.

## Istorija
Pirmasis numeris išėjo 1908 m. gruodžio mėn. Išėjo 5 numeriai. 

Redagavo ir nelegalioje spaustuvėje spausdino Zigmontas Antanas Aleksa. Jį areštavus, Nr. 5 ir 6 redagavo Pranas Lingis,  jis spaustuvę iškėlė į Rymančių k. (Kvietiškio valsčius) ir Pirmojo pasaulinio karo metais spausdino atsišaukimus prieš vokiečius.

## Šaltiniai
Darbo frontas

**„Darbo frontas“** – lietuvių emigrantų laikraštis, leistas Rygoje.

## Istorija
Lietuvos socialdemokratų organizacijos užsienyje (LSDOU) organas. Nuo 1933 m. liepos mėn. iki 1934 gegužės mėn. tai buvo pagrindinis socialdemokratų laikraštis, leistas padedant Latvijos socialdemokratų darbininkų partijai.

Pirmieji numeriai buvo spausdinami spaustuvėje „Gaisma“, nuo 1933 m. gruodžio – Pirmojo kooperatyvo spaustuvėje.

Redagavo Vladas Pilotas.

Uždarytas po valstybės perversmo Latvijoje.

## Šaltiniai
Humitas

**Humitas** – silikatų klasės ortorombinis mineralas, nesosilikatas. Savo sudėtyje turi geležies, magnio, o kartais fluorito ir hidroksido. Cheminė formulė (Mg, Fe)7(SiO4)3(F,OH)2.

Humitas yra permatomas, turi stiklinį blizgesį. Spalva – nuo rudos iki oranžinės.

Aptinkamas Vezuvijaus vulkano išsiveržimo vietose. Pirmą kartą aprašytas 1813 m. ir pavadintas Abrahamo Hume (1749–1838) garbei.

## Išnašos
Jonas Elzbergas

**Jonas Elzbergas** (g. 1949 m. rugsėjo 3 d. Gabšiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos profsąjungų ir politinis veikėjas, savivaldybininkas.

## Biografija

Baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1998–2000 m. – Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnybos Raseinių rajono konsultavimo biuras, biuro vedėjas. 1996–2000 m. Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profesinių sąjungų federacijos Raseinių tarybos komiteto pirmininkas. Nuo 2003 m. – Raseinių miesto seniūnas.

Nuo 1999 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 2001 m. sausio mėn. – LSDP tarybos narys, 2001–2003 m. – LSDP Raseinių skyriaus pirmininkas.

1990–1992 m., 2000–2003 m. ir 2003 m. balandžio iki liepos mėn. – Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. – Raseinių rajono savivaldybės meras.
Nambarynas Enchbajaras

**Nambarynas Enchbajaras** (, g. 1958 m. birželio 1 d. Ulan Batore) – rašytojas, vertėjas, Mongolijos politinis veikėjas, šalies prezidentas.

## Biografija
1980 m. baigė Maskvos literatūros institutą, anglų kalbos kursus Ulan Batore, 1990 m. studijavo Lidso ir Kembridžo universitetuose. 1980–1990 m. dirbo vertėju Mongolijos darbo partijos aparate, Mongolijos rašytojų sąjungos sektoriaus, departamento vadovu, Mongolijos vertėjų asociacijos viceprezidentu, Kultūros ir meno komiteto pirmininko pavaduotoju.

1992, 1997, 2000 ir 2004 m. rinkimuose rinktas Mongolijos parlamento nariu, 1992–1996 m. Mongolijos kultūros ministras, 1997–2000 m. opozicijos lyderis, 2004–2005 m. parlamento pirmininkas.

1996 m. Mongolijos liaudies revoliucinės partijos (MPRP) generalinis sekretorius, nuo 1997 m. pirmininkas.

2000–2004 m. Mongolijos ministras pirmininkas, pramintas *Mongolijos korupcijos tėvu*. Nuo 2005 m. birželio 25 d., rinkimuose gavęs 53,4 % balsų, išrinktas Mongolijos prezidentu.

## Nuorodos
* Mongolijos prezidento svetainė .
Mongolijos liaudies revoliucinė partija

**Mongolijos liaudies revoliucinė partija** (**MPP**, *Монгол Ардын Нам*, *Mongol Ardin Nam*) – Mongolijos kairiojo centro politinė partija, pastaruoju metu vadovaujasi demokratinio socializmo principais.

