open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kuprioniškės

**Kuprioniškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje. Seniūnaitijos centras. Vakarinė gyvenvietės dalis priklauso Vilniaus miestui.

Įvairiuose šaltiniuose vietovės pavadinimas rašomas dvejopai: Kuprioniškės arba Kuprijoniškės. Vietovardis Kuprijoniškės kilęs iš vardo Kuprijonas (Kiprijonas) .

## Istorija

Apie Kuprioniškes literatūros yra mažai. Apie šią vietovę rašoma kraštotyros leidinyje „Pasižvalgymai po Vilnių: miesto mikrorajonai“ , „Mažojoje lietuviškoje tarybinėje enciklopedijoje“ , „Tarybų Lietuvos enciklopedijoje“ . Apie totorių ir karaimų kapines rašoma istorikės, Vilniaus kapinių žinovės Vidos Girininkienės knygoje „Vilniaus kapinės“ . Vietovardžio kilmę tyrinėja kalbininkas Jonas Jurkštas leidinyje „Vilniaus vietovardžiai“ .

Manoma, kad XVI a. šioje vietoje buvo didiko Kuprijono Rudaminos dvaras, atitekęs jo žmonai, pagal vyro vardą vadinamai Kuprijanova . XIX a. čia buvo Kuprijoniškių palivarkas ir Kuprijoniškių kaimas . Literatūroje minimas dokumentas, kuriame rašoma, kad 1904 m. gegužės 22 dieną Vilniaus miesto dūma nutarė paskirti Kuprijoniškėse žemės plotą totorių, tuomet vadintų mahometonais, ir karaimų kapinėms. Totoriams buvo paskirta 1500 kvadratinių sieksnių (6825 kv. m), karaimams – 500 kvadratinių sieksnių (2275 kv. m) miesto žemės. Miesto valdyba buvo įpareigota perduoti šiuos plotus mahometonų mečetei ir karaimų namams su sąlyga, kad, panaikinus šias kapines, žemė būtų sugrąžinta miestui. Kapinių plane pažymėtas ir nedidelis plotelis už kelio priešais karaimų kapines, skirtas marijavičių kapinėms. Istoriniuose šaltiniuose rašoma, kad pirmiausia pradėta laidoti totorių kapinių plote. 1908 m. Lietuvos dvasinė konsistorija nurodė, kad Kuprijoniškėse jau įsteigtos naujos mahometonų kapinės . Šiuo metu kapinės priklauso Naujininkų seniūnijai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
Technikos teisė

**Technikos teisė** - tarpdisciplininė teisės sritis; visuma teisės normų, reguliuojančių techniką.

## Technikos teisės mokslas
Vokietijoje, Tryre (Reino kraštas-Pfalcas) veikia Aplinkos ir technikos teisės institutas (, įkurtas 1989 m. 

Berlyne veikia Technikos teisės tyrimų centras, *Forschungszentrum Technikrecht [[e. V.]]*, FZT (Berlyno Humboldtų universitetas). Vadovas prof. Michael Kloepfer (g. 1943 m.).

## Technikos teisės magistras

Nuo 2009 m. vasaros semestro Freibergo technikos universitetas (Ekonomikos fakultetas) vykdo podiplomines (LL.M.) technikos teisės studijas. Sąlyga pretendentams - bakalauras (inžinerija, gamtos mokslai, ekonomika). Trukmė - 4 semestrai. Studijų vietų skaičius neribojamas (nėra *[[numerus clausus]]*).

## Nuorodos
*Aplinkos ir technikos teisės institutas Tryre 
*Technikos teisės magistro studijų programa Freiberge
Mokslo teisė

**Mokslo teisė** – kultūros teisės sritis; visuma teisės normų, reguliuojančių mokslą.

## Mokslo teisės mokslas
Vokietijoje veikia Vokietijos ir Europos mokslo teisės institutas (, Kelno universitetas, Teisės fakultetas). 1990 m. Mokslo teisės tyrimų centrą įkūrė prof. Hartmut Krüger. Vykdantieji direktoriai – Kelno universiteto profesoriai Dr. Bernhard Kempen, prof. Dr. Michael Sachs ir Dr. Christian von Coelln.

Vokietijoje yra leidžiamas dalykinis teisės žurnalas „Mokslo teisė“ (, WissR). Sritys – mokslo vadyba, valdymas bei administravimas, mokslo skatinimas bei rėmimas, atitinkamas teisinis reguliavimas. Leidėjai – Volker Epping, Christian Flämig, Reinhard Grunwald, Jürgen Heß, Bernhard Kempen, Dieter Leuze, Wolfgang Löwer (vadovaujantysis leidėjas), Hans Heinrich Rupp, Andreas Schlüter ir Hermann Josef Schuster. Leidžiamas nuo 1968 m.

## Nuorodos
* veikia Vokietijos ir Europos mokslo teisės instituto tinklavietė (vokiečių k.)
* Mokslo teisės žurnalas Vokietijoje (*Wissenschaftsrecht*)
Rimantas Šlajus

**Rimantas Šlajus** (g. 1954 m. kovo 20 d. Bliūdsukiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1978 m. baigė lituanistiką Vilniaus universitete, 1988 m. – žurnalistiką Leningrado universitete.

1978–1980 m. laikraščio „Lietuvos pionierius“ korespondentas, 1980–1985 m. – žurnalo „Mūsų žodis“ skyriaus redaktorius. 1988–1989 m. – informacijos agentūros ELTA politinės informacijos skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. – žurnalo „Politika“ skyriaus redaktorius, 1991–1992 m. laikraščio „Tiesa“ politikos apžvalgininkas, 1992–1993 m. – leidinio „Baltic News“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. – žurnalo „Baltic Industry and Society“ vyriausiasis redaktorius. 1994–1995 m. dienraščio „Lietuva“ bei žurnalo „Baltic Business Review“ vyriausiasis redaktorius. 1996–1997 m. – informacijos agentūros Baltija-ITAR-TASS atstovybės Lietuvoje vadovas, nuo 1997 m. – informacijos agentūros „Baltijos pranešimai“, vėliau UAB „Vilniaus pranešimai“ vyriausiasis redaktorius,  žurnalo „Business and Exhibitions“ vyriausiasis redaktorius.

Daugiausia rašo politinėmis ir ekonominėmis temomis.

1995–1998 m. Lietuvos ūkio partijos Vilniaus miesto valdybos pirmininkas. Vilniaus miesto ir apskrities verslininkų darbdavių konfederacijos narys.

## Bibliografija
* *Valdžios olimpe*, 1991 m.

## Šaltiniai
Mall of the Emirates

**Mall of the Emirates** - tai antrasis pagal dydį prekybos centras Dubajuje. Pastatytas 2005 m. rugsėjo mėn. 223,000 kvadratinių metrų teritorijoje veikia 476 pasaulyje garsios parduotuvės. Kasmet šioje parduotuvėje apsilanko daugiau nei 300 mln. žmonių. Čia yra įrengta įspūdinga slidinėjimo trasa - 400 metrų ilgio kalnų slidinėjimo trasa Sky Dubai. Ji viena didžiausių slidinėjimo trasų pasaulyje. Šiame prekybos centre veikia 5 žvaigždučių viešbutis. Dalies jo kambarių vaizdas atsiveria kaip tik į šią slidinėjimo trasą.

## Galerija

Image:MalloftheEmirates3.jpg|
Image:MalloftheEmirates.JPG|

Image:SkiDubai.JPG|

Image:Dubai 0701-0327.JPG|
Audronė Viktorija Škiudaitė

**Audronė Viktorija Škiudaitė-Girininkienė** (g. 1947 m. vasario 12 d. Pakruojis) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, leidėja.

