open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dobrinkos geležinkelio stotelė

**Dobrinkos geležinkelio stotelė** () – geležinkelio stotelė Dobrinkos kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Piščaco valsčiuje. Stotelė priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Malaševiče Poludniovės geležinkelio stoties yra 5,1 km ir iki Chotiluvo geležinkelio stoties yra 5,9 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotelę (lenk.).
Chotiluvo geležinkelio stotis

**Chotiluvo geležinkelio stotis** () – geležinkelio stotis Chotiluvo kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Palenkės Bialos apskrityje, Piščaco valsčiuje. Stotis priklauso Varšuva-Terespolis geležinkelio linijai. Iki Dobrinkos geležinkelio stotelės yra 5,9 km ir iki Perkovicės geležinkelio stotelės yra 5,2 km.

## Nuorodos
* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Pedosfera

**Pedosfera** () – tai Žemės rutulio sfera, apimanti paviršinį sluoksnį, kuriame vyksta dirvodaros procesai. Dirvožemis arba dirva yra paviršinis purusis, derlingasis, Žemės plutos sluoksnis, susidaręs iš gimtosios uolienos. Dirvožemis yra geologinių ir dirvodaros procesų produktas, susidaręs per daugelį tūkstančių metų. Dirvodaros kryptį, eigą lemia vadinamieji dirvodaros veiksniai: klimatas, gimtosios uolienos sudėtis ir amžius, reljefas, augalija, gyvūnija ir mikroorganizmai. Dirvožemio susidarymas yra ilgas, lėtas, nuolatinis procesas, priklausantis nuo geografinės vietovės ir landšafto. 

Terasfera ir pedosfera yra glaudžiai tarpusavyje susijusios, todėl jos aptariamos kartu. Sausumos paviršiuje ir paviršiniame dirvožemio sluoksnyje auga augalai, veisiasi gyvūnai ir mikroorganizmai.

## Literatūra

* S. Agapovas, S. Sakalovas, D. Tichomirovas, „Geografijos žinynas“, „Šviesa“, 1972 m.
Karolis Chelminskis

**Karolis Chelminskis** () (1813 m. Chotiluve, Varšuvos kunigaikštystė – 1894 m. balandžio 21 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – 1831 m. sukilimo dalyvis ir 1863 m. sukilimo vienas iš nacionalinės sukilėlių vyriausybės komisarų, tremtinys.

## Biografija
Gimė šlėktų šeimoje, tėvas *Józef Chełmiński*, motina *Marianna Abramowicz*. Mokėsi Palenkės Bialos mokykloje, iš kurios 1831 m. pasitraukė ir prisidėjo prie klasės draugų eidamas į sukilimą. Iš šio krašto kilę jaunieji sukilėliai dar buvo vadinami *Liublino vaikais*. Po sukilimo išvengė represijų, dirbo žemės turtų administratoriumi.

Prasidėjus 1863 m. sukilimui ir vėl prisijungė prie sukilėlių, tapo vienu iš nacionalinės sukilėlių vyriausybės komisarų. 1863 m. spalio pabaigoje pateko į nelaisvę, buvo nugabentas į Sedlcų kalėjime, vėliau į Varšuvos Citadelės kalėjimą. Po kelių mėnesių ištremtas į Jeniseiską, kur keliolika metų išbuvo tremtyje ir dirbo priverstinį darbą aukso kasykloje.

1884 m. iš tremties grįžo į gimtąjį Chotiluvą, vėliau persikėlė gyventi į Vilnių, kur ir mirė 1894 metais, palaidotas Rasų kapinėse. 2000 m. antkapis įtrauktas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. Buvo susituokęs su *Konstancja Sikorski*, su kuria susilaukė sūnaus Vincento, kuris tapo literatu ir dirbo kartu su rašytoja Elze Ožeškienė.

## Literatūra
* Michał Brensztejn, Karol Chełmiński, w: Polski Słownik Biograficzny, tom III, 1937.

## Nuorodos
*
Piščacas

**Piščacas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Piščaco valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 20 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 98 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Kaimas įsikūręs Vakarų Polesės geografiniame regione. Per kaimą teka Lutnios upė. 

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1500 metais. 1530 m. gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1566 m. įkurta Piščaco Šv. Aukščiausiojo Kryžiaus parapija. XVII a.-XVIII a. priklausė Radviloms. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XIX a. įkurtos Piščaco žydų kapinės. 1869 m. iš gyvenvietės atimtos miesto teisės. 1907 m. pastatyta *Šv. Aukščiausiojo Kryžiaus bažnyčia*. 1973 m. tapo valsčiaus centru.
Adele diskografija

Britų kilmės atlikėja-dainų autorė Adele yra išleidusi tris studijinius albumus, du EP ir septyniolika singlų. Komercinę sėkmę pasiekė po to, kai jos pirmasis albumas „19“ pasiekė pirmą vietą Jungtinės Karalystės populiariausių albumų sąraše, o jos singlas „Chasing Pavements“ – antrą vietą JK populiariausių singlų sąraše. Kiti to albumo singlai: „Hometown Glory“, „Cold Shoulder“ ir „Make You Feel My Love“.

Jos antrasis albumas „21“ tuoj pat po išleidimo 2011 m. sausio mėnesį Britų Fonografijos Industrijos buvo patvirtintas kaip platininis, jis debiutavo pirmoje vietoje. Po išleidimo JAV, albumas 24 savaites išsilaikė Billboard 200 aukščiausiose pozicijose. Pirmasis albumo singlas, „Rolling in the Deep“, užėmė antrą vietą JK ir buvo pirmasis Adele singlas, pasiekęs pirmą vietą Billboard Hot 100. Antrasis singlas, „Someone Like You“, išleistas 2011 m. vasario mėnesį, pasiekė pirmąją vietą JK ir Airijoje; tai pirmasis singlas, užėmęs aukščiausią poziciją Adele tėvynėje. „Someone Like You“  yra antrasis singlas, užėmęs pirmą vietą JAV. „Set Fire to the Rain“ – trečiasis albumo singlas ir trečiasis Adele singlas, JAV pakilęs į pirmąją vietą.

2012 m. pabaigoje buvo patvirtinta, kad Adele įrašys ir išleis naujo Džeimso Bondo filmo pagrindinį garso takelį. Spalį ji išleido singlą „Skyfall“, kuris užkopė į antrąją vietą JK ir aštuntąją – JAV; taip pat pasiekė aukščiausias pozicijas Vokietijoje, Prancūzijoje, Airijoje, Olandijoje ir Šveicarijoje.

## Albumai
### Studijiniai albumai

### EP

## Singlai

### Kviestiniai projektai

## Kitos įvertintos dainos

## Vaizdo albumai

## Muzikos klipai

## Kiti pasirodymai

## Išnašos
Talino televizijos bokštas

**Talino televizijos bokštas** () – televizijos bokštas Estijos sostinėje Taline. Jo aukštis yra 314 metrų ir yra aukščiausias statinys Estijoje ir šiaurės kraštuose, tačiau dydžiu nusileidžia Rygos televizijos bokštui (368,5 m) ir Vilniaus televizijos bokštui (326,4 m). Gražią šviesią dieną galima pamatyti iš bokšto ir Suomijos krantus. 170 metrų aukštyje yra įrengtas restoranas.

Simbolinis pamatinis akmuo į bokšto pamatus buvo įdėtas 1975 m. rugsėjo 30 dieną. Oficialiai bokštas buvo atidarytas 1980 m. liepos 11 d.