## Istorija

Įkurta 1921 m. kovo 1 d., pirmoji ir iki 1990 m. vienintelė Mongolijoje politinė partija (kitos partijos buvo draudžiamos). Iki 1924 m. vadinosi *Mongolijos liaudies partija*. 1924–1940 m. vadovaujama maršalo Čoibalsano palaikė šalyje stalininę tvarką. Ilgą laiką, siekdama apsaugoti šalį nuo TSRS okupacijos, laikėsi marksizmo pozicijų. Reformos prasidėjo apie 1980 m., o 1990 m. MPRP įteisino visas konstitucines teises, pradėjo socialinę, ekonominę ir politinę reformas, kurios leido šalyje įtvirtinti demokratijos principus.

Iki 1992 m. susiformavo daugiapartinė sistema, buvo priimta nauja konstitucija. 1992 m. – 1996 m. MPRP iniciatyva buvo priimta 440 įstatymų, garantuojančių demokratiją, žmogaus teises ir laisves bei rinkos ekonomiką. 1997–2000 m. liko opozicijoje, tačiau 2000 m. vėl gavusi daugumą, suformavo Nambaryno Enkbajaro vyriausybę. 1997–2005 Mongolijos prezidentu dvi kadencijas buvo Natsagijnas Bagabandis, 2005 m. šalies prezidentu išrinktas Nambarynas Enkbajaras. 2006 m. Ministru pirmininku tapo Mijegombas Enkboldas.

## Struktūra

Partijos skyriai yra visose 21 provincijose. MPRP suvažiavimas renka partijos pirmininką, Konferenciją ir Centrinį kontrolės komitetą. Konferencija išrenka Generalinį sekretorių, patariamąją tarybą, sudaro sekretoriatą ir tvirtina laikraščio *Unen* redaktorių.

Socialistų Internacionalo narė – stebėtoja nuo 1999 m. lapkričio 8 d., tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

## Pirmininkai

* 1921 m. – Horlogijnas Čoibalsanas,
* 1940 m. – Jumžagijnas Cedenbalas,
* 1984 m. – Jambinas Batmunkas,
* 1997 m. – Nambarynas Enkbajaras,
* 2006 m. – Mijegombas Enkboldas.

* Generalinis sekretorius nuo 2001 m. Idevtenas Dolonjinas.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Grenlandijos SIUMUT partija

**Grenlandijos Siumut partija** (**SIUMUT** (*Pirmyn*) – Grenlandijos kairioji politinė partija.

## Istorija

Įkurta 1977 m. liepos 29 d. Kvakortoke, priešinantis Danijos kolonizacinei politikai. 1979 m. pasiekė, kad būtų sudaryta Grenlandijos vyriausybė, rūpinasi gamtosauga, tausojančia plėtra, siekia atviros demokratijos. Pasiekė, kad Grenlandija būtų pripažinta nebranduoline zona. Siekia valstybinės žvejybos ir pramonės kontrolės, didesnės salos autonomijos.

Nuo 1979 m. vadovauja koalicijai. Šalies Ministras pirmininkas buvo Džonatanas Motzfeldtas. 1987 m. landstingo rinkimuose gavo 39,8 % balsų ir 11 vietų, 2002 m. – 10 vietų. 2005 m. rinkimuose laimėjo 30,7 % balsų ir 10 iš 31 vietos Landstinge bei sudarė Hanso Enokseno vyriausybę.

Siumut nuolat turi savo atstovą ir Danijos parlamente.

### Struktūra

Kas 3 metai šaukiama generalinė asamblėja renka 13 narių, atstovaujančių visoms bendruomenėms, vykdomąjį komitetą.

Leidžia laikraštį „Siumut“. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1986 m.

### Pirmininkai
 
* 1977 – 1987 m. ir 1998–2002 Džonatanas Motzfeldtas, nuo 2002 m. garbės pirmininkas,
* 1987 – 1998 m. Larsas Emilis Johansenas,
* 2002 m. – Hansas Enoksenas.

## Nuorodos

Oficiali svetainė
Proxy (objektas)

***Proxy*** (objektiniame programavime) – programos vykdymo metu (dinamiškai) sukurtas objektas, išpildantis reikiamą sąsają ar sąsajas, tačiau nepriklausantis jokiai programavimo metu aprašytai objektų klasei.

Sąsajoje aprašomi objektui pritaikomi metodai. Dinamiškai sukurtam *proxy* objektui galima kviesti visus tuos pačius metodus, tačiau šie kvietimai tiesiog nukreipiami su objektu susijusiam kvietimų vykdytojui (). Šio vykdytojo bazinė klasė turi sutartą metodą, kuriam parametrais perduodamas kviečiamo *proxy* objekto metodo vardas bei (panaudojant kokią nors tam tinkamą duomenų struktūrą) to metodo parametrai. Šiame metode patalpinamas programuotojui reikalingas specifinis kodas.

## Proxy objektų taikymo sritys
* Nuotoliniai *proxy* leidžia pasiekti nuotolinius objektus nenaudojant konkrečiai sąsajai būdingų stuburų.
* Virtualūs *proxy* sukuria daug atminties reikalaujantį tikrąjį objektą tik jo prireikus (kviečiant to objekto metodus). Šis objektas (gaubiamasis objektas) saugomas kaip proxy objekto vidinis kintamasis, jam nukreipiant visus išorinius metodų kvietimus.
* Kopijavimo *proxy* sukuriamas vietoj tikros objekto kopijos (klono) ir atideda tikrosios kopijos sukūrimą iki bus iškviestas vidines objekto nuostatas keičiantis kodas. Jie tinka jei proxy klasė užima daug mažiau atminties nei tikroji objekto kopija.
* Ugniasienės *proxy* tikrina ir prireikus blokuoja kviečiamus metodus prieš perduodamas juos gaubiamajam objektui. Jis saugo objektą nuo potencialiai piktybiško metodus kviečiančio kodo. Ugniasienės *proxy* gali saugoti ir kviečiantį kodą nuo „pikto“ objekto, tikrindamas grąžinamus rezultatus.
* Kešavimo *proxy* įsimena anksčiau kviestų metodų rezultatus ir grąžina juos kviečiant tuos metodus (su tais pačiais parametrais) pakartotinai. Jie tinka jei daug greičiau yra rasti įsimintą reikšmę nei apskaičiuoti ją iš naujo.
* Sinchronizavimo *proxy* saugo gaubiamą objektą nuo lenktynių aplinkos.
* Statistikos *proxy* renka objekto metodų kvietimo statistiką.

## Pavyzdys
Už pagrindinės atminties ribų esančiam nuotoliniam objektui pasiekti bei jo metodams iškviesti gali būti automatiškai sukuriamas jį atitinkantis vietinis *proxy* objektas, išpildantis tas pačias sąsajas. *Proxy* objekto kvietimų vykdytojas žino kviečiamo objekto vardą bei jo parametrus. Jei sukūrimo metu buvo nurodytas ir nuotolinio objekto adresas, turimos informacijos pakanka nuotoliniam metodui iškviesti. Kvietimų vykdytojas yra specifinis naudojamam komunikacijos protokolui (CORBA, RMI), tačiau jis nėra specifinis konkrečiam objektui ar sąsajai ir gali būti sisteminės bibliotekos dalis. Taip *proxy* klasės palaipsniui pakeičia RMI ir CORBA paplitusį automatiškai generuojamą kodą.
Laisvasis turinys

**Laisvasis turinys** ( - „atvirasis turinys“) – medžiaga (garsinė, vaizdinė, nuotraukos ir kt.), kurios laisvo platinimo galimybė yra preziumuojama. 

Dažnai yra įtraukiama sąlyga, kad kūrinio pakeitimai yra leidžiami. Laisvojo turinio koncepcija – priešingybė intelektinės nuosavybės teorijai, kuriai priklauso gina autorių teisė, gretutinė teisė, nustatanti griežtas kūrinio naudojimo ir platinimo sąlygas. 

## Idėja
Laisvojo turinio kūriniai remiasi idėja, kad kūrinio platinimo ribojimas nesuderinamas su kūrybos prigimtimi, kuriai būdinga laisvė, nevaržomumas, be to bet koks draudimas apriboja kartu ir idėjų, žinių ir kitų intelektinių, dvasinių vertybių mainus bei įsitvirtinimą.

Terminas **Open Content** paplito David Wiley „Atvirojo turinio iniciatyvos“ () dėka, jos metu buvo pristatytos 1998 m. „Open Content“ licencija, 1999 m. „Open Publication“ licencija.

## Taip pat skaitykite
* GNU GPL
* Linux
* Atviras kodas
* Laisvoji programinė įranga
* Ričardas Stalmanas
Staurolitas

**Staurolitas** – silikatų klasės, nesosilikatinis mineralas. Cheminė formulė: (Fe, Mg, Zn)2Al9(Si, Al)4O22OH2. Mineralą sudarantys geležis, magnis ir cinkas sudaro įvairias proporcijas. Kristalizuojasi monoklininėje sistemoje. Staurolitas turi savybę sudaryti kristalų dvynukus kurie suauga kryžmiškai, 90 arba maždaug 60 laipsnių kampu. Kristalai yra prizminės formos ir matomi plika akimi. Pavadinimas kilo iš graikiškų žodžių *stauros* reiškiantį kryžmiškas ir *lithos* – akmuo, kas siejama su kristalo dvynukais.

Kietumas pagal Moso skalę nuo 7.0 iki 7.5.

Staurolito spalva nuo raudonai rudos iki juodos su baltu sluoksniuotumu. Dažniausiai nepermatomas.

Staurolitas susidaro regioninio metamorfizmo metu ir randamas kartu su almanditu, granatais, žėručiais ir kianitu. Staurolitas yra oficialus Džordžijos (JAV) valstijos mineralas.
Rabarbaras

**Rabarbaras** (*Rheum*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) augalų gentis, kuriai priklauso daugiamečiai žoliniai augalai. Turi storus, sumedėjusius šakniastiebius ar šaknis bei aukštus lapuotus stiebus (iki 2 m aukščio). Lapai dideli, prie stiebo pamato sudaro skrotelę. Žiedai smulkūs, balsvi, sutelkti varpos arba šluotelės pavidalo žiedynuose. Vaisius – riešutėlis.

Rabarbarai gerai auga puveninguose priesmėlio ar lengvo priemolio dirvožemiuose. Mėgsta drėgmę, gerai pakelia šalčius. Dauginami tiek sėklomis, tiek vegetatyviškai. Derlingiausi 6–7 metais.

Šios genties augalai turi įvairių medžiagų, pasižyminčių gydomosiomis savybėmis. Lapuose yra gana daug oksalo rūgšties, mineralinių medžiagų, A ir C vitaminų ir kt. Šaknyse ir šakniastiebiuose yra tanidų. Gentyje 4 rūšys.

Lietuvoje auginamos šios rūšys:
* Daržovinis rabarbaras (*Rheum rhabarbarum*)
* Vaistinis rabarbaras (*Rheum palmatum*)
* Pontinis rabarbaras (*Rheum rhaponticum*)

Jauni rabarbarų stiebai ir lapai valgomi švieži, virti, kepti, konservuoti. Iš rabarbarų kepami pyragai, kiti konditerijos gaminiai.


Vaizdas:Rheum palmatum0.jpg|Vaistinis rabarbaras (*Rheum palmatum*)
Vaizdas:Rabarbar lodygi.jpg|Pontinis rabarbaras (*Rheum rhaponticum*)
Vaizdas:Rabarbarai dygsta.jpg|Daržovinio rabarbaro ūgliai


## Šaltiniai
Algirdas Petrusevičius

**Algirdas Petrusevičius** (g. 1937 m. vasario 23 d. Klaipėdoje) – ginklininkas, vienas iš Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių, Lietuvos Kariuomenės kūrėjų sąjungos pirmininkas.

## Biografija
1943–1951 m. mokėsi Kauno Vinco Kudirkos pradinėje bei 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Kauno politechnikumą.

1953–1956 m. Kauno pogrindžio organizacijos „Geležinis Vilkas“ vado pavaduotojas. 1956 m. vasario 16 d. Kaune, būdamas „Geležinio Vilko“ būrio, kovojusio su okupantais, vado pavaduotoju iškėlė Lietuvos trispalvę Kauno Rotušės aikštėje, Šv. Pranciškaus Ksavero (jėzuitų) bažnyčios bokšte. Suimtas atsišaudymo metu, nuteistas, kalintas Sibire. Du kartus iš ten bėgo, apšaudytas, buvo sužeistas, neteko rankos. Kalėjo Mordovijos, Ozerlago, Vladimiro lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.

1968–1971 m. dirbo Kauno II statybos valdybos meistru, darbų vykdytoju. 1971–1975 m. Sviesto ir sūrių instituto Lietuvos filialo vyriausiasis inžinierius. 1975–1986 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus priešgaisrinės apsaugos darbuotojas.

1990–1993 m. Krašto apsaugos departamento „Vytis“ ginklų baro viršininkas. Sukūrė Lietuvos kariuomenei pistoletus-kulkosvaidžius Vytis-1, Vytis-2, Vytis-3, skirtus kovai partizaninio karo sąlygomis, puolamąsias bei ginamąsias granatas, o su kolegomis – ir minų modelius. Nuo 1994 m. Krašto apsaugos ministerijos motorizuotosios pėstininkų divizijos technikos parko budėtojas. 1996 m. gegužės mėn. išrinktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos pirmininku. 

1996–2000 m. kadencijos Seime priklausė Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijai, sąjungos Kauno skyriui, buvo Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto nariu.

1997 m. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, 1998 m. Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu.

Grįžęs į Lietuvą užsiėmė ir juvelyro veikla, yra tautodailininkas. Daugelio tautodailininkų parodų dalyvis, personalinių parodų Kaune, Vilniuje autorius.

Po 2006 m. lapkričio 10 d. bei 2007 m. vasario mėn. teismo posėdžių nuteistas 4 metams laisvės atėmimo, apkaltinus neteisėtu disponavimu ginklais po VSD operacijos pagal nusikalstamos veiklos modelį. Nuosprendis panaikintas Aukščiausio teismo sprendimu, nustačius, kad teisėjas Kaune neturėjo įgaliojimų bylai. Po to teisena pradėta iš naujo.

## Nuorodos
Pelėvirkštis

**Pelėvirkštis** (*Fallopia*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) augalų gentis, kuri išskirta iš rūgties (*Polygonum*) genties. Augalų žiedai sukrauti kekėse, išaugusiose lapų pažastyse.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Vijoklinis pelėvirkštis (*Fallopia convolvulus*)
* Pakrūminis pelėvirkštis (*Fallopia dumetorum*)

Šiai genčiai seniau buvo priskiriami:
* Japoninė reinutrė (*Fallopia japonica*, sin. *Reynoutria japonica*)
* Sachalininė reinutrė (*Fallopia sachalinensis*, sin. *Reynoutria sachalinensis*)
Reinutrė

**Reinutrė** (*Reynoutria*) – rūgtinių šeimos daugiamečių žolinių augalų gentis.

Kilusi iš Rytų Azijos.

Stiebas status, storas, tuščiaviduris, bambliuotas. Lapai paprasti, pražanginiai, kiaušiniški arba plačiai kiaušiniški, širdišku arba plačiai pleištišku pamatu. Žiedai vienalyčiai, susitelkę į pažastines kekes arba šluoteles. Vaisius – tribriaunis lukštavaisis. Augalai užauga iki 4 m aukščio. Visos šios genties rūšys invazyvios.

Reinutrės gentis išskirta 1777 m., bet vėliau nesyk buvo tai sujungiama, tai atskiriama nuo pelėvirkščio (*Fallopia*).

## Rūšys
Išskiriamos šios reinutrės rūšys:
* japoninė reinutrė (*Reynoutria japonica*)
* sachalininė reinutrė (*Reynoutria sachalinensis*)
* *Reynoutria ciliinervis*
* *Reynoutria multiflora*
* *Reynoutria × bohemica*

## Etimologija
Pavadinimas *reinùtrė* (*Reynoutria*) suteiktas pagal mažai žinomą olandų ar prancūzų botaniką Reinutrį (*Reynoutre* ar *van Reynoutre*).

## Šaltiniai
Kesonas

**Kesonas** (pranc.k. *caisson* – dėžė) – uždara metalinė arba gelžbetoninė skritulio, stačiakampio ar kvadrato formos dėžė be dugno, skirta darbams po vandeniu arba vandeningame grunte.

Kesonas daromas tokio dydžio, koks turi būti pamatas. Kesono kameroje iškasama žemė transportuojama į viršų, o pats kesonas, kaip ir kasant šulinius, grimzta gilyn. Iš vandeningo grunto ar upės vanduo nepetenka į kamerą, nes kai kesonas būna žemiau upės vandens lygio ar žemiau gruntinio vandens lygio, į ją kompresoriais pumpuojamas oras, kur ir suslegiamas. Jis išspaudžia iš sandarios kameros vandenį.

Dar Aristotelio laikais graikai apvožtas statines panaudodavo kempėms nuo jūros dugno rinkti. Apvožta statinė su apkrova ir prie sienučių pritvirtintais suoleliais, ant kurių sėdėjo žmonės, buvo nuleidžiama į jūros dugną. Ją nuleidžiant į vandenį, oras statinėje susispausdavo, todėl, jai atsirėmus į dugną, apatinėje statinės dalyje vandens susirinkdavo visai nedaug. Kuo giliau statinę nardindavo, tuo daugiau vandens rinkdavosi jos apatinėje dalyje, tuo didesnis buvo suspausto oro slėgis. Žmogus, esantis panardintoje statinėje, tam tikrą laiką galėdavo kvėpuoti suspaustu oru ir rinkti nuo dugno kempes.

Pirmasis suspaustu oru pašalinti iš anglies šachtų vandenį sugalvojo prancūzų inžinierius Trižė (*Triger*), 1841 m. Luaros upės slėnyje, per vandeningą gruntą kasant 20 m gylio šachtą. Jos sienelės buvo padarytos iš ketaus, o viduje įrengta pereinamoji kamera (šliuzas). Kamera turėjo angas viršuje (lubose) ir apačioje (grindyse), kurios buvo hermetiškai uždaromos. Vienu vamzdžiu į šachtą pumpavo orą, o kitu, panaudodami siurblį, išpumpuodavo plūstantį į jį vandenį. Tai leido šachtose palaikyti mažesnį slėgį. Darbininkai anglis kirto ir krovė į kibirus ar dėžes ir suktuvu kėlė jas į viršų.

Darbas kesone, kai jame didelis oro slėgis, yra sunkus ir pavojingas. Bet tuo metu apie būtiną dekompresiją ir kitus dalykus buvo žinoma nedaug, todėl pasitaikydavo sunkių ligų ir net mirčių.

Panaudodamas Trižė idėją, pirmasis tiltų atramas pradėjo statyti taip pat prancūzas – inžinierius Sezanė (*Cezanne*). 1859 m. jis ėmėsi statyti geležinkelio tiltą per Nemuną Kaune. 1859–1861 m. Sezanė įrengtos šio geležinkelio tilto atramos tebetarnauja ir šiandien.

## Šaltiniai
Bražuolės diversija

**Bražuolės diversija** – geležinkelio linijos Vilnius–Kaunas tilto per Bražuolės upę Baltamiškio ir Vievio tarpstotyje sprogdinimas 1994 m. lapkričio 6 d. apie 7 val. ryto.

## Įvykio aplinkybės

Atsitiktinumo dėka aukų buvo išvengta, nes po sprogdinimo pažeistu Bražuolės tiltu turėjo vykti keleivinis traukinys Klaipėda–Vilnius. Likus maždaug 2 kilometrams iki tilto, iš priekio kitais bėgiais atvažiuojančio traukinio Sankt Peterburgas–Kaliningradas mašinistas per raciją savo kolegai pranešė matęs ant bėgių nelygumų. Traukinį pavyko laiku sustabdyti.

## Susijusios bylos
 
Su Bražuolės tilto sprogdinimu susijusi Valstybės Saugumo Departamento darbuotojo ir Savanoriškos krašto apsaugos tarnybos (SKAT) savanorio Juro Abromavičiaus žmogžudystė 1997 m. Kaune. Manoma, kad jis galėjo būti nužudytas dėl domėjimosi Pakaunės savanorių maišto 1993 m. ir geležinkelio tilto per Bražuolės upelį sprogdinimo aplinkybėmis.

Žiniasklaida išsakė prokuratūros versijas nuo Rusijos specialiųjų tarnybų iki Lietuvos dešiniųjų. Tuometinis VSD vadovas Jurgis Jurgelis pareiškė spaudoje apie slaptą „Ąžuolo“ bendriją, Lietuvos generalinėje prokuratūroje svarstytas ir GRU vaidmuo, tačiau bylą tyręs prokuroras A. Marcinkevičius netrukus nušalintas nuo tyrimo. Byla neištirta iki šiol.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Paslaptingoji VSD pažyma apie Bražuolę
* Bražuolės tilto nuotraukos ''miestai.net'' portale
* Tiltas per Bražuolės upelį Baltamiškio ir Vievio tarpstotėje po sprogimo
* Nuotraukos:
** https://www.e-kinas.lt/ekinas-photos/photo/113352
** https://www.e-kinas.lt/ekinas-photos/photo/358428
** https://www.e-kinas.lt/ekinas-photos/photo/358429