## Biografija
1964 m. baigusi Pašvitinio vidurinę mokyklą, Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.

Iki 1975 m. dirbo Pakruojo rajono laikraščio „Auksinė varpa“ ir laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redakcijose. Rašė kultūros, jaunimo gyvenimo temomis. Bendradarbiavo savaitraštyje „Literatūra ir menas“, žurnale „Nemunas“. 1991–1997 m. savaitraščio „Apžvalga“, 1993–2000 m. – ir žurnalo „Tėvynės sargas“ redaktorė, kartu leidybinės ne pelno organizacijos „Tėvynės sargas“ ir „Tėvynės sargo leidykla“ direktorė.  Vėliau laikraščio „XXI amžius“ korespondentė. Nuo 2006 m. žurnalo „Pasaulio lietuvis“ redaktorė.

## Bibliografija
* *Lietuvių pėdsakai Amerikoje*, sudarė. – Vilnius: JAV lietuvių bendruomenės kultūros taryba, 2006. ISBN 9955-665-87-4

## Šaltiniai
Jevgenijus Griškovecas

**Jevgenijus Griškovecas** (, 1967 m. vasario 17 d.) – rusų dramaturgas, rašytojas, muzikantas ir aktorius.

## Biografija
1994 m. baigė Kemerovo universiteto filologijos fakultetą. 1990-aisiais įkūrė nepriklausomą teatrą „Ložė“, kuriame pastatė 9 spektaklius.

1998 m. išvyko gyventi į Kaliningradą. Tais pačiais metais Maskvos žiūrovams pristatė pirmąjį monospektaklį „Kaip aš suvalgiau šunį“. Vėliau sukūrė kitus spektaklius: „Tuo pat metu“, „Žiema“, „Rusų keliautojo užrašai“, „Planeta“, „Drednautai“, „Apgultis“, „Dėdė Otas serga“, „Namai“ (kartu su Ana Matison), „+1“.

Parašė populiarų romaną „Rubaška“ („Marškiniai“), 2004 m. Rusijoje gavusį „Metų knygos“ apdovanojimą kategorijoje „Debiutas“.

2002 m. pabaigoje J. Griškovecas su grupe „Bigudi“ įrašė pirmąjį muzikinį albumą „Seijčas“ („Dabar“), vėliau pasirodė dar keturi jo ir „Bigudi“ albumai.

Dalyvauja teatro festivaliuose.

Kūryba žinoma ir Lietuvoje, jis yra joje viešėjęs. Pjesę „Miestas“ Oskaro Koršunovo teatre buvo pastatęs Saulius Mykolaitis.

## Darbai
### Knygos
„Rubaška“ (Marškiniai)
### Spektakliai
* „Kaip aš suvalgiau šunį“
* „Tuo pat metu“
* „Žiema“
* „Rusų keliautojo užrašai“
* „Planeta“
* „Drednautai“
* „Apgultis“
* „Dėdė Otas serga“
* „Namai“
* „+1“
### Muzikiniai albumai
* „Seijčas“ (Dabar)
* „Pet“
* „Sekunda“ (Sekundė)

## Nuorodo s
* Interviu su J. Griškovecu
* Kitas interviu su J. Griškovecu
* Trumpa biografija
Dubai Mall

**Dubai Mall** – didžiausias pasaulyje prekybos centras esantis Dubajuje, Jungtiniuose Arabų Emyratuose. Prekybos centras atidarytas 2010 m. lapkričio 4 d. Dubai Mall yra Burj Khalifa komplekso dalis, žinomo kaip Burj Dubai (aukščiausias dangoraižis pasaulyje). Prekybos centras užima daugiau nei 1 mln. kv.m. plotą, jame įsikūrę - 1200 parduotuvių, 120 kavinių ir restoranų. Lankytojų skaičius siekia 750 000 tūkstančių žmonių per savaitę. Pastato viduje yra įrengtas 32 metrų pločio ir 8,3 metrų aukščio akvariumas. Jame yra apie 33 tūkstančius jūros gyvūnų. Šis akvariumas įtrauktas į Gineso rekordų knygą. Prekybos centre veikia olimpinio dydžio ledo arena ir alėja, besidriekianti po stogu. Prekybos centre Dubai Mall pastatytas pirmas regione dengtas teminis parkas Sega, vaikų pramogų centras KidZania ir 22 salių kino teatras. Taip pat čia yra didžiausia prekybos auksu vieta – prekybos centre isikūrę 220 juvelyrinės parduotuvės.
Kvaziteismas

**Kvaziteismas** ( – 'tarytum', tarsi teismas) – ikiteisminė (neteisminė) valstybinė (ar jos administracinių-teritorinių vienetų) institucija, vienas iš pažeistų teisių viešojo administravimo srityje neteisminės gynybos būdų. Kreiptis į kvaziteismus galima dėl valstybės ar savivaldos pareigūnų piktnaudžiavimo ir biurokratizmo. Kvaziteismai kaip ir administraciniai teismai atlieka vykdomosios valdžios institucijų veiksmų teisėtumo kontrolę. Ją vykdo, nagrinėdami konkretų teisinį konfliktą, kilusį tarp piliečio ir viešojo administravimo subjektų.

## Lietuva

* Mokestinių ginčų komisija prie LRV
* Vyriausioji administracinių ginčų komisija

Kai kada priskiriami ir Seimo kontrolieriai, jų įstaigos.
Individualioji darbo teisė

**Individualioji darbo teisė** – darbo teisės sritis; visuma teisės normų, reguliuojančių individualius darbo santykius, t. y. santykius tarp konkretaus darbuotojo bei konkretaus darbdavio. Kolektyvinė darbo teisė, priešingai nei individuali, reguliuoja darbo santykius tarp darbuotojų kolektyvo bei darbdavio (-ių) (žr. pvz., *[[Kolektyvinė darbo sutartis]]*).

## Institutai
* Darbo sutartis (individuali)
* Darbo užmokestis
* kt.
Dubailand

**Dubailand** – turizmo, nekilnojamojo turto, viešbučių, pramogų, laisvalaikio ir mažmeninės prekybos megaprojektas, plėtojamas Dubajuje, JAE. Jis apims 279 milijonų kvadratinių metrų. Jo pradinei infrastruktūrai įrengti prireiks US $ 814,000,000 (€ 726 500 000). Dubailand yra dar vienas Dubajaus Vyriausybės platus užmojis.
Dalykas

**Dalykas**:

*Mokomasis dalykas, mokykloje dėstoma disciplina, mokslo sritis
*Dėstomasis, tiriamasis (tyrimo), Studijų dalykas (pvz., gali būti privalomasis dalykas arba laisvasis dalykas)
*Dalykinė sritis, kokio nors mokslo sritis
*Ko nors esmė, svarbiausias momentas
*Reikalas
*Nusikaltimo dalykas

## Šaltiniai
Teisinė teorija

**Teisinė teorija** - teisinis-teorinis konceptas, koncepcija (teorija), paaiškinanti ar aprašanti tam tikrą teisinę idėją, sąvoką ar net teisinį reiškinį, jo kilmę bei egzistavimą. Pavyzdžiui, Valdžių padalijimo principas (konstitucinėje teisėje). Teisines teorijas tiria Teisinių teorijų istorija bei Teisės filosofija.
Politinė teorija

**Politinė teorija** – politinis-teorinis konceptas, koncepcija, paaiškinanti ar aprašanti tam tikrą politinę idėją, sąvoką ar net politinį reiškinį, jo kilmę bei egzistavimą. Pavyzdžiui, suverenitetas, valdžių padalijimas (valstybės teorijoje). Politines teorijas tiria politinių teorijų istorija ir politinė filosofija.
Teisinė terminologija

**Teisinė terminologija** – dalykinė (teisės) terminologija, mokslas, tiriantis terminiją (teisinių sąvokų visumą). Tai terminologijos – kalbotyros mokslo – pošakis. Tiria teisinę kalbą, teisinį žargoną.

## Mokslas
Sarbriukene (Vokietija) įkurtas specialus tarpdisciplininis Teisinės terminologijos bei teisinių vertimų portalas (Sarbriukeno universitetas). Jį inicijavo Teisės informatikos institutas kartu su kalbotyros katedromis bei padaliniais.

Belgijoje veikia Vokiškai kalbančios bendrijos Vokiečių teisės terminologijos komitetas ().

## Nuorodos
* Teisinės terminologijos bei teisinių vertimų portalas Sarbriukene, Vokietija
Kalbos teisė

**Kalbos teisė**, *kalbų teisė* - administracinės bei kultūros teisės sritis; visuma teisės normų, reguliuojančių mokslą.

## Lietuva
Lietuvoje galioja Lietuvos Respublikos valstybinės kalbos įstatymas (VKĮ). Veikia Valstybinė lietuvių kalbos komisija (kalbos politikos įstaiga) bei Valstybinė kalbos inspekcija (LR VKĮ priežiūros institucija).

## Lietuvos kalbos teisė
;Lietuvos Respublikos Konstitucija, 14 straipsnis

*Valstybinė kalba - lietuvių kalba*.

## Šaltiniai
Muhu

**Muhu** – sala Baltijos jūroje, priklausanti Vakarų Estijos salynui. Trečioji pagal dydį Estijos sala, su aplinkinėmis salelėmis (*Kesselaid*, *Viirelaid* ir *Võilaid*) sudaranti Muhu valsčių, kurio plotas yra 206 km². Valsčius priklauso Sarės apskričiai.

Salos plotas – 198 km².  2010 m. balandžio 19 d. duomenimis, Muhu valsčiuje gyveno 1 697 gyventojai. Aukščiausia salos vieta – 24 m virš jūros lygio. Svarbiausios gyvenvietės: *Liiva*, kur veikia mokykla, *Kuivastu*, kur veikia uostas ir *Koguva*. Muhu ir Saremos salas jungia 4 km ilgio pylimas.

## Istorija

Pirmieji gyventojai į salą atsikėlė 2500 m. pr. m. e.

1227 m. Kalavijuočių ordino kariuomenė, vadovaujama Viljamo iš Modenos, per apledėjusią Baltijos jūrą pasiekė ir užpuolė Muhu salos gyventojus, norėdamas susilpninti pagonių estų padėtį. Salos gynėjai pasidavė ties tvirtove, vadinta Mona, kurios griuvėsiai yra išlikę iki šių dienų. Šis mūšis užbaigė Kalavijuočių-estų karą krikščionių pergale.

XIII a. pabaigoje krikščionys saloje pastatė gotikinio stiliaus bažnyčią. Nuo 1532 m. Muhu saloje nebeliko baudžiavos.

XIX a., caro Nikolajaus I iniciatyva, 70 % salos gyventojų atsivertė į stačiatikybę. Tuo metu *Hellamaa* ir *Rinsi* gyvenvietėse buvo pastatytos dvi cerkvės.

XX a. salos gyventojų skaičius buvo trumpam pakilęs iki 6 000, tačiau amžiaus pabaigoje nukrito iki 2 000.


Vaizdas:muhumuseum.jpg|Muhu etnografijos muziejus
Vaizdas:Muhuchurch.JPG|Šv. Kotrynos bažnyčia
Vaizdas:Old village.JPG|Mõega (kaimas)
Vaizdas:Üügu Cliff.jpg|Üügu uola
Image:In classroom of village school.JPG|Senoji kaimo mokykla
Image:MuhuStronghold.JPG|Monos tvirtovės liekanos
Image:MuhuMonument.JPG|Paminklinis akmuo Monos tvirtovės viduryje
Image:NorthMuhuCoast.JPG|Šiaurinė Muhu pakrantė. 2007 m. liepos 26 d.


## Šaltiniai

## Nuorodos

*http://www.muhu.info/
*http://www.muhumuuseum.ee/eng/
Antakalnis (Varėna)

**Antakalnis** – buvęs kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, Merkio dešiniajame krante, dabar vakarinė Senosios Varėnos kaimo dalis (aplink Antakalnio gatvę).

## Etimologija

Pavadinimas reiškia vietovę *ant kalno*. Gyvenvietė buvo įsikūrusi ant Merkio slėnio šlaito.

## Istorija

1980 m. prijungtas prie Varėnos miesto, bet 1994 m. atskyrus Senąją Varėną nuo Varėnos miesto, atsirado Senosios Varėnos teritorijoje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Adolfas Gylys

**Adolfas Gylys** (g. 1942 m. sausio 6 d. Didžiasalyje, Ignalinos rajonas) – viešojo administravimo teisininkas, buvęs Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos (VAGK) pirmininkas.

## Biografija

Baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą.

Nuo 1975 m. iki 1986 m. dirbo teisinį – administracinį darbą Vilniaus miesto savivaldybių sistemoje. 1986–1990 m. Lietuvos  Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo referentas. 1990-1991 m. Lietuvos Respublikos Atkuriamojo Seimo Savivaldybių reikalų komisijos patarėjas. 1991–1999 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybių (trečiosios, ketvirtosios, penktosios, šeštosios, septintosios, aštuntosios, devintosios) Savivaldybių skyriaus vedėjas, patarėjas savivaldybių klausimais.

Nuo 1999 iki 2012 m. VAGK pirmininkas. Nuo 2001 m. Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros dėstytojas.

Nuo 2004 m. gegužės 6 d. lygiagrečiai buvo Lietuvos Respublikos vyriausiosios rinkimų komisijos narys.

Paskelbė publikacijų ir kitų darbų mokslo bei kitokiuose leidiniuose viešosios teisės klausimais. Pirmojo Lietuvoje vadovėlio teisės studentams „Lietuvos administracinė teisė“ (Vilnius, 2005 m.) bendraautoris. Darbo grupės, 1994 m. parengusios Pareigūnų  ir tarnautojų tarnybinės etikos normų kodeksą, vadovas. 

## Apdovanojimai

Už aktyvią veiklą ginant Lietuvos laisvę ir Nepriklausomybę 1991 metų sausio-rugsėjo mėnesiais apdovanotas Sausio 13-osios Atminimo Medaliu.

## Šaltiniai
Aleknaičiai (Joniškis)

**Aleknaičiai** – buvęs kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Aleknaičiuose gimė kalbininkas, karinis veikėjas, spaudos darbuotojas, pulkininkas leitenantas Jonas Martynas Laurinaitis (1894–1966).

## Šaltiniai
Anduliai

**Anduliai** – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, abipus Danės upės. Po II pasaulinio karo kaimo nebeliko, jo žemė su joje esančiais kultūros paveldo objektais buvo išdalinta Ėgliškių, Valėnų ir Šlikių kaimams. Kaimą mena Andulių piliakalnis.

## Etimologija

Rašytiniuose šaltiniuose vadintas *Greger Zceyp* (1540 m.), *Gergen Zeippe* (1687 m.), *Zeipen Gerge* ir *Andullen* (1796–1802 m.), *Andullen* (1802 m.), *Zeipen Gerge* arba *Andeln* (1860 m.), *Zeipen Görge* (1874, 1888 m.) , *Zeipen Görge* ir *Anduln*. 1896 m. sausio 6 d. *Zeipen Görge* sujungtas su greta buvusiu *Kaulen Görge*, o naujoji kaimo bendruomenė pavadinta Anduliais (Anduln).

Abi vietovardžio formos asmenvardinės kilmės: pirmasis (*Greger Zceyp*) kilęs iš *Grigalius Čiapas* (?), o antrasis – iš pavardės *Andulis* (*Andull*) daugiskaitinės formos.

## Istorija

Kaimas susiformavo XVI a., priklausė vokiečių valdomai Mažosios Lietuvos Klaipėdos apskričiai. Gyvenvietė buvo į šiaurės rytus nuo Šlikių kaimo, dešiniajame Danės krante, priešais jos santaką su Degalu. Kaimo žemė plytėjo abipus Danės ir Degalo, dabartinių Klaipėdos ir Kretingos rajonų savivaldybių teritorijoje. Jų šiaurės rytiniame pakraštyje prie Degalo stūksojo Ėgliškių (Andulių) piliakalnis, ženklinantis XIII a. Kretingos piliavietę. Šalia jo šlaite veikė kaimo kapinės, o už piliakalnio kaimui teko pietinė Ėgliškių (Andulių) kapinyno dalis, datuojama II–V a. Pietrytiniame kaimo pakraštyje prie Babrūnės stūksojo Valėnų piliakalnis.

Tiriant kapinyną rasta 10 varinių senovinių Romos monetų.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Juozas Šiupšinskas (1933)

**Juozas Šiupšinskas** (1933 m. rugsėjo 27 d. Guostelėje, Prienų valsčiuje – 2020 m. balandžio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1958–1964 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1964–1969 m. žurnalo „Švyturys“ vyresnysis redaktorius. 1967–1970 m. studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete. 1969–1977 m. ir 1979–1991 m. žurnalo „Darbas ir poilsis“ vyriausiasis redaktorius, 1992–1993 m. žurnalo „Gyvenimo šaltiniai“ vyriausiasis redaktorius.

Nuo 1959 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Nuo 1971 m. buvo renkamas į šios sąjungos valdybą. 1971–1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos turizmo temomis rašančių žurnalistų sekcijos pirmininkas, 1991–1997 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos kontrolės komisijos pirmininkas. 

## Įvertinimas
* 1976 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
* 1980 m. SSRS žurnalistų sąjungos premija
* 1983 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas
* 1997 m. K. ir J. Bobelių žurnalistinė premija
* 2009 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos medalis „Už nuopelnus žurnalistikai“

## Šaltiniai
Auksučiai (Šakiai)

**Auksučiai** – buvęs kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Griškabūdžio. Šiauriniu pakraščiu teka Nenupė.

## Istorija

Panaikintas 1978 m. gegužės 31 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Bėlė

**Bėlė** – buvęs viensėdis Ukmergės rajono savivaldybėje, 10 km į pietus nuo Ukmergės, 2 km į vakarus nuo senojo plento Vilnius–Ukmergė.

## Istorija

1596 m. minimas Bėlės dvaras.

Panaikintas 1979 m. lapkričio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai

*
Brėkliai

**Brėkliai** – buvęs kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Vaškų.

## Istorija

Sovietmečiu buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Njembi

**Njembi** () – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 20 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, Asunsjono aglomeracijoje. Išsidėstęs ant trijų kalvų, prie Njembi upelio. Pro Njembi eina kelias į Itą.

Verčiamasi prekyba, smulkia pramone. Daugelis miesto gyventojų dirba sostinėje.

Yra katalikų, mormonų bažnyčios, José Meza sporto mokykla, prekybinis kvartalas. Nuo vienos iš Njembi kalvų (aukštis 176 m) atsiveria vaizdingos panoramos.

## Galerija


Image:Municipalidad de Ñemby.jpg|Savivaldybė
Image:Zona Comercial.jpg|Prekybinis kvartalas


## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Kėdainių senamiestis

**Senamiestis** – centrinė ir istorinė Kėdainių miesto dalis. Urbanistikos paminklas. Dabartinis Kėdainių senamiestis užima 86 ha plotą. Urbanistikos paminklas. Nuo Reformacijos laikų išlikęs unikalus išplanavimas, gatvių ir aikščių tinklas, pastatai, archeologinis sluoksnis. Urbanistiniu požiūriu senamiestis yra ketvirtas Lietuvoje, išlaikęs savitą XVII–XVIII a. suformuotą vaizdą. Jame surastos XIV–XV a. medinės gyvenvietės (trečias atvejis po Vilniaus ir Kernavės, kai randamos medinių gyvenviečių liekanos). 1969 m. Kėdainių senamiestis paskelbtas respublikinės svarbos urbanistikos paminklu, taip pat archeologijos, architektūros ir istorijos paminklu.

## Istorija

XVII a. valdant įtakingiems didikams Radviloms, miestas buvo planuojamas ir tvarkomas Europos miestų pavyzdžiu. Tai buvo kultūrinis ir religinis protestantizmo centras – veikė kelios bažnyčios, gimnazija, spaustuvė, aktyvūs intelektualai. Kėdainiai tapo ypatingu urbanistiniu-ekonominiu reiškiniu, kadangi jame susiformavo 6 prekybinės aikštės (atskiruose konfesiniuose kvartaluose). XVII ir XVIII a. veikė 10–16 amatininkų cechų.

Mieste vyravo tolerantiška politika kitataučių ir kitatikių atžvilgiu – 6 religinės bendruomenės turėjo įvairių laisvių, privilegijų ir nuolaidų. Čia buvo ne tik katalikai, protestantai ir stačiatikiai, bet sugyveno ir žydai, vokiečiai, net škotai (didžiausia bendruomenė Baltijos jūros regione).

## Svarbiausi objektai
* Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia
* Kėdainių evangelikų liuteronų bažnyčia
* Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčia
* Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčia
* Kėdainių Viešpaties Atsimainymo cerkvė
* Kėdainių rotušė
* Kėdainių senoji sinagoga
* Kėdainių naujoji sinagoga
* Kėdainių Smilgos g. sinagoga
* Kėdainių Šviesioji gimnazija
* Kėdainių krašto muziejus
* Senamiesčio pėsčiųjų tiltas
* Kėdainių Janinos Monkutės-Marks dailės galerija
* Paminklas Jonušui Radvilai
* Didžioji Rinka
* Senoji Rinka
* Knypavos Rinka
* Kiti vertingi pastatai Didžiojoje, Senojoje, Vokiečių gatvėse.

## Galerija

Image:Didžioji street in Kėdainiai001.jpg|Didžioji gatvė 
Image:Kėdainių senamiestis.JPG|Panorama nuo Šv. Jurgio bažnyčios
Image:Nevėžis in Kėdainiai.jpg|Č. Milošo (buvusi Kranto) gatvė Nevėžio pakrantėje
Image:Kedainiai7. 2007-05-06.jpg|Rotušė ir Didžiosios Rinkos aikštė


## Šaltiniai
San Antonijus (Paragvajus)

**San Antonijus** () – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 25 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, Asunsjono aglomeracijoje. Įsikūręs prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto ir nedidelių jo intakų – *Arroyo Guazú* ir *Ytororó*. Eina Asunsjono-Itos kelias (*Acceso Sur*).

San Antonijus yra svarbus pramoninis centras. Cukraus, odos apdirbimo, elektronikos pramonė. Yra krovininių laivų terminalas.

Veikia 5 kolegijos, 21 mokykla, medicinos punktas, gaisrinė, bažnyčia, Šv. Blažiejaus koplyčia, Itororo klubas, futbolo stadionas.

## Istorija
1782 m. dabartinio miesto vietoje veikė pranciškonų misija. 1868 m. gruodžio 6 d. prie Itororo upelio įvyko Itororo mūšis (Trigubo Aljanso karas), po kurio brazilai žengė tolyn į Asunsjoną. 1890 m. čia įsikūrė vokiečių kilmės Gustavo Conrado Goetz, bet o jo mirties gyvenvietė nunyko. San Antonijus atkurtas 1903 m. Vėliau čia įsikūrė JAV šaldymo įmonė, lėmusi spartų gyvenvietės augimą.

## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
San Antonijus (reikšmės)

**San Antonijus** (*San Antonio* – „Šv. Antanas“) gali reikšti:

* San Antonijus – miestas JAV, Teksase;
* San Antonio de Arekas – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje;
* San Antonio Oestė – miestas Argentinoje, Rio Negre;
* San Antonio de los Kobresas – miestelis Argentinoje, Saltos provincijoje;
* San Antonijus – miestelis Argentinoje, Misjonese;
* San Antonijus – miestas Čilėje;
* San Antonio de los Banjosas – miestas Kuboje;
* San Antonio del Suras – miestas Kuboje;
* San Antonio Huista – miestas Gvatemaloje;
* San Antonio Palopo – miestas Gvatemaloje;
* San Antonijus – miestas Filipinuose;
* San Antonio Abadas – miestas Ispanijoje, Ibisoje;
* San Antonijus – miestas Paragvajuje;
* San Antonio de Palė – miestelis Pusiaujo Gvinėjoje;
* San Antonijaus lagūna – ežeras Bolivijoje;
* San Antonijus – upė JAV, Teksase.

## Taip pat skaitykite
* Santo Antonijus
Nueva Italija

**Nueva Italija** () – miestelis ir savivaldybė Paragvajuje, Centriniame departamente, į pietryčius nuo Asunsjono centro. Įsikūręs į rytus nuo Paragvajaus upės, apsuptas Ipoa pelkynų, bei Ita Ibatė kalvų. Į rytus nuo miesto teka Kaanjabė upokšnis (*Arroyo Caañabé*). Pro Nueva Italiją eina vietinis kelias Guarambarė-Karapegva.

## Istorija
Nueva Italija įkurta XX a. pr. emigrantų iš Italijos.

## Žymūs žmonės
* José Cardozo – Paragvajaus futbolininkas.

## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Ferrari 150° Italia

**Ferrari 150° Italia** (anksčiau vadintas **Ferrari F150**, o po pirmojo pavadinimo pakeitimo **Ferrari F150th Italia**) – Formulės 1 automobilis, kurį 2011 m. sezone naudojo Scuderia Ferrari ekipa. Tai yra 57-asis Ferrari pagamintas Formulės 1 modelis. Ferrari 150° Italia pavadinimas simbolizuoja 150-ąsias Italijos susivienijimo metines. Modelis buvo pristatytas 2011 m. sausio 28 d. komandos bazėje Maranelo mieste Italijoje.

## Pavadinimo pakeitimas
Paskelbus apie šį modelį, Ferrari jį pavadino F150. Tačiau vasario mėnesį JAV automobilių gamintojas Ford paskelbė, kad yra nepatenkintas Ferrari modelio pavadinimo panašumu į jų visureigio Ford F-150 ir ruošiasi kreiptis į teismą. Vasario 10 dieną Ferrari paskelbė, kad pervadina savo modelį į *Ferrari F150th Italia*. Taip pat italų gamintojas paskelbė, kad nesupranta, kodėl Ford pasipiktino, nes Ferrari modelis nėra serijinės gamybos.

Vėliau kovo mėnesį Ferrari komanda dar kartą oficialiai pakeitė šio modelio pavadinimą į *Ferrari 150° Italia*.

## Techniniai duomenys
* Važiuoklė – anglies pluoštas, korėta kompozitinė struktūra;
* Variklis – Ferrari Type 056 2,398 cm³, V8 (90°), apribotas iki 18,000 apsisukimų per min., 95 kg.;
* Pavarų dėžė – išilginė, sekvencinė pusiau automatinė (7 pavaros + atbulinės eigos), valdoma elektronika, įmontuota spartaus perjungimo sistema;
* Svoris – 640 kg (su vairuotoju, vandeniu ir visais priedais);
* Kuras – Shell V-Power ULG 66L/2 kuras, Shell Helix Ultra tepalai;
* Padangos – Pirelli P Zero, BBS Wheels ratlankiai (priekiniai ir galiniai): 13";

## 2011 m. sezonas
Jau pirmose lenktynėse Australijoje matėsi akivaizdus komandos atsilikimas nuo lyderių – kvalifikacijoje lenktynininkai sugebėjo užimti tik 5 ir 8 vietas, o lenktynėse pakilti vos per vieną poziciją. Vėlesnėse lenktynėse rezultatai buvo panašūs, o finišuoti ant podiumo pavyko Fernando Alonso tik ketvirtose lenktynėse Turkijoje.

Vėliau ispanas dar 8 kartus lipo ant podiumo ir pelnė vienintelę komandos pergalę Didžiojoje Britanijoje. Tuo tarpu brazilas Felipe Massa nesugebėjo prisitaikyti prie automobilio ir nė karto nefinišavo aukščiau penktosios vietos.

Komanda surinkusi 375 taškus antrą sezoną iš eilės baigė trečioje vietoje.

## Pilni Formulės 1 rezultatai
(**paryškintos** pole pozicijos; *pakreipti* greičiausi ratai)

## Nuorodos
Oficiali Ferrari 150° Italia svetainė 

## Šaltiniai
Arkadijus

**Flavijus Arkadijus** (gr. Ἀρκάδιος; 377/378 m. – 408 m. gegužės 1 d.) buvo Rytų Romos imperatorius nuo 395 m. iki mirties. Jis buvo vyriausias Teodosijaus I ir jo pirmos žmonos Elijos Flakcilos sūnus. Jo brolis buvo Vakarų Romos imperatorius Honorijus. Arkadijus buvo silpnas valdovas, jo valdymo metu ministrai ir jo žmona Elija Eudoksija turėjo milžinišką įtaką.

## Istorija

Arkadijus gimė Ispanijoje. Teodosijus I paskelbė jį Augustu ir imperatoriumi Rytinei imperijos daliai 383 m. sausį, o tų metų rugpjūtį Honorijus buvo paskelbtas antruoju imperatoriumi Romos imperijos vakarinei daliai.

Kaip imperatoriui Honorijui turėjo didelę įtaką romanizuotas vandalas ir *magister militum* Flavijus Stilichonas, o Arkadijui – Rufinas. Teigiama, kad Stilichonas norėjo daryti įtaką abiem imperatoriams, tad nusamdė gotų samdinius nužudyti Rufiną 395 m. Eunuchas Eutropijus užėmė Rufino vietą kaip svarbiausias Arkadijaus patarėjas.

Arkadijaus žmona Elija Eudoksija, kuri įtikino vyrą atleisti Eutropijų jo galios viršūnėje 399 m., irgi turėjo didelę įtaką. Tų metų liepos 13 d. Arkadijus paskelbė ediktą, kuriuo įsakė sugriauti visas nekrikščioniškas šventyklas.

Eudoksijos įtakai priešinosi Jonas Chryzostomas, Konstantinopolio patriarchas, kuris manė, kad ji su šeimos turtais daro įtaką imperatoriui. Eudoksija nuvertė patriarchą, bet mirė tais pačiais metais. Elija Eudoksija pagimdė Arkadijui keturis vaikus: tris dukras Pulcheriją, Arkadiją ir Mariną bei vieną sūnų, būsimą imperatorių Teodosijų II.

Likusį valdymą Arkadijui darė įtaką pretorijonų prefektas Antemijus, kuris susitaikė su Stilichonu Vakaruose. Arkadijus stengėsi atrodyti pamaldžiu krikščionimi ir mažai rūpinosi kariniais bei politiniais reikalais. 408 m. jis mirė nominaliai valdydamas savo imperiją.
Vilja Elisa

**Vilja Elisa** () – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 16 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, Asunsjono aglomeracijoje. Įsikūręs prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto, tarp Lambarės (vakaruose) ir San Antonijo (pietryčiuose). Eina Asunsjono-Itos kelias (*Acceso Sur*).

Verčiamasi pramone, prekyba, vaisių auginimu, daug gyventojų dirba sostinėje. Prie Paragvajaus upės kranto yra naftos perdirbimo gamykla.

Yra Švč. Karmelio kalno Mergelės katalikų bažnyčia, „Ramybės“ parkas, keletas mokyklų, kolegijų, Luis Alfonso Giagni futbolo stadionas, kuriame rungtyniauja „Club Sol de América“.

## Istorija
1899 m. įkurta Elisos kolonija, į kurią pradėjo keltis imigrantai iš Europos. Miesto statusą įgijo 1938 m.

## Galerija

Image:Villa Elisa Iglesia.png|Bažnyčia
Image:Villa_Elisa_Municipalidad1.png|Savivaldybė


## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Arvydas Daugėla

**Arvydas Daugėla** (g. 1964 m. Klaipėdos rajonas) – teisininkas, teisėjas, nuo 2010 m. Klaipėdos apygardos teismo (KLAT) pirmininkas.

## Biografija
1989 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1989 m. rugpjūčio mėn. Klaipėdos miesto vyriausiojo policijos komisariato Tardymo skyriaus tardytojas, nuo 1992 m. Klaipėdos miesto apylinkės teismo, nuo 1996 m. sausio mėn. Klaipėdos apygardos teismo teisėjas, nuo 1998 m. liepos mėn. iki 2010 m. birželio mėn. Klaipėdos apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas, nuo 2010 m. birželio Klaipėdos apygardos teismo pirmininkas.

Nuo 2002 m. birželio iki 2010 m. liepos mėn. Teisėjų etikos ir drausmės komisija, narys.

Moka rusų, anglų kalbas.

## Šaltiniai

|-
Viljeta

**Viljeta** () – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 34 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto. Pasiekiama kelio Gvarambarė–Alberdis atšaka.

Yra krovinis uostas. Veikia cemento gamykla, geležies dirbtuvės, medvilnės, elektros kabelių, agrochemijos įmonės. Įsteigta laisvoji ekonominė zona. Žvejyba.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1714 m. gubernatoriaus Chuano Gregorijo Basano kaip *San Felipe Borbón en el Valle de Bastán en los Campos del Guarnipitán*.

## Galerija

Image:Villeta INC.jpg|Cemento gamykla
Image:Villeta municipalidad.jpg|Savivaldybė
file:Villeta bienvenidos a la ciudad.jpg|Įvažiavimas į miestą


## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Ūkinė aplinkos teisė

**Ūkinė aplinkos teisė** (**ūkinė aplinkosaugos teisė**, **ūkinė ekologinė teisė**, **verslo aplinkosauginė teisė**) - ūkinės ir aplinkos teisės (ekologinės) šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių ūkinius aplinkos (ūkinės veiklos aplinkosauginius) visuomeninius santykius. Ūkinės aplinkos teisės tikslai - išsaugoti natūralią aplinką, išlaikyti (ekosistemų) funkcionalumą, reguliuojant ūkinę veiklą, jai nustatant ekologinius normatyvus, reikalavimus.

## Pošakiai
*viešoji ūkinė aplinkos teisė
*Privatinė ūkinė aplinkos teisė

## Sritys
*Aplinkos (ekologinių) mokesčių teisė
*Aplinkosauginės energetikos teisė
*Poveikio aplinkai vertinimo teisė
*Žemės ūkio aplinkos teisė
*kt.
Lino Karaliaus bei Aleksandr Sacharuk apkalta

**Lino Karaliaus ir Aleksandr Sacharuk apkalta** – konstitucinė Lietuvos Respublikos Seimo narių Lino Karaliaus ir Aleksandr Sacharuk Seimo apkalta.

## Balsavimo Seime skandalas
Pratęstos Seimo sesijos metu iš savo (Seimo nario) pulto plenarinėje posėdžių salėje A. Sacharuk net 13 kartų neleistinai balsavo už Liną Karalių (nedalyvavusį atitinkamų posėdžių metu). A. Sacharukas aiškinosi frakcijoje „radęs“ L. Karaliaus kortelę ir ją paėmęs, o balsavimo metu keliskart „susipainiojęs“ (pamatęs, kad balsavo ne savo kortele, pabalsuodavo dar ir savo).

Iš pradžių Sacharukas teisinosi L. Karaliaus kortele balsavęs „norėdamas įsitikinti, ar tikrai parlamentaras gali savo kortele pasinaudoti tik sėdėdamas savo vietoje“, tačiau 2010 m. sausio 21 d. Seimo Etikos ir procedūrų komisijos (EPK) posėdyje jau teigė, esą jis „susipainiojęs tarp kortelių“. Savo veiksmais A. Sacharukas pažeidė Seimo Statutą ir politikų elgesio kodeksą.

## Apkalta Seime
Dėl neteisėto elektroninės balsavimo kortelės panaudojimo ir balsavimo rezulatų klastojimo Linas Karalius buvo pašalintas iš Seimo apkaltos tvarka (2010 m. sausio 20 d. TPP frakcija inicijavo atitinkamas procedūras). A. Sacharukas išsaugojo mandatą.

## Šaltiniai
Ruta 2

**Ruta 2** – valstybinės reikšmės Paragvajaus plentas, oficialiai vadinamas ***Ruta Nacional N° 2 „Mariscal José Félix Estigarribia“***. Jungia šalies sostinę Asunsjoną su šalies šiaurėje, su Kaaguasu departamento sostine Koronel Ovjedu. Ilgis – 132 km. Kelias yra 1-2 eismo juostų į vieną pusę.

Yra 2 mokesčių surinkimo punktai: *Ypacarai* (38,5 km) ir *Coronel Oviedo* (125 km).

## Gyvenvietės

Svarbesnės gyvenvietės prie kelio:
Ipakarajus (miestas)

**Ipakarajus** (, ) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 37 km į rytus nuo Asunsjono centro. Įsikūręs tuoj į pietus nuo Ipakarajaus ežero ir link jo tekančių upelių (*Pirayú, Paso Puente, Estrella, Jukury*). Pro miestą eina nacionalinis plentas *[[Ruta 2]]*, taip pat keliai į Aregvą ir Paragvari.

Verčiamasi medvilnės auginimu, amatais, tekstilės, medžio, odos dirbinių gamyba, aliejaus pramone, gitarų gamyba.

Yra Šv. Kristaus Širdies bažnyčia, muziejus, kultūros namai su miesto įkūrėjų mauzoliejumi, „Bicentenario Nacional“ stadionas. Ipakarajaus ežeras – svarbi turistinė šalies vieta. Vyksta kasmetinis Ipakarajaus ežero folkloro festivalis.

## Istorija
Gyvenvietė žinoma nuo XVII a. Oficialiai įkurta 1887 m.

## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Vyžuonų dvaras

**Vyžuonų dvaras** - dvaras Utenos rajone, Vyžuonose. Išlikę tik pagalbiniai dvaro statiniai klojimai, sandėliai, kumetynas, tvartas, spiritinė, kalvė ir kiti).

## Istorija
Pirmasis dvaro valdytojas buvo Kristinas Astikas. Už tarnystę Vytautui Didžiajam jis, kartu su žemėmis Vyžuonų krašte, dovanų gavo ir pačias Vyžuonas.

Dvarą, kaip ir Vyžuonas, ilgokai valdė Kristino palikuonys - Radvilos. Jie Vyžuonas valdė nuo 1446 m.

1599 m. Kristupo Radvilos Perkūno testamentu dvarą paveldėjo jauniausias sūnus Kristupas Radvila Jaunasis. Po kontrreformatų pergalės bei 1655 m. Jonušo Radvilos mirties giminės įtaka Vyžuonose susilpnėjo. Dvaras keitė savininkus - paskutinis Radvila buvo Dominykas Jeronimas Radvila, vėliau valdė Tiškevičiai, Vaitiekus Puslovskis (dvarą nupirko iš Radvilų turto likvidacinės komisijos), Eduardas Čapskis ir kiti. Paskutinis dvaro centrą 1904-1940 m. valdė Vyžuonų klebonas Aleksandras Mileika.

### 1863 m. sukilimas
Už paramą 1863 m. sukilimui dvaras (kartu su Kalnaberžės dvaru) buvo konfiskuotas iš Eduardo Čapskio.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyžuonų dvaras, Utenos r. (miestai.net)
* Vyžuonų buv. dvaro sodyba (Kultūros vertybių registras)
* Lietuvos dvarų duomenų bazė
Denholmas

**Denholmas** ( 'danų sala') – maža sala Vokietijos Baltijos jūros pakrantėje, Štrelazundo sąsiauryje tarp Riugeno salos ir žemyne esančio Štralzundo miesto. Denholmas yra į rytus nuo Štralzundo. Per salą eina du tiltai iš Štralzundo į Riugeną – senas *Rügendamm* ir naujas *Rügenbrücke*.

1807 m. saloje vyko susirėmimas tarp Švedijos ir Prancūzijos kariuomenių. Tuo metu sala priklausė Švedijos Pomeranijai.
Umancas

**Umancas** () – Vokietijai (Meklenburgas-Priešakinė Pomeranija) priklausanti maža Baltijos jūros sala. Umanco plotas yra 20 km². Umancas kartu su Riugenu ir Hidenze yra vieno Riugeno rajono sudedamosios dalys. 

Umancas yra Priešakinės Pomeranijos Užutėkių nacionalinio parko () dalis.
Magnitogorskas

**Magnitogorskas** () – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, prie Uralo upės. 2010 m. sausio 1 d. duomenimis mieste gyvena 409 961 žmogus. Magnitorgorskas yra stambus juodosios metalurgijos centras.

## Istorija
Dabartinio miesto vietoje 1743 m. buvo pastatytas pasienio fortas. Miestas ėmė augti 1929 m., kai jame dėl greta esančių didelių geležies rūdos išteklių imta plėtoti metalurgijos pramonė. 1931 m. Magnitogorskui suteiktos miesto teisės. 1937 m. miestas paskelbtas uždaru, į jį neleista atvykti užsieniečiams. Šis draudimas panaikintas žlugus tarybų valdžiai.

## Tautinė sudėtis

Daugiau kaip 80 proc. Magnitogorsko gyventojų sudaro rusai. Didžiausios tautinės mažumos – baškirai (10 proc.), totoriai (4,4 proc.), ukrainiečiai (4,3 proc.), baltarusiai (1 proc.). Iš viso mieste gyvena 92 tautybių gyventojai.

## Šaltiniai
Vytautas Širvydas

**Vytautas Širvydas** (1898 m. liepos 15 d., senuoju stiliumi – liepos 2 d., Subatė, dab. Latvija – 1981 m. gegužės 15 d. Hadsonas, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, bibliografas.

## Biografija
1903 m. su motina atvyko į JAV. Mokėsi Filadelfijos ir Bruklino mokyklose. 1909 m. su motina grįžo į Lietuvą. 1913 m. Subatėje baigė valstybinę dviklasę mokyklą. 1916 m. vėl grįžo Amerikon. Studijavo Valparaiso universitete ir trejus metus chemijos kursą Kuper Unione. Nuo 1929 m. dirbo JAV imigracijos tarnybos inspektoriumi.

Nuo 1912 m. bendradarbiavo beveik visuose JAV lietuvių periodiniuose leidiniuose. 1917–1929 m. laikraščio „Vienybė“ redakcinio kolektyvo narys, vienas iš redaktorių. Parengė daug straipsnių ir leidinių iš Amerikos lietuvių knygų istorijos, savo tėvo J. O. Širvydo biografiją ir kt.

## Bibliografija
* *[[Vincas Ambrozevičius]]*, Čikaga, 1942 m.
* *[[Bronius Kazys Balutis]], jo gyvenimas ir darbai*, 1951 m.
* *Amerikos lietuvių knygos 1875–1904: Kovos metai dėl savosios spaudos*, 1957 m.

## Šaltiniai
Jonas Šiožinys

**Jonas Šiožinys** (1915 m. liepos 9 d., senu stiliumi – birželio 26 d. Šiožiniuose, Utenos apskritis – 1987 m. liepos 18 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, prozininkas, žurnalistas, vertėjas.

## Biografija
1938–1940 m. dirbo Marijampolės spaustuvėje, 1940 m. – žurnalo „Liaudies sveikata“ redakcijoje, 1941–1943 m. – Antalieptės bibliotekoje, 1946–1953 m. – Mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje. 1954 m. baigęs Vilniaus bibliotekinį technikumą, iki 1957 m. studijavo bibliotekininkystę Vilniaus universitete. 1957–1976 m. dirbo laikraščio „Lietuvos pionierius“ redakcijoje.

## Kūryba
Eilėraščius pradėjo spausdinti 1934 m. vaikų spaudoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Jaunasis ūkininkas“, „Šaltinėlis“, „Žiburėlis“, „Žvaigždutė“, nuo 1934 m. – „Karys“, „Jaunoji karta“, „Lietuvos ūkininkas“. Išvertė rusų, baltarusių, ukrainiečių, lenkų poetų kūrinių. 

## Bibliografija
* *Debesėliai*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, 1936 m.
* *Smėlio nameliai*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, 1938 m.
* *Sesutės juosta*, poezija, 1939 m.
* *Baltos langinės*, poezija, 1973 m.
* *Rogių kelias*, poezija, Vaga, 1976 m.
* *Kiškučių vasara*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, Vaga, [1980 m.
* *Margi vasarojai*, poezija, 1981 m.
* *Varnalėšos berniukas*, poezija, 1984 m.
* *Indrajos giminė*, poezija, 1985 m.
* *Diena kaip uoga*, eilėraščių ir apsakymų vaikams rinkinys, [1986 m.

## Įvertinimas
1989 m. Šiožinių kaime Lietuvos kraštotyros draugijos Utenos skyriaus rūpesčiu atidengtas stogastulpis (autorius – Stasys Karanauskas).

## Šaltiniai
Ipanė (miestas)

**Ipanė** (, ) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 27 km į pietryčius nuo Asunsjono centro. Įsikūręs prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto ir 3 jo intakų (Ipanės, Potrerito ir Itororo), tarp San Antonijo ir Gvarambarės. Eina Asunsjono-Itos kelias (*Acceso Sur*).

Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, tekstilės pramone (gaminami hamakai, krepšiai). Yra Šv. Apaštalo Petro bažnyčia, *Acosta Ñu* karinis licėjus.

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1538 m. gubernatoriaus Domingo Martineso de Iralos, veikė pranciškonų misija. Vėliau gyvenvietė atkurta 1862 m.

## Šaltiniai
Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
Leonardas Šimutis

**Leonardas Šimutis** (1892 m. lapkričio 6 d. Šėrikai, Šilalės valsčius, Tauragės apskritis – 1975 m. balandžio 17 d. Čikaga, JAV) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, Lietuvos politinis veikėjas, publicistas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1912 m. baigęs Maskvos gimnaziją, 1913 m. išvyko į JAV, 1915 m. studijavo Šv. Bedos koledže, nuo 1917 m. – Lojolos universitete Čikagoje teisę, anglų kalbą ir žurnalistiką, Niujorke sociologiją.

Pirmuosius rašinius paskelbė 1911 m. 1914 m. Čikagoje redagavo laikraštį „Katalikas“. 1915 m. suorganizavo žurnalo „Vytis“ leidimą, jo administratorius. 1918–1926 m. laikraščio „Garsas“ vyriausiasis redaktorius. 

Rinkimai vyko gegužės 8–10 dienomis. Atvykęs į Lietuvą tuojau sužinojo, kad jau yra išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje kaip LKDP narys. Oficialiai pareigas pradėjo eiti birželio 2 d. Seime įėjo į krikščionių demokratų bloką ir nuo birželio 9 d. priklausė Žemės ir miškų ūkio komisijai, darbavosi Darbo ir socialinės apsaugos komisijos pirmininko pavaduotoju. 1926–1927 m. – vienas iš „Ryto“ redaktorių Kaune. Po valstybės perversmo, 1927 m. pradžioje, buvo įkūręs konsultacinį biurą užsienio lietuviams Kaune (Ožeškienės g. 3), LKDP būstinėje.

Nuo 1932 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos generalinis sekretorius, 1940–1948 m. – pirmininkas. 1940–1965 m. Amerikos lietuvių tarybos pirmininkas.

1927–1968 m. dienraščio „Draugas“ vyriausiasis redaktorius, „Tėvynės sargas“ redaktorius. Spausdino publicistinius straipsnius, eilėraščius, noveles, vaizdelius. 

## Bibliografija
* *Amerikos lietuvių taryba*, Čikaga, 1971 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* ŠIMUTIS Leonardas (1892–1975) | lrs.lt
Aleš Debeljak

**Alešas Debeljakas** (, g. 1961 m. gruodžio 25 d. Liublianoje) – slovėnų rašytojas, eseisas, vertėjas, redaktorius, kritikas ir kultūros sociologas.

## Biografija

Alešas Debeljakas 1985 m. apsigynė diplomą Liublianos universiteto Filosofijos fakultete iš lyginamosios kalbotyros, o 1993 m. apsigynė kultūros sociologijos daktaro laipsnį Sirakūzų universitete Niujorke. Taip pat buvo Senior Fulbright fellow Berklio universitete, dirbo Institute of Advanced Study-Collegium Budapešte, vėliau Civitella Ranieri Center ir Bogliasco Liguria Study Center for the Arts and Humanitites. Įsidarbino Liublianos Tarptautinių ryšių fakultete, 1999 m. tapo profesoriumi. 1985-1988 m. buvo pagrindinis laikraščio „Problemi“ redaktorius. Už eilėraščių rinkinį *Slovar tišine* 1989 m. gavo *Jenkova* premiją, o 1990 m. už kūrinius *Slovar tišine* ir *Postmoderna sfinga* – *Prešereno fondo* premiją. 

Alešas Debeljakas yra Tarptautinių ryšių fakulteto Kultūrų ir religijų mokymo centro pirmininkas ir profesorius, tarptautinių žurnalų *Sarajevski zvezki* ir *Verse* bendraautoris bei pagrindinis knygų rinkinio *Terra Incognita: Writings from Central Europe*, kurį leidžia „White Pine Press“ Bufale, JAV sudarytojas. Su amerikiete žmona ir trimis vaikais gyvena Liublianoje.

## Literatūrinė kūryba

Alešo Debeljako daugiausia melancholiškai intonuotai poezijai svarbus dialogas su moderniojo meno tradicija ir ekzistencialistiniu mąstymu (*Imena smrti*, 1985; *Slovar tišine*, 1987), taip pat karo karo įvykių atgarsiai buvusioje Jugoslavijoje ir gyvenimo patosas šeimoje (*Minute strahu*, 1990; *Mesto in otrok*, 1996).
Esė srityje Alešas Debeljakas buvo vienas iš įtvirtinusių Slovėnijoje postmodernizmą (*Posmrtna sfinga*, 1989). Rašė ir straipsnius bei skiltis, slovėnų raštijos ir literatūros kritikos tyrinėjimais (*Melanholične figure*; *Esej o književnosti*, 1988).
Už savo darbus gavo ir Slovėnijos Respublikos mokslo ambasadoriaus pripažinimą. Rašytojo knygos buvo išleistos anglų, japonų, vokiečių, kroatų, serbų, makedonų, lenkų, lietuvių, rumunų, suomių, vengrų, čekų, slovakų, ispanų ir italų kalbomis. 

## Šaltiniai
* Enciklopedija Slovenije; knjiga 16, Mladinska knjiga, Ljubljana, 2002
* Veliki splošni leksikon; knjiga 4, DZS,  Ljubljana, 2006

## Nuorodos
Alešo Debeljako kūryba http://wordswithoutborders.org/article/unanswered-plea/
Ramutė Šimukauskaitė

**Ramutė Šimukauskaitė** (g. 1952 m. sausio 4 d. Jundeliškėse, Jiezno rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

## Biografija
1969 m. baigė Jiezno vidurinę mokyklą, 1981 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1971–1982 m. dirbo Prienų rajono laikraščio „Naujas gyvenimas“ redakcijoje literatūrinė darbuotoja, skyriaus vedėja. 1982–1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Žurnalistikos katedros jaunesnioji mokslinė bendradarbė, asistentė. 1991 m. išrinkta Prienų rajono tarybos laikraščio „Naujas gyvenimas“ redaktore; nuo 1995 m. kovo – Prienų rajono laikraščio „Gyvenimas“ redaktorė ir UAB „Gyvenimas“ direktorė. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narė. Nacionalinės rajonų ir miestų laikraščių leidėjų asociacijos valdybos pirmininkė, Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narė.

## Šaltiniai
Stasys Šimonis-Šimanauskas

**Stasys Šimonis-Šimanauskas** (1896 m. kovo 3 d. senu stiliumi – vasario 20 d. Surniškių dvare, Vaiguvos valsčius, Šiaulių apskritis – ?) – Lietuvos ekonomistas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1912–1922 m. su šeima gyveno JAV. 1930 m. Kaune, Vytauto Didžiojo universitete baigė ekonomikos mokslus. Nuo 1933 m. dirbo Kauno ligonių kasoje ir redagavo žurnalą „Darbo sveikata“, 1934–1940 m. šį leidinį pakeitusio žurnalo „Sveikata ir darbas“ redaktorius. 1939 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 

## Šaltiniai
Juozas Otonas Širvydas

**Juozas Otonas Širvydas** (1875 m. balandžio 16 d. Dauliūnai, Rokiškio valsčius – 1935 m. gruodžio 27 d. Jūžintai, Rokiškio valsčius) – Lietuvos knygnešys, žurnalistas, publicistas, redaktorius.

## Biografija
Skaityti pramoko iš savo motinos, vėliau lankė mokyklą Jūžintuose. Dar būdamas jaunuoliu pradėjo „daraktoriauti“. Keturias žiemas mokė kaimiečių vaikus Kuokšių, Bilaišių ir kituose kaimuose. Bevažinėdamas po kaimus susipažino su spaudos platintojais, vėliau ir su knygnešiais

1894–1895 m. leido ranka rašytą laikraštėlį „Triūsas mužikėlio“ (iš viso buvo išleista 14 laikraščio numerių, apie 600 puslapių), platino draudžiamą spaudą, padėjo liaudies švietėjo J. Katelės darbams. Vienas Lietuviškų vakarų pradininkų. 1896–1897 m. už slaptą veiklą kalėjo Panevėžio kalėjime, buvo ištremtas 3 metams į Kuršo guberniją, Subatės miestelį. 1901–1902 m. kūrė nelegalias spaudos platinimo, tautosakos rinkimo draugijas. 1902–1928 m. gyveno JAV 1903–1905 m. ir 1907–1912 m. redagavo laikraštį „Vienybė lietuvninkų“, 1905–1907 m. – lietuvių socialistų sąjungos leidinį „Kova“, 1921–1928 m. – „Vienybę“. Lietuvių spaudos draugijos narys. Rašė ir lietuvių žurnalistikos istorijos, teorijos ir praktikos temomis, reiškėsi literatūros kritikoje. 1914–1915 m. laikraštyje „Vienybė lietuvninkų“ skelbė vieną iš pirmųjų lietuvių periodikos istorijos darbą „Lietuvių spauda praeity“ (liko nebaigtas), rinko medžiagą JAV lietuvių spaudos istorijos apžvalgai. Pasirašinėjo *Aitvaras, Daugmatis, Kregždūnaitis* ir kt. slapyvardžiais.

Spaudos darbe daug padėjo žmona Katrė Dulkytė – Širvydienė (gim. 1894 12 30 Kuprių kaime). Jų pradėtus darbus baigė sūnus Vytautas Širvydas. 

Jo vardu pavadinta Jūžintų Juozo Otto Širvydo vidurinė mokykla.

## Šaltiniai