open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bulvių valgytojai

**Bulvių valgytojai** – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) garsiausias „olandiškojo“ periodo paveikslas.

## Apie paveikslą

Paveikslą „Bulvių valgytojai“ V. van Gogas nutapė per 1885 m. balandžio mėnesį Niuneno miestelyje pietų Nyderlanduose. Tai ambicingiausia Van Gogo „olandiškojo“ periodo drobė, kuriai jis paruošė daugiau nei šimtą piešinių ir du tapytus eskizus. Paveikslas yra Van Gogo muziejuje Amsterdame ir galutinis eskizas − Kröller-Müller muziejuje Oterlo. Paveikslas yra tamsių spalvų ir vaizduoja žemos socialinės padėties žmones – valstiečių šeimą, susėdusią aplink stalą ir valgančią bulves. Tuo šis kūrinys turi ryšių su tuometinės olandų Hagos realistinės dailės mokyklos stilistika.

Paveiksle pavaizduota De Groot-van Rooij valstiečių šeima, tačiau Van Gogui nerūpėjo tikslūs valstiečių portretai. Jis stengėsi perteikti sunkią valstiečių dalią, jų buities atmosferą. Veikėjai vaizduojami iškreiptais veidais, sulysusiomis kaulėtomis rankomis. Vincentas rašė broliui Teo apie paveikslą: *„Matai, aš norėjau jį sukurti, kad žmonės turėtų supratimą, kaip šie žmonės, kurie valgo bulves prie menkos lempos šviesos, dirbo žemę tomis pačiomis rankomis, kuriomis dabar ima maistą ... ir jie sąžiningai nusipelnė savo valgio“*. Vėliau dailininkas sukūrė paveikslo litografiją.

## Nuorodos

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Van Gogo muziejus
* Kröller-Müller muziejus
Kviečių laukas su varnais

**Kviečių laukas su varnais** – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Kviečių laukas su varnais“ V. van Gogas nutapė 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus prieš pat savo savižudybę. Dėl tragiškos paveikslo atmosferos jis dažnai vadinamas paskutiniuoju Van Gogo kūriniu, nors tai nėra tikra. Tikima, kad juodi varnai virš geltonai oranžinio kviečių lauko reiškia dailininko numatytą artimą mirtį. Kelias per kviečius, su kontrastiniai raudonais ir žaliais tonais, interpretuojama, reiškia gyvenimo kelią. Dramatiškas, debesuotas dangus užima trečdalį drobės virš kviečių lauko.

## Nuorodos
* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Van Gogo muziejus
Saulėgrąžos (Van Gogas)

**Saulėgrąžos** – grupė paveikslų tuo pačiu pavadinimu, kuriuos nutapė olandų dailininkas postimpresionistas Vincentas van Gogas (1853−1890). Tai vieni iš žinomiausių Van Gogo kūrinių.

## Apie paveikslus
Vincentas van Gogas nutapė dvi saulėgrąžų natiurmortų serijas. Viena sukurta Paryžiuje 1887 metais ir vaizdavo gėles, paskleistas ant stalo. Dailininkas nutapė 4 tokius paveikslus. Kita, žymesnė serija, sukurta 1888 m. Arlyje, ir vaizdavo gėles vazone. Van Gogas šiais paveikslais tikėjosi pradžiuginti Polį Gogeną, kuris pakviestas turėjo atvykti į taip vadinamą „geltoną namą“. Du iš šių paveikslų kabojo P. Gogeno miegamajame. Vincentas broliui Teo rašė: *„Tai tokios rūšies paveikslas, kuris keičia savo charakterį ir tampa turtingesniu, kai kuo daugiau į jį žiūri. Be to, tu juk žinai, Gogenui jos nepaprastai patinka. Kartą tarp kitų dalykų jis man pasakė: tai ... yra ... gėlė“*. Van Gogas Arlyje seriją pradėjo nuo paveikslo su 3 saulėgrąžomis ir vėlesniuose nutapė daugiau gėlių – 5, 12 ir 15 vienetų. Polis Gogenas po išvykimo iš Arlio paprašė Van Gogo atsiųsti jam saulėgrąžų paveikslą ir Vincentas nutapė kelias jau tapytų paveikslų replikas.

1987 m. vienas iš Van Gogo *„*Saulėgrąžų*“* paveikslų aukciono metu buvo parduotas už rekordinę 39,9 mln. JAV dolerių sumą. 6 iš 8 Van Gogo „Saulėgrąžų“ yra muziejuose. Vienas Arlio laikotarpio paveikslas su pavaizduotomis 5 saulėgrąžomis pražuvo antrojo pasaulinio karo metu.

### Galerija

Four Withered Sunflowers.jpg| Kröller-Müller muziejus, Oterlo
Vincent van Gogh - Sunflowers (Metropolitan Museum of Art).jpg| Metropolitano meno muziejus, Niujorkas
Van Gogh - Zwölf Sonnenblumen in einer Vase.jpeg| Naujoji pinakoteka, Miunchenas (replika Filadelfijos muziejuje)
Vincent Willem van Gogh 127.jpg| Londono nacionalinė galerija, (replikos Van Gogo muziejuje ir Sompo muziejuje Tokijuje)


## Išnašos

## Nuorodos

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
Miegamasis Arlyje

**Miegamasis Arlyje** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų. Nutapytas trimis versijomis.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Miegamasis Arlyje“ V. van Gogas nutapė 1888 m. spalį Arlyje Provanse. Šis paveikslas (dabar Van Gogo muziejuje Amsterdame) buvo pažeistas potvynio metu, kai dailininkas buvo ligoninėje. Van Gogas buvo pasiuntęs paveikslą broliui Teo, kai pastarasis pasiūlė jį nutapyti iš naujo ir persiuntė kūrinį atgal į Arlį. 1889 m. rugsėjį Van Gogas nutapė identiško dydžio paveikslo kopiją, kuri dabar yra Čikagos meno institute. Kita, šiek tiek mažesnė kopija yra Orsė muziejuje Paryžiuje. Visi trys paveikslai šiek tiek skiriasi tarpusavyje.

Paveiksle vaizduojamas taip vadinamo „geltono namo“ Arlyje, kuriame Vincentas van Gogas nuomojosi kambarius, tapytojo miegamasis. Laiške broliui Vincentas rašė: *„Tai yra tiesiog mano miegamasis. Gausi spalva ... turi užvesti mintį apie poilsį ir miegą. Aš galvojau, kad žvelgiant į paveikslą mes galėsime nustoti galvoti ir svajoti“*.

## Nuorodos
* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Orsė muziejus 
* Čikagos meno institutas
Geltonas namas

**Geltonas namas** (kitaip **Gatvė**) – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Geltonas namas“ V. van Gogas nutapė 1888 m. rugsėjį Arlyje. Geltonu namu vadinamas namo, buvusio Lamartino aikštės Nr. 2, dešinysis sparnas (paveikslo centre). Jį Vincentas van Gogas išsinuomojo 1888 m. gegužės mėnesį. Dailininkas svajojo, kad jame įsikurs tapytojų kolonija, kuri gyvens ir kurs kartu. Langas su praviromis langinėmis kampe rodo svečių kambarį, kuriame buvo apsistojęs Polis Gogenas. Kairiau jo langas su viena praverta langine − Van Gogo miegamasis. Pačioje paveikslo kairėje pavaizduotas šviesiai rožinis namas už medžio − restoranas, kuriame valgydavo Van Gogas. Paveikslo dešinėje pavaizduotas aveniu, praeinantis po dviem geležinkelio tiltais. Laiške broliui Vincentas rašė, kad saulės nušviestų geltonų namų ir mėlyno dangaus tema yra sunki ir viliojanti. Antrojo pasaulinio karo metu namas buvo pažeistas sąjungininkų bombardavimų ir jo likučiai vėliau nugriauti. Paveikslas niekuomet nepaliko Van Gogų šeimos nuosavybės ir dabar yra Van Gogo muziejuje Amsterdame. Pats Van Gogas jį vadino pavadinimu „Gatvė“.

