open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
CF Monterrey

**CF Monterrey** – Meksikos futbolo klubas iš Monterėjaus miesto, Meksikos šiaurės rytuose; Nuevo Leono valstijos sostinės. 

## Istorija
Įkurtas 1945 m. Seniausias veikiantis futbolo klubas iš šiaurinės Meksikos.

Kelis kartus laimėjęs Meksikos čempionatą bei CONCACAF Čempionų lygą.

## Laimėjimai

* Primera División de México (4): 1986, Clausura 2003, Apertura 2009, Apertura 2010.
* Segunda División de México (2): 1956, 1960.
* Copa México (1): 1991.
* InterLiga (1): 2010.
* CONCACAF Čempionų lyga (1): 2011.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Atstovavę Meksikos nacionalinei rinktinei
*  Jesus Arellano
*  Jared Borgetti, puolėjas;
*  Aldo de Nigris
*  Antonio de Nigris
*  Guillermo Franco
*  Ricardo Osorio
*  Luis Ernesto Pérez
*  Ramon Morales
*  Zinha, saugas;
; Užsieniečiai
*  Felipe Baloy, gynėjas;
*  Reinaldo Navia
*  Humberto Suazo
*  Walter Ayoví
*  Giovanny Espinoza
*  Eusébio
*  Sebastián Abreu
*  Juan Arango

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
CD Toluca

**Deportivo Toluca Fútbol Club** – futbolo klubas iš Meksikos miesto Tolukos. 

## Istorija
Įkurtas 1917 m. ir yra vienas labiausiai tituluotų šalies klubų.

## Laimėjimai
; Primera División de México (10): 1966-67, 1967-68, 1974-75, Verano 1998, Verano 1999, Verano 2000, Apertura 2002, Apertura 2005, Apertura 2008, Bicentenario 2010.
; Segunda División de México (1): 1952-53.
; Copa México (2): 1955-56, 1988-89.
; Campeón de Campeones (4): 1966-67, 1967-68, 2002-03, 2005-06.
; CONCACAF čempionų taurė (2): 1968, 2003.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Emblema

Vaizdas:Deportivo Toluca senoji emblema.png|Senoji emblema
Vaizdas:Deportivo Toluca emblema.png|Dabartinė emblema


## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Atstovavę Meksikos nacionalinei rinktinei
*  Salvador Carmona
*  Israel López
*  Mario Méndez
*  Zinha

; užsieniečiai
*  José Saturnino Cardozo
*  Paulo da Silva
*  Juan Antonio Pizzi
*  Darío Rodríguez
*  Vicente Sanchez
*  Luis Islas
*  Fabián Estay
*  Héctor Mancilla

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Colo-Colo

**Club Social y Deportivo Colo-Colo**, o trumpiau vadinamas **CSD Colo-Colo**, bei **colo-Colo** – Čilės futbolo klubas iš Makulio miesto Santjago metropoliniame regione. Vienas tituluočiausių futbolo klubų šalyje.

## Istorija
1925 m.  įkurtas klubas. Klubas pavadintas mapučių kasiko vardu. Daugkartiniai šalies čempionai.

### Moterų ekipa
2007 m. suburta moterų ekipa, rungtyniavusi Čilės moterų futbolo čempionate. Daugkartinės šalies čempionės.

## Laimėjimai
*  **[[Primera División (Čilė)|Primera Division]] (34):** 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, 1997 Clausura, 1998, 2002 Clausura, 2006 Apertura, 2006 Clausura, 2007 Apertura, 2007 Clausura, 2008 Clausura, 2009 Clausura, 2014 Clausura, 2015 Apertura, 2017, 2022, 2024
*  **[[Copa Chile]] (13):** 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021
*  **[[Supercopa de Chile]] (3):** 2017, 2018, 2022
; Tarptautiniai turnyrai
* **[[Copa Libertadores]] (1):** 1991
* **[[Recopa Sudamericana]] (1):** 1992
* **[[Copa Interamericana]] (1):** 1991

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

; Aprangų gamintojai
* 1981–1996 m. Adidas
* 1997–2001 m. Nike
* 2002–2004 m. Puma
* 2005 m. Reebok
* 2006–2013 m. Umbro
* 2014–2019 m. Under Armour
* šiuo metu: Adidas

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose rungtyniauja juoda balta apranga

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Čilės nacionalinei rinktinei
*  Sergio Ahumada
*  Claudio Bravo
*  Pablo Contreras
*  Fabián Estay
*  Matías Fernández
*  Gonzalo Jara
*  Claudio Maldonado
*  Rodrigo Millar
*  Alexis Sánchez
*  José Luis Sierra
*  Humberto Suazo
*  Héctor Tapia
*  Francisco Valdés
*  Jorge Valdivia
*  Arturo Vidal
*  Patricio Yáñez
*  Iván Zamorano

; Užsienieičiai
*  Marco Etcheverry
*  Eduardo Hurtado
*  Celso Ayala
*  Lucas Barrios
*  Daniel Sanabria
*  Andrés Scotti
*  José Manuel Rey

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Klubo gerbėjų svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Torneo Argentino A

**Torneo Argentino A** ('Argentinos turnyras A') – 1995–2014 m. viena iš dviejų lygų, sudarasių trečiąjį Argentinos futbolo divizioną. Ją sudarė šalies periferijos komandos, tuo tarpu Buenos Airių metropolijos komandos rungtyniavo paralelinėje Primera B Metropolitana lygoje. Lygos nugalėtojai įgijo teisę kautis dėl patekimo į Primera B Nacional su šios lygos autsaideriais.

Seniau turnyras vyko *[[Apertura]]-[[Clausura]]* principu, bet jį pakeitė vienas sezonas: varžybos vyko keleto pakopų principu. Pradžioje susitiko to paties regiono komandos, vėliau stipriausios regionų komandos rungtyniavo tarpusavyje.

2015 m. pakeistas į Torneo Federal A.

## Nugalėtojai
;Europietiško stiliaus turnyrai

;Apertura ir Clausura sezonai

;Europietiško stiliaus turnyrai

## Šaltiniai
Martynas Starkus

**Martynas Starkus** (g. 1973 m. gegužės 23 d. Vilniuje) – Lietuvos keliautojas, TV laidų ir renginių vedėjas, žurnalistas, prodiuseris.

Baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. Nuo 1992 m. iki 2003 m. dirbo laidų vedėju radijo stotyse M-1, Lietus, veda įvairias progines TV laidas, renginius, prodiusuoja filmus ir rašo knygas iš savo kelionių po pasaulį, kuriose dalyvo vienas ir su savo kolega Vytaru Radzevičiumi.

1996- 2000 buvo vienas iš kultinės jaunimo laidos "Tangomanija" kūrėjų

2000 - 2006 daugybės sporto ir pramoginių TV laidų ir renginių vedėjas

2006 - muzikinio realybės šou "Dangus" vedėjas

2006- 2022 kartu su Vytaru Radzevičiumi sukūrė 16 kelioninių tv projektų (LRT, TV3)

2013–2016 m. TV šou X Faktorius vedėjas.

2022–2026 LRT kelionių laidos „Tai Kur Toliau? „ vedėjas, prodiuseris.

2016 metais laimėjo konkurso „Pragiedruliai“ apdovanojimą už dokumentinį filmą „Karas 2020. Rusijos informacinė agresija“(sukurtas kartu su Jonu Baniu), „Už geriausią televizijos dokumentikos projektą“.

Laisvalaikiu žaidė futbolą mėgėjų klube „Prelegentai“, yra vienas klubo ir mėgėjų Sekmadienio Futbolo Lyga (SFL) įkūrėjų . 

Vedęs, žmona  - Kotryna. Turi tris dukras: Martyną (iš pirmos santuokos), Mėtą ir Elzę. 

## Ekspedicijos

Martyno Starkaus ir Vytaro Radzevičiaus ekspedicijos:
* „Afrika. Lt“ (2006–2007 m.) Marokas, Mauritanija, Mali
* „Šilko kelias“ (2008 m.) Rumunija, Vengrija, Turkija, Iranas, Turkmėnija, Uzbekija
* „Tuk tuk Indija“ (2008 m.) Indija
* „Mylių Amerika“ (2009 m.) JAV
* „Pagaminta Kinijoje“ (2010 m.) Kinija, Honkongas
* „Kartą Pietų Amerikoje“ (2011 m.) Argentina, Čilė
* „Kitą kartą Pietų Amerikoje“ (2012 m.) Argentina, Bolivija, Peru, Ekvadoras, Kolumbija
* „Su Būda per džiungles“ (2013 m.) Vietnamas, Kambodža, Laosas
* „Visos Australijos dulkės“ (2014 m.) Australija
* „Banzai“ (2015 m.) Japonija
* „Karibų ratai“ (2016 m.) Meksika, Belizas, Gvatemala, Nikaragva, Kosta Rika, Panama
* „Pakeliui į Balį“ (2017 m.) Indonezija
* „Į Šiaurę“ (2018 m.) Kanada, JAV (Aliaska)
* „Už Kaukazo“ (2019 m.) Sakartvelas, Azerbaidžanas, Armėnija
* „Kitą kartą Afrikoje“ (2021 m.) Uganda, Kenija, Tanzanija
* „Kita pusė“ (2022 m.) Taivanas, Naujoji Zelandija

Kitos:

* "Keliaujantiems lėtai - su Martynu Starkumi" (2013 m.)
* „Misija – Sibiras“ (su Marijonu Mikutavičiumi, 2008 m.)
* „Aplink Lietuvą“ (Lietuva, 2018 m.)
* „Aplink Lietuvą“ ir „Aplink Lietuvą. Miestai“ (Lietuva, 2019 m.)
* „Aplink Lietuvą. Žmonės“ (Lietuva, 2019 m.)

## Bibliografija
* „Šilko kelias, arba 10 000 kilometrų su „Pagieža" (2009 m.)
* „Tuk tuk Indija“ (2010 m.)
* „Kartą Pietų Amerikoje“ (2012 m.)
* „Žemyn galva į Australiją“ (2014 m.)
* „Įstrigę Centrinėje Amerikoje“ (2016 m.)

## Kino ekranas
* „Šventa karvė“ (2014 m.) – aktorius.
* „Mulai“ (2018 m.) – dokumentinis filmas, prodiuseris ir režisierius
* „Jonas“ (2024 m.) – dokumentinis filmas, prodiuseris ir režisierius

## TV dokumentika
* „Karas 2020. Rusijos informacinė agresija“- prodiuseris, režisierius.

## Šaltiniai
Tres Arojosas

**Tres Arojosas** ( – „trys upeliai“) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, 580 km į pietus nuo Buenos Airių. Partido centras. Pro miestą eina Buenos Airių-Ušuajos plentas (*[[Ruta Nacional 3]]*) ir kelias į Nekočėją. Veikia regioninis oro uostas. Verčiamasi žemės ūkiu (svarbaus kviečių auginimo rajono centras).

Yra Kabanjaso parkas, 1886 m. pastatyta angliško stiliaus geležinkelio stotis, eklektiniai savivaldybės rūmai, gotiškai bizantiška bažnyčia, danų protestantų bažnyčia, istorijos ir archeologijos muziejus. 5 km nuo Tres Arojoso yra Arojo Seko archeologinė vietovė, viena seniausių šalyje. Joje rasta 40-ies žmonių kapavietė, siekianti 9000 metų amžių. Taip pat rasta medžioklės įrankių, žvėrių kaulų.

## Istorija

1865 m. įkurta gyvenvietė pavadinimu *El campamento de los Tres Arroyos*. Miesto teisės suteiktos 1884 m. Geležinkelis Tres Arojosą pasiekė 1886 m. XIX a. pab. į miestą atvyko nemažai danų imigrantų.

## Sportas
* Huracán de Tres Arroyos (futbolas)
Arkadijaus vienuolynas

**Arkadijaus vienuolynas** () – graikų stačiatikių vienuolynas Graikijoje, Kretoje, 23 km į pietryčius nuo Retimno, šiaurės vakarinėje Idos kalno pašlaitėje.

Tiksli vienuolyno įkūrimo data nežinoma. Pagal vieną iš versijų jį įkūręs Bizantijos imperatorius Heraklijus arba imperatorius Arkadijus (V a.). Tačiau greičiausiai vienuolyno vardas kilęs ne nuo imperatoriaus, o nuo jį įkūrusio vienuolio. Rastas XIV a. užrašas, žymintis, kad vienuolynas pašvęstas Šv. Konstantinui. XVI a. vienuolynas restauruotas ir išplėstas Retimno didikų Hortacių. XVII a. Arkadijaus vienuolynas buvo svarbus religinis centras, vykdyta intensyvi rankraščių perraša. 1648 m. vienuolyną užėmė osmanai, tačiau vienuoliams leista gyventi ir skambinti varpą. Osmanų laikais tai buvo labiausiai klestintis Kretos vienuolynas, čia gyveno ~100 vienuolių, dar 200 – apylinkėse. Jie gamino vyną, spaudė alyvų aliejų. Vėliau vienuolynas nuskurdo, 1822 m. buvo nuniokotas turkų. 1866 m. vienuolyne vyko nuožmios kovos tarp turkų ir graikų. Osmanai nužudė čia besislėpusias moteris ir vaikus.

Vienuolynas kvadratinio plano, užima 5200 m² teritoriją. Vienuolyną supa siena, kitoje jos pusėje įrengtos vienuolių celės, buitinės patalpos, vyno, aliejaus rūsiai ir kt. Komplekso centre, vidiniame kieme yra dviejų navų Kristaus Persikūnijimo bažnyčia. Pastatyta 1587 m., renesansinio stiliaus, būdingo tuo metu salą valdžiusiems venecijiečiams. Viduje yra 1902 m. ikonostasas.


Image:Arkadžio vienuolynas2.JPG|Koridorius ir celės
Image:Arkadžio vienuolynas3.JPG|Siena
Image:Arkadžio vienuolynas1.JPG|Vienuolyno bažnyčia
Apskritimo spindulys

**Apskritimo spindulys** (arba tiesiog *spindulys*) – šiuolaikinėje geometrijoje ši sąvoka reiškia bet kurią tiesės atkarpą einančią nuo apskritimo centro iki bet kurio apskritimo taško. Spinduliu vadinamas ir atstumas nuo apskritimo centro iki bet kurio jo taško. Spindulys yra pusė apskritimo skersmens. Spindulys formulėse žymimas r arba R.

Terminą *spindulys* lietuvių kalboje įvedė Jonas Jablonskis.

## Savybės
* Spindulys, kuris yra išvestas iš apskritimo centro į apskritimo tašką A, yra šiame taške statmenas apskritimui.
* Spindulys, kuris yra statmenas kuriai nors apskritimo stygai, dalina šią stygą pusiau.

## Susiję sąvokos
* Kampas, kurį sudaro du to paties apskritimo spinduliai, yra vadinamas apskritimo centriniu kampu.
* Apskritimo, kuris turi kuriame nors taške antros eilės liestinę su tam tikra kreivę, spindulys yra vadinamas tos kreivės spinduliu tame taške.

## Spindulio formulės
Apskritimo, kurio yra žinomas perimetras C spindulį galima išreikšti formulę:
: r = \frac{C}{2\pi}= \frac{C}{\tau}.

Jei žinome apskritimo plotą A, tai apskritimo spindulį galima rasti panaudojus formulę:
: r= \sqrt{\frac{A}{\pi}}.

Apskritimo, einančio per tris taškus *P*1, *P*2 ir *P*3, spindulį galima išreikšti formulę:
: r=\frac{2\sin\theta}, kur *θ* yra kampas  \angle P_1 P_2 P_3. Šią formulę naudoja sinuso taisyklė.

Apskritimo apibrėžiančio taisyklingąjį daugiakampį su *n* kraštinių spindulį galima rasti pagal to daugiakampio kraštinės ilgį *s* panaudojus formulę:
: r = R_n\, s,&nbsp;&nbsp;&nbsp;&nbsp;kur&nbsp;&nbsp;&nbsp; R_n = \frac{1}{2 \sin \frac{\pi}{n}} \quad\quad 
  \begin{array}{r|ccr|c}
    n & R_n & & n & R_n\\
    \hline
     2 & 0.50000000 & & 10 & 1.6180340- \\
     3 & 0.5773503- & & 11 & 1.7747328- \\
     4 & 0.7071068- & & 12 & 1.9318517- \\
     5 & 0.8506508+ & & 13 & 2.0892907+ \\
     6 & 1.00000000 & & 14 & 2.2469796+ \\
     7 & 1.1523824+ & & 15 & 2.4048672- \\
     8 & 1.3065630- & & 16 & 2.5629154+ \\
     9 & 1.4619022+ & & 17 & 2.7210956-
  \end{array}


*N*-mačio kubo (kubo turinčio *n* dimensijų) spindulys, žinant šio kubo kraštinę *s* gali būti randamas panaudojus formulę:
:  r = \frac{s}{2}\sqrt{n}.

## Taip pat skaitykite
* Skersmuo
* Radianas

## Šaltiniai
Berzitai

**Berzitai** (*serb.*, *bulg.*, ) – viduramžių laikų pietų slavų gentis. 

VI a. pabaigoje, slavų invazijos į Balkanus metu, berzitai apsigyveno dabartinių Makedonijos ir Kosovo teritorijoje, Ochrido apylinkėse. Šiais laikais makedonai šią gentį vadina , taip pat *Brsjaci* vadinamas ir Makedonijos regionas, kuriame yra Bitola, Ochridas, Prespa ir Velesas. 

Dalis genties patraukė į šiaurę ir apsigyveno palei Brestą (Baltarusija).

Berzitai pirmąkart paminėti „Šventojo Dmitrijaus stebukluose“, kur 616 m. Salonikų apgulties aprašyme išvardintos apgulusios gentys. Be berzitų paminėti dragovitai, sagudatai, velegezitai, vajunitai ir kiti. 

Apie 773 m., pagal bizantiečių metraštininką Teofaną, bulgarų chanas Telerigas pasiuntė į berzitų žemes 12 tūkstančių karių. Žygio tikslas buvo paimti belaisvių ir perkelti juos į Bulgariją. Tačiau imperatoriaus Konstantino V kariuomenė pakeliui pasitiko bulgarus ir sutriuškino juos. 

Kitą kartą berzitus Teofanas paminėjo rašydamas apie 799 m. Tuo metu berzitai jau buvo patekę Bizantijos valdžion, tačiau turėjo autonomiją, juos valdė nuosavas „archontas“ Akamiras. Akamiras su metraštyje nepaminėtasi „eladikais“ (galbūt Elados temos didikais ar temos kariuomene) surengė sąmokslą prieš imperatorę Ireną, kad sostan pasodintų vieną iš Konstantino V sūnų. Sąmokslas buvo nesėkmingas - jį atskleidė, o jo dalyviai buvo apakinti.

Berzitus asimiliavo serbai ir bulgarai.

## Nuorodos

* Хронография , Феофан Исповедник
* Чудеса св. Димитрия
Retimno keturių kankinių cerkvė

**Retimno keturių kankinių cerkvė** () – graikų stačiatikių cerkvė Kretos mieste Retimne. Pastatyta 1975 m. gruodį. Seniau šioje vietoje taip pat buvo cerkvės, pastatytos 1905 ir 1947 m.

Cerkvė pavadinta keturių kankinių, kurie 1824 m. buvo nužudyti osmanų, garbei. Šie kankiniai buvo Angelis, Manuelis, Georgas ir Nikolas. Trys iš jų palaidoti cerkvėje, o vienas – Sankt Peterburge. Cerkvė laikoma graikų pasipriešinimo osmanams simboliu.


Retimno cerkvė.JPG
Image:Retimno cerkvė2.JPG
Image:Retimno cerkvė3.JPG
Image:Rethymno - Märtyrerkirche 1.jpg|Altorius
Tesseris_Martyres_(Four_Martyrs)_Church_Rethymno_3.jpg|Ikona


## Šaltiniai
Vilkaviškio dvaras

**Vilkaviškio dvaras** - dvaras Vilkaviškio rajone, Vilkaviškio mieste.

## Istorija

Dvaras įkurtas po 1744 m. – 1776 m. sausio 25 d. sudarytame Kauno pavieto padūmės mokesčių mokėtojų sąraše nurodyta, kad Vilkaviškio parapijoje yra Oginskių valdomas Vilkaviškio dvaras, Vilkaviškio mieste - 39 žemdirbių kiemai ir 96 kiemai sklypuose. Vilkaviškio parapijos klebono Lachovskio jurisdikcijoje buvo 5 sklypininkų kiemai daržuose ir špitolė.

Prancūzmečiu, 1812 m. birželio 19–24 d. pro Vilkaviškio apylinkes traukė Napoleono Didžioji armija (apie 250 tūkst. karių). Klieriko (vėliau prelato) Butkevičiaus užrašuose fiksuota, jog birželio 21 d. atvyko ir pats Napoleonas Bonapartas, apsigyveno Vilkaviškio dvare (kiti šaltiniai mini palapinę prie dvaro). Čia, dvaro apylinkėse, birželio 21 d. maršalas Liuisas-Aleksandras Bertjeras (), kariuomenės vyriausiojo štabo viršininkas, paskelbė Napoleono pasirašytą atsišaukimą į karius, kuris faktiškai buvo karo pradžios paskelbimas Rusijai.

1864–1904 m. dvare gyvenęs rusų armijos generolas, I pasaulinio karo metais - vokiečiai. Vėliau dvarą su 80 hektarų iš valstybės nupirko kunigas P.Karalius, po to jame įsikūrė Vilkaviškio vyskupijos kurija, čia gyveno vyskupai Antanas Karosas ir Mečislovas Reinys.

Dvaras likviduotas 1940 m., vykdant sovietinį 1940 m. rugpjūčio 5 d. žemės reformos įstatymą.

II pasaulinio karo metais rūmų pastatas buvo tuščias, po karo jame įsikūrė Vilkaviškio tarybinio ūkio administracija.

## Nuorodos
* Vilkaviškio buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
* Vilkaviškio miesto dvaras (miestai.net)
* Istorija (Vilkaviškio rajono savivaldybė)
Kleizura

**Kleizura** ( 'aptvaras; tarpeklis') – įtvirtintas tarpeklis ir jį ginantis karinis rajonas Bizantijos imperijoje. 

VII a. antroje pusėje *kleizuromis* imta vadinti gerokai didesnes pasienio sritis, daugiausia rytiniame pasienyje su Arabų kalifatu Tauro-Antitauro kalnų linijoje. Vakarinėje Bizantijos dalyje kleizura buvo vadinamas tik Strymonas.
Kleizuros skyrėsi nuo stambesnių karinių regionų temų. 

*Kleizura* ar *kleizurarchija* buvo vadinamas autonominis karinis rajonas, kuriam vadovaudavo *kleizurarchas* (). Einant laikui daugelis kleizurų buvo performuotos į pilnas temas. 
Po X a. terminą *kleizura* nustota naudoti. Vėlyvojoje Bizantijoje kleizurų atitikmeniu tapo drungai. 

Bizantijos priešininkai musulmonai Kilikijoje ir Aukštutinėje Mesopotamijoje turėjo panašius karinius vienetus, vadintus *al-thughūr*.

## Nuorodos
* Hélène, Glykatzi-Ahrweiler (1960), "Recherches sur l'administration de l'empire byzantin aux IX-XIème siècles", *Bulletin de correspondance hellénique* 84 (1): 1–111
* Kazhdan, Alexander, ed. (1991), *Oxford Dictionary of Byzantium*, Oxford University Press, p. 1132, ISBN 978-0-19-504652-6
Samsė

**Samsė** () − Danijos sala Baltijos jūroje, pietiniame Kategato sąsiauryje. Išsidėsčiusi tarp Jutlandijos pusiasalio ir Zelandijos salos.

Salos plotas 114 km² (kartu su šalia esančiomis nedidelėmis salelėmis). Gyventojų − 3 885 (2011). Administracinis centras − Tranebjergas. Sala pasižymi alternatyvių energijos šaltinių naudojimu (pvz., vėjo jėgainėmis, biologiniu atliekų valymu ir kt.).

Samsės sala garsėja žemuogių gausumu, labai ankstyvomis bulvėmis ir tokio pat pavadinimo puskiečiu sūriu.

Keltas salą jungia su Jutlandijos pusiasaliu ir Zelandijos sala.  

## Nuorodos

* Samsės savivaldybės internetinė svetainė  (danų k.)
Skuodo dvaras

**Skuodo dvaras** – buvęs dvaras, kurio sodyba išlikusi Skuodo miesto senamiestyje, Šaulių gatvėje, netoli tilto per Bartuvą.

## Istorija

Grafas Jonas Chodkevičius (1537–1579) 1559–1561 m. vadovavo LDK kariuomenei Livonijoje, 1564 m. paskirtas Žemaičių seniūnu. Livonijos karui grafas (titulas patvirtintas 1568 m.) išleido nemažai savo lėšų, todėl nuostoliams kompensuoti 1565 m. Žygimantas Augustas leido jam valdyti valdas Žemaičių seniūnijoje, kurias 1568 m. užrašė amžinam naudojimui. Tarp jų ir Skuodą. 

Anuomet per Skuodą ėjo Didysis Rytprūsių kelias iš Vokietijos gilumos į Livoniją. Chodkevičius 1572 m. gegužės 17 d. parūpino miesteliui Magdeburgo teises, Bartuvos dešiniajame krante ėmė kurtis naujoji miesto dalis - naujamiestis globėjo garbei buvo pavadintas Johanesburgu, bet vardas miestui neprigijo, liko senasis Skuodo pavadinimas.

Po Jono sūnaus Jono Karolio mirties 1621 m. vedybų keliu Skuodo dvaras kaip dukros Onos Scholastikos kraitis 1625 m. atiteko Sapiegoms, kurie jį valdė iki 1831 m., kai jį už dalyvavimą sukilime nusavino Rusijos caras. Rusai dvaro pastatus pritaikė kareivinėms.

Skuodo klebono, dekano Pranciškaus Žadeikio ir kelių ūkininkų dėka buvusiame Sapiegų dvare 1918 m. lapkričio 7 d. įsteigta Skuodo gimnazija, kuri čia veikė iki Antrojo pasaulinio karo.

## Nuorodos

* Skuodo buv. dvaro sodybos fragmentai (Kultūros vertybių registras)
* Skuodas (miestai.net)
* Skuodo miesto parkas
Lesė (sala)

**Lesė** () − Danijos sala Baltijos jūroje, didžiausia Kategato sąsiauryje.

Lesės salą nuo Jutlandijos pusiasalio skiria 19 km pločio *Lesės-Rendės* sąsiauris. Salos plotas 114 km². Gyventojų − 1 969 (2010). Dauguma gyventojų užsiima žemės ūkiu.

Sala sudaro atskirą savivaldybę, kuri priklauso Šiaurės Jutlandijos regionui. Administracinis centras − Byrumas. Lesės saloje yra keletas kaimų ir dvi prieplaukos.

Keltas salą jungia su Frederikshauno miestu.

## Taip pat skaitykite
* Danijos salos

## Nuorodos

* Lesės savivaldybės internetinė svetainė  (danų, anglų, vokiečių k.)
Pukonas

**Pukonas** () – miestelis pietinėje Čilėje, Araukanijos regione, Kautino provincijoje. Įsikūręs 100 km į pietryčius nuo Temuko, Viljarikos ežero pakrantėje ir Viljarikos ugnikalnio papėdėje.

Pukonas yra svarbus turistinis centras. Jis pasižymi vaizdingomis apylinkėmis, karštosiomis versmėms, slidinėjimo trasomis, vandens turizmui tinkančiomis upėmis. Aplink Pukoną įsteigti Viljarikos ir Huerkehvės nacionaliniai parkai.

## Istorija

Miestelio pavadinimas kilo iš mapudungunų kalbos. Pukonas įkurtas 1883 m. kaip karinis fortas užkariautose mapučių žemėse. Pradžioje verstasi miškų kirtimu ir gyvulininkyste. Nuo 1930 m. pradėtas vystyti turizmas.

## Šaltiniai
Šukionių apylinkė

**Šukionių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Pakruojo rajone;
* Ramygalos rajone;
* Vabalninko rajone.
Žudžių apylinkė

**Žudžių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Ramygalos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Ramygalos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Barklainių apylinkės.

## Šaltiniai
Viljarikos ugnikalnis

**Viljarikos ugnikalnis** (), vietinis pavadinimas **Rukapiljanas** ( – „demono namai“) – ugnikalnis pietų Čilėje, Araukanijos regione, vienas aktyviausių šalyje. Aukštis – 2847 m. Iškilęs Čilės centrinio slėnio pašonėje, šalia Viljarikos ežero, toliausiai į vakarus nutolęs trijų stratovulkanų grupėje (į ją dar patenka Laninas ir Ketrupiljanas). Ugnikalnis užima 400 km² teritoriją, jo kūgio tūris 250 km³. Viljarikos ugnikalnis turi 25 vulkaninius kūgius, taip pat yra vulkaninių urvų. Kalno viršūnę nuolat dengia sniegas, yra 40 km² ploto ledynas.

Viljarika labai aktyvi. Pirmasis išsiveržimas europiečių buvo užfiksuotas 1558 m. Nuo tada ugnikalnis išsiveržė bent 65 kartus. 1964 m. įvyko galingas, Strombolio tipo išsiveržimas, dėl kurio susidaręs laharas nuniokojo Konjaripės gyvenvietę. 1971 m. išsiveržimo metu lava ištirpdė sniegą ir sukėlė smarkius laharus, o nuodingos vulkaninės dujos sutrikdė gyventojų sveikatą aplinkinėse gyvenvietėse.

Viljarikos ugnikalnis yra gausiai lankomas turistų, rengiami žygiai iki pat kraterio. Papėdėje įsikūrę Pukono, Viljarikos, Konjaripės miesteliai. Kalnas įtrauktas į Viljarikos nacionalinį parką.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Viljarika (reikšmės)

**Viljarika** ( – „turtingas miestelis“) gali reikšti:

* Viljarika – miestas Paragvajuje;
* Viljarika – miestas Kolumbijoje;
* Viljarika – miestas Čilėje;
* Viljarikos ugnikalnis (Čilėje);
* Viljarikos ežeras (Čilėje).
Mingelioniai

**Mingelioniai** – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 8 km į pietus nuo Upytės.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Papiškiai (Panevėžys)

**Papiškiai** – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietus nuo Ėriškių.

## Istorija

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Stebėkių apylinkė

**Stebėkių apylinke** sovietmečiu vadinosi:

* Stebėkių I apylinkė (centras – dabartiniai Stebėkiai II),
* Stebėkių II apylinkė (centras – dabartiniai Stebėkiai I).
Produktas (reikšmės)

Žodis ***produktas*** gali reikšti:

* produktas – cheminio, fizikinio ar biologinio virsmo metu susidarančios medžiagos, dalelės ar kiti objektai. Pvz., cheminės reakcijos metu susidarantis cheminis junginys, jonizacijos metu susidarantys jonai ir pan.;
* produktas – gaminys arba paslauga.
Daktyla

**Daktyla** () – graikiška kaimiška duona, populiari Graikijoje, Kipre ir Turkijoje. Kepinys susegmentuotas į dalis, primenančias „duonos pirštus“, nuo to ir kilęs pavadinimas daktyla, reiškiantis „pirštus“.

Daktyla kepama iš mielinės tešlos, kuriai naudojami kviečių ir kukurūzų miltai. Prieš kepant tešloje įspaudžiami tarpai arba drauge sulipdomi keli tešlos gabalai. Duona apibarstoma sezamu, saulėgrąžomis ir sėjamosios juodgrūdės sėklomis.
Lukumas

**Lukumas** (, ), dar žinomas kaip „turkiškas gardėsis“ () – iš Turkijos kilęs konditerinis gaminys. Tai spalvotos želės gabalėliai, pagardinti rožių vandens, mastikos arba citrinų aromatu ir apibarstyti cukraus pudra arba kopra.

Lukumas pradėtas gaminti Osmanų imperijoje XV a. Pradžioje kaip saldikliai naudoti medus ir melasa, o kaip rišamosios medžiagos – vanduo ir miltai. Į Vakarus lukumas pateko XIX a., o juos išpopuliarinę britai jiems suteikė „turkiško gardėsio“ pavadinimą. Būtent tokiu pavadinimu dabar lukumas pardavinėjamas užsienyje bei turistams.

Turkiškas pavadinimas *lokma, lokum* kilo iš arabų kalbos žodžio *luqma*, reiškiančio „kąsnis“. Balkanuose gaminys dar vadinamas kaip *rahat*. Šis pavadinimas atkeliavęs iš arabiškos frazės *raḥat al-ḥulqum*, reiškiančios „pasitenkinimas burnai“. Tradicinis lukumas gaminamas Turkijoje, Graikijoje (ten dažnai parduodamas kaip „graikiškas gardėsis“), Kipre, Balkanuose. Taip pat įvairių šalių konditerijos bendrovės gamina panašius gaminius „turkiško gardėsio“ pavadinimu.
Nėjus (muzika)

**Nėjus** (, ) – pučiamais aerofonas, ilgoji fleita, viena seniausių fleitos rūšių. Vartojama arabų šalyse, Turkijoje, Irane, Azerbaidžane ir Vidurinėje Azijoje. Vienas seniausių muzikos instrumentų, kuris jau buvo žinomas Senovės Egipte, taip pat šio instrumento liekanų rasta šumerų miesto Ūro griuvėsiuose. Jis yra vienas pagrindinių klasikinės persų muzikos instrumentų. Nėjumi grojama jau 4500-5000 metų, tai vienas seniausių tebenaudojamų muzikos instrumentų pasaulyje. Iš jo išsivystė šiuolaikinė fleita.

Nėjus gaminamas iš nendrinio arundo (*Arundo donax*) stiebo. Ilgis 550–600 mm, skersmuo – 20 mm. Viršutinėje dalyje turi 5-6 skylutes, apatinėje – vieną. Kiekviena skylutė turi pustonio intervalą, nors galima išgauti ir mikrotonus uždengiant dalį skylutės. Nėjų dydis, garso skambumas priklauso nuo regiono ir paskirties – arabų kraštuose tai dažniausiai piemenų naudojamas instrumentas, todėl trumpesnis, aukštesnės tonacijos. Žemos tonacijos, ilgi nėjai naudojami religinėse praktikose (pvz., dervišų šokiuose). Tokio nėjaus skambesys švelnus, kuriantis svaigią, paslaptingą atmosferą.

Nėjumi grojama Arabų kraštuose, Turkijoje, Kaukaze, Irane, Vidurinėje Azijoje. Žymūs šių laikų muzikai, grojantys nėjumi yra Neyzen Tevfik, Kudsi Erguner, Omar Faruk Tekbilek, Mercan Dede, Sadreddin Ozcimi, Mohammed Antar, Hassan Kassayi ir kt.

## Taip pat skaitykite
* Dudukas
* Kavalas
* Vašintas

## Nuorodos
* Nėjumi atliekama muzika
Sergejus Sobianinas

**Sergejus Sobianinas** (, g. 1958 m. birželio 21 d. Beriozovo rajone, Chantų Mansijos nacionalinėje apygardoje, Rusijoje) – rusų politikas, valstybės veikėjas, teisės mokslų kandidatas, Maskvos meras (nuo 2010 m. spalio mėn.).

Meras S. Sobianinas šiame poste pakeitė Jurijų Lužkovą. Anksčiau dirbo Tiumenės srities gubernatoriumi (2001 – 2005 m.), Rusijos Federacijos Prezidento administracijos vadovu (2005 – 2008 m.), Rusijos Federacijos vyriausybės aparato vadovu (2008 – 2010 m.). Nuo 2004 m. – partijos Vieninga Rusija tarybos narys. S. Sobianinas – pirmasis Maskvos meras, įtrauktas į valstybės Saugumo tarybą.

## Karjera iki Maskvos (2005 m.)

* 1980 m. baigė raudonu diplomu Kostromos technologinį institutą
* 1989 m. įgijo antrąją aukštąjį išsilavinimą – baigė Visasąjunginį juridinį neakivaizdinį institutą (Uljanovsko filiale)
* iki 1984 m. dirbo Kostromoje ir Čeliabinske šaltkalviu, meistru, inžinieriumi, vienu iš komjaunimo vadovų
* 1984 – 1993 m. – vienas iš Kogalymo miesto (Vakarų Sibire) vadovų
* 1993 – 2000 m. – vienas iš Chantų Mansijos vadovų
* 2000 – 2001 m. – Rusijos Federacijos Prezidento įgaliotojo atstovo Uralo federalinėje apygardoje (Jekaterinburge) pirmasis pavaduotojas
* 2001 – 2005 m. – Tiumenės srities gubernatorius

## Nuorodos

* Apie S. Sobianiną (rusų k.)
* S. Sobianino kelias iš Tiumenės į Maskvą

|-

|-

|-
Hamasienas

**Hamasienas** () – istorinis Etiopijos (Eritrėjos) regionas, buvęs dabartinės Eritrėjos Maekelio regione, Debubo regiono šiaurėje ir aplinkinėse teritorijose. Taip buvo vadinamas ir Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m.

Hamasienas buvo šiauriausias Tigrajaus regiono ir kartu visos istorinės Etiopijos (Kebessos) regionas, kurio teritorija sutampa su Hamasieno plynaukšte. Į pietryčius nuo jo yra Akele Guzaj, o į pietvakarius – Serajės regionai. Šiaurėje ir šiaurės vakaruose jį supa gyvulių augintojų tigrių gyvenamos aukštumos, o šiaurės rytuose regionas leidžiasi į dykumingą pakrantę – Semharą.

## Istorija

Kartu su Akele Guzai, Agamės ir kitais gretimais regionais, Hamasienas yra vienas iš senųjų Etiopijos civilizacijos židinių. Čia formavosi seniausios Etiopijos valstybės Damotas (VIII a. pr. m. e.) ir Aksumo imperija (I–X a.). Jau iš VIII a. pr. m. e. čia atkasami senoviniai miestai, kaip, pvz., Sembelis. Regionas istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas IV a. kaip ḤMS²M, ir įrašas aptinkamas pietų arabų raštu. Yra tapatinančių regioną Egipto įrašuose aptinkamu vietovardžiu 'MSW (*Amasu*), kuris buvo stebuklingoje Punto šalyje.

Nuo VII a. regioną siaubė klajokliai iš šiaurės, pirmiausia bedžai gana ilgą laiką valdė šį regioną. Tuo metu šiaurinėje Eritrėjoje jie buvo įkūrę penkis sultonatus. Viduramžiais regionas išlaikė savo svarbą. Tuo metu svarbiausias jo miestas buvo Debarva, kuri tapo didelės Midri Bahri provincijos centru. Todėl būtent Hamasiene koncentravosi vietininko Bahr Neguso valdžia. XVI a. Hamasieną siaubė Osmanai, ir jis kelis kartus ėjo iš rankų į rankas tarp Etiopijos ir Osmanų imperijų.

Nuo XVII a. provincijai sunykus, Hamasienas tapo buferine zona, nekontroliuojama nei Osmanų, nei Etiopijos. Čia nusistovėjo vietos savivalda, savotiška respublikinė santvarka, kur didelę reikšmę vaidino vyresniųjų susirinkimas *šimagilė*. Todėl XIX a. Vakarų šaltiniuose jis dažnai įvardijamas kaip Hamasieno respublika.

1875 m. Hamasienas prijungtas prie Etiopijos, ir atkurta Mereb Melašo provincija, kurios vietininku imperatorius Johanes IV paskyrė *rasą* Alula Engida. Jis rezidavo Asmaroje. 1890 m. Italų pajėgos prijungė Hamasieną prie Italijos Eritrėjos, ir įkūrė čia administracinį vienetą – **Hamasieno provinciją**. Ši provincija išlaikyta ir po Antrojo pasaulinio karo, ir 1951 m. prijungus Eritrėją prie Etiopijos. 1962 m., kai pati Eritrėja tapo Etiopijos provincija, Hamasienas tapo jos avradža.

1993 m. nuo Hamasieno kaip atskiras administracinis vienetas atskirta Asmara. 1996 m., pertvarkant Eritrėjos administravimą, Hamasieno didžioji dalis prijungta prie Debubo provincijos. Šiaurinės jos dalys padalintos tarp keturių kitų provincijų.
Šachnajus

**Šachnajus** () – medinis pučiamasis instrumentas, priklausantis obojų šeimai. Juo grojama daugiausia šiaurės ir vakarų Indijoje. Instrumentas 30-50 cm ilgio, kūgio formos, su dvigubu liežuvėliu. Tradiciškai turi nuo 6 iki 9 skylučių. Įvaldžius kvėpavimą, galima išgauti daug skirtingų tonų. Turi dvi oktavas.

Manoma, kad šachnajus galėjęs kilti iš persiškos zurnos arba modifikavus gyvačių kerėtojų naudojamą pungi fleitą. Instrumento pavadinimas aiškinamas kaip „karaliaus fleita“ (*shah* – „karalius“, *nai* – „nendrė, fleita“).

Šachnajumi Indijoje grojama vestuvių metu, šventyklose. Žymiausias šachnajaus virtuozas – Bismillah Khan.

## Panašūs instrumentai
* Nadasvaramas
* Sundari
* Suona
* Zurna

## Nuorodos
* Šachnajumi atliekama muzika
Vašintas

**Vašintas** () – Etiopijos nacionalinis muzikos instrumentas. Tai medinis pučiamasis instrumentas (fleita), gaminamas iš medžio ar nendrės stiebo. Turi 4 skylutes. Grojimo technika melizmatiška, gausu muzikinių ornamentacijų.

Vašnitu grojama kaip soliniu instrumentu, taip pat jis yra tradicinio Etiopijos orkestro dalis. Žymus vašnito virtuozas yra Melaku Gelaw.

## Panašūs instrumentai
 
* Nėjus
* Kavalas

## Nuorodos
* Vašintu atliekama muzika
* Etiopijos ortodoksų daina, kurioje skamba vašinto melodija
Produktas

**Produktas** – žmogaus veiklos (gavybos, gamybos ir kūrimo) rezultatas, turintis bent potencialią paklausą.
Neretai *nepageidaujamais produktais* vadinamos ir atliekos (pvz., teršalai).

Produktai skirstomi į stambias grupes:
* gaminiai (materialūs produktai; prekės):
** medžiagos – cheminiai junginiai, įvairūs jų mišiniai, lydiniai ir pan. Esminis požymis – cheminė sudėtis, o struktūra virš molekulių ir molekulių kompleksų lygio neesminė. Pvz., degalai, tepalai, aliejai ir kt.
** struktūrinės medžiagos – svarbi ne tik cheminė sudėtis, bet ir viršmolekulinio lygio struktūra. Pvz., plytos, viela, fanera, makaronai ir t. t.
** techninė įranga – mašinos, įvairūs įtaisai ir pan.
** organizmai ir jų dalys – gyvuliai, skerdenos, gėlės ir pan.
* informaciniai produktai (intelektiniai produktai) – idėjos, žinios, išradimai, tekstai, programinė įranga ir kt.
* paslaugos. Pvz., gabenimo, gydymo ir pan.

Produktų rūšys:
* *antriniai produktai* () – antrinio perdirbimo gaminiai
* *gatavas produktas* () – produktas, visiškai paruoštas vartoti pagal jo paskirtį.
* *galutinis produktas* ( – produktas, kurio prieš vartojant nereikia papildomai keisti
* *neatitiktinis produktas* – produktas, kurio kokybė neatitinka techninių ir/ar kitų reikalavimų.
* bendrasis vidaus produktas
Eritrėjos demografija

Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **[[Eritrėja|Eritrėjos]] demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 5 939 484 (2011 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**
* *0-14 m.:* 42,1 %
* *15-64 m.:* 54,3 %
* *65 m. ir vyresni:* 3,6 % (2011 m. apsk.)
 
**Gyventojų amžiaus [[mediana]]:**
* *bendras:* 18,7 m.
* *vyrų:* 18,3 m.
* *moterų:* 19,1 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,472 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 32,8 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 22 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 5,2 % (2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:
* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,96 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,82 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2011 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 41,33 mirusiųjų/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**[[Vidutinė gyvenimo trukmė]]:**
* *bendra:* 65,52 m.
* *vyrų:* 60,4 m.
* *moterų:* 64,69 m. (2011 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų [[raštingumas]]:**
* *bendras:* 58,6 %
* *vyrų:* 69,9 %
* *moterų:* 47,6 % (2000 m. sur.)

## Šaltiniai
* CŽV pasaulio faktų knyga: Panama (angliškai) 

## Taip pat skaitykite

* Sąrašas:Eritrėjos miestai
Musa Ali

**Musa Ali** () – užgesęs ugnikalnis (stratovulkanas) šiaurės rytų Afrikoje, Eritrėjos, Etiopijos ir Džibučio teritorijose. Aukštis – 2028 m (aukščiausia vieta Džibutyje).

Ugnikalnio viršūnėje yra kaldera, kurioje yra riolitinių lavos kupolų bei lavos laukų. Musa Ali buvo aktyvus holoceno laikotarpiu.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Jamburgas

**Jamburgas** () – pamaininė gyvenvietė (*вахтовый посёлок*) Nadymo rajone Jamalo Nencų autonominė apygardoje Rusijoje. Išsidėstęs prie Obės įlankos, 148,5 km į šiaurę nuo poliaračio, vyrauja subarktinis klimatas. Jungia geležinkelio linija su Naujuoju Urengojumi, yra laivų uostas.

Gyvenvietės pavadinimas kilęs iš Jamburgo milžiniško dujų telkinio, atrasto 1969 m. Pastatyta 1980-ųjų m. pradžioje kaip koncerno „Gazprom“ bazinė gyvenvietė pamaininėms darbuotojų brigadoms apgyvendinti, eksploatuojant dujų telkinį. Oficialiai gyvenvietės statusą įgavo 1984 m. Atvykstančių gyventojų (pamaininių darbuotojų) yra apie 6000, kurių dauguma dirba įmonėje „Gazprom dobyča Jamburg“ (*Газпром добыча Ямбур*) ar jos antrinėse kompanijose.

Pradiniame generaliniame plane buvo numatyta pastatyti 30 tūkst. gyventojų turintį miestą. Vėliau nutarta Jamburgą įkurti, remiantis panašių „aptarnaujančių“ gyvenviečių statybos pavyzdžiu Aliaskoje bei suomių patirtimi jas projektuojant ir statant.

## Gyvenimo sąlygos

Laikinieji gyventojai atvyksta į Jamburgą nuo vieno iki dviejų mėnesių trukmės darbui, po to išvyksta atgal į „didžiąją žemę“ panašios trukmės poilsio. Čia vienu metu gyvena iki 6000 žmonių. Darbuotojams įrengti viešbučio ir bendrabučio tipo būstai su visais patogumais ir aptarnavimu: parduotuvės, sporto ir koncertų salės, bibliotekos, gydymo įstaigos.

## 1986 m. vaizdai


File:Jamburg.JPG|Gyvenvietės simbolis
Vaizdas:Yamburg hram.JPG|Jamburgo cerkvė – viena labiausiai nutolusių į šiaurę pasaulyje
Vaizdas:Yamburg, Yamalo-Nenets Autonomous Okrug. Entry, 1986.jpg
Vaizdas:Yamburg,_Yamalo-Nenets_Autonomous_Okrug._Modular_Dwelling,_1986.jpg
Vaizdas:Yamburg, Yamalo-Nenets Autonomous Okrug. Modular Dwellings. 1986.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Fotoreportažas: kelionė lengvuoju automobiliu į Jamburgą (rusų k.)
Soira

**Soira** arba **Emba Soira** – aukščiausia Eritrėjos kalnyno viršūnė, