open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
SC Mureșul Târgu Mureș

**Tirgu Murešo „Mureşul“** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Tirgu Murešo.

## Istorija

1964 m. prijungtas prie ASA Targu Mures klubo.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
FC Drobeta-Turnu Severin

**Drobetos-Turnu Severino FC** – Rumunijos futbolo klubas iš Drobetos-Turnu Severino.

## Istorija
Klubas įkurtas 1958 m. 2011 m. buvo išformuotas komanda, o klubas likviduotas.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* RSSSF duomenų bazė
CSU Galați

**Galacio CSU** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Galacio.

## Istorija

1982 m. prisijungė prie Dunarea Galati klubo.

## Pasiekimai

## Sezonai
### [[UEFA]] varžybos

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
NC Foresta Suceava

**Sučavos „Foresta“** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Sučavos, iki 1999 m. žaidęs Feltičenyje.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Siderurgistul Galați

**Galacio „Siderurgistul“** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Galacio. 1967 m. klubas iširo, jo vietą lygoje perėmė Politehnica Galati.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Constructorul Galați

**Galacio „Constructorul“** – buvęs Rumunijos futbolo klubas iš Galacio. 1974 m. prijungtas prie URA Tecuci klubo.

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Dievo kūno bažnyčia

**Dievo Kūno bažnyčia** yra šių bažnyčių titulas:

* Kauno Dievo kūno bažnyčia
*Nesvyžiaus Dievo Kūno bažnyčia
Pšavija

**Pšavija** () – maža istorinė geografinė sritis Gruzijoje, dabartiniame Mcchetos-Mtianetijos regione, esanti daugiausia pietinėje Didžiojo Kaukazo kalnų dalyje palei Aragvio upę ir žemutinę Jorio upės dalį.

Anksčiau Pšavija ir Chevsuretija sudarė Pchoviją.

Krašto gyventojai yra pšavai.

## Nuorodos
* Pshavi 
Žemėlapiai:
* Gruzijos valstybės 1450–1515 (Pšavija – ''Pshavi'')
Videoklipas:
* Pshavi
Intakas

**Intakas** – upelis arba upė, įtekanti į kitą, pagrindinę upę. Intakas nuo pagrindinės upės paprastai skiriasi mažesniu vandeningumu, slėnio ir vagos pločiu, bendru ilgiu. Nors būna išimčių, pavyzdžiui: vandeningesnė Angara yra Jenisėjaus intakas, ilgesnis Smilgaitis yra Smilgos intakas.

Intakai yra skirstomi į kairiuosius ir dešiniuosius (pagal pusę, iš kurios jie įteka į pagrindinę upę) ir vardinami nuo pagrindinės upės ištakų einant link žiočių. Taip pat intakai rūšiuojami pagal eilę – pagrindinės upės tiesioginiai intakai vadinami 1-os eilės, šių intakų intakai – 2-os eilės ir tt. Didelės upės gali turėti net 20 intakų eilių.

Kartais intakais vadinamos ir į ežerus ar tvenkinius įtekančios upės.

Priešingybė intakui yra atšaka, kuri atsišakoja nuo pagrindinės upės.
1002 m.

**1002** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje
### Įvykiai
* Pirmą kartą paminėta Anglijos gyvenvietė Volslas;
* Pirmą kartą paminėtas Ukrainos miestas Chotynas.
**[[Sausis]]**
* Pradėjo valdyti Henrikas II Šventasis, kaip Rytų frankų (Teutonų karalystės) karalius.

### Gimtadieniai
* **[[Birželio 12]]** d. – Leonas IX, Popiežius nuo 1049 m. vasario 12 d. iki mirties. Romos Katalikų Bažnyčios pripažintas šventuoju, vienas reikšmingiausių vokiečių kilmės popiežių viduramžiuose (m. 1054 m.).

**Nedatuota**

* Eduardas Išpažinėjas, Anglijos karalius nuo 1042 metų. 1161 m. jis buvo paskelbtas šventuoju (m. 1066 m.).
### Mirtys
* **[[Sausio 23]]** d. – Otonas III, Vokietijos karalius (nuo 983 m.), Šventosios Romos imperijos imperatorius (nuo 996 m.) (g. 980 m.).

## Nuorodos
Baltadvario pilkapynai

**Baltadvario pilkapynai** – pilkapiai Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, 0, 8 km į šiaurę nuo Siesarties dešiniojo kranto, Šilo (Baltadvario) miške.

## Paminklas
Trys pilkapynai vienas nuo kito nutolę 70–100 m atstumu. Apie 7 ha plote rasti 82 pilkapiai. Sampilai 6–20 m skersmens ir 0,3–2 m aukščio, kai kuriuos supa duobės arba juosia grioviai, yra akmenų vainikų liekanų. Dalis pilkapių sunaikinta arba apgadinta tiesiant elektros liniją bei ariant kvartalines proskynas.

## Tyrimai
1978 m. ir 1988 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Kultūros paveldo mokslinis centras. 2000–2001 m. Bronius Dakanis ištyrė pirmojo pilkapyno VI a. – VIII a. tris pilkapius. Sampilai 0,7-0,8 m aukščio, 7–9 m skersmens, kiekvieną jų supo 7 duobės (2–3 m ilgio, 1, 25-2, 5 m pločio ir iki 1 m gylio). Sampilo pagrinde (4, 5-5, 5 m skersmens) aptiktas 15–20 cm storio kultūrinis sluoksnis su degėsių liekanomis, viename pilkapyje rasta sudeginto mirusiojo kaulų, supiltų į duobę, kituose (šalia duobių) – po geležinius trinarius žąslus su grandimis galuose. Manoma, kad laidojant buvo ratu iškasamos duobės, tarp jų sudeginamas mirusysis, palaikai supilami į vieną iš duobių, o deginimo vietoje supilamas sampilas, kuris vėliau erodavo į duobes. Apie 0,4 km į pietvakarius aptiktas ketvirtas pilkapynas – 7 pilkapiai.

*Taip pat skaitykite:* Baltadvario pilis

## Šaltiniai
Pchovija

**Pchovija** (), dar žinoma kaip *Pchoetija* () – kalnuotas kraštas viduramžiais šiaurės rytų Gruzijoje. Vėliau skilo į dvi provincijas – Pšaviją ir Chevsuretiją. Pchovija buvo pagal Aragvio upės viršutinę dalį ir trijuose alpiniuose slėniuose šiauriau Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio pagrindinės keteros.
Krašto gyventojai vadinosi *pchoviai* (, *Pkho[v]elni*), tai buvo karinga gruzinų kalniečių gentis, dažnai nepaklusdavusi karališkai Gruzijos valdžiai.

Toponimas *Pchovija* pirmą kartą paminėtas VII a. kronikoje „Kartlio atvertimas“, kurioje minima, kad vietiniai kalniečiai atmeta krikštijimo politiką, kurią vykdė karalius Mirianas III. Karalystei krikštijant per prievartą dalis pchovių pasitraukė į pietryčius, į Tušetiją.

Pchovija oficialiai buvo valdoma tiesiogiai Gruzijos karaliaus, tačiau pchoviai niekada nebuvo visiškai integruoti į viduramžių Gruzijos feodalinę sistemą. Pchovijoje aristokratai praktiškai negaudavo žemių.

Gruzijos stačiatikių bažnyčios įtaka krašte buvo silpna, pchoviai praktikavo savotišką pagonybės ir krikščionybės mišinį. Tai atsispindėjo Pchovijos religinėje architektūroje: Svanetijoje, Chevijoje, Mtiuletijoje ir Račoje praktiškai kiekvienas kaimas turi V–XVIII a. statytą bažnyčią, o Pchovijoje tų laikų stačiatikių bažnyčių nėra. Užtai krašte daug šventų vietų su pagoniškomis šaknimis.

Dėl Pchovijos kalniečių klanų nepriklausomumo į Pchoviją protarpiais įsiverždavo Gruzijos karalystės kariuomenė. Vieną labiausiai kraštą nusiaubusių ekspedicijų surengė Gruzijos karalienė Tamara, kuriai valdant buvo vadinamasis „Gruzijos aukso amžius“. Po kruvinos tris mėnesius trukusios kampanijos Pchovijoje buvo sunaikinti keli kaimai ir šventovės.

Pchovijos pavadinimas išnyko XV a., jį pakeitė Pšavija ir Chevsuretija.
Badachoso provincija

**Badachoso provincija** () – Ispanijos provincija pietinėje Estremadūroje. Apima Gvadianos vidurupio slėnį. Plotas 21 766 km². 692 137 gyventojai (2010 m. duomenys). Administracinis centras – Badachosas. Ribojasi su Kasereso, Toledo, Siudad Realio, Kordobos, Sevilijos ir Huelvos provincijomis. Vakaruose turi pasienio ruožą su Portugalija.

## Miestai
Didžiausi provincijos miestai (2023 m.):
* Badachosas – 124,5 tūkst. gyv.
* Merida – 58,1
* Almendralechas – 33,2
* Don Benitas – 32,6
* Viljanueva de la Serena – 21,8
* Safra – 16,3
* Montichas – 14,2
* Viljafranka de los Barosas – 12,2
* Olivensa – 9,8

## Šaltiniai
Viktoras Baltaitis

**Viktoras Baltaitis** (1930 m. balandžio 2 d. Šiauliai – 2000 m. balandžio 13 d. Vilnius) – lietuvių gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
Baigė Joniškio gimnaziją, 1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1989 m. medicinos daktaras.

1954–1958 m. gydytojavo Kupiškio raj. ligoninėje. 1961–1976 m. dirbo Vilniaus I tarybinėje ligoninėje; 1961–1974 m. vyr. gydytojas, 1974–1976 m. Traumatologijos skyriaus vedėjas. 1976–1999 m. dėstė Vilniaus universitete, nuo 1993 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo svarbiausia sritis – išorinė transfokalinė osteosintezė ir temperatūrinio režimo įtaka osteogenezei ir osifikacijai. 6 išradimų autorius.

## Bibliografija
* Lietuviškas tibiofibulinių sindesmolizių gydymo būdas, 1992 m.
* Traumatologija (su kt.), 1994 m.

## Šaltiniai
Chevsuretija

**Chevsuretija** ( 'slėnių šalis') – istorinė provincija šiaurinėje Gruzijos dalyje abiejuose Didžiojo Kaukazo kalnagūbrio šlaituose, pasienyje su Čečėnija. Chevsuretija kaip atskiras kraštas atsirado XV a., kai suskilo Pchovijos regionas, iš kurio ir susidarė Pšavija ir Chevsuretija.
Chevsuretiją sudaro mažų upių – Ardočio, Šatilio, Archočio – ir Aragvio slėniai.
Dabar įeina į Mcchetos-Mtianetijos regiono Dušečio rajoną. Didžiausi kaimai yra Barisachas ir Šatilis.
Plotas apie 1050 km², žiemą gyventojų skaičius sumažėja maždaug iki 3200 žmonių. Dauguma Chevsuretijos gyventojų yra chevsurai.


Image:Bridge in Khevsureti.jpg|Tiltas Chevsuretijoje
Image:Abudelauri Lakes - Blue Lake1.jpg|Vienas iš Abudelaurio ežerų
Image:Mutso.jpg|Mutso tvirtovė
Image:Mutso (1).jpg|Mutso tvirtovė


## Nuorodos
Žemėlapiai:
* Gruzijos valstybės 1450–1515. ''Khevsureti'' – Chevsuretija
Vytautas Baltakis (1930)

**Vytautas Baltakis** (g. 1930 m. vasario 22 d. Latavėnai, Troškūnų valsčius, dab. Anykščių raj.) – lietuvių geologas, geochemikas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Augo 11 vaikų šeimoje. Seserys: Apolonija, Aldona, Teresė, Zuzana ir Julija, broliai: Juozas – ekonomistas, Jonas, Paulius Baltakis – vyskupas, Pranas (1926–2006 m.) – inžinierius ir Algirdas. 1937–1941 m. mokėsi Latavėnų pradžios mokykloje, 1941–1942 m. – Troškūnų pradžios mokykloje. 1942–1944 m. dirbo tėvų ūkyje. 1944–1945 m. tęsė mokslą Troškūnų progimnazijoje, 1945–1947 m. mokėsi Anykščių gimnazijoje, dalyvavo gimnazistų pogrindinėje patriotinėje veikloje. 1947–1949 m. baigė Troškūnų progimnaziją.

1949 m. balandį su tėvu, broliu Jonu ir seserimis Aldona bei Terese ištremtas į Sibirą (Rusija) ir iki 1957 m. gyveno tremties sąlygomis, vėliau ten liko mokytis ir dirbti. 1959 m. baigė Irkutsko kasybos ir metalurgijos institutą. 1968 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1959–1962 m. dirbo geologinėje ekspedicijoje Sajanų kalnagūbrio pietvakariniame šlaite, 1962–1963 m. tyrinėjo Pambako kalnagūbrį ir Sevano ežero pakrantes Armėnijoje. 1963 m. jis grįžo į Lietuvą ir dirbo geologu, 1969–1994 m. Geologijos institute. 1969–1973 m. Litologijos ir geochemijos, 1980–1988 m. Mineralogijos ir geochemijos laboratorijos vadovas, 1989–1991 m. Technogeninės geochemijos skyriaus vedėjas.

## Mokslinė veikla
Tyrė paleogeno sistemos nuosėdas. Sukūrė matematinį grafinį uolienų tyrimo metodą, naujas mineralų analizės, statistinės koreliacinės linijinių ryšių analizės metodikas, kurios pritaikytos Lietuvoje. Pirmasis Lietuvoje pritaikė geocheminius metodus gamtinės aplinkos užterštumui tirti.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR stratigrafija. Paleogeno sistema, vienas autorių, 1975 m., rusų kalba
* Geocheminiai tyrimai ir naudingųjų iškasenų paieškos Baltarusijoje ir Pabaltijyje, vienas autorių, 1977 m. rusų k.

## Šaltiniai
Stepinis baltukas

**Stepinis baltukas** (*Pontia edusa*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugys.

Lytinis dimorfizmas ryškus. Patino priekinis sparnas su ryškia diskaline dėme, sparno viršūnė juoda, tamsiai ruda su baltomis dėmelėmis. Patelės priekinis sparnas su didele diskaline dėme, o užpakalinio sparno pakraštys su dviem eilėmis dėmių. Abiejų lyčių užpakalinio sparno apačia gelsvai žalia su baltomis dėmėmis.

Sparno ilgis: ♂: 18-22 mm, ♀: 22 mm.
Pirmoji karta skraido gegužės – birželio mėnesiais, o antroji – liepos – rugpjūčio mėnesiais. Laukų, dykviečių gyventojas. Migrantas, aptinkamas ne kasmet.

Vaizdas:Pontia edusa 212694919.jpg|Stepinis baltukas (Pontia edusa)
Vaizdas:Resedafalter am Morgen.jpg|Stepinis baltukas (*Pontia edusa*)

Mitybiniai augalai – įvairūs kryžmažiedžiai: pikulė (*Sisymbrium* sp.), laibenis (*Alyssum* sp.).
Kiaušinėlius deda po vieną ant apatinės mitybinių augalų lapų pusės. Vikšrai minta žiedais ir besiformuojančiomis sėklomis. Lėliukės žiemoja.

Paplitimas: Europa, Azija, Šiaurės Afrika.

## Literatūra
Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 92
Tkibulis

**Tkibulis** () – miestas vakarų Gruzijoje, Imeretijos regione. Įsikūręs Imeretijos regiono šiaurėje, kalnuotoje vietovėje, tarp dviejų užtvankų. Buvęs anglies gavybos centras, tačiau nuo 2018 m. pačiame mieste anglies kasyklų nebeliko. Žinomas dėl regione auginamos arbatos.

Nuo XIX a. vietos ekonomikos pagrindas buvo anglies kasyklos. Sovietiniais laikais veikė keturios šachtos ir anglies sodrinimo gamykla. XX a. pab. kita miesto pramonė nustojo veikti ir anglies kasyklos liko vieninteliu darbdaviu, čia dirbo apie 1500 darbuotojų. Dėl saugos standartų pažeidimų ir jų neadekvatumo Tkibulio kasykose buvo keletas mirtinų incidentų, 2018 m. žuvo 16 žmonių.

Miesto teisės suteiktos 1939 m.

## Sportas
* FC Meshakhte Tkibuli – futbolo klubas;

## Šaltiniai
Cchaltubas

**Cchaltubas** – miestas vakarų Gruzijoje, Imeretijos regione, Cchaltubo rajono centras. Išsidėstęs rytiniame, kalvotame Kolchidės žemumos pakraštyje, 9 km į šiaurės vakarus nuo Kutaisio. Įkurtas 1928 m. kaip balneologinis kurortas. Šilti mineraliniai vandenys, urvai. Sovietmečiu – visasajunginės reikšmės kurortas. Dabar sanatorijose apgyvendinti pabėgėliai iš Abchazijos.

## Sportas
* Samgurali Cqaltubo (Cchaltubo „Samgurali“ futbolo klubas)
* Gegužės 26-osios stadionas

## Šaltiniai
Paulius Baltakis

**Paulius Antanas Baltakis** O.F.M. (1925 m. sausio 1 d. Latavėnuose, Troškūnų valsčius (dab. Anykščių raj.) – 2019 m. gegužės 17 d. Kaune) – Romos katalikų vyskupas, vienuolis pranciškonas. Palaidotas Kretingos miesto senosiose kapinėse. Nuo 1984 m. titulinis Egaros vyskupas ir užsienio lietuvių katalikų sielovados vadovas.

## Biografija
Augo vienuolikos vaikų šeimoje. Seserys: Apolonija, Aldona, Teresė – tremtinės, Zuzana ir Julija, broliai: Juozas – ekonomistas, Vytautas (g. 1930 m.)  inžinierius geologas, Jonas – tremtiniai, Pranas (1926–2006 m.) – inžinierius ir Algirdas.

Mokėsi Kretingos ir Anykščių gimnazijose. 1944 m. Šeduvoje vokiečių buvo suimtas ir išvežtas darbams į Suomiją ir Norvegiją. 1945–1952 m. Belgijoje studijavo teologiją ir filosofiją; 1952 m. kunigas.

Atvyko į JAV atsikūrusią lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provinciją. 1953–1963 m. lietuvių Prisikėlimo parapijos vikaras ir vienuolyno Toronte vyresnysis. 1969–1979 m. Šv. Kazimiero vienuolyno Niujorke (Bruklinas) vyresnysis. Organizavo vienuolyno spaustuvės, lietuvių kultūros centro „Kultūros židinys“ statybas, dėstė lituanistinėje mokykloje. 1964–1967 m. ir 1970–1979 m. lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provincijos patarėjas, 1979–1984 m. provincijolas. JAV ir Kanados lietuvių parapijų administratorius. 1984 m. pavesta rūpintis užsienio lietuvių sielovada. Amerikos vyskupų konferencijos *Ad hoc* komisijos narys. 1988 m. įkūrė Lietuvių sielovados tarybą, biuletenį „Vyskupo informacija“. Nuo 1986 m. Lietuvos katalikų religinės šalpos ir Lietuvių informacinio centro pirmininkas, 1991 m. Pasaulio lietuvių katalikų sąjungos dvasios vadas. 2003 m. popiežius Jonas Paulius II priėmė užsienyje gyvenančių lietuvių katalikų vyskupo P. A. Baltakio atsistatydinimą iš šių pareigų dėl amžiaus. Iki 2009-ųjų vyskupas Niujorke vadovavo Lietuvių katalikų religinei šalpai, vėliau gyveno Šv. Antano pranciškonų vienuolyne Kenebunkporte. 

2018 m. balandį grįžo į Lietuvą. 2019 m. pervažiavo į Kauną. Palaidotas Kretingos Senosiose kapinėse.

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Vanis

**Vanis** – miestas vakarų Gruzijoje, Imeretijos regione, Vanio rajono centras. Išsidėstęs prie Sulorio (kairysis Rionio intakas) upės 41 km į pietryčius nuo Kutaisio. Miesto teises gavo 1981 m.

Vanis garsus gausiais archeologiniais radiniais. Pirmieji nuoseklūs kasinėjimai įvyko 1896 m. Didelio masto kasinėjimai vyko VII dešimtmetyje. 1985 m. įkurtas muziejus. Ankstyvasis miestas buvo išsidėstęs trijose terasose šalia dabartinio miesto. Aukso dirbiniai liudija originalią aukšto lygio kultūrą, IV a. pr. m. e. pasirodo helenų įtaka.

Identifikuotos keturios miesto vystymosi fazės. Pirmoji fazė – VIII–VII a. pr. m. e. Manoma kad jau tada tai buvo svarbus religinis centras. Antroji – VII, VI a. sandūra – IV a. pirma pusė. Mediniai pastatai, uolingoje žemėje iškalti altoriai. Pasirodo graikų keramika. Trečioji – nuo IV a. antra pusė – III a. pirma pusė. Dideli ir turtingi kapai, akmeninių pastatų liekanos. Ketvirtoji – III a. – I a. pr. m. e. Atsiranda gynybinė siena. Sunaikintas I a. pr. m. e. viduryje miestas nebeatsigavo.





## Sportas
* Sulori Vani (futbolas)

## Šaltiniai
Krepšinis olimpinėse žaidynėse

Krepšinis Vasaros olimpinėse žaidynėse žaidžiamas nuo 1936 m., neskaitant demonstracijų 1904 ir 1924 m. JAV yra daugiausiai aukso medalių laimėjusi šalis.

## Vyrų turnyrai

### Medalių lentelė
*JAV atsisakė priimti medalį 1972 m. Žr. Krepšinis 1972 m. olimpinėse žaidynėse.

### Pasirodymai pagal federaciją
* FIBA Amerika – 15 aukso medalių (14 JAV, 1 Argentina)
* FIBA Europe – 3 aukso medaliai (2 TSRS, 1 Jugoslavija)
* FIBA Okeanija – ketvirta vieta (Australija)
* FIBA Azija – penkta vieta (Filipinai)
* FIBA Afrika – dešimta vieta (Angola, Centrinės Afrikos Respublika)

### Neoficialūs demonstracinių turnyrų čempionai
1904  Buffalo German YMCA
1924  London Central YMCA

## Šaltiniai
Parakaso kandeliabras

**Parakaso kandeliabras** () – garsus geoglifas, išraižytas Peru, Ikos departamente, Parakaso pusiasalio dykumoje, netoli Pisko miesto, Ramiojo vandenyno pakrantėje.

Ilgis 180 m, plotis 70 m, geoglifo gylis 50 cm. Vaizduojamas objektas primena žvakidę arba geometrizuotą augalą su pumpurais. Kilmė nežinoma. Siejamas su netoliese esančiomis Naskos linijomis, arba anksčiau gyvavusia Parakaso kultūra. Pagal kitas hipotezes kandeliabras nubraižytas Chosė de San Martino nurodymu kaip masonų simbolis arba jūreivių – kaip navigacinis ženklas.

## Išnašos
Condoleezza Rice

**Kondoliza Rais** (; g. 1954 m. lapkričio 14 d. Birmingame, JAV) – amerikiečių politologė, 66-oji JAV valstybės sekretorė, ėjusi šis pareigas dvi kadencijas. Rais įvardijama kaip viena įtakingiausių moterų pasaulyje.

## Biografija

Kondoliza Rais gimė John Wesley Rice ir Angelena Ray šeimoje. 1967 m. šeimai persikėlus į Kolorado valstiją, Rais mokėsi privačioje mergaičių mokykloje, vėliau įstojo į Denverio universitetą ir jį baigė 1974 m. Devyniolikmetei buvo suteiktas politikos mokslų bakalauro su pagyrimu (cum laude) laipsnis. 1975 m. ji baigė politikos mokslų magistro studijas Notre Dame universitete. 1979 m. vasarą studijavo rusų kalbą Maskvos valstybiniame universitete. 1981 m. būdama 26 m. apgynė daktaro disertaciją Denverio universitete. Dėstė įvairiose JAV aukštosiose mokyklose. Rais yra Sovietų Sąjungos ekspertė.

Rais aktyviai dalyvavo politikoje, nuo 1982 m. atstovavo Respublikonų partijai, dirbo Džordžas H. Bušo administracijoje. 2001 m. pakviesta dirbo Nacionalinio saugumo patarėja. 2005 m. prezidentas Dž. Bušas paskyrė Rais valstybės sekretore. Šias pareigas ji ėjo iki Dž. Bušo kadencijos pabaigos (2009 m.).

|-

## Šaltiniai
* US Department of State Condoleezza Rice. Žiūrėta 2008-08-20.
Geoglifas

**Geoglifas** – didelis piešinys (bent 4 m ilgio) ar meninis motyvas, išraižytas žemės paviršiuje arba suformuotas iš akmenų, skirtingos spalvos uolienų, žvyro. Geoglifai, padaryti raižant žemę (ir atidengiant kitokios spalvos žemiau esantį sluoksnį) vadinami neigiamais, o padaryti supilant medžiagas – teigiamais.

Senoviniai geoglifai dažnai apipinami mistika, nes daugelio paskirtis nėra žinoma. Vieni žymiausių geoglifų – Naskos linijos bei Parakaso kandeliabras Peru. Taip pat geoglifų randama Vakarų Australijoje (*[[Marree Man]]*), pietvakarių JAV dykumose. Iš durpių, akmenų suformuoti piešiniai ir labirintai randami Skandinavijoje, Rusijoje, Islandijoje.

Geoglifų darymas taip pat yra ir moderniojo meno kryptis.

Lietuvoje geoglifo pavyzdys – 2010 m. prie Vilniaus pasodintas užrašas  iš medžių Žalgiris 600.

## Galerija


Image:The Giant of Atacama.jpg|Atakamos milžinas
Image:Marree man.jpg|*Marree man* geoglifas
Image:White horse from air.jpg|Ufingtono baltasis arklys
Image:Spiral-jetty-from-rozel-point.png|Modernus geoglifas *Spiral Jetty*
Gintautas Rudzis

**Gintautas Rudzis** (g. 1963 m. balandžio 5 d. Seirijuose, Lazdijų raj.) – Lietuvos pedagogas, inžinierius, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1985 m. baigė fiziką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, 2000 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Matematikos fakultetą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universiteto Informatikos fakultetą, inžinierius programuotojas.

1985–1990 m. Molėtų raj. Giedraičių vidurinės mokyklos fizikos mokytojas,
1990–2008 m. Druskininkų III vidurinės mokyklos, dab. Druskininkų „Ryto“ gimnazija informatikos mokytojas.
Nuo 2008 m. rugsėjo – Merkinės Vinco Krėvės gimnazijos informacinių technologijų mokytojas.
Nuo 2015 m. rugsėjo – Vilniaus šv. Kristoforo gimnazijos informacinių technologijų mokytojas.

Dalyvavo rengiant metodinę medžiagą apie informacinių technologijų taikymą ugdymo procese Lietuvos mokyklose, Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklų darbuotojų kvalifikacinių reikalavimų kompetencijos projektą. Yra Švietimo konsultantas – mokytojų praktinės veiklos vertintojas. Kuruoja mokykloms skirtos programinės įrangos kūrimo ir diegimo projektus.

Hobis – meninis drožinėjimas.

Žmona Rita (g. 1966 m.). Vaikai – Aivaras (g. 1987 m.), Aurimas (g. 1991 m.), Danielius (g. 2000 m.), Urtė (g. 2003 m.).
Kistinai

**Kistinai** (gruz. (ქისტები) – čečėnų kalbos dialektu kalbanti etninė grupė, gyvenanti Gruzijoje, gimininga čečėnams ir ingušams. Gyvena daugiausia (~5000) Kachetijos Pankisio tarpukalnėje.

Kistinai yra kilę iš Čečėnijos, iš kurios jie XIX a. 4-tą ir 8-tą dešimtmečius migravo į Pankisio tarpukalnę, o dalis į gretimas Tušetiją ir Kachetiją.
Lingvistiškai ir etniškai artimi kitoms nachų kalbomis kalbančiomis tautoms. Papročiais ir tradicijomis yra panašūs į kitus Rytų Gruzijos kalniečius. Tušetijoje gyvena dar viena artima tautelė – *[[bacbai]]*.

Daugelis kistinų kalba gruziniškai. Dažnai kistinų pavardės baigiasi gruziniškai *-švili* 'vaikas' (pvz., *Kavtarašvili*, *Margošvili*), kartais *-dze* 'sūnus' ar *-uli* 'kilęs iš'.

## Paplitimas
Pankisio tarpukalnėje yra šeši kistinų kaimai – Duisis, Dzibachevis, Džokolas, Šua Chalacanis, Omalas, Birkianis. Kistinai išsibarstę po šiaurės rytų Gruziją. Prasidėjus Rusijos-Čečėnijos karams Pankisio kistinų kaimuose gyventojų skaičius padidėjo nuo pabėgėlių iš Čečėnijos. Antrojo Čečėnijos karo metu kistinai priglobė apie 7000 pabėgėlių. Kai kurie kistinai perėjo perėjomis ir dalyvavo kare čečėnų pusėje, kas tapo Pankisio krizės priežastimi.
Santykiai tarp vietinių osetinų ir gruzinų, kistinų ir osetinų paaštrėję. Osetinai, jausdami kistinų spaudimą, traukiasi į Šiaurės Osetiją, palikdami įdirbtus laukus, namus, kurį dažnai negali parduoti. Kistinai ir čečėnai pabėgėliai apsigyvena tuose paliktuose namuose. 1998–2002 m. taip ištuštėjo osetinų Dumasturio, Kvemo Chalacanio, Cinubanio kaimai.

## Religija
Dauguma kistinų yra sunitai. Pankisyje, Tušetijoje ir Kachetijoje yra nedidelės kistinų krikščionių grupės. Iki šiol kistinai garbina chevsurų šventąsias vietas (džvarius), pvz., Anatorio džvarį prie Chevsuretijos Šatilio kaimo. Kistinai meldžiasi Duisio kaimo mečetėje, taip pat sugriautų krikščionių šventovių griuvėsiuose.

## Nuorodos
Baljestos salos

**Baljestos salos** (, ) – mažų uolingų salelių grupė Ramiajame vandenyne, šalia Peru krantų, prie Pisko miesto. Plotas 0,12 km². Pagrindinės salos: Šiaurės, Pietų ir Centrinė Baljesta. Salos priklauso Parakaso nacionaliniam rezervatui.

Baljesos salos – svarbus jūrų faunos prieglobstis. Čia peri gausios paukščių kolonijos (kormoranai, žuvėdros, pelikanai, padūkėliai), jūrų liūtų gulyklos. Salas kartais aplanko pingvinai.

Salos – taip pat ir svarbus turistinis objektas. Turistai valtimis gabenami prie salų, kur gali stebėti paukščius, jūrų liūtus. Be to, nuo Baljestos salų atsiveria puikus vaizdas į Parakaso kandeliabrą.
Fulgerul CFR Chișinău

**Kišiniovo „Fulgerul“** – Moldavijos futbolo klubas iš Kišiniovo, tarpukariu žaidęs Rumunijos varžybose.

## Išstorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
*
Mihai Viteazul Chișinău

**Kišiniovo „Mihai Viteazul“** – Rumunijos futbolo klubas iš Kišiniovo, šalies pirmenybėse žaidęs XX a. tarpukariu.

## Istorija
Klubas įkurtas 1920 m. išformuotas 1940 m.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Dinamo Obor București

**Bukarešto „Dinamo Obor“** – Rumunijos futbolo klubas iš Bukarešto.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
Dunojaus-Juodosios jūros kanalas

**Dunojaus-Juodosios jūros kanalas** () – laivybos kanalas, jungiantis Juodosios jūros Konstancos uostą Agigeą ir Dunojaus upės uostą Černavodą.

Kanalo ilgis 64 km 410 m, vidutinis gylis 7 m, plotis – 70-90 m. Šiaurinė kanalo atšakos: Poarta Albe – Midija Nevodari ilgis 34,6 km, vidutinis plotis – 50 m ir 5,5 m gylis. Kanalas buvo kasamas 1949–1987 m., turi 2 šliuzus: Agigea ir Černavode. Dunojaus-Juodosios jūros kanalas sutrumpina kelią 400 km.

## Istorija
1948 m. Stalino pasiūlymu buvo nuspręsta kasti šį kanalą. Nuo 1949 m. kanalo trasoje pradėti statyti darbo lageriai, kuriuose patalpinti nuteistieji iš kalėjimų, kolektyvizacijai nepaklusę valstiečiai, Rumunijos fašistai, žydai-sionistai ir kiti neproletariškos kilmės žmonės. Rumunijos komunistai šį kanalą vadino „buržuazijos kapu“. Didžioji darbų apimtis buvo atlikta rankomis ir skirtingais paskaičiavimais nuo 1949–1953 m. čia žuvo nuo 10–200 tūkstančių žmonių.

Kanalo trasa ėjo per uolienas, todėl nepaisant Vidaus reikalų ministerijos pastangų, kanalas iki 1953 m. nebuvo baigtas. Kanalo statyba išsekino Rumunijos ekonomiką, todėl 1952 m. darbai buvo tyliai sustabdyti, projekto vadovai sušaudyti ir 23 metus kanalo statybos darbai įšaldyti.

1976 m. Rumunijos prezidentas Nikolajė Čaušesku nusprendė pabaigti kanalo statybos darbus. Pasitelkus sunkiąją kalnakasybos techniką kanalas buvo pastatytas 1984 m., o šiaurinė atšaka – 1987 m. Kanalo statybos darbai kainavo apie 2 milijardus eurų, bet dėl mažo kanalo gylio šiandien menkai naudojamas. 2006 m. kanalas davė tik 2 mln. eurų pelno.

Kanalas yra trečias pagal dydį pasaulyje po Sueco ir Panamos kanalų ir pirmas pagal statybos metu atliktų žemės darbų apimtis.

## Taip pat skaitykite
* Rumunijos transportas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kanalas Google žemėlapyje
Vepsų aukštuma

**Vepsų aukštuma** () – aukštuma Leningrado srities šiaurės rytuose, į pietus nuo Onegos ežero. Aukštis iki 304 m. Reljefas kalvotas moreninis. Daug ežerų. Paprastai laikoma Valdajaus aukštumos dalimi. Aukštuma pavadinta pagal vepsų tautos pavadinimą.

Pagrindinės upės – Šokša, Ojatė, Kapša, Paša, Tutoka, Javosma.

## Šaltiniai
Elvyra Baltinienė

**Elvyra Užkurėlytė-Baltinienė** (g. 1933 m. lapkričio 18 d. Žiobiškyje, Rokiškio valsčius) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1966 m. istorijos mokslų kandidatė (disertacija „LKP veikla, keliant respublikos darbininkų klasės kultūrinį-techninį lygį 1959–1965 m.“).

1956–1999 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija); 1975–1988 m. Marksizmo-leninizmo, 1988–1990 m. Visuomenės mokslų katedros vedėja; 1982 m. profesorė. 1983 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja.

Nuo 1991 m. bendradarbiauja su Toronto universitetu (Kanada), 1995 m. jame skaitė paskaitas. Lietuvoje ir Kanadoje paskelbė naujos archyvinės medžiagos. Rašė remdamasi oficialia sovietine ideologija.

## Bibliografija
* Buržuazinė „masinė kultūra“ ir jaunimas, 1976 m.
* Brandaus socializmo kultūra, 1982 m.
* Socialistinės visuomenės susiformavimas ir raida Tarybų Lietuvoje (1940–1980), viena autorių, 1980.
* Tarybų Lietuvos kultūra (1940–1980 m.), viena autorių, 1982 m.

## Šaltiniai
Andrius Baltinis

**Andrius Baltinis** (1909 m. spalio 12 d. Leitiškiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1975 m. rugsėjo 5 d. Čikaga) – kunigas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas. Kunigas (1936).

## Biografija
1936 m. baigė Telšių kunigų seminariją, kunigas. 1948 m. baigė Viurcburgo universitetą, filosofijos daktaras.

Nuo 1936 m. Mosėdžio, Rietavo, Sedos, Švėkšnos, Gaurės parapijų vikaras. Per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukė į Vokietiją. 1948–1950 m. Švabiš Gmiundo lietuvių parapijos kapelionas, lietuvių gimnazijos mokytojas. 1950 m. persikėlė į JAV. Dirbo vikaru amerikiečių parapijose, vėliau Šv. Jurgio lietuvių parapijos vikaras.

1939 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. „Lietuvių enciklopedijos“ bendradarbis. Bendradarbiavo JAV lietuvių katalikų ir filosofinėje spaudoje.

## Bibliografija
* Modernusis žmogus ir tikėjimas į Dievą, 1964 m.
* Parapija – tautinio individualizmo puoselėtoja, 1974 m.
* Vyskupo Vincento Borisevičiaus gyvenimas ir darbai, monografija, 1975 m.

## Šaltiniai
Remigijus Baltramiejūnas

**Remigijus Baltramiejūnas** (1945 m. birželio 27 d. Telšiai – 2008 m. vasario 17 d. Vilnius) – lietuvių fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1968 m. baigė Vilniaus universitetą. 1983 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

1964–1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1983 m. profesorius. Nuo 1987 m. Fizikos instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, 1989–1992 m. jo direktorius. Ekologijos fondo direktorius.

Dukra Lina Baltramiejūnaitė.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš puslaidininkių fizikos, lazerinės spektroskopijos. Nustatė puslaidininkių netiesinės sugerties pagrindinius dėsningumus. Atrado elektronų ir skylių lašus tiesiajuosčiuose puslaidininkiuose. Išnagrinėjo fotonų, eksitonų bei elektronų ir skylių plazmos kaitimą šviesos sužadintame kristale, t. p. netiesinę refrakciją šviesos smarkiai paveiktame puslaidininkyje. Daugiau, kaip 150 mokslinių straipsnių autorius.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Baltramiejus Svirenkavičius

**Baltramiejus Svirenkavičius** (arba *Baltramiejus Sverinkavičius*, *Baltramiejus II*, , , , , m. prieš 1483 m. vasario 23 d.) – Žemaičių vyskupas.

## Biografija

Kilęs iš Lietuvos. 1448–1456? m. studijavo Krokuvos universitete, 1456 m. filosofijos magistras.

Nuo 1468 m. Vilniaus katedros prelatas ir dekanas, nuo 1471 m. vasario 13 d. Žemaičių vyskupas. Vyskupaudamas rūpinosi bažnyčių Alsėdžiuose, kur įkūrė parapiją, Krakėse, Kražiuose, Kurtuvėnuose statyba ar atnaujinimu bei išlaikymu, bažnytiniu giedojimu. Mėgo muziką, buvo laikomas svetingu valdytoju. Įraše po portretu jam prikišama, kad buvęs apsileidęs bažnytiniuose dalykuose ir visas atsidavęs muzikai ir dainai. Jis buvo garsus išlaikomu orkestru ir choru.

## Šaltiniai
Valsčius (Rusija)

**Valsčiai Rusijoje** () – administraciniai teritoriniai vienetai Rusioje. Pirmiausia kunigaikštienės Olgos laikais į valsčius buvo padalinta Novgorodo žemė. Kiekvienam valsčiui buvo paskirta tam tikra duoklė. Kiekviename tokiame plote buvo vieta, kur apsistodavo duoklę renkantis kunigaikštis su družina. Ta vieta buvo vadinama *pogostjė* ().

Vėliau valsčiais imta vadinti administracinius teritorinius vienetus, kuriuos sudarydavo kelios gyvenvietės (tuometiniai valsčiai Rusijoje pagal dydį atitiko dabartinius rajonus). Žodis „valsčius” reiškė tiek valsčiaus teritoriją, tiek tos teritorijos centrą.
Plintant krikščionybei žodis „valsčius” ėmė reikšti kaimą su cerkve ir kapinėmis. O XIX a. žodis „valsčius” () ėmė reikšti tiesiog kapines. Iš jo kilo Latvijos valsčių pavadinimas *pagasts*.
Pranas Baltrėnas

**Pranas Baltrėnas** (1940 m. rugpjūčio 2 d. Savitiškyje, Smilgių valsčiuje – 2021 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius aplinkosaugininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1948 m. su šeima ištremtas į Sibirą. Mokėsi Krasnojarsko sukarintoje upeivystės mokykloje, keturias vasaras plaukiojo Jenisiejumi. 1962 m. baigė mokyklą ir grįžo į Lietuvą, dirbo Nemuno laivininkystėje. 1963 m. įstojo į Leningrado vandens transporto instituto Laivų mechanikos neakivaizdinį skyrių, persikėlęs 1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras. Nuo 1994 m. Tarptautinės ekologijos ir žmonių saugos mokslų akademijos, nuo 1992 m. Ukrainos technologinės kibernetikos mokslų akademijos narys, nuo 1995 m. Rusijos šalčio akademijos užsienio narys.

1969–1978 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas. Nuo 1978 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas (iki 1990 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas), nuo 1993 m. Aplinkos apsaugos katedros vedėjas, nuo 1990 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš technosferos užterštumo teorinių ir eksperimentinių tyrimų bei aplinkos apsaugos technologijos. Sukūrė dulkėtumo kontrolės prietaisų, oro valymo įrenginių bei priemonių šiems įrenginiams regeneruoti. 60 išradimų, 24 mokomųjų knygų, 10 monografijų autorius.

## Bibliografija
* Aplinkos apsauga, vadovėlis, su kt., 1996 m.
* Dulkėtumo mažinimas statybinių medžiagų pramonės įmonėse, 1990 m., rusų kalba
* Aplinkos apsauga statybos pramonėje, su A. Primaku, 1991 m., rusų k.
* Technosferos užterštumo ir jo mažinimo analizės pagrindai, 1996 m.
* Grūdėti oro valymo filtrai, su A. Spruogiu ir J. Krasovickiu, 1998 m.
* Oro valymo įrenginių katalogas, 2000 m.

## Įvertinimas
* 1994 m. Lietuvos mokslo premija
* 2001 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

## Literatūra
* Pranas Baltrėnas. Literatūros rodyklė. VGTU leidykla TECHNIKA, 2000 m., ISBN 9986-05-411-7

## Šaltiniai
Marija Baltrėnienė

**Marija Baltrėnienė-Gaščiauskaitė** (g. 1941 m. birželio 1 d. Salaperaugis, Liubavo valsčius) – Lietuvos etnomuzikologė, kanklininkė, liaudies instrumentų orkestro dirigentė, humanitarinių mokslų daktarė. menotyros kandidatas nuo 1974 m.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą, kankliuoti mokė J. Strimaitis. 1964 m. baigė Lietuvos konservatorijos liaudies instrumentų orkestro dirigavimo klasę, kankliuoti mokė P. Stepulis.

Nuo 1962 m. Vilniaus pedagoginio instituto ansamblio „Šviesa“ orkestro vadovė, nuo 1964 m. dėstytoja, nuo 1994 m. profesorė. 1973 m. įkūrė Vilniaus pedagoginio instituto ansamblį „Poringė“ ir iki 1992 m. jam vadovavo, surengė liaudies papročių ir muzikinių spektaklių, dalyvavo tarptautiniuose folkloro festivaliuose. Parašė mokymo priemonių.

## Bibliografija
* Lietuvių liaudies muzikos instrumentai: Istoriografija, bibliografija, 2 d. 1980 m.
* Lietuvių liaudies muzikos instrumentai, su R. Apanavičiumi, 1991 m.
* Devyniastygės kanklės: Kankliavimo tradicijos ir dabartis, 1997 m.

## Šaltiniai
Ansas Baltris

**Ansas Baltris (Jaunesnysis)** (1884 m. gruodžio 29 d. Letūkai, Klaipėdos apskr. – 1954 m. sausio 29 d. Kretinga) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, evangelikų liuteronų sakytojas, vėliau kunigas.

## Biografija
Gyvendamas Klaipėdoje redagavo laikraščius: 1911–1913 m. „Apžvalga“, 1919–1923 m. „Prūsų lietuvių balsas“, 1920–1922 m. „Rytojus“. Propagavo Mažosios Lietuvos autonomijos idėją, už tai vokiečių administracijos persekiotas, 1923 m. Tilžėje kalintas. Nuo 1925 m. Klaipėdos krašto lietuvių susivienijimo Klaipėdos skyriaus pirmininkas, vienas Mokytojų draugijos steigėjų. Pamokslavo Klaipėdoje, gretimuose kaimuose. 1926 m. Klaipėdoje įrengė susirinkimų salę. Priešinosi pastangoms vokietinti lietuvius per bažnyčią. Vokietijai 1939 m. užgrobus Klaipėdos kraštą, ištremtas į Didžiąją Lietuvą (Kretingą). Evangelikų liuteronų konsistorijos nutarimu 1941 m. ordinuotas kunigu diakonu, Šilutės evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas. 1950 m. balandžio 26 d. išrinktas Konsistorijos pirmininku; daug nuveikė, kad sovietinės okupacijos metais Lietuvoje išliktų Evangelikų liuteronų bažnyčia.

## Šaltiniai
Gala Placidija

**Gala Placidija** (*Aelia Galla Placidia*, apie 390 – 450 m. lapkričio 27 d. Romoje) – Senovės Romos imperatoriaus Teodosijaus I ir jo antrosios žmonos Galos duktė ir imperatorių Honorijaus bei Arkadijaus jaunesnė sesuo pagal tėvą.

Po tėvo mirties iš Konstantinopolio persikėlė į Romą. Turėjo didelę įtaką broliui Honorijui. Jos įsakymu nužudyta politinė varžovė ir giminaitė Serena. 410 m. vestgotams užėmus Romą pateko į nelaisvę. 414 m. sausio mėn. ištekėjo už vestgotų karaliaus Atavilkvos. Vestuvės įvyko Narbonoje, su imperatoriška pagarba. Vestuvėse muzikantams dirigavo cezaris Atalus. Tai buvo pirmosios istorijoje romėnų princesės vedybos su barbarų karaliumi. Katalonijoje pagimdė sūnų Teodosijų, kuris mirė kūdikis.

415 m. mirus Atavilkvai, naujasis vestgotų karalius Valija susitaikė su romėnais ir išsiuntė Galą Placidiją į Raveną. Čia ištekėjo už Konstancijaus, susilaukė sūnaus Valentiniano. Susipykusi su Honorijumi, išvyko į Konstantinopolį, o broliui mirus, sūnaus vardu pareiškė pretenzijas į Vakarų Romos imperijos sostą. Remiama Rytų Romos imperijos kariuomenės, 425 m. Romoje pasodino imperatoriumi Valentinianą ir už jį valdė.

Jos valdymo metu vyko dviejų karvedžių – Aecijaus ir Bonifacijaus tarpusavio kova.

## Nuorodos, šaltiniai
* Gegorg Veber. Vseobščaja istorija. Maskva 1886 m.
Kišlakas

**Kišlakas** (tiurk. *kışlak*, iš tiurk. *Kış* 'žiema') – kaimo tipo gyvenvietė Vidurinėje Azijoje ir Afganistane. Anksčiau tai buvo klajoklių žiemojimo gyvenvietė.

Kišlakai aptveriami aklinomis plūkto molio sienomis (*duvalais*). Dažnai kiekviename akmenine tvora aptvertame name yra požeminis šulinys *kiarizas*, todėl gatvėse retai būdavo sutinkami vandenį nešantys žmonės. Kanalizacijos nebūdavo. Molines krosnis kūrendavo *[[kiziakas|kiziaku]]*.
Kišlakas paprastai turėdavo turgų, mečetę ir kapines. Kišlakuose dauguma gyventojų būdavo dechkanai (valstiečiai).
Vinicų vepsų nacionalinis rajonas

**Vinicų vepsų nacionalinis rajonas** () - nacionalinis rajonas Leningrado srityje (Rusija), egzistavęs 1931–1938 m.

Vinicų rajonas buvo įkurtas 1927 m. teritorijoje, kurioje gyveno daugiausia vepsai (jie sudarė apie 68 % visų rajono gyventojų). Rajono centras buvo kaimas *Vinicai* (). 1931 m. rajonui suteiktas nacionalinio rajono statusas. Rajone buvo 11 kaimo tarybų, iš kurių 9 buvo vepsiškos.

Rajone buvo 16 mokyklų, kuriose dėstė vepsų kalba. Vinicų rajono nacionalinį statusą atėmė 1938 m. 1963 m. rajonas išvis panaikintas.
Vepsų vėliava

**Vepsų vėliava** – vepsų etnoso vėliava: žaliame stačiakampiame fone mėlynas skandinaviškas kryžius paryškintas geltonomis fimbromis (plona juostelė, aprėminanti figūrą).

Vėliavą patvirtino 1992 m. birželio mėn. vepsai, susirinkę į Vepsų vasaros festivalį vepsų nacionaliniame kaime Kalajokyje prie Onegos ežero (Karelija). Spalvos simbolizuoja miškus, upes ir javų laukus.

Vėliavą sukūrė dailininkas V. Dobryninas 1992 m.
Rasheed Wallace

**Rasheed Abdul Wallace** (g. 1974 m. rugsėjo 17 d.) – buvęs JAV krepšininkas, visą karjerą praleidęs NBA lygoje. 2004 metais su Detroito „Pistons“ tapo lygos čempionu.
Žaidė sunkiojo krašto ir vidurio puolėjo pozicijose. 

## Karjera
2009 m. liepos 8 d. pasirašė 2 metų sutartį su Bostono „Celtics“ komanda, tačiau 2010 m. dėl nesibaigiančių nugaros skausmų paskelbė baigiąs karjerą. 

2012 m. nusprendė atnaujinti karjerą ir spalio 3 d. sudarė kontraktą su Niujorko „Knicks“ komanda. 2013 m. balandžio 17 d. neatsigavęs po vasario 27 d. patirtos pėdos traumos, nusprendė antrą kartą pasitraukti iš profesionalaus krepšinio.

## Pasiekimai

* NBA čempionas (2004).
* NBA Visų žvaigždžių rungtynių dalyvis (2000, 2001, 2006, 2008)

## Šaltiniai
Pabaltijys

**Pabaltijys** – Europos sritis, geografinis regionas, kurį dabar užima Baltijos valstybės.

Dabar žodis *Pabaltijys* yra dažnai keičiamas į *Baltijos šalys*.
Laikais, kai Baltijos valstybių dar nebuvo (pvz., akmens amžius, viduramžiai), jis reiškia dabartinių Baltijos valstybių, dažnai ir Kaliningrado srities, teritoriją.

## Šaltiniai
Vienkartinis bloknotas

**Vienkartinis bloknotas** (kitaip – **Šenono absoliučiai atsparus šifras** arba **Vernamo šifras**) – šifravimo algoritmas, kuriame teksto kodavimui naudojamo rakto ilgis yra lygus paties teksto ilgiui. Kodavimui naudojama modulinė sudėtis.

Vienkartinis bloknotas yra kol kas vienintelis žinomas kriptografijos algoritmas, kurio neįmanoma įveikti, jei laikomasi šių sąlygų:
* Raktas turi būti absoliučiai atsitiktinis. Jis negali būti sugeneruotas pseudoatsitiktinių skaičių generatoriaus ar panašiai.
* Raktas gali būti naudojamas tik vieną kartą (iš čia pavadinimas).
* Raktas turi būti saugiai perduotas užkoduoto pranešimo gavėjui.

Praktikoje vienkartinio bloknoto panaudojimą labai riboja visi šie trys veiksniai, labiausiai – visiškai atsitiktinių raktų generavimas ir perdavimas. Suprantama, kad raktais abi pusės turi apsikeisti skirtingu būdu, nei keičiasi koduotais pranešimais.

Vienkartiniu bloknotu užšifruotą tekstą yra vienoda tikimybė iššifruoti į bet kokį kitą tokio paties ilgio tekstą.

1940 m. šifro nepažeidžiamumą įrodė Klodas Šanonas.

## Nuorodos ir šaltiniai
Elena Baltrukonytė

**Elena Baltrukonytė-Gusevičienė** (1936 m. sausio 3 d. Kaune – 2007 m. rugsėjo 20 d. Subačiuje, Kupiškio rajono savivaldybėje) – lietuvių aktorė, režisierė.

## Biografija
1959 m. baigė Lietuvos konservatoriją. 1959–1965 m. Klaipėdos dramos teatro aktorė. 1965–1993 m. dirbo Lietuvos RTV režisiere. Režisavo radijo vaidinimų.

## Žymesni vaidmenys
* Esmeralda, Viktoras Hugo. Paryžiaus katedra, 1961 m.
* Polia, Zacharas Agranenko. Gyvena moteris pasauly, 1962 m.
* Dana, Kazys Saja. Gaidžio pentinai, 1964 m.

## Radijo spektakliai
* Andrė Morua. Laiškas mylimajai, 1977 m.
* Aleksandras Puškinas. Stoties prievaizdas, 1987 m.
* Adomas Mickevičius. Gražina, 1988 m.
* Viljamas Šekspyras. Antonijus ir Kleopatra, 1989 m.
* Ingmaras Bergmanas. Šeimyninis gyvenimas, 1992 m.
* Maksas Frišas. Ripas van Vinklis, 1992 m.

## Šaltiniai
Ferrari Daytona

**Ferrari 365 GTB/4** (**Ferrari Daytona**) – Ferrari Gran Turismo automobilis, gamintas nuo 1968 iki 1973. Pirmą kartą buvo pristatytas 1968 m. *Paris Auto Salon*. Modelio dizainą sukūrė *[[Pininfarina]]* (dizaineris: *Leonardo Fioravanti*).

## Nuorodos
* 1971 Ferrari 365 GTB/4 Daytona
* Ferrari 365 GTB4 DAYTONA 40th Anniversary  
* 1969 Ferrari 365 GTB/4C Competition
* 1970 Ferrari 365 GTB/4 Competizione
* 1971 Ferrari 365 GTC/4
* 1971 Ferrari 365 GTB/4 Daytona Competitizione Series 1
* 1972 Ferrari 365 GTS/4 Daytona Spyder
* 365 GTB4 
* 365 GTS4
Isparta

**Ispárta** () – miestas Turkijos pietvakariuose, 1035 m virš jūros lygio. Ispartos provincijos sostinė. 20 km į vakarus nuo Ispartos yra Burduro ežeras ir 27 km į šiaurės rytus – Ehirdyro ežeras. Miestas garsėja savo rožių aliejumi ir kilimų gamyba.

## Istorija
Miestas įkurtas hetitų laikais ir priklausė Lydijos sričiai. 334 m. pr. m. e. miestą užėmė Aleksandras Makedonietis.

1203 m. kraštą okupavus seldžiukams, miestas iki XIV a. priklausė Hamidohlu emyrams. Isparta buvo šio ežeringo krašto sostinė.

1381 m. Hamidohlu emyras Ispartą už 85 auksinius pardavė Osmanų imperijos sultonui Muradui I–jam. Miestas prarado savo politinę reikšmę, tapo regiono prekybos ir transporto, unikalių kilimų audimo centru. Iki 1923 m. čia gyveno didelė graikų bendruomenė.

## Miestų partnerystė

Miestai, su kuriais Isparta yra užmezgusi partnerystės ryšius:

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Isparta (turkų k.)
Arūnas Sakalauskas (1952)

**Arūnas Sakalauskas** (g. 1952 m. gegužės 13 d. Telšiuose) – Lietuvos dailininkas, antkapių kalys.

## Biografija
1968 m. baigė vidurinę mokyklą Telšiuose ir toliau mokėsi Telšių taikomosios dailės technikume, kurį baigęs 1973 m. įstojo į Vilniaus dailės institutą, jį užbaigęs 1979 m. pradėjo dirbti Telšių taikomosios dailės technikume, vėliau persikėlė gyventi į Klaipėdą.

Nuo 1985 m. dirba Vilniaus dailės akademijoje.

Nuo 1986 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Nuo 2006  m. Lietuvos Meno Kūrėjų asociacijos narys.

## Kūryba
Klaipėdos simboliais tapusių skulptūrų, puošiančių įvairias miesto vietas. Skulptūros stovi Skulptūrų parke, bareljefai žymi istoriškai svarbių pastatų sienas, paminklas „Vieningai Lietuvai“, skirtas Mažosios Lietuvos prisijungimui prie Didžiosios Lietuvos paminėti, pastatytas 2002 m.

Autoriaus sukurtas paminklas Liudvikui Rėzai Kaliningrade tapo visuotinai pripažinta istoriniais ir kultūriniais ryšiais su Klaipėda susijusio miesto puošmena.

## Pasiekimai
* Lietuvos nacionalinės premijos laureatas (1994 m. už monumentalų paminklą vyskupui poetui Antanui Baranauskui).

## Nuorodos

## Išnašos
Aleksas Baltrūnas

**Aleksas Baltrūnas** (1925 m. vasario 9 d. Kupiškis – 2001 m. balandžio 15 d. Vilnius) – lietuvių rašytojas.

## Biografija
Dirbo periodinių leidinių redakcijose, Lietuvos radijuje. 1965–1972 m. žurnalo „Kultūros barai“ redaktorius.

Sūnūs: geologas Valentinas Baltrūnas ir chemikas Gintaras Baltrūnas.

## Kūryba
Jo apysaka „Tolimi keliai“ (2 d. 1958 m.) – vienas pirmųjų socialistinio realizmo metodu parašytų kūrinių lietuvių literatūroje. Romane „Tu mane šauki?“ (1964 m.), apsakymuose (rinkiniai „Pavasario srautas“ 1953 m., „Lietus“ 1960 m., „Šviesos gimimas“ 1974 m.) vyrauja buitinės ir šeimos problemos, dorovinės kolizijos. Rinkinio „Ant katpėdėlių kalno“ (1983 m.) apsakymus sieja tie patys veikėjai ir pasakotojas; juose ryški žmogaus likimo tema, lyrinės intonacijos. Parašė autobiografines knygas „Pavasaris – ruduo“ (1986 m.), „Vaga po vagos“ (1988 m.), apsakymų vaikams. Išleido publicistikos knygas „Keliai – artimi ir tolimi“ (1977 m.), „Prie žmogiškosios šilumos versmių“ (1986 m.).

## Įvertinimas
* 1984 m. literatūrinė Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija

## Literatūra
* Aleksas Baltrūnas: gimimo 75-osioms metinėms, parengė Kostė Kleniauskienė. Kupiškis, Kupiškio rajono savivaldybės viešoji biblioteka, 2000 m.

## Šaltiniai
Dalis Antanas Baltrūnas

**Dalis Antanas Baltrūnas** (g. 1944 m. gegužės 8 d. Utena) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1961 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969–1972 m. Maskvos cheminės fizikos instituto aspirantas. 1973 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją.

Nuo 1969 m. Fizikos instituto jaunesn. mokslinis bendradarbis, nuo 1977 m. vyresn. mokslinis bendradarbis, Fizikos instituto branduolinių ir optikos radioaktyvumo tyrimų laboratorijos vedėjo pavaduotojas. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. Paskelbė per 40 straipsnių, dalyvavo per 50 konferencijų darbe, stažavosi JAV, Švedijoje, Vengrijoje.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai: kai kurių puslaidininkinių stibio ir telūro junginių tyrimas gama rezonanso metodu, Mosbauerio spektroskopijos taikymas alavo chalkogenidų mikrostruktūrai tirti, feroelektrinių kristalų temperatūriniai tyrimai. Išrado Mosbauerio šaltinį, skirtą telūro junginiams tirti.

## Šaltiniai
Leonas Baltrūnas

**Leonas Baltrūnas** (1914 m. spalio 20 d. Ryga – 1993 m. balandžio 20 d. Melburnas) – Lietuvos krepšininkas, Lietuvos ir Australijos krepšinio treneris.

## Biografija
1937 m. Kaune baigė Aukštuosius kūno kultūros kursus, dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje. 1936–1940 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas, 1937 m. II Europos krepšinio čempionato ir 1939 m. II Europos krepšinio čempionato nugalėtojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. apsigyveno Australijoje. Pirmą kartą Australijoje 1950 m. Melburne surengė lietuvių krepšinio čempionatą, įsteigė lietuvių sporto klubą „Varpas“, buvo Fizinio auklėjimo sąjungos pirmininkas. 1949–1953 m. Viktorijos valstijos krepšinio rinktinės, 1955 m. Australijos vyrų krepšinio rinktinės treneris, vėliau vadovavo Melburno aukštosios technikos mokyklos Kūno kultūros ir sporto katedrai, dėstė kūno kultūrą. Viktorijos valstijoje išpopuliarino tinklinį.

## Šaltiniai
Posadnikas

:: *XV a. Posadniku vadinosi [[Pastovys]]*.

**Posadnikas** ( 'paskirtasis', pažodžiui - 'pasodintasis') – miesto vadovas Rusioje, paskirtas kunigaikščio arba išrinktas večės.

## Istorija

Pirmą kartą terminas *posadnikas* paminėtas 977 m., kai kunigaikštis Jaropolkas paskyrė posadnikus Novgorode. Vėliau *posadnikais* vadino aukščiausius išrinktus valstybės pareigūnus Novgorodo žemėje: Novgorode nuo 1136 m., Pskove – nuo 1348 m. ir Chlynove prie Viatkos. Maskvos kunigaikštystei 1478 m. pajungus Novgorodo žemę buvo panaikintos tiek posadniko pareigos, tiek večė. Chlynove tai buvo padaryta 1490 m., Pskove - 1510 m. Večių varpus nukabino ir išvežė į Maskvą.

Posadnikus večėje rinkdavo iš bojarinų šeimų. Novgorode pagal 1354 m. Onciforo Lukiničiaus reformą vietoj vieno posadniko ėmė išrinkinėti 6 posadnikus, užėmusius tą postą iki gyvos galvos. Iš jų kasmet išrinkdavo pagrindinį posadniką (). Pagal 1416–1417 m. reformą posadnikų skaičių padidino 3 kartus, o pagrindinį ėmė rinkti pusmečiui.

Pskove nuo 1308 m. iki 1510 m. žinomi 78 posadnikai. Pskovo posadnikus ilgai skirdavo iš Novgorodo. 1348 m. Novgorodas Pskovui suteikė posadnikų išsirinkimo teisę.

## Šaltiniai