## Nuorodos
* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Van Gogo muziejus
Vytautas Tumėnas

**Vytautas Tumėnas** (g. 1965 m. rugsėjo 27 d. Kaune) – Lietuvos menotyrininkas, etnologas, istorikas.

## Biografija

1983 m. Vytautas Tumėnas baigė M. K. Čiurlionio menų gimnazijos Dailės skyrių. 1988 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, meno istorijos, teorijos ir kritikos specialybę, 1988–1991 m. dirbo Lietuvos liaudies kultūros centre Tautodailės skyriuje, Tautinio kostiumo sektoriuje moksliniu bendradarbiu. Nuo 1990 m. dirba Lietuvos istorijos instituto Etnologijos skyriuje (nuo 1990 – vyr. laborantas; nuo 1991 – jaunesnis mokslinis bendradarbis; 1993–1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto (ir Lietuvos istorijos instituto) doktorantas; nuo 1998 m. – LII asistentas; nuo 1998 11 18 – LII mokslinis darbuotojas). 1998 m. sausio 29 d. Vytauto Didžiojo universitete apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją.

Vytautas Tumėnas yra Lietuvos dailės istorikų draugijos narys (nuo 1995 m.), *Société Européene pour l’Astronomie dans la Culture* narys (2002 m.), Tautinių tradicinių dailiųjų amatų dirbinių ekspertų komisijos prie Lietuvos ūkio ministerijos pirmininko pavaduotojas (1991–2000 m.), pirmininkas (2003 m.), LR Kultūros ir sporto rėmimo fondo ekspertas (2004–2005 m.), Archeomitologijos instituto JAV asocijuotas bendradarbis (nuo 2004 m.), Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys (nuo 2005 m.), Lietuvos dailininkų sąjungos narys (nuo 2006 m.), LR Seimo Etninės kultūros globos tarybos narys (nuo 2009 m.), *Nordic Association for Semiotic Studies* narys (nuo 2013 m.), *Société Internationale d ́Ethnologie et Folklore* (SIEF) narys (nuo 2013 m.).

## Bibliografija
* *Lietuvių tautinės juostos*, Vilnius, 1989, 22 p.
* „Lietuvių tradicinių rinktinių juostų ornamentas: tipologija ir semantika“, *Lietuvos etnologija*, t. 9, Vilnius, 2002, 281 p.
* „Šiuolaikinės lietuvių tautodailės ypatybės“ / Features of Lithuanian Contemporary Folk Art, V. Tumėnas (teksto autorius), J. Rudzinskas, G. Jurgaitienė (sud.), *Šiuolaikinė lietuvių tautodailė/Lithuanian Contemporary Folk Art*, Vilnius: Lietuvos tautodailininkų sąjunga, 2007, 120 p.
* „Tautodailė Punsko – Seinų krašte / Folk Art in Punskas – Seinai Region“, V. Tumėnas, J. Rudzinskas (sud.), V. Tumėnas (teksto autorius), *Punsko – Seinų krašto tautodailė/Folk Art in Punskas – Seinai Region*, Vilnius: Lietuvos tautodailininkų sąjunga, 2007.
* „Zarasų krašto medžio drožėjai: kultūrinės tapatybės bruožai“, V. Savoniakaitė, V. Tumėnas, *Zarasų krašto gyvieji tradiciniai amatai*. I dalis: Audimas ir medžio drožyba (su santrauka anglų kalba), I.Vaitkevičienė (sud.). Zarasai: Zarasų krašto muziejus, 2009, p. 42-59.
* *Palmira Damijonaitienė – Lietuviškų juostų diplomatė*, V. Rimkus, V. Tumėnas (tekstų autoriai), Palmira Damijonaitienė, J. Rudzinskas (sud.). Vilnius: Viešoji įstaiga Tautodailininkų sąjungos fondas, 2011, p. 6-19.
* „Šiaudinių sodų simbolikos archetipai“, V. Tumėnas, J. Vaiškūnas, V. Sniečkuvienė, A. Gaspariūnienė, *Sodo rėda*, M. Liugienė (sud.). Vilnius: Vilniaus etninės kultūros centras, 2012, p. 5-26.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vytauto Tumėno straipsniai puslapyje ''Tautos menta''
Paežerių miškas

**Paežerių miškas** (arba ***Legminių miškas***) – miškas šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, 2 km į rytus nuo Pakruojo. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Pakruojo girininkijai. Apima 8 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję priemoliai, yra dolomito klodų.

Medynai:
* beržynai: 46 %
* eglynai: 21 %
* drebulynai: 14 %
* uosynai: 11 %
* ąžuolynai: 4 %
* pušynai: 2 %
* juodalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 19 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 20 %, brandūs 17 %.

Paežerių miške gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (šernai, stirnos), kiškiai.

Pietiniu pakraščiu eina kelias . Aplink įsikūrę Paežeriai I, Minioniai, Pakruojo sodai.

## Šaltiniai
Paežerių miškai

**Paežerių miškai** – miškai šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, 8 km į pietvakarius nuo Kuršėnų. Priklauso Kuršėnų miškų urėdijos Paežerių girininkijai. Apima 22,3 km² plotą. Masyvą sudaro Paežerių, Steponiškės, Pusgudžių, Žaigėnų miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, velėniniai glėjiįki sujaurėję priemoliai ir priesmėliai. Teka Ventos baseino upelis Družupis. Pietuose slūgso Pusgudžių pelkė.

Medynai:
* beržynai: 46 %
* eglynai: 28 %
* drebulynai: 7 %
* baltalksnynai: 7 %
* uosynai: 4 %
* pušynai: 4 %
* juodalksnynai: 4 %

Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 43 %, pribręstantys 18 %, brandūs 14 %.

Paežerių miškuose gyvena šernai, stirnos, briedžiai, elniai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, kiškiai, slankos, jerubės. Miške auga saugomi Paežerių ąžuolas ir Dugnų ąžuolas.

Aplink įsikūrę Paežeriai, Pusgudžiai, Urkuvėnai, Šilėnai, Pūšiliai, Vilkiškė, Juozapava, Lapkasiai.

## Šaltiniai
Paežerių–Gurbšilio miškai

**Paežerių-Gurbšilio miškai** – miškai pietų Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, 6 km į rytus nuo Vilkaviškio. Priklauso Marijampolės miškų urėdijos Paežerių girininkijai. Apima 13,1 km² plotą. Masyvą sudaro Paežerių ir Gurbšilio miškai.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai. Pietiniu kraštu teka Šeimenos intakas Vilkauja, o per miškus – Šešupės intakas Gulbinas.

Medynai:
* beržynai: 29 %
* eglynai: 27 %
* juodalksnynai: 25 %
* drebulynai: 11 %
* pušynai: 6 %
* uosynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 11 % medynų, pusamžiai medžiai 82 %, pribręstantys 5 %, brandūs 2 %.

Aplink Paežerių-Gurbšilio miškus įsikūrę Paežeriai, Gurbšilis, Būda, Smalinyčia, Stirniškiai, Vilkiškiai, Palūkiškiai, Sarmačinai, Skriaudupis, Rūda, Dumčiai.

## Šaltiniai
Zalavo dvaras

**Zalavo dvaras** – buvęs Pilsudskių šeimos dvaras, kurio liekanos išlikusios Zalavo kaime, Pabradės seniūnijoje, Švenčionių rajone, netoli kelio . Į dvarvietę atveda daugelio lenkų tautybės turistų maršrutas, nes čia gimė žymus Lenkijos valstybės veikėjas, maršalas Juzefas Pilsudskis (1867–1935). Jis aukštinamas dėl indėlio atkuriant nepriklausomą Lenkiją po Pirmojo pasaulinio karo, bet Lietuvoje jo atminimas yra kontroversiškas dėl Vilniaus krašto okupacijos.

Dvarvietė yra atviroje vietovėje tarp plento ir Meros upės. Į ją veda lauko kelias, grįstas skaldytais akmenimis. Teritorija sutvarkyta, puoselėjamas parkas su renginių vieta, pastatyti atminimo akmenys žymiems lenkų tautos žmonėms. Išlikę tik senieji ūkiniai pastatai ir ąžuolas, pasodintas buvusios dvaro sodybos vietoje.

Zalavo dvaras 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Istorija

Zalavo dvaras buvo pastatytas XIX a., iš dalies rekonstruotas XX a. pradžioje. Pilsudskiams jis priklausė nuo 1863 metų.  Dvaras sudegė 1875 m. per kilusį gaisrą ir daugiau nebeatsigavo. Pilsudskiai persikėlė gyventi į Vilnių.

1935 m. imtasi tvarkyti garsiųjų Pilsudskių tėviškę. Atstatyta oficina – tarnų namas, suremontuoti kepyklos ir kalvės pastatai, senoji rūkykla. Buvusioje kepykloje buvo įrengtas muziejus ir skaitykla su J. Pilsudskio kūriniais.  Šalia dvaro liekanų 1937 m. pasodintas ąžuolas, kuris tebestovi ir dabar. Sovietmečiu atnaujinta sodyba buvo sunaikinta. 

Idėja sutvarkyti vietą, kurioje stovėjo Pilsudskių dvaro sodyba, kilo Lenkijos nevyriausybinei organizacijai „Wspolnota Polska“. 2005 m. Lietuvos lenkų sąjungos iniciatyva J. Pilsudskiui buvo pastatytas paminklinis akmuo.

## Galerija


Zalavo dvaras, viena iš atminimo stelų.JPG|Viena iš atminimo stelų
Zalavo dvaras, parke 2.JPG|Medelis, pasodintas mokinių iš Suražo
Zalavo dvaras, parke.JPG|Medelis, pasodintas mokinių iš Turošn Košcelnos


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai 
* Zalavo dvarvietė 
* Renkamos lėšos Juzefo Pilsudskio gimtinei Švenčionių rajone sutvarkyti
* Švenčionių rajono lankytinos vietos. Architektūriniai objektai
Juzefas Soltykas

**Juzefas Soltykas** (m. 1735 m.) – Karūnos tribunolo vicemaršalka 1723 metais, Liublino kaštelionas 1731-1735, Belzo kaštelionas 1724-1731, Podolės pataurininkis. 

## Literatūra

* Urzędnicy województwa lubelskiego XVI-XVIII w. Spisy". Oprac. Witold Kłaczewski i Wacław Urban. 1991, s. 265.
* Złota księga szlachty polskiej, r. XVIII, Poznań 1896, s. 131.
Janas Osolinskis

**Janas Osolinskis** (m. apie 1576 m.) – Plocko seniūnas.

## Nuorodos
* Historia i genealogia rodziny Ossolińskich
Jeronimas Adamas Poninskis

**Jeronimas Adamas Poninskis** (1630–1702) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Vschovo taurininkas (nuo 1676), Rogozno (1692–1697) ir Gniezno kaštelionas (1697–1702), Vshovos ir Kopanicko seniūnas.

Poninskių giminės pradininkas, vėliau gavęs ATR kunigaikščio titulą.

## Biografija
Lenkijos bajorų Poninskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Aleksandro Poninskio sūnus nuo antros santuokos su Ana Zakrževska.

Jaunystėje vadovaujant Stefanui Čarneckiui dalyvavo kovoje prieš švedų karius ATR-Švedijos karo metu 1655–1660 m. Nuo 1676 m. užėmė Vshovos taurininko pareigybę. Taip pat jam priklausė Kopanicko ir Vshovos seniūnijos. Jam priklausė Psarsko ir Židyvo pilys.

1692–1697 m. Jeronimas Adamas Poninskis ėjo Rogozno kašteliono pareigas, o 1697–1702 m. buvo Gniezno kaštelionas.

## Šeima ir vaikai
Vedė Terezę Chociševską, dvaro žemių Vitkovice valdytoją, su kuria susilaukė penkių vaikų:

* Barbora, vyras – Nakelsko kaštelionas Janas Pavelas Gembickis (m. 1713)
* Adamas (m. 1732), Poznanės kaštelionas
* Pranciškus (1676–1740), Kopanicko seniūnas ir Poznanės stalininkas
* Karolis Samuilas (1675–1727), Poznanės vyskupas-sufraganas
* Vladislavas (m. 1731), Vshovos seniūnas, Karūnos didysis referentas

## Literatūra
* Hr. Seweryn Uruski «Rodzina. Herbarz szlachty polskiej» (tom XIV, str. 233–241, Ponińscy herbu Łodzia).

## Nuorodos
Raudonasis 2G

**Raudonasis 2G** – sintetinis raudonas azo dažas. Tirpus vandenyje, šiek tiek tirpus etanolyje. Paprastai sutinkamas kaip 8-acetamido-1-hidroksi-2-fenilazonaftaleno-3,6 disulfonato dinatrio druska.

## Naudojimas
### Maistiniai dažai
ES raudonasis 2G buvo naudojamas kaip maisto dažiklis (E numeris **E128**). Tačiau, buvo leidžiamas naudoti tik pusryčių dešrelėse, kurių minimalus grūdinis kiekis yra 6%, ir mėsainių mėsai, kurių mažiausias daržovių ir/arba grūdų kiekis yra 4%.

2007 m. liepos 5 d. EFSA pareiškus susirūpinimą dėl E128 tinkamumo vartoti, Europos Komisija (EK) parengė projektą, skirtą sustabdyti E128 naudojimui maisto dažams. Pasiūlytas veiksmų planas 2007 m. liepos 20 d. buvo vienbalsiai patvirtintas Europos Sąjungos valstybių narių posėdyje. EK reglamentas Nr. 884/2007, uždraudžiantis raudonojo 2G naudojimą maisto dažymui, 2007 m. liepos 27 d. buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Raudonasis 2G taip pat yra draudžiamas Australijoje, Kanadoje, Japonijoje, Norvegijoje, ir Malaizijoje. 2007 m. liepos mėnesį dažo naudojimas uždraustas Izraelyje.

Raudonasis 2G yra silpnai veikiamas sieros dioksido (E220) ir natrio metabisulfito (E223) balinimo efekto. Žarnyne raudonasis 2G gali būti verčiamas į toksišką junginį aniliną, tad galimas daiktas, kad raudonasis 2G galiausiai trikdyti kraujo hemoglobino veiklą, taip pat sukelti vėžį.

### Kiti dažai
Raudonasis 2G taip pat naudojamas audinių ir popieriaus dažymui, taip pat rašalo gamybai.

### Histologija
Raudonasis 2G taip pat gali būti naudojamas dažymui histologijoje.

## Pavojus sveikatai
Raudonasis G yra vienas iš dažų, kuriuos Hiperaktyvių vaikų paramos grupė rekomenduoja pašalinti iš vaikams skirtų maisto produktų.

2007 m. liepos mėn. EFSA paskelbė E128 kaip galimą kancerogeninę medžiagą, kadangi ji organizme virsta į aniliną.

Nepriklausoma tyrėjų grupė The Food Commission paskelbė, jog jau 1980 m. buvo įtariama, kad raudonasis 2G yra kancerogeninė medžiaga.

## Šaltiniai
Kalikstas Poninskis

Kunigaikštis **Kalikstas Poninskis** (1753 m. Ozero k., netoli Seradzo – 1817 m. birželio 13 d. Poninkos k.) – Lenkijos valstybinis ir karinis veikėjas, magnatas, Karūnos armijos generolas-majoras (1775), Targovicos konfederacijos narys (1792), Braclavo seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Pononskių giminės atstovas, herbo „Lodzia“ savininkas. Babimosto seniūno Motiejaus Poninskio (apie 1700–1758) ir Apolonijos Jaračevskos, Lendzsko kašteliono Jeronimo Jaračevskio dukters, jaunesnysis (ketvirtasis) sūnus. Karūnos didžiojo iždininko Adamo įbrolis ir generolo-majoro Adamo giminaitis.

1766–1770 m. Kalikstas Poninskis buvo kadetu riterių mokykloje Varšuvoje. Įsteigė 12-tą Karūnos Pononskių vardo pulką ir 1775–1785 m. vadovavo jam generolo-majoro laipsnyje. Pulko mecenato ir generolo laipsnį pardavė Petrui Ožarovskiui.

1778 m. Kalikstas Poninskis buvo išrinktas deputatu į seimą nuo Poznanės vaivadijos, o 1780 m. – nuo Braclavo vaivadijos.

1773 m. nuo ATR seimo gavo kunigaikščio titulą. Nuo 1775 m. – Lvovo masonų ložės „Trijų baltų erelių“ narys.

1783 m. Kalikstas Poninskis pardavė Braclavo seniūno laipsnį generolui-majorui Tadeušui Kozlovskiui. Po ko gyveno Zviagelyje ir Polonėje. 1784 m. birželį Polone įkūrė masonų ložę „Marsas“, o Zviagele – „Minerva“.

Ketverių metų seime Kalikstas Poninskis pasisakė už bausmės sušvelninimą vyresniam broliui Adamui.

1794 m. surinko į pagalbą Lenkijos sukilėliams, vadovaujamiems Tado Kosciuškos, brangenybes, kurių vertė – 1100 Lenkijos zlotų.

Mirė savo valdose Poninko kaime, šalia Polonės, Voluinėje. Buvo palaidotas Polonėje.

## Ordinai ir apdovanojimai
* Maltos ordino riteris (1774)
* Švento Stanislovo ordino kavalierius (1780)
* Baltojo erelio ordino kavalierius (1791)

## Šeima
Kalikstas Poninskis buvo vedęs du kartus. Jo pirmoji žmona – Barbora Liubomirska, kunigaikščio Jurgio Ignoto Liubomirskio (1687–1753) duktė iš antros santuokos su Johana von Štein (1723–1783), Chmelniko seniūno ir Rusijos armijos generolo-leitenanto Kaspero Liubomiorskio (1724–1780) našlė. Santuoka buvo sudaryta 1780 m. liepą, bet po to iširo. Nuo 1791 m. ji turėjo „garsų“ romaną su giminaičiu Adamu, kuris 1792 m. sausį viešai atsiprašė Kaliksto Poninskio. 1793 m. balandį ji ištekėjo už Aleksandro Vinickio.

Antrą kartą vedė Liudviką Chržčonovską. Nei su pirmąja, nei su antrąja žmona vaikų nesusilaukė.

## Literatūra
* Zofia Zielińska. *Poniński Kalikst h. Łodzia (1753–1817)* // Polski Słownik Biograficzny.– Wrocław – Warszawa – Kraków – Gdańsk – Łódź, 1983.– t. XXVII/3, zeszyt 114.– S. 539–542.
* H. P Kosk, Generalicja polska t. 2, Oficyna Wydawnicza «Ajaks», Pruszków 2001.

## Nuorodos
Stanislavas Ožarovskis

**Stanislavas Ožarovskis** (g. 1767, m. 1837 m. spalio 2 d.), Lenkijos kariškis, Kosciuškos sukilimo dalyvis.  

## Biografija
Paskutinio Karūnos didžiojo etmono Petro Ožarovskio ir Elžbietos Pacaitės, Pinsko seniūno Petro duktės sūnus. Karūnos taurininko Jurgio ir generolo-majoro Kajetono brolis. Kavalerijos generolo Adamo ir Kamedulos misijonieriaus Viktoro įbrolis. Vedęs nebuvo, palikuonių neturėjo.    

Kovojo sukilimo metu kaip pėstininkų regimento vadas.

Palaidotas Bžoze, Radomo paviete. 

## Literatūra
* Hr. Seweryn Uruski "Rodzina. Herbarz Szlachty Polskiej" (tom 13, str. 137-142, Ożarowski herbu Rawicz)
Jonas Fredro

**Jonas Fredro iš Nižniovo** (m. apie 1508 m.) – Rusios vaivada. 

## Biografija

Podolės pakamario Mikalojaus Fredro ir Anos Kierdej sūnus. Kilo iš Rusios vaivadijos, Tlumako pavieto.

Pasak legendos, jis turėjo dalyvauti Jono Albrechto žygyje į Moldaviją, kur jis buvo nužudytas Sučavo mūšyje, gindamas karalių Joną Albrechtą. 

Iki 1508 metų buvo Rusios vaivada. 
## Šeima
Žmona − Katerina Kierdej. Vaikai: 
* Rafalis, žmona Katerina Vilček, erslavo Vilčeko duktė
* Mikalojus, žmona Komarnicka
* Zigmuntas, Ana Panjova 
* Pranciškus, žmona Katerina Deršniak 
* Ana, vyras Peremyšlio vaiskis Janas Herburtas. 
## Išnašos
Handlova

**Handlova** (; ; ) – miestelis Prievidzos apygardoje, Trenčyno krašte, Slovakijoje. Susideda iš Handlovos, Nova Lehotos (pietuose) ir Morovno (šiaurės vakaruose). Abi gyvenvietės buvo prijungtos 1976 m. 17 385 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs to paties pavadinimo upelio slėnyje, apsuptas kalnų. Nutolęs 15 km nuo Prievidzos ir 20 km nuo Žiaro prie Hrono.

## Istorija
Miestelis įkurtas 1376 m. vokiečių, kurie vėliau buvo vadinami *Karpatų vokiečiais*. Pirmasis Handlovos gyventojas buvo Peter Kricker iš Kremnicos, kuris atkeliavo kartu su 200-ais kitų įkurti gyvenvietės vietovėje, vadintoje *Krásny les* () pavadinimu. XVIII a. pradėta anglies gavyba, kuri iš pradžių aprūpindavo šalia esančią Boinicos pilį.

Po Antrojo pasaulinio karo etniniai vokiečiai buvo priversti palikti miestelį, todėl Handlove liko gyventi tik 4000 žmonių. Miestelio teisės suteiktos 1960 m.

## Gyventojai

## Žymūs žmonės
Handlovoje gimė Martin Škrtel – Slovakijos futbolininkas, Fenerbahçe SK klubo gynėjas, nuo 2004 m. žaidžiantis Slovakijos rinktinėje.

## Šaltiniai
Rally Elektrėnai

**„Rally Elektrėnai“** – Lietuvos automobilių ralio čempionato etapas, nuo 2015 m. vykstantis Elektrėnų savivaldybės teritorijoje. Ralį organizuoja VšĮ Čapkausko autosportas.

2016–2017 m. Elektrėnų ralis buvo įskaitinis tarptautinio „FIA Baltic Rally Trophy“ ralio etapas.

2018 ir 2019 m. Elektrėnų ralis buvo ir Lenkijos ralio čempionato (RSMP) etapas. 

2017 m. pirmą ralio dieną buvo surengtas ir Lietuvos ralio sprinto etapas Elektrėnų miesto gatvėmis.

Generaliniais rėmėjais buvo „DHL“ (2015–2017 m.), „Kuusamet Group“ (2020–2021 m.), „aromama“ (2022 m.), „Alburnus“ (2023 m.), „Berner“ (2024–2025 m.).

## Nugalėtojai

* LARČ – Lietuvos automobilių ralio čempionatas
* LXRČ – Lietuvos extreme ralio čempionatas
* BRT – FIA Baltic Rally Trophy
* RSMP– Lenkijos ralio čempionatas ()

## Galerija

Vaizdas:RallyElektrėnaiSS3.JPG|500px|Mitsubishi Lancer Evo IX automobilis 2015 m. Elektrėnų ralio 3 greičio ruože
Vaizdas:B. Vanagas Rally Elektrėnai 2016.JPG|Benedikto Vanago vairuojamas Subaru Impreza WRC automobilis 2016 m. Elektrėnų ralio 4 greičio ruože
Vaizdas:Elektrėnų ralis 2017.JPG|2017 m. Elektrėnų ralio dalyviai
Vaizdas:2017 Elektrėnų ralio nugalėtojai.JPG|2017 m. Elektrėnų ralio nugalėtojų J. Vorobjovs ir I Pūķis ekipažas
Vaizdas:BMW 320.JPG|BMW 320 automobilis 2017 m. Elektrėnų ralio 3 greičio ruože
Vaizdas:G. Notkus, Elektrėnai.jpg|Giedriaus Notkaus ekipažas su Mitsubishi Lancer Evo IX 2018 m.
Vaizdas:Slobodzian, Elektrėnai.jpg|Marcino Słobodziano iš Lenkijos Subaru Impreza STI 2018 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali ralio svetainė
*Ralio Facebook paskyra
Konstal 114Na

**Konstal 114Na** – sudvejintų žemagrindžių tramvajų modelis, 1997 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“. Tai prailgintas tramvajaus Konstal 112N variantas.

Tramvajus yra 26000 mm ilgio, 2400 mm pločio, 3360 mm aukščio ir 34000 kg svorio. Turi penkias duris, sudarytas iš dviejų dalių. Konstal 114Na turi 332 kW elektrinį variklį, galintį išvystyti 70 km/h greitį. Tramvajus turi 36 sėdimas vietas, gali sutalpinti 289 keleivių. Naudotas Gdanske.

Iš viso buvo pagaminti 2 Konstal 114Na tramvajai.

## Tramvajaus pristatymas

## Nuotraukos

Vaizdas:Konstal 114Na Gdansk interior.JPG|Salonas
Vaizdas:Konstal 114Na Gdansk.jpg|Konstal 114Na Gdanske, 2010 m.
Vaizdas:Konstal 114Na w Gdańsku po modernizacji (2).JPG|Konstal 114Na Gdanske, 2013 m.
Vaizdas:Konstal 114Na w Gdańsku po modernizacji (człon niskopodłogowy).JPG|


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Konstal 114Na – mkm.szczecin.pl
Išrūginis (upė)

**Išrūginis** – mažas upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, Dainavos girioje; Ūlos dešinysis intakas. Išteka iš Išrūginio ežero, telkšančio 1 km į vakarus nuo Zervynų. Vinguriuoja į šiaurės vakarų pusę. Įteka į Ūlą 14,4 km nuo jos žiočių, 0,5 km į pietryčius nuo Mančiagirės, šalia kelio  tilto per Ūlą.

Pavadintas pagal Išrūginio ežerą.

## Šaltiniai
Etiopijos ir Eritrėjos federacija

**Etiopijos ir Eritrėjos federacija** – dešimt metų gyvavusi Etiopijos ir Eritrėjos federacija, įkurta 1952 m. rugsėjo 15 d. pagal Etiopijos Federalinį aktą ir 1952 m. Eritrėjos konstituciją. Federalinė struktūra, ar bent jos bruožai egzistavo iki 1962 m. lapkričio 15 d., kai Haile Selasie spaudimu, taikytu Eritrėjos Asamblėjai, paskelbtas oficialus federacijos iširimas ir Eritrėja tapo aneksuota Etiopijos.

Iki Eritrėjos aneksijos buvo pašalintas jos teisingumo ministras ir oficialios Eritrėjos kalbos tapo išstumtos nacionalinės Etiopijos amharų kalbos. Federacijos egzistavimo metu Etiopijos imperatorius ir jo aplinka kišosi į vykdomosios Eritrėjos valdžios darbą, tokiu būdu pažeisdama Jungtinių Tautų Organizacijos rezoliuciją 390-A(V), pagal kurią buvo sukurta federacija.

## Šaltiniai
Helga Marija Kauzonė

**Helga Marija Kauzonė** (anksčiau **Svetlana Kauzonienė**) (g. 1970 m. balandžio 10 d. Narvoje, Estijoje) – technologijos mokslų daktarė, Lietuvos politinė veikėja (Lietuvos žaliųjų partija), rašytoja, dėstytoja.

## Biografija

1976–1987 m. mokėsi vidurinėje mokykloje Estijoje, 1988–1991 m. studijavo Talino technologijos instituto Chemijos fakultete, 1991–1993 m. – Kauno technologijos universitete (pagal universitetų tarpusavio mainų programą). 1993–1995 m. mokėsi Kauno technologijos universiteto Lengvosios pramonės fakulteto magistrantūroje, 1995–2000 m. – Kauno technologijos universiteto Dizaino ir technologijos fakulteto doktorantūroje. 1999–2003 m. tęsė studijas Kauno technologijos universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto magistrantūroje. 2015 m. stažavosi Stanfordo mokslinių tyrimų centre (SRI).

1999–2000 m. ADB „Snoro garantas“, Kauno atstovybės direktoriaus pavaduotoja. 2000–2002 m. UAB DB „MAI draudimo brokeris“ Kauno skyriaus direktorė. 2002–2004 m. UAB „Sampo gyvybės draudimas“ Kauno atstovybės vadovė. 2004–2005 m. ūkio ministro Viktoro Uspaskicho patarėja, 2005–2012 m. LR Sveikatos apsaugos ministerijos Valdymo departamento direktorė.

2013–2016 m. Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo viceministrė.

2017–2018 m. visuomeninė Kauno mero patarėja.

2018-2025 m. – Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Kauno ligoninės direktorė valdymui ir infrastruktūrai. LSMU dėstytoja. Nepartinė.

2023 m. suteiktas nusipelniusio Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo vardas.

Nuo 2025 m. - mokslo prorektorė KSU universitete; Lietuvos sveikatos mokslų universiteto dėstytoja.

## Bibliografija
; Knygų autorė žinoma Helgos Čeckos slapyvardžiu
* „Moteris iš dvigubo pasaulio“ (2015 m.);
* „Lėtas pavasaris“, (2021 m.);
* "Baltazaro dilema" (2025 m.)

## Šaltiniai
Civilization VI

**Sid Meier’s Civilization VI** – šeštoji Civilization serijos dalis, išleista 2016 m. spalio 21 d. Žaidimą kūrė Firaxis Games, išleido – 2K Games.

Kaip ir kitose dalyse, žaidimo tikslas žaidėjui vystyti savo pasirinktą civilizaciją nuo ankstyvųjų laikų ir pasiekti tam tikrą pergalę – karinę, kultūrinę, technologinę ar diplomatinę. Žaisti galima tiek prieš kompiuterį, tiek prieš kitus žaidėjus kelių žaidėjų režime. Žaidėjai vysto savo civiliaziją statydami miestus, kurdami naujus rajonus, statydami ir tobulindami karinius dalinius, atrasdami naujas technologijas, kultūrą ar religiją, kurdami ryšius su kitomis civilizacijomis ir miestais-valstybėmis.

Prie šios dalies kūrimo dirbo komanda, kūrusi Civilization V papildymus. Viena didžiausių žaidimo naujovių ta, jog vietoj naujų statinių statymo miesto centre (vienoje celėje) dabar visi naujinimai yra vadinami rajonais ir statomi atskirose celėse. Taip pat šioje dalyje buvo stipriai patobulintas dirbtinis intelektas, tad kompiuterio valdomi žaidėjai turi paslėptų tikslų ir gali neplanuotai paveikti žaidimo eigą.

Kompiuterio valdomi žaidėjai turi naujus nustatymus ir kiekviena civilizacija savitą žaidimo stilių. Kai kurie jų turi istorinį aspektą ir priklauso nuo kiekvienos civilizacijos, pavyzdžiui, žaidėjas gali gauti naudos bendraujant su Kleopatra, rodydamas jėgą prieš barbarus. Taip pat kiekviena kompiuterio valdoma civilizacija turi paslėptas savybes, kurias žaidėjas turės atrasti žaidimo eigoje. Šiuos aspektus atskleisti šį kartą padeda ir šnipai.

Kai kuriuos žaidimo monologus įgarsino Anglijos aktorius Sean Bean. Kiekvienai civilizacijai yra priskirtas savitas muzikos takelis, kuris dar skirstomas pagal civilizacijos esamą laikotarpį.

Antrą kartą žaidimo istorijoje penktoje dalyje atsiradęs į miestų-valstybių sąrašą sugrįžta ir Vilnius, žaidime reprezentuojantis kultūrinį miestą.

2018 m. vasario mėnesį buvo išleistas pirmasis žaidimo papildymas Civilization VI: Rise and Fall, o 2019 m. pradžioje pasirodė antrasis – Civilization VI: Gathering Storm.

## Laimėjimai

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Konstal 116N

**Konstal 116N** – sudvejintų žemagrindžių tramvajų modelis, 1998–2000 m. gamintas Lenkijos bendrovės „Konstal“.

Tramvajus yra 24050 mm ilgio, 2350 mm pločio, 3360 mm aukščio ir 29000 kg svorio. Turi keturias duris, sudarytas iš dviejų dalių. Konstal 116N turi 300 kW elektrinį variklį, galintį išvystyti 70 km/h greitį. Tramvajus turi 40 sėdimas vietas, gali sutalpinti 215 keleivių. Naudotas Varšuvoje.

Iš viso buvo pagaminti 1 Konstal 116N, 2 Konstal 116Na ir 26 Konstal 116Na/1 tramvajai.

## Tramvajaus pristatymas

## Nuotraukos

Vaizdas:116Na-1.jpg|Konstal 116Na/1, 2006 m.
Vaizdas:116Na.jpg|Konstal 116Na, 2006 m.
Vaizdas:Varsovio, Konstal-116Na-tramo, 6.jpeg|Konstal 116Na/1, 2012 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Konstal 116N – tramwar4.republika.pl 
* Konstal 116Na – tramwar4.republika.pl 
* Konstal 116Na/1 – tramwar4.republika.pl
L.A. Noire

**L. A. Noire** – kompiuterinis veiksmo žaidimas, sukurtas bendrovės „Team Bondi“ ir išleistas „Rockstar Games“. Žaidimas buvo išleistas 2011 m. gegužės 17 d. Playstation 3 ir Xbox 360 konsolėms, o Microsoft Windows versija pasirodė tų pačių metų lapkričio 8 d.

„L.A. Noire“ veiksmas vyksta 1947 metais, Los Andžele, JAV, žaidėjas valdo Los Andželo policijos departamento pareigūną ir bando išspręsti bylas penkiuose skirtinguose departamento skyriuose. Žaidėjai turi tyrinėti nusikaltimų vietas, sekti užuominas ir tardyti įtariamuosius. Kiekvienos bylos istorijos atskleidimas priklauso nuo minėtų užduočių įvykdymo.

Žaidimo stilius ir siužetas turi *[[film noir]]* elementų bei yra paremti tikromis bylomis, kurios 1947 metais buvo skelbiamos Los Andželo žiniasklaidoje. Žaidime naudojama išskirtinė spalvų paletė, o žaidėjas taip pat turi galimybę žaidimo vaizdą paversti nespalvotu. Įvairūs siužeto elementai turi užuominų ir iš kitų detektyvinių istorijų – „The Naked City“, „Kinų kvartalo“, „Neliečiamųjų“, „Juodosios Dalijos“ ir „Los Andželo paslapčių".

„L.A. Noire“ žymus tuo, kad žaidimo kūrime buvo panaudota australų kompanijos „Depth Analysis“ sukurta technologija „MotionScan“, kuria veikėjus vaizduojantys aktoriai buvo filmuojami su 32 kameromis, kurios įrašinėjo veido išraiškas iš visų kampų. Technologija yra svarbi žaidimo tardymo mechanikai, kadangi žaidėjai turi nagrinėti įtariamųjų reakcijas, norėdami atpažintų melą nuo tiesos. „L.A. Noire“ buvo pirmasis pasaulyje kompiuterinis žaidimas, rodytas Tribekos filmų festivalyje. Iš karto po jo išleidimo žaidimas sulaukė didžiulio pripažinimo dėl aukštos kokybės siužeto pasakojimo ir veido animacijų technologijos.

Iki 2012 m. vasario mėn. buvo parduota apie 5 mln. žaidimo kopijų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* „L.A. Noire“ wikia
Guragiai

**Guragiai** – tautų grupė gyvenanti Afrikoje, vidurio ir pietų Etiopijoje. Sudaro gogotai, gumerai, gjetai, zvajai, maskanai, muherai, selčiai, sodai, ulbačarai, uslaniai, čahai, ežai, enarai, endegeniai, enamorai ir kt. Bendra populiacija – 6,8 mln. žmonių (2007 m.). Kalba semitų kalbomis: vidurio ir vakarų guragių (su tarmėmis), rytų guragių (su tarmėmis), periferijos-vakarų guragių su sodų, muherų, gogotų šnektomis. Taip pat vartoja amherų kalbą. Čahų ir sodų kalboms sukurtas raštas, paremtas lotynų bei gezo raidynais. Apie 2/3 guragių yra musulmonai sunitai, likusieji daugiausia krikščionys (monofizitai, yra liuteronų, katalikų), dalis išlaikę tradicinę tikybą.

Guragiai yra semitų kilmės pietų Etiopijos tauta. Jos susidaryme dalyvavo amherai, tigrajai, taip pat kušitai. XV–XVII a. jie pateko į Etiopijos imperiją, vėliau nuo jos atskirti po oromų antpuolio. Guragiai sukūrė nepriklausomas kunigaikštystes, dalis kurių XIX a. vid. sudarė konfederaciją, valdomą čahų. Nuo XIX a. pab. įtraukti į Etiopijos valstybę.

Verčiasi ariamąja ir rankine drėkinamąja žemdirbyste (soros, sorgai, kukurūzai, daržovės, kavamedžiai, abisininės posmilgės, ensetai), gyvulininkyste (galvijai, ožkos, asilai, arkliai, mulai), dalis (pvz., zvajai) užsiima ir žvejyba. Bent ketvirtis guragių gyvena miestuose (Adis Abeboje ir kt.), kur verčiasi prekyba, amatais, samdomu darbu. Turi inteligentijos sluoksnį.

Kaimai padriko plano. Būstas apskritas, iš šakų, dengtas šiaudais. Apranga panaši į amherų.

Socialinė santvarka remiasi giminių klanais, kastinėmis grupėmis, kaimų bendruomenėmis. Svarbus senolių vaidmuo. Aplink gausesnes guragių gentis telkiasi mažesnės, vyksta tautinė savivoka, tuo pačiu didėja asimiliacija su amherais ir lydimasis į etiopų nacionalinė tautą.

Išlikusi tautosaka, mitologija. Pagrindinės dievybės – Vak, Mvejatas, Božė. Yra pasakojimai apie kultūrinius didvyrius, vietų dvasias.

## Šaltiniai
Nečisaro nacionalinis parkas

**Nečisaro nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis pietvakarių Etiopijoje, Pietų tautų ir tautelių regione, tuoj į rytus nuo Arba Minčo. Įkurtas 1974 m. ir apima 514 km² plotą.

Parkas apima kalnuotą sritį tarp Čamo ir Abajos ežerų, taip pat savanų ir krūmynų plotus Amaro kalnų pašlaitėse. Žemiausia parko vieta (1108 m) yra prie Čamo ežero, aukščiausia (1650 m) – Tabalos kalnas. Prie Kulfo upės žiočių plyti pelkynės.

Nečisaro nacionaliniame parke gyvena stepiniai zebrai, Granto gazelės, dikdikai, didžiosios kudu, margosios antilopės, krūmyninės kiaulės, Nilo krokodilai, žalieji pavianai, žaliosios markatos, juodnugariai šakalai, seniau būta ir hieninių šunų. Svarbi migruojančių paukščių buveinė.

Parko biologinė įvairovė kenčia nuo ganymo, brakonieriavimo, miškų kirtimo, plantacijų sodinimo.
Heinz-Harald Frentzen

**Heinz-Harald Frentzen** (g. 1967 m. gegužės 18 d.) – buvęs profesionalus lenktynininkas iš Vokietijos. 1997 m. jis buvo antras bendroje Formulės 1 lenktynininkų įskaitoje. 

Per savo karjerą vokietis be Formulės 1 dalyvavo Formulės 3000, DTM  ir 24 val. Le Mano lenktynėse.

Formulėje 1 vokietis pelnė 3 pergales, pirmą iš jų 1997 m. San Marino GP su Williams. Tais metais jis dar 6 kartus finišavo ant podiumo ir bendroje įskaitoje nusileido tik čempionu tapusiam Jacques Villeneuve.

## Nuorodos
2016 m. Italijos Grand Prix

**2016 m. Italijos Grand Prix** – 14-tasis 2016 m. Formulės 1 sezono etapas. Jis vyko rugsėjo 2-4 dienomis Moncos trasoje. Lenktynes laimėjo ir savo 21 pergalę pelnė vokietis Nico Rosberg.

## Kvalifikacija

**Pastabos:**
* &mdash; Romain Grosjean gavo 5 starto pozicijų baudą už pavarų dėžės keitimą.
* &mdash; Esteban Ocon nesugebėjo parodyti 107 proc. atitinkančio laiko, tačiau teisėjai leido jam startuoti lenktynėse.

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* Rodomos tik pirmos 5 įskaitų vietos.

## Šaltiniai
Galkajus

**Galkajus** (, ) – miestas vidurio Somalyje, Mudugo krašte, 219 km į pietryčius nuo Garovės. Miestas padalintas tarp dviejų autonominių kraštų – Puntlando ir Galmudugo. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Veikia ligoninė, viešbučiai, paštas, mečetės, Mudugo universitetas. Svarbus kaligrafijos meno centras. Veikia Abdulahio Jusufo oro uostas, plentai eina į Garovę, Beledveinę.
Prancūzijos afarų ir isų teritorija

**Prancūzijos afarų ir isų teritorija** () – Prancūzijos kolonija, 1967–1977 m. buvusi dabartinio Džibučio teritorijoje.

XIX a. pab. prancūzai įsitvirtino aplink Tadžuros įlanką ir įkūrė Prancūzijos Somalilando koloniją. 1958 m., ruošiantis Somalio nepriklausomybei, Prancūzijos Somalilande pravestas referendumas dėl kolonijos likimo – prisijungti prie Somalio ar likti Prancūzijos valda. Nors krašte gyvenę somaliai pasisakė už prisijungimą prie Somalio, afarų ir europiečių dauguma nubalsavo už sąjungą su Prancūzija. 1966 m. Prancūzijos prezidentas Šarlis de Golis atmetė JTO pasiūlymą suteikti Prancūzijos Somalilandui nepriklausomybę – tai šalyje sukėlė riaušes. 1967 m. surengtas referendumas dėl teritorijos nepriklausomybės – jo rezultatai parodė, kad 60 % linkę likti Prancūzijos valda. Balsavimo metu vyko riaušės, masiniai gyventojų deportavimai – nepriklausomybės siekusiems somaliams neleista balsuoti, o iš Etiopijos į kraštą atgabenta klajoklių afarų, kurie pasisakė už likimą Prancūzijos kolonija.

1967 m. teritorija pervadinta į Prancūzijos afarų ir isų teritoriją taip siekiant sumažinti somalių reikšmę – pavadinimas sudarytas pagal afarų tautą ir šiuose kraštuose vyraujantį somalių klaną isus.

Didėjant somalių populiacijai Prancūzija prarado viltis išlaikyti paskutinę savo koloniją Afrikos žemyne. 1977 m. referendume 99 % balsavusiųjų pasisakė už nepriklausomybę. Netrukus po to paskelbta Džibučio nepriklausomybė.
Adi Keihas

**Adi Keihas** () – miestas vidurio Eritrėjoje, Debubo krašte, 110 km į pietryčius nuo sostinės Asmaros. Įsikūręs aukštikalnėse, 2500 m aukštyje. Praeina Asmaros–Desės plentas. Yra Šv. Jurgio bažnyčia, mečetė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Apylinkėse yra senovinių Kohaito ir Tokondos miestų liekanos.
Galmudugas

**Galmudugas** () arba ***Somalio valstija Galmudugas*** (*Dowlad Goboleedka Galmudug ee Soomaaliya*, ) – kraštas vidurio Somalyje, 2006 m. pasiskelbęs savo autonomiją nuo centrinės Somalio valdžios.

Galmudugas yra tarp Puntlando šiaurėje, Indijos vandenyno rytuose, Hirano krašto pietuose ir Etiopijos (Ogadeno) vakaruose. Administracinis centras – Dusamarebas, didžiausias miestas – Galkajus (valdomas perpus su Puntlandu).

Vyrauja somalių klanas habargidirai.

## Istorija

Galmudugo autonomija paskelbta 2006 m., o 2013 m. pripažinta Somalio valdžios. Dėl ribų vyksta ginčai su Puntlandu.

## Suskirstymas

Galmudugą sudaro šie regionai:
Lichtenšteinas olimpinėse žaidynėse

**[[Lichtenšteinas]]** pirmą kartą **[[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** dalyvavo 1936 m. ir nuo tada siuntė savo sportininkus rungtis beveik visose paskesnėse vasaros ir žiemos žaidynėse.

2018 m. duomenimis, Lichtenšteino sportininkai iš viso yra laimėję dešimt medalių (2 aukso, 2 sidabro ir 6 bronzos), visus kalnų slidinėjimo sporto šakoje. Tai vienintelė tauta, kurios visi olimpiniai medaliai buvo iškovoti vienoje žiemos žaidynių sporto šakoje. Tai taip pat vienintelė šalis, medalius laimėjusi tik žiemos olimpiadoje. Septynis iš dešimties medalių iškovojo tos pačios šeimos nariai: Hanni ir jos brolis Andreas Wenzel bei Hanni dukra Tina Weirather.

Lichtenšteino olimpinis komitetas TOK pripažintas 1935 m.

Xaver Frick, vienas iš šalies NOK steigėjų, yra vienintelis Lichtenšteino sportininkas, kuris šaliai atstovavo tiek vasaros, tiek žiemos žaidynėse.

## Medalių lentelės

### Medaliai pagal sporto šaką

## Medalininkai

## Šaltiniai
Ogadenas

**Ogadenas** (, ) – sritis Rytų Afrikoje, sudaro rytinę Etiopijos valstybės dalį. Dabar iš esmės sutampa su Etiopijos Somalių regionu. Tai maždaug 200 000 km² ploto teritorija, iš šiaurės ir pietų ribojama Somalio, pačiuose šiaurės vakaruose siekia Džibutį, pietvakariuose – Keniją. Didžiausi miestai – Džidžiga, Degehaburas, Godė, Kebri Daharas, Fikas, Šilabas, Kelafas, Vorderas, Dananas.

Ogadenas yra dykumingas plokščiakalnis (dar vadinamas Gala–Somaliu), besileidžiantis nuo 1500 m šiaurės vakaruose iki 300 m aukščio pietuose. Didžiojoje srities dalyje metinis kritulių kiekis neviršija 350 mm (tik prie Šebelės siekia 500–600 mm). Būdingi dygūs krūmokšniai, pusdykumių augmenija. Dažnos sausros.

Ogadene vyrauja musulmonai somaliai.

## Istorija

XIII a. Ogadeno žemės pateko į Ifato sultonatą, buvo paribyje su Aksumo karalyste. XV a. atsidūrė ginčytinoje juostoje tarp Aksumo ir Adalio valstybių. XVI a. Adalio sultonas Ahmadas ibn Ibrahimas al-Ghazis įsiveržė į Aksumą (Abisiniją) ir nukariavo daug žemių, tarp jų ir Ogadeną. Tačiau XIX a. Ogadeną atkovojo Abisinijos imperatorius Menelikas II. Nors 1897 m. Etiopija teisiškai užtvirtino valdžią Ogadene, iš tiesų teritorijos į rytus nuo Džidžigos buvo nevaldomos.

Po to, kai italai užkariavo Etiopiją, o vėliau ir Italijos Somalilandą (1936 m.), jie Ogadeną prijungė prie pastarosios kolonijos. Britams užkariavus Italijos Somalilandą, jie siekė prijungti Ogadeną prie Britų Somalilando ir sujungti visas somalių žemes. Nors 1945 m. Etiopijai nepavyko užginčyti šio britų siekio, bet 1948 m. su JAV parama pavyko pasiekti, kad britai atiduotų Etiopijai Ogadeną (Haudą).

Maždaug nuo 1970 m. Ogadeno somaliai ėmėsi partizaninių veiksmų ir priešinosi Etiopijos valdžiai. Makhtalis Dahiras įkūrė Vakarų Somalio išsivadavimo frontą, konfliktas 1977–1978 m. peraugo į Ogadeno karą. Po 8 mėnesių karo TSRS remiama Etiopija (Dergas) nugalėjo Somalio remiamus sukilėlius ir įtvirtino savo valdžią Ogadene. Tačiau neramumai nuo to laiko nesiliauja – somalių sukilėliai puldinėja etiopų administracijos, naftos gavybos statinius, darbuotojus. Prieš Etiopiją organizuotai kovoja 1984 m. įkurtas Ogadeno nacionalinis išsivadavimo frontas. Padėtis krašte pablogėjo 2007–2008 m., kai prasidėjo atviri susirėmimai.
Garovė

**Garovė** (, ) – miestas šiaurės rytų Somalyje, į rytus nuo Hargeisos. Puntlando autonomijos sostinė ir Nugalo regiono administracinis centras. Plentai į Hargeisą, Bosasą, Galkajų. Veikia oro uostas. Svarbus prekybinis centras. Yra Puntlando prezidento rūmai, vyriausybė. Veikia Puntlando valstybinis universitetas.

## Istorija

XIX a. Garovė įėjo į Madžirtino sultonatą. Po Somalio nepriklausomybės tapo regiono centru. 1998 m. tapo Puntlando sostine.
Lasanodas

**Lasanodas** (, ) – miestas šiaurės Somalyje, faktiškai nepriklausomame Somalilande, į vakarus nuo Garovės; Solo regiono administracinis centras. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra ligoninė, keletas viešbučių, stadionas. Praeina Garovės–Hargeisos plentas.

## Istorija

XX a. pr. Lasanodas įėjo į Dervišų valstybę. 1969 m. Lasanode buvo nušautas Somalio prezidentas Abdirašidas Ali Šermarkė, tuoj po to prasidėjo perversmas. 1991 m. Solo regioną su Lasanodu prisijungė Somalilandas. 2002 m. miestą savo valdžion perėmė Puntlandas, bet 2007 m. jį vėl okupavo Somalilando armija. Apie 20 tūkst. gyventojų paliko miestą. 2014 m. Lasanodą savo sostine pasiskelbė naujai susikūrusi Chatumo valstija.
Liuksemburgas olimpinėse žaidynėse

**[[Liuksemburgas]]** **[[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** dalyvavo 28 kartus. Liuksemburgo nacionalinis olimpinis ir sporto komitetas įsteigtas 1912 m., pirmoji šalies rinktinė į olimpiadą buvo išsiųstą tais pačiais metais, į 1912 m. vasaros žaidynes Stokholme.

Vos du sportininkai yra iškovoję šaliai medalius vasaros žaidynėse: tai sunkiaatletis Joseph Alzin, 1920 m. pelnęs sidabrą, ir bėgikas Josy Barthel, 1952 m. pelnęs auksą. XX a. pab. paaiškėjo, kad bėgikas Michel Théato, 1952 m. vasaros olimpiadoje atstovavęs Prancūzijai ir pelnęs aukso medalį vyrų maratono rungtyje, iš tiesų buvo liuksemburgietis. Visgi jo iškovotas medalis TOK sprendimu priskiriamas Prancūzijai. Žiemos žaidynėse Liuksemburgas pirmą kartą dalyvavo 1928 m. Kaip vasaros, taip ir žiemos žaidynėse šalis yra iškovojusi vos du medalius (sidabro spalvos), abu juos 1992 m. pelnė Marc Girardelli.

## Medalių lentelės

### Medaliai pagal vasaros sporto šakas

### Medaliai pagal žiemos sporto šakas

## Medalininkai

## Išnašos
Chatumas

**Chatumas** () arba ***Somalio valstija Chatumas*** (*Dowlad Goboleedka Khaatumo ee Soomaaliya*, ) – kraštas šiaurės Somalyje, 2012 m. pasiskelbęs savo autonomiją.

Chatumas įsiterpęs tarp Puntlando rytuose, Somalilando vakaruose, pietuose ribojasi su Etiopija (Ogadenu), šiaurėje siekia Adeno įlanką. Sostinė – Talehas (nuo 2014 m. – Lasanodas).

Vyrauja somalių klanas dulbahantai.

## Istorija

Chatumo valstiją 2012 m. paskelbė Šiaurės Somalio sandraugos judėjimas, siekiantis vieningos Somalio valstybės. Ji skelbiasi apimanti Solo, Sanago ir Aino regionus, tačiau iš tiesų daugumą šios teritorijos valdo faktiškai nepriklausomas Somalilandas.

## Suskirstymas

Chatumą sudaro šie regionai:
Erigabas

**Erigabas** (, ) – miestas šiaurės Somalyje, Madou kalnagūbryje, į pietus nuo Adeno įlankos; Sanago krašto administracinis centras. Faktiškai priklauso Somalilandui, nors į miestą pretenzijas reiškia Chatumas ir Puntlandas. Yra oro uostas, kelias į El Dabą. Veikia universitetas. Netoliese stūkso aukščiausias Somalyje Šimbiriso kalnas, yra kadagių giraitė.

Erigabas faktiškai niekieno nevaldomas – dalis miestiečių lojalūs Puntlandui, dalis – Somalilandui.
Šimbirisas

**Šimbirisas** () – kalnas šiaurės Somalyje, Madou kalnagūbryje; aukščiausias šalies taškas. Yra Sanago krašte, į kurį pretenzijas reiškia Somalilandas (*de facto* nepriklausomas), Puntlandas ir Chatumas. Kalno pavadinimas somalių kalba reiškia „paukščiakalnis“. Aukštis – 2460 m.

## Šaltiniai
Madou kalnagūbris

**Madou kalnagūbris** (, ) – kalnagūbris Rytų Afrikoje, Somalio šiaurėje, daugiausia Sanago krašte, į vakarus nuo Bosaso. Driekiasi išilgai Adeno įlankos kranto, nuo jūros pusės sudaro statų skardį. Kalnagūbryje yra aukščiausia Somalio vieta – Šimbirisas (2460 m).

Kalnų šlaitai gana drėgni, per metus vidutiniškai čia iškrenta 750–850 mm kritulių, dažnas rūkas. Šlaituose veši miškai, kuriuose auga kadagiai, buksmedžiai, celčiai. Gausu endeminių augalų rūšių (~200). Sutinkami kupranugariai, antilopės (beiros), įvairūs paukščiai. Madou kalnagūbryje yra krioklių, iš kurių žymiausias – Lamadaja.

Dėl miškų kirtimo, ganymo daug kalnų gamtos dabar nunykę.


Gaaraamoge.jpg|Kalnų augalija
Cal Madow forest.JPG|Kalnų miškai
Lamadayawaterfalls6.jpg|Lamadajos krioklys
Etiopija olimpinėse žaidynėse

**[[Etiopija]]** **[[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** pirmą kartą dalyvavo 1956 m. ir siuntė savo sportininkus varžytis į visas paskesnes vasaros olimpines žaidynes, išskyrus 1976, 1984 ir 1988 m. olimpadas. Žiemos žaidynėse Etiopija pirmą kartą dalyvavo 2006 m., Turine.

2016 m. duomenimis, Etiopijos sportininkai yra iškovoję 53 medalius, visus lengvojoje atletikoje.

Šalies rinktinės dalyvavimu olimpiadoje rūpinasi Etiopijos olimpinis komitetas, įsteigtas 1948 m. ir Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) pripažintas 1954 m. 

## Medalių lentelės

### Medaliai pagal sporto šaką

## Šaltiniai