* Apžiūros aikštelės aukštis – 170 m
* Masė – 20 000 tonų.
* Apžiūros aikštelės diametras – 38 m
   
Televizijos bokštas stovi Talino mikrorajone Piritoje, šalia Talino botanikos sodo. Architektas – Davidas Basiladzė, Šis televizijos bokštas buvo statomas Maskvos vasaros olimpinių žaidynių 1980 metais proga. Bokšto statymui sunaudota 10000 m³ betono ir 1900 tonų plieno.

Šiuo metu iš šio televizijos bokšto yra transliuojamos skaitmeninės TV ir radijo programos Talinui ir aplinkiniams rajonams.

Pagal analoginį projektą tuometinėje TSRS buvo pastatyti TV bokštai Vilniuje ir Baku.
Piščaco Šv. Aukščiausiojo Kryžiaus parapija

**Piščaco Šv. Aukščiausiojo Kryžiaus parapija** () – parapija, įsikūrusi Piščaco kaime. Parapija įkurta 1566 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Terespolio dekanatui. 1907 m. pastatyta mūrinė parapijos bažnyčia.
Piščaco žydų kapinės

**Piščaco žydų kapinės** () – žydų kapinės įkurtos XIX a. Piščaco kaime, *ul. Terespolskiej* gatvėje. Kapinių plotas 0,58 ha, kapinės yra aptvertos, paminklų neišlikę. 

## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990, s. 57.
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) ;
* Aprašymas ir nuotraukos (lenk.).
Jevgenijus Tarelkinas

**Jevgenij Tarelkin** (, gim. 1974 m. gruodžio 29 d., Pervomaiske, Čitos srityje, Rusijoje) – rusų kosmonautas.

## Išsilavinimas ir karinė tarnyba
* Baigęs Jurijaus Gagarino licėjų Nr. 14 Šelkovskio rajone Maskvos srityje 1992 m. J. Tarelkin įstojo į Komarovo aukštąjį karo aviacijos institutą Jeiske. Jį baigė 1996 m.
* 1996–1998 m. tęsė mokslus Jurijaus Gagarino karo pajėgų akademijoje, kur gavo kapitono laipsnį.
* 1998 m. pradėjo dirbti Kosmonautų rengimo centre vyriausiu inžinieriumi bandytoju.
* Skraidė 207 val., be to, turi desantinio parašiutininko instruktoriaus (daugiau kaip 400 nusileidimų su parašiutu) bei naro (po vandeniu išbuvo daugiau nei 250 val.) kvalifikacijas.

## Kosmonauto karjera
* 2003 m. gegužės mėn. J. Tarelkin buvo priimtas į kandidatus į kosmonautus.
* 2003−2005 m. išėjo specializuotus mokymus, kuriuos baigė su pagyrimu. 2005 m. birželio 5 d. gavo *kosmonauto bandytojo* kvalifikaciją.
* 2006 m. buvo išvykęs dalintis patirtimi į Džonsono kosminį centrą.
* 2012 m. gegužės mėn. kartu su Olegu Novickiu ir Kevinu Fordu buvo paskirtas į „Soyuz TMA-04M“ misijos (erdvėlaivio  „Sojuz“ modifikacija) atsarginę komandą. Spalio mėn. tie patys kosmonautai buvo patvirtinti kaip pagrindinė misijos „Soyuz TMA-06M“ komanda.
* Nuo 2012 m. spalio 23 d. J. Tarelkin buvo kosmose, Tarptautinėje kosminėje stotyje, nusileido 2013 m. kovo 16 d.

## Skrydžių sąrašas

## Asmeninis gyvenimas
Jevgenij Tarelkin yra Rusijos Federacijos Didvyrio parašiutininko bandytojo Igoriaus Tarelkino sūnus.
Vedęs, turi vieną vaiką.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Tarelkino biograma Spacefacts puslapyje (anglų k.) (prieiga 2013-01-16)
Generolo majoro rango kapitonas

**Generolo majoro rango kapitonas** () – 1764–1798 m. egzistavęs Rusijos imperijos karinio laivyno aukščiausiojo karininko karinis laipsnis, tuo metu žemiausias šioje kategorijoje. Jis buvo žemesnis už kontradmirolą ir aukštesnis už brigadininko rango kapitoną (lygų brigadininkui armijoje arba maždaug kapitoną komandorui laivyne kitais laikais).

Šis laipsnis įvestas 1764 m. kovo 2 d. caro įsaku.

Rangų lentelėje priskirtas IV klasei.
Šį laipsnį gaudavo savo laikotarpį atitarnavę brigadininko laipsnio kapitonai, kuriems nebuvo kontradmirolo laipsnio vertų pareigybių vakansijų. Laipsnis laikytas jau admirolišku, jį turintys laivyno karininkai faktiškai vykdydavo kontradmirolų pareigas, bet labiau ribotai. Jie vadovaudavo mažiems uostams, stambiausiems linijiniams laivams, nedidelėms eskadroms. Didelėse eskadrose kartais vadovaudavo ariergardui.

Į generolo majoro rango kapitonus kreipdavosi „Ваше превосходительство“.

1798 m. sausio 1 d. buvo įvestos naujos laivyno pareigybės, kartu buvo pakeisti ir laipsniai. Generolo majoro rango kapitono laipsnis buvo atšauktas. Deramą laikotarpį atitarnavusiems brigadininko rango kapitonams nurodyta toliau vadintis kapitonais komandorais ir tarnauti turint šį laipsnį, kol atsiras kontradmiroliškų vakansijų.

## Nuorodos
* Мезенцев Е.В. Капитан генерал-майорского ранга
* Общий мор. список. СПб., 1885. Ч. 1;
* Веселого Ф.Ф. Краткая история рус. флота. СПб., 1893. Ч. 1.
Perlitas

**Perlitas** – eutektoidinis ferito ir cementito mišinys, turintis 0,8 % anglies. Susidaro auštant austenitui, kai temperatūra žemesnė nei 727° C. Plokštelinis perlitas būdingas mažaangliam plienui, o grūdelinis – legiruotajam plienui.
Cementitas

**Cementitas** (), *geležies [[karbidas]]* () – geležies ir anglies junginys Fe3C. Grynas jis paprastai priskiriamas keraminėms medžiagoms. Svarbus geležies metalurgijoje.

## Savybės
Pagal masę 93,3% jo yra geležis, 6,67% – anglis (tai didžiausias anglies kiekis geležies lydiniuose). Tai kieta trapi medžiaga,

Cementito kristalinė gardelė ortorombinė..
Šis junginys iki 210°C silpnai magnetiškas. 

Cementito kietumas matuojant:
* Brinelio būdu – 800 HB,
* Vikerso būdu – 1000 HV,
* Rokvelo būdu – 65 HRC.

## Metalurgija
Cementitas geležies ir anglies sistemose (t. y., angliniame pliene ir ketuje) yra įprastinis komponentas, kadangi ferite gali būti daugiausia 0,02 masės % nesujungtos anglies. Todėl angliniuose plienuose ir ketuje, kurie buvo lėtai ataušinti, dalis lydinio elementų yra cementite. Baltajame ketuje cementitas susidaro tiesiogiai kietėjančiam lydale. Angliniame pliene jis susidaro arba iš vėstančio austenito arba iš martensito atleidžiamame pliene.

Cementito mišinys su feritu (geležies modifikacija) sudaro plokštelinį darinį perlitą.

## Nuorodos
Martensitas

**Martensitas** – visuma plokštelių pavidalo kristalų, turinčių tetragoninę gardelę. Grūdintajame pliene yra dvi svarbiausios martensito atmainos: masyvusis ir adatiškas. Masyviojo martensito yra mažaangliuose (0,05 – 0,25 % C) ir vidutinio anglingumo (0,3 – 0,55 % C) plienuose. Jis būdingas lygiagrečių martensito kristalų grupėms. Anglingiesiems plienams būdingesnis adatiškas martensitas.
Derečanka

**Derečanka** () – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 22 km į rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 110 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.
Apgulties kablys

**Apgulties kablys** (; ) – senovinis apgulties įtaisas, skirtas tvirtovių, pilių ir pan. statinių gynybinių sienų dantims ir kitoms priedangoms ardyti. Tai buvo ilga medinė sija, kurios viename gale buvo geležinis kablys ardomiems objektams užkabinti. Sija būdavo lynais pakabinta ant aukšto siauro rėmo, stovinčio vežime.

## Nuorodos
*
Martin Lichtenstein

**Martinas Lichtenšteinas** (; 1780 m. sausio 10 d. Hamburgas, Vokietija – 1857 m. rugsėjo 2 d. Kylis, Vokietija) – vokiečių gydytojas, tyrinėtojas ir zoologas, Antono Lichtenšteino sūnus. Buvo pirmasis Berlyno zoologijos sodo direktorius.

Martinas Lichtenšteinas medicinos mokėsi Jėnoje ir Helmštede. Po to, 1802–1806 m., keliavo po Pietų Afriką, kurioje tarnavo Gerosios Vilties kyšulio gubernatoriaus leibmediku. 1811 m. tapo pirmuoju, Berlyne esančio Berlyno Frydricho Vilhelmo universiteto zoologijos katedros profesoriumi. 1813 m. buvo Berlyne esančio, gamtos istorijos muziejaus direktoriumi.

Lichtenšteinas buvo pirmojo Berlyno zoologijos sodo iniciatorius ir direktorius. 1841 m. jis įtikino Prūsijos karalių Frydrichą Vilhelmą IV nupirkti žemės sklypą, reikalingą zoologijos sodui.

Be to Lichtenšteinas buvo muzikaliai gabus. Buvo Berlyno Vokalinio meno akademijos narys. 1841 m. parašė didelį, jubiliejinį dainų rinkinį, skirtą 50-osioms Vokalinio meno akademijos įkūrimo metinėms paminėti. Glaudžiai susirašinėjo su kompozitoriumi Karlu Vėberiu. Be to, nuo 1811 m. buvo geros reputacijos Nelegalios Berlyno visuomenės narys.

Jo garbei pavadinta Lichtenšteino antilopė (*Alcelaphus lichtensteinii*).

## Bibliografija
Standartinis autoriaus trumpinys **Licht.** yra naudojamas nurodyti šį asmenį kaip autorių, cituojant lotynišką binomą
* Hinrich Lichtenstein: *Reisen im südlichen Afrika*, 1810
* Hinrich Lichtenstein: *Zur Geschichte der Sing-Akademie in Berlin. Nebst einer Nachricht über das Fest am funfzigsten Jahrestage Ihrer Stiftung und einem alphabetischen Verzeichniss aller Personen, die ihr als Mitglieder angehört haben.* Verlag Trautwein, Berlin 1843.

## Šaltiniai
Kijoviec PGR

**Kijoviec PGR** () – kaimas Lenkijos rytuose, Zalesių valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje.
Kijovieco Šv. Dvasios parapija

**Kijovieco Šv. Dvasios parapija** () – viena iš Palenkės Bialos stačiatikių dekanato parapijų, Kijovieco kaime. Parapija įkurta 1531 metais. Dabartinė mūrinė parapijos cerkvė pastatyta 1982-1984 metais.

## Nuorodos

* Aprašymas apie parapiją (lenk.) .

## Literatūra

* Kalendarz prawosławny na 2008 rok, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425–2171
Landsat

**Landsat** – ilgiausiai (nuo 1972 m. iki dabar) trunkanti Žemės stebėjimams skirtų palydovų kūrimo ir pritaikymo programa, vykdoma bendradarbiaujant NASA, JAV geologijos tarnybai (USGS) ir kitoms agentūroms. „Landsat“ palydovai yra vieni pagrindinių geros raiškos Žemės paviršiaus palydovinių nuotraukų šaltinių. Iš jų gauti duomenys naudojami įvairiose moksliniuose tyrimuose, kartografijoje, meteorologijoje, gamtinių išteklių matavime ir kitose srityse.

## Palydovai

Landsat programai priklauso aštuoni palydovai:

* Landsat-1 − paleistas 1972 m. liepos 23 d., nustojo veikti 1978 m. sausio 6 d.,
* Landsat-2 − paleistas 1975 m. sausio 22 d., nustojo veikti 1981 m. sausio 22 d.,
* Landsat-3 − paleistas 1978 m. kovo 5 d., nustojo veikti 1983 m. kovo 31 d.,
* Landsat-4 − paleistas 1982 m. liepos 16 d., nustojo veikti 1993 m.,
* Landsat-5 − paleistas 1984 m. kovo 1 d., tebeveikiantis, tačiau su rimtais sutrikimais,
* Landsat-6 − nesėkmingai bandytas paleisti 1993 m. spalio 5 d.,
* Landsat-7 − paleistas 1999 m. balandžio 15 d., tebeveikiantis,
* Landsat-8 − paleistas 2013 m. vasario 11 d.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialus Landsat puslapis
Slovėnijos Socialistinė Respublika

**Slovėnijos Socialistinė Respublika** () − buvusi valstybė Europos pietryčiuose, viena iš 6 respublikų, sudariusių Jugoslaviją. Iki 1963 m. buvo vadinama *Slovėnijos liaudies respublika*. Egzistavo nuo 1944 m. iki 1990 m. Dabar − Slovėnijos respublika.

Ribojosi su Italija, Austrija, Vengrija, Kroatijos Socialistine Respublika.

## Istorija
1918 m. Slovėnija išsivadavo iš Austrijos−Vengrijos priklausomybės ir įėjo į Serbų, chorvatų ir slovėnų karalystę (nuo 1929 m. Jugoslavija). 1919 m. Versalio taika dalis slovėnų žemių atiteko Austrijai ir Italijai. 1937 m. įkurta Slovėnijos komunistų partija. Paryžiaus taikos konferencijos nutarimu 1947 m. prie Jugoslavijos buvo prijungta dalis Italijos buvusios teritorijos, kurioje daugiausia gyveno slovėnai ir kroatai. 1946 m. sukurta Slovėnijos Liaudies Respublika (nuo 1963 m. Slovėnijos Socialistinė Respublika) − viena iš 6 sąjunginių Jugoslavijos respublikų.

Slovėnija buvo pažangiausia ir labiausiai klestinti respublika Jugoslavijoje.

## Ekonomika
Slovėnija buvo labiausiai ekonomiškai išsivysčiusi Jugoslavijos respublika. 1971 m. Slovėnijos pramonė davė 42 % visuminio visuomeninio produkto, prekyba − 19,5 %, žemės ūkis − 11,5 %, statyba − 8,4 %. Buvo kasamos polimetalų rūdos, boksitas, žėrutis, gyvsidabris. Klestėjo juodoji metalurgija (Jesenicės, Ravnės, Štorės gamyklos), Mežicoje lydomas cinkas, Kidričeve − aliuminis. Automobilių gamyba (Maribore), elektrotechnikos (Liublianoje, Kranyje), tekstilės, medžio apdirbimo, chemijos, maisto, poligrafijos pramonė. Pramonės didžiausi centrai − Mariboras, Liubliana, Kranis, Celė, Koperis.

Iš 837 000 dirbančių Slovėnijos gyventojų (1971 m.) pramonėje, amatuose ir statyboje dirbo ~ 43 %, žemės ir miškų ūkyje, žvejyboje ~ 30 %, transporte ~ 4,5 %, prekyboje ir kitose aptarnavimo srityse ~ 4 %.

## Šaltiniai
Šiaurinis Palenkės Bialos dekanatas

**Šiaurinis Palenkės Bialos dekanatas** () - tai vienas iš 25 katalikų, Sedlcų vyskupijos dekanatų. Dekanato centras yra Palenkės Bialos mieste.

## Parapijos

Dekanate yra 11 parapijų:

* Palenkės Bialos Palaimintojo Honorato Kožminskio parapija - Palenkės Biala;
* Palenkės Bialos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija - Palenkės Biala;
* Palenkės Bialos Šv. Onos parapija - Palenkės Biala;
* Palenkės Bialos Šv. Arkangelo Mykolo parapija - Palenkės Biala;
* Horbuvo Viešpaties Atsimainymo parapija - Horbuvas;
* Hrudo Mergelės Marijos Apsireiškimo parapija - Hrudas;
* Palenkės Lešnos Šv. Mergelės Marijos Gimimo parapija - Palenkės Lešna;
* *Lukovcės Šv. Aukščiausiojo Kryžiaus parapija* - Lukovcė;
* Svorų Švč. Jėzaus Širdies parapija - Svorai;
* Vitulino Šv. Arkangelo Mykolo parapija - Vitulinas;
* Voskženice Dužės Šv. Arkangelo Mykolo parapija - Voskženice Dužė.

## Nuorodos

* Aprašymas apie dekanatą (lenk.).
Horbuvo Viešpaties Atsimainymo parapija

**Horbuvo Viešpaties Atsimainymo parapija** () – parapija, įsikūrusi Horbuvo kaime. Parapija įkurta apie 1516 metus. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Šiauriniam Palenkės Bialos dekanatui. 1905 m. pastatyta mūrinė Horbuvo Viešpaties Atsimainymo bažnyčia, kuri iš pradžių buvo stačiatikių cerkvė.

## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.) ;
* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Celešnica

**Celešnica** (, ) – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 19 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 113 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. 

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas XV amžiuje, tuo metu priklausė *Andruškevičių* šeimai. 1526 m. atiteko *Celešnickiams*, nuo kurių pavardės kildinamas kaimo pavadinimas. 1630 m. kaimą nusipirko Aleksandras Liudvikas Radvila. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1810 m. Dominykas Jeronimas Radvila kaimą pardavė *Andžejui Servinskiui*, kuris kaime pastatė malūną, bravorą ir plytinę, o 1832-1835 m. pasistatė klasicistinio architektūros stiliaus rūmus, kurių architektas buvo italas Antonijus Koracis. Šalia rūmų pastatyta oranžerija ir įkurtas parkas. 1921-1928 m. rūmai buvo rekonstruoti. 

## Žymūs žmonės

* Sofija Malska (1791-1859) – Pružanų apskrities chorunžio Jano Kraševskio žmona bei Juozapo Kraševskio, Kajetono Kraševskio ir Liucijano Kraševskio motina.

## Nuorodos

* [Cieleśnica [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom I (Aa – Dereneczna) z 1880 r. (lenk.)].
* Rūmų tinklalapis (lenk.);
* Vaizdinė medžiaga youtube.com ;
* Aprašymas apie kaimo rūmus I (lenk.) ;
* Aprašymas apie rūmus II (lenk.);
* Aprašymas apie kaimą (lenk.) .
Derlas

**Derlas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 24 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 117 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

## Nuorodos

* [Derło [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom II (Derenek – Gżack) z 1881 r. (lenk.)].
Soliferas

**Soliferas** (, iš  'vienintelis' +  'geležis') – romėniškas iberiškos svaidomosios ieties pavadinimas. Pavadinimas rodo, kad soliferai buvo pagaminti vien iš geležies, tai buvo sunkiosios akstys, skirtos svaidyti iki 30 m. Solifero iberiškas pavadinimas buvo *saunion*.

## Konstrukcija
Soliferai būdavo kaldinami iš vientiso geležies gabalo. Paprastai 1,5–2 m ilgio, apie 1 cm skersmens. Ietigalis būdavo siauras, kad pramuštų skydus ar šarvus. Jo forma būdavo gan įvairi. Paprasčiausi turėjo paprastą aštrų smaigalį. Paprastai ietigaliai būdavo su barzdelėmis, kad įsmigusią ietį būtų sunkiau ištraukti. Centrinė solitero koto dalis būdavo pastorinta, kad būtų patogiau laikyti. Kartais pastorinta laikomoji dalis galuose turėdavo papildomus žiediškus pastorinimus, kad ginklas neslidinėtų prakaituotose ar kruvinose rankose.

## Naudojimas
Soliferas buvo labai efektyvi sunkioji akstis. Dėl masės, mažo skersmens ir siauro ietigalio soliferas turi didelę šarvų pramušimo gebą (aišku, nedideliais nuotoliais), juo pramušdavo net sunkius skydus.

Kariai iberai plačiai naudojo tokias akstis. Karių grupės soliferus sviesdavo salvėmis, kad išardyti priešo rikiuotę prieš pereinant į artimas kautynes kirstynių ginklais. Žuvusius iberų karius paprastai laidodavo kartu su jų soliferais bei kitais ginklais.

## Kilmė
Archeologiniai radiniai rodo, kad soliferai pradžioje (1-as tūkstantmetis pr.m.e.) atsirado Akvitanijoje ir Langedoke, šiauriau Pirėnų. Iš čia šis ginklas dėl keltų migracijos paplito Iberijos pusiasalyje. Čia naudojami soliferai ir įgijo savo šlovę.
Iberijos pusiasalyje soliferus naudojo valdant romėnams iki III a. pabaigos, kartu su falarikomis.

## Taip pat skaitykite
* Akstis
* Falarika
* Asegajus
* Falkata
* Piliumas

## Nuorodos
* Weapons of the Iberian peninsula
Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras

**Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras** () − pagrindinis kosmonautų rengimo centras Rusijoje, Pamaskvėje, Žvaigždžių miestelyje (*Звёздный городок*), 25 km į šiaurės rytus nuo Maskvos.

Nuo 1960 m. čia buvo rengiami buvusios TSRS, Rusijos ir kai kurių užsienio valstybių piliečiai skrydžiams į kosmosą.

## Istorija
Anksčiau šioje vietoje įkurta slapta oro pajėgų bazė, net ir pagal sovietinius standartus itin stipriai saugoma. Ji nebuvo pažymėta nė viename sovietinių laikų žemėlapyje ir slėpėsi tankiame miške, maždaug 30 km į šiaurės rytus nuo Maskvos.

Plečiantis kosmoso programoms, atsirado poreikis įsteigti kosmonautų mokymo centrą. Pastačius jį, perspektyvūs būsimi kosmonautai ėmė kraustytis čia su šeimomis. Karinis objektas pamažu peraugo į teisėtą, bet uždarą miesto tipo gyvenvietę ir taip gimė Žvaigždžių miestelis. 

Kosmonautų rengimo centro viršininko pavaduotoju iki savo lėktuvo katastrofos buvo J. Gagarinas. Manyta, kad netrukus jis galėjo tapti ir viršininku. Tačiau jo mirtis viską pakeitė.

Nuo 2009 m. Kosmonautų rengimo centrui vadovauja buvęs rusų kosmonautas Sergejus Krikaliovas.

## Priėmimo sąlygos
Dokumentus priima Kosmonautų rengimo centras. Jo tinklalapyje paskelbti oficialūs konkurso dokumentai, nurodomi reikalingi pateikti dokumentai ir kita. Kandidatai turi būti baigę aukštąjį mokslą, pageidautina turėti darbo aviacijos ir raketų bei kosmoso pramonės srityje patirties, taip pat turi atitikti labai konkrečius fizinio pasirengimo, medicinos ir psichologijos reikalavimus. Priimami tik Rusijos piliečiai, ne vyresni kaip 33 metų amžiaus. Kandidatai gali būti netgi teisti, tačiau teistumas turi būti pasibaigęs, išskyrus atvejus, jei teisti už valstybės paslapčių atskleidimą. Kandidatai privalo turėti pakankamai kultūrologijos žinių ir gerai mokėti anglų kalbą.

Nors konkrečiai nepaminima, greičiausiai kandidatuoti gali tiek moterys, tiek vyrai, kadangi leidžiamas pretendentų ūgis yra 150−190 cm, o svoris − 50−90 kg. Kandidatams keliami konkretūs fizinio pasirengimo reikalavimai: 1 km nubėgti greičiau nei per 3 min. 35 sek., o 60 m − per 8,5 sek., bent 14 kartų prisitraukti prie skersinio ir t. t. 

Kiek būsimųjų kosmonautų gali būti atrinkta ar iki kada konkursas vyksta, neskelbiama.

## Nuorodos

*Kosmonautų rengimo centro tinklalapis (rusų ir anglų k.)
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vyriausybės nutarimų ir potvarkių rinkinys

**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vyriausybės nutarimų ir potvarkių rinkinys** – informacinis leidinys, ėjęs 1940–1941 m. Kaune ir 1944–1947 m. Vilniuje lietuvių ir rusų kalba.

## Istorija

1940–1946 m. leido LTSR Liaudies komisarų taryba, 1946–1947 m. – LTSR Ministrų Taryba. Išėjo 59 numeriai. Tiražas 5000-8000 egz. Redaktoriai: Kazys Garmus, Benjaminas Sereiskis, Danielius Petryla.

## Šaltiniai
Klementinas

**Klementinas** – mandarininio ir apelsininio citrinmedžių hibrido (*Citrus ×clementina*) vaisius.
Šie vaisiai 1902 m. buvo pavadinti *klementinais*, pagal jų kūrėjo *Clément Rodier* vardą. Manoma, kad šie vaisiai atsirado Alžyre. 

Klementinų žievė yra sodriai oranžinė, paviršius glotnus ir blizgus. Klementinų vidus pasidalina į 7-14 segmentų. Klementinų žievė lengvai lupasi kaip ir mandarinų. Jie beveik niekada neturi sėklų, kai būna užauginti komerciškai (be apdulkinimo). Klementinai kartais vadinami  'marokiniais klementinais'.

Šie vaisiai yra sultingi ir saldūs, turi mažiau citrinos rūgšties negu apelsinai. 
Jų eterinius aliejus (kaip ir kitų citrinvaisių eterinius aliejus) daugiausia sudaro limonenas, mircenas, linalolis, α-pinenas ir kt. junginiai.  

Manoma, kad klementinų citrinmedžiai atsirado per atsitiktinį susikryžminimą, o pirmas vaisius savo našlaičių prieglaudos sode *Misserghin* mieste (Alžyras) aptiko *[[Clément Rodier]]*, pagal kurio pavardę vaisiai ir buvo vėliau pavadinti. 
Yra duomenų, kad Kinijoje šie vaisiai atsirado gerokai anksčiau. Pvz., rašoma, kad klementinai yra beveik identiški Kantono mandarinams, kurie plačiai auginami Kinijos Guangsi ir Guangdongo provincijose.

Klementinus dažnai sunku atskirti nuo mandarinų atmainų. Jų nereikėtų painioti su likeriniais mandarinais ir kitais populiariais citrinvaisiais.  

Klementinų citrinmedžius Kalifornijoje ėmė komerciškai auginti 1914 m., nors Kalifornijos universiteto Citrusų tyrimų stotyje jie jau augo 1909 m.

Klementinus auginančios šalys yra Alžyras, Tunisas, Ispanija, Portugalija, Marokas, Graikija, Italija, Izraelis, Libanas, Iranas ir Turkija, vaisiai iš šių šalių jau ne vieną dešimtmetį pardavinėjami Europos rinkose. Klementinų rinka JAV susiformavo po to, kai atšiauri 1997 m. žiema Floridoje nuniokojo apelsininių citrinmedžių plantacijas. Pakilo apelsinų kainos ir krito pasiūla. 

Klementinus JAV paprastai pardavinėja tinkliniuose maišuose, kurie įpakuojami mažose medinėse dėžėse ar kartondėžėse. Daug klementinų parduodama nuo lapkričio vidurio iki sausio, todėl juos neretai vadina  'Kalėdų apelsinais'.

Klementinai yra besėkliai, tačiau šią savybę praranda, jeigu kryžmiškai apdulkinami kitų rūšių citrinmedžių žiedadulkėmis. Dėl tokio apdulkinimo 2006 m. klementinus auginusi Kalifornijos kompanija „Paramount Citrus“ grasino teismu vietiniams bitininkams, kad šie savo bites laikytų kuo toliau nuo jų plantacijų.

##### Maistingųjų medžiagų 100 g

## Išnašos
BelKA

**„BelKA“** (, 'Baltarusijos kosminis aparatas') – pirmasis Baltarusijos dirbtinis palydovas, skirtas Žemės nuotoliniam stebėjimui. Palydovą sukūrė Rusijos įmonė RKK „Energija“ Baltarusijos Mokslų akademijos užsakymu. Aparatą pagamino korporacija „Rosaviakosmos", o optinę ir elektroninę įrangą – Baltarusijos specialistai. 

Šio aparato paleidimas į kosmosą 2006 m. liepos 26 d. iš Baikonuro kosmodromo baigėsi nesėkme dėl raketos-nešėjos „Dnepr“ avarijos, praėjus 86 sek. nuo starto pradžios.  Kartu su raketa sudužo ir 18 dirbtinių Žemės palydovų, kurie turėjo būti iškelti į orbitas. Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka specialiai atvyko į raketos paleidimo ceremoniją. Jis norėjo savo akimis pamatyti, kaip išvedamas į orbitą Baltarusijos pirmasis dirbtinis Žemės palydovas. Raketos nuolaužos nukrito Pietų Kazachstane.

Pirmojo palydovo projektas pradėtas kurti 2003 m. Jo siunčiami duomenys reikalingi transporto, gamtos išteklių ir kitų suinteresuotų žinybų darbui. Kosminių aparatų grupėje iš Rusijos įtraukti palydovai „Monitor“ ir „Baumanec“.

Misijos tikslai:
* gamtinių išteklių kontrolė,
* žemės ūkio gamybos ir žemės naudojimo kontrolė,
* perspektyvių rajonų nustatymas ieškant naudingųjų iškasenų,
* ypatingųjų situacijų kontrolė,
* ekologija ir gamtosauga,
* topografinių žemėlapių atnaujinimas.

Palydovo masė – 750 kg, orbitos aukštis – 506 km, fotografuojamas Žemės paviršius esant maksimaliai 2–2,5 m rezoliucijai.

Antrasis nuotolinio stebėjimo palydovas „BelKA-2“ sėkmingai buvo paleistas 2012 m. Ateityje planuojama orbitoje sukurti palydovų grupę, naudojamą  Baltarusijos ir Rusijos interesams.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Palydovas „BelKA“
Aalto-1

**„Aalto-1“** – pirmasis Suomijos dirbtinis palydovas, sukurtas Aalto universitete (); CubeSat serija. Planuojama paleidimo data – 2013 m. Kosminio aparato matmenys 30 x 10 x 10 cm, svoris apie 3 kg.

Palydove įtaisytas spektrometras, kurį sukūrė kompanijos VTT specialistai. Jis skirtas nuotoliniam vietovės stebėjimui. Taip pat planuojama išbandyti Pekos Janhuseno (*Pekka Janhusen*) ir meteorologijos fakulteto sukurtą plazmos spinduliavimo stabdymo technologiją. Dar vienas prietaisas palydove bus naudojamas tirti buitinės elektronikos efektyvumui su mažomis elektros energijos sąnaudomis atviro kosmoso sąlygomis.

## Nuoroos

* Palydovas „Aalto-1“
Michalkai

**Michalkais** () vadinamos gyvenvietės:

## Baltarusija
* Michalkai (Mozyrius).

## Lenkija
* Michalkai (Palenkės vaivadija);
* Michalkai (Liublino vaivadija).
PW-Sat

**„PW-Sat“** () – pirmasis Lenkijos dirbtinis palydovas, sukurtas Varšuvos Politechnikos Institute, palaikant Lenkijos Mokslų Akademijos kosminių tyrimų centrui. Pagrindiniai misijos tikslai – atmosferinio stabdymo () galimybių ir saulės baterijų patikrinimas. Be to, kosminis aparatas perduos telemetrinius duomenis radijo mėgėjų dažnių diapazone. 

Palydovas paleistas 2012 m. vasario 13 d. iš Kuru kosmodromo (Prancūzijos Gvianoje). Jo masė 1 kg, matmenys  10x10x10 cm paleidimo metu, 150x100x13 cm
su išskleistomis antenomis.

Orbitos duomenys: poliarinės orbitos aukštis 354 km х 1450 km, pasvirimas = 71°, apsisukimo periodas = 103 min. (14 aps. per parą). Apie 75 % orbitos yra saulės šviesoje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* „PW-Sat“ misijos svetainė
Začopkai

**Začopkai** () – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas yra apie 26 km į šiaurės rytus nuo Palenkės Bialos ir apie 118 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos centro Liublino. Nuo XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

## Šaltiniai
Rokitno Šv. Trejybės parapija

**Rokitno Šv. Trejybės parapija** () - parapija įkurta 1919 metais. Parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Palenkės Januvo dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1859 metais.

## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.).
Pratulinas

**Pratulinas** () – kaimas Lenkijos rytuose, Rokitno valsčiuje, Palenkės Bialos apskrityje, Liublino vaivadijoje. Kaimas įsikūręs kairiajame Vakarinio Bugo upės krante. Kaime įsikūrusi Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1478 m., kaimo pavadinimas tuo metu buvo užrašomas *Hornów, Hornowo, Ornowo*. Nuo XV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. XVII a. kaimo valdytoju tapo Lietuvos dvaro paiždininkis Juozapas Pranciškus Sapiega, kuris 1732 m. pervadino kaimą į *Pratulin*, nuo lotyniško žodžio *Pratum* (pieva) bei suteikė gyvenvietei miesto teises. Nuo 1754 m. priklausė Potockiams. 

Lietuvos pataurininkis Joachimas Karolis Potockis išgavo iš karaliaus Augusto III privilegiją į teisę rengti muges du kartus per savaitę. 1820 m. lapkričio 11 d. gyvenvietei buvo atimtos miesto teisės. 1838 m. pastatyta *Šv. Apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia*. 1874 m. sausio 24 d. kaime Rusijos imperijos karininkai nužudė 13 unitų, kurie gynė savo tikėjimą nuo stačiatikybės. Nužudytieji dar vadinami Palenkės kankiniais. 1996 m. nužudytuosius beatifikavo popiežius Jonas Paulius II. 


Vaizdas:Pratulin martyrs in 1874.jpg|Unitų žudynės 1874 m.
Vaizdas:Kościół p.w. św. Apostołów Piotra i Pawła (1838r.) - Pratulin gmina Rokitno powiat bialski woj. lubelskie ArPiCh A-28.JPG|Šv. Petro ir Povilo bažnyčia
Vaizdas:Dzwonnica kościoła p.w. św. Apostołów Piotra i Pawła (1838r.) - Pratulin gmina Rokitno powiat bialski woj. lubelskie ArPiCh A-28.JPG|Bažnyčios varpinė
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 07.jpg|Unitų bažnyčios likučiai


## Nuorodos

* Aprašymas apie kaimą (lenk.) ;
* [Pratulin [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom IX (Poźajście – Ruksze) z 1888 r. (lenk.)].
Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija

**Pratulino Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapija** () - parapija priklauso Sedlcų vyskupijai, Palenkės Januvo dekanatui. Parapijos bažnyčia pastatyta 1838 metais.


Vaizdas:Dzwonnica kościoła p.w. św. Apostołów Piotra i Pawła (1838r.) - Pratulin gmina Rokitno powiat bialski woj. lubelskie ArPiCh A-28.JPG
Vaizdas:Kościół p.w. św. Apostołów Piotra i Pawła (1838r.) - Pratulin gmina Rokitno powiat bialski woj. lubelskie ArPiCh A-28.JPG
Vaizdas:Nagrobna kaplica na cmentarzu kościoła p.w. św. Apostołów Piotra i Pawła (1838r.) - Pratulin gmina Rokitno powiat bialski woj. lubelskie ArPiCh.JPG
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 06.jpg


## Nuorodos

* Parapijos tinklalapis (lenk.);
* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
Klipėjas

**Klipėjas** () – didelis romėniškas skydas, apvalus, su smailiu (paprastai geležiniu) antskydžiu. Tokius skydus naudojo ir Senovės Graikijos kariai.

## Dekoracinis naudojimas
Plinijus Vyresnysis aprašė paprotį klipėjuose piešti protėvių portretus iki juosmens, o klipėjus kabinti šventyklose ar kitose viešose vietose. Iš to kilo pavadinimas *klipėjiniai portretai* (), kuriuo vadina apvalius portretinius bareljefus architektūriniuose medalionuose.


File:Clipeus Selene Terme.jpg|Selenės biustas ant sarkofago (apie III a.)
File:Clipeus Helios Terme.jpg|Helijo biustas ant sarkofago
File:Lapicida lombardo, cristo benedicente in clipeo, 1400-1450 ca.JPG|Kristais atvaizdas XV a. klipėjiniame portrete
File:Schönenbergkirche Medaillon Lauretanische Litanei Clipeus sperantium.jpg|Klipėjinis medalionas *Schönenbergkirche* bažnyčioje (Vokietija)


## Romėnų naudojimas
Legionieriškus skutus () – stačiakampius išgaubtus skydus – nustojo naudoti III a. Kariuomenė ėmė naudoti iki tol auksiliarijų naudotus ovalius ar apvalius skydus klipėjus. Šie skydai, pagal *Dura* ir *Nydam* vietovėse rastus pavyzdžius, buvo sudaryti iš vertikalių suklijuotų lentų, iš abiejų pusių aptrauktų dažyta oda. Skydo kraštai būdavo aptraukti dygsniuota žaliamine oda, kuri džiūdama susitraukdavo ir sutvirtindavo skydą. Toks skydo apkraštavimas buvo lengvesnis, nei ankstesniuose Romos skyduose naudoti vario lydinių apkraštai.

## Taip pat skaitykite
* Skydas
* Aspis
* Parma

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Clipeus. In: *Dictionary of Greek and Roman antiquities*. Ed. by William Smith.
Diablo kalnas

**Diablo kalnas** () – kalnas JAV, Kalifornijos valstijoje, netoli San Fransisko. Aukštis siekia 1173 ar 1171 m.

JAV geografinių pavadinimų taryba () 2005 m. svarstė gautus pasiūlymus pakeisti šio kalno pavadinimą (buvo siūlomi variantai *Mount Miwok*, *Mount Ohlone*, *Mount Yahweh*). Visgi 2005 m. spalį visi šie pasiūlymai buvo atmesti. 2010 m. taryba svarstė dar du pasiūlymus (šįkart siūlyta pervadinti kalną į *Mount Reagan* arba *Mount John Muir*), tačiau ir šie pasiūlymai buvo atmesti. Tokį sprendimą taryba motyvavo tuo, kad pasiūlymai neturėjo palaikymo nei vietos, nei valstijos lygmeniu, taip pat nenoru keisti per ilgą laiką nusistovėjusį pavadinimą.

## Išnašos
Juozapas Pranciškus Sapiega

**Juozapas Pranciškus Sapiega** (, ) (apie 1679 m. – 1744 m. balandžio 11 d. Pratuline) – nuo 1713 m. Lietuvos dvaro paiždininkis.

## Biografija

Tėvas buvo Gardino Seimo maršalka ir Lietuvos didysis žirgininkas – Pranciškus Steponas Sapiega, motina *Anna Krystyna Lubomirska*, broliai Jonas Sapiega ir Jurgis Felicijonas Sapiega. 1697 m. pradėjo studijuoti Grace, vėliau studijavo Romoje, Florencijoje ir Venecijoje. Keliavo po Bavariją, Prancūziją, Olandiją, Ispaniją ir Osmanų imperiją. 1701 m. grįžo į Abiejų Tautų respubliką. 1706 m. dalyvavo kovose prieš Stanislovo Leščinskio priešininkus, už tai 1708 m. jam buvo suteiktas generolo majoro laipsnis.

1709 m. atėjus į valdžią karaliui Augustui II prarado turėtą įtaką. Tais pačiais metais susituokė su *Kristina Branicki* (mirė 1761 m.). Su žmona susilaukė sūnaus *Tadeušo* ir dukros *Teresės*, kuri ištekėjo už Jeronimo Florijono Radvilos, o vėliau už Joachimo Karolio Potockio. 1710 m. už norą ir pastangas sutaikyti Sapiegų šeima su naujuoju karaliumi atgavo turėtą įtaką, 1713 m. buvo paskirtas Lietuvos dvaro paiždininkiu. 1717 m. gavo Baltojo erelio ordiną. 1733–1736 m. ir vėl kovojo karaliaus sosto siekusio Stanislovo Leščinskio pusėje. 1736 m. grįžus į valdžią karaliui Augustui II turėjo pripažinti pralaimėjimą. Mirė 1744 m. balandžio 11 d. Pratulino kaime.

## Nuorodos

## Literatūra
* Jerzy Dunin-Borkowski i Mieczysław Dunin-Wąsowicz, Elektorowie królów Władysława IV., Michała Korybuta, Stanisława Leszczyńskiego i spis stronników Augusta III. Lwów 1910, s. 199.
* Sapieha E., Saeed-Kałamajska M. Dom Sapieżyński. cz. 2. – Warszawa: Wydawn. Nauk. PWN, 2008. S. 84.
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. У 6 т. Т. 6. Кн. 1: Пузыны – Усая / Беларус. Энцыкл.; Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (галоўны рэд.) і інш.; Маст. Э. Э. Жакевіч. – Мн.: БелЭн, 2001. – 591 с.: іл. ISBN 985-11-0214-8.
* Андрэй Мацук, Сапега Юзаф Францішак // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. –792 с.: іл. С. 544. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Apojekė

**Apojekė** () – piroklastinis skydas Nikaragvoje, Managvos departamente, Managvos ežere esančiame Čiltepės pusiasalyje. Aukštis – iki 518 m. Centrinėje dalyje yra 2,8 km skersmens, 400 m gylio kaldera, kurią užpildęs vulkaninis ežeras (*Laguna de Apoyegue*). Jo krantas yra 100 m žemiau ugnikalnio viršūnės. Tuoj į pietryčius nuo Apojekės, tame pačiame pusiasalyje dar telkšo Šiloa (*Xiloá*) ežeras, taip pat esantis šio vulkaninio komplekso dalimi.

Apjekė paskutinį kartą išsiveržė ~I a. pr. m. e. Šis išsiveržimas klasifikuojamas kaip 6 klasės ir yra vienas didžiausių per pastaruosius kelis tūkstantmečius.

## Nuorodos
* Apojekė. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Joachimas Karolis Potockis

**Joachimas Karolis Potockis** (, ) (apie 1725 m. Tžebovoje – 1791 m. Morachvoje) – 1763–1780 m. Lietuvos pataurininkas, Terebovlios ir Gribuvo seniūnas, Baro konfederatas.

## Biografija

Tėvas buvo Braclavo kaštelionas *Janas Potockis*, motina *Konstancija Sobieska*. 1734–1735 m. kovojo karaliaus sosto siekusio Stanislovo Leščinskio pusėje. 
## Šeima
1752 m. susituokė su *Terese Sapiegaite*, Juozapo Pranciškaus Sapiegos dukra. Su žmona susilaukė dviejų dukrų – *Kristinos* ir *Joanos*. 1763 m. buvo paskirtas Lietuvos pataurininku ir gavo Baltojo erelio ordiną.

1768 m. tapo Braclavo vaivadijos maršalka. 1768–1772 m. aktyviai dalyvavo Baro konfederacijos veikloje. 1772 m. po mūšio su rusais pabėgo į Moldaviją. 1779 grįžo į Abiejų Tautų respubliką. 1784 m. mirus pirmai žmonai, 1786 m. susituokė su *Ana Salomėja Grocholska*, Braclavo vaivados Martyno Grocholskio (1727−1807) ir Cecilijos Cholonevskos dukterimi. Antroje santuokoje vaikų neturėjo. 

## Literatūra

* H. P. Kosk, Generalicja polska t. 2, Oficyna Wydawnicza „Ajaks“, Pruszków 2001.
* Валерый Пазднякоў, Патоцкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. –792 с.: іл. С. 408. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Joe Dassin

**Joseph Ira Dassin** (geriausiai žinomas kaip **Joe Dassin**) (1938 m. lapkričio 5 d. – 1980 m. rugpjūčio 20 d.) – JAV gimęs prancūzų dainininkas, dainų autorius.

Joe Dassin gimė 1938 m. Brukline, ukrainiečių žydų kilmės kino režisieriaus Jules Dassin ir vengrų kilmės smuikininkės Béatrice Launer šeimoje. Joe vaikystė prabėgo Niujorke bei Los Andžele, tačiau 1950 m. jo tėvui patekus į Holivudo "juodąjį sąrašą" šeima keliavo iš vieno Europos miesto į kitą.

## Biografija
Joe Dassin mokėsi Tarptautinėje Ženevos mokykloje, Le Rosey institute Šveicarijoje, baigė mokslus Grenoblyje, 1957 m. grįžo į JAV ir studijavo Mičigano universitete, kuriame 1961 m. įgijo antropologijos bakalauro, o 1963 m. – antropologijos magistro laipsnį.

1964 m. gruodžio mėnesį Joe Dassin pasirašė sutartį su JAV leidybine kompanija Columbia Records ir tapo pirmuoju prancūzų dainininku, pasirašiusi tokią sutartį su JAV kompanija.

Aštuntame dešimtmetyje jo kurtos dainos tapo labai populiarios Prancūzijoje, jos karaliavo daugelyje muzikos topų. Dassin dainavo prancūzų, anglų, vokiečių, italų, ispanų ir graikų kalbomis.

Populiariausios jo įrašytos dainos: "Les Champs-Élysées" (1969), "Salut les amoureux" (1973), "L'Été indien" (1975), "Et si tu n'existais pas" (1975).

1980 m. rugpjūčio 20 d. per atostogas Taityje Joe Dassin patyrė širdies smūgį ir mirė. Jis palaidotas „Hollywood Forever“ kapinėse Holivude.

## Diskografija
### Prancuziškieji albumai
#### Studijiniai albumai

## Išnašos

## Nuorodos
Endokardas

**Endokardas** (), vidinis širdies dangalas, kuris iškloja prieširdžių ir skilvelių vidų, ir visas struktūras, išsikišančias į jų spindį: širdies vožtuvų stygas, speninius raumenis.

Susideda iš 3 sluoksnių:

*puraus jungiamojo audinio, apkloto endoteliocitų;
*standaus jungiamojo audinio su elastinėmis ir lygiųjų raumenų skaidulomis;
*į miokardą pereinančio jungiamojo audinio, turinčio kraujagyslių ir riebalinių ląstelių.

Endokardo klosčių, sudarančių širdies vožtuvus, viduje yra standaus jungiamojo audinio plokštelė, suteikianti vožtuvams tvirtumo.

Dažniausia liga - endokardo uždegimas (endokarditas).

## Literatūra
*Medicinos enciklopedija 1; A.Baubinienė, A.Dembinskas, V.Grabauskas, V.Gurauskas, P.Kaltenis, A.Mickis, B.Padegimas, S.Pavilionis, A.Praškevičius, A.Raugalė, E.Razgauskas, J.Tamulaitienė, A.Venckauskas, A.Žiugžda; 1991 m.
Masajos departamentas

**Masajos departamentas** () – departamentas vakarų Nikaragvoje, pats mažiausias šalyje. Administracinis centras – Masaja.

## Geografija

Paviršius daugiausia kalnuotas, stūkso Masajos ugnikalnis. Yra keletas vulkaninės kilmės lagūnų (Apojo, Masajos, Tismos).

## Administracinis suskirstymas
Masajos departamentas administraciškai padalintas į 9 savivaldybes:
# Katarina
# La Konsepsjonas
# Masatepė
# Masaja
# Nandasmas
# Nindiri
# Nikinohomas
# San Chuan de Orientė
# Tisma

## Šaltiniai
Masaja

**Masaja** () – miestas vakarų Nikaragvoje, 30 km į pietryčius nuo Managvos, rytinėje Masajos ugnikalnio papėdėje. Departamento centras. Pro miestą eina Managvos–Granados plentas ir geležinkelis. Maisto, tabako, odos, tekstilės, baldų gamybos pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Amatai (prekyba rankdarbiais, tekstilės, keramikos dirbiniais). Mieste išlikęs kolonijinis architektūros paveldas: XVI a. barokinės Šv. Jeronimo iš Šv. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčios, centrinė aikštė, keletas vėlesnių bažnyčių Taip pat yra XIX a. geležinkelio stotis, senasis turgus, XX a. pr. Kojotepės tvirtovė.

## Istorija

Masaja kūrėsi nuo XVI a., prie svarbaus Granados–Leono kelio. Oficialiai įkurta 1819 m. (kaip *Muy Noble y Leal Villa Fiel de San Fernando de Masaya*), o miesto statusą gavo 1839 m.
Matagalpos departamentas

**Matagalpos departamentas** () – departamentas vidurio Nikaragvoje, 4-a pagal dydį administracinė teritorija šalyje. Administracinis centras – Matagalpa.

## Geografija

Vakarinė departamento pusė kalnuota, rytuose paviršius leidžiasi į lygumą. Plyti savanos, miškai, kavos plantacijos.

## Administracinis suskirstymas
Matagalpos departamentas administraciškai padalintas į 13 savivaldybių:
# Siudad Darijas
# Eskipulasas
# Matagalpa
# Matigvasas
# Mui Mui
# Rančo Grandė
# Rio Blankas
# San Dionisijas
# San Isidras
# San Ramonas
# Sebakas
# Terabona
# El Tuma-La Dalija

## Šaltiniai
Palenkės kankiniai

**Palenkės kankiniai** arba **Pratulino kankiniai** (, , ) - tai 1874 m. sausio 24 d. Pratulino kaime, Pietinės Palenkės istoriniame regione, Rusijos imperijos kariuomenės kareivių nužudyti 13 unitų, kurie priešinosi unitų šventovės pavertimui į stačiatikių cerkvę. 

## Istorija

XIX a. antroje pusėje Rusijos imperijos caras Aleksandras II pasirašė įsakymą dėl unitų bažnyčios panaikinimo ir pavertimo stačiatikių cerkvėmis. Pratulino kaimo unitų bažnyčią buvo suplanuota uždaryti 1874 m. sausio 24 d., tačiau prieš bažnyčios uždarymą bandė pasipriešinti parapijiečiai, į kuriuos buvo pradėta šaudyti. Žudynių metu žuvo 13 žmonių, tai *Vincenty Levoniuk, Daniel Karmaš, Lukaš Bojko, Konstanty Bojko, Konstanty Lukašuk, Bartlomiej Osypiuk, Anicet Hryciuk, Filip Geryluk, Ignacy Frančuk, Onufry Vasyluk, Maksym Havryluk, Jan Andžejuk, Michal Vavžyšuk*. Po žudynių nužudytieji buvo užkasti ir jų laidojimo vieta sulyginta su žeme. 1918 m. iš regiono pasitraukus Rusijos kariuomenei, gyventojai pažymėjo laidojimo vietą, o 1990 m. gegužės 18 d. nužudytųjų palaikai buvo iškasti ir perlaidoti šalia Pratulino bažnyčios. 1938 m. nužudytieji buvo pasiūlyti beatifikavimui, tačiau paskelbti palaimintaisiais tik 1996 m. spalio 6 dieną. Nužudytuosus beatifikavo popiežius Jonas Paulius II. 1998 m. įkurtas sanktuariumas.


Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 07.jpg|Unitų bažnyčios likučiai
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 01.jpg|Sanktuariumo planas
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 04.jpg
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 05.jpg
Vaizdas:POL Pratulin Sanktuarium 02.jpg


## Nuorodos

* Aprašymas apie žudynes (angl.);
* Aprašymas apie žudynes (lenk.);
* Nužudytųjų ikonos;
* Pratulino sanktuariumo tinklalapis (lenk.).

## Literatūra

* Krawczak: Likwidacja Unii w Królestwie Polskim. W: Stowarzyszenie "Martyrium": Martyrologia Unitów Podlaskich w świetle najnowszych badań naukowych. T. 1.: Unici Podlascy. Siedlce: Stowarzyszenie Martyrium, 1996. ISBN 83-906068-0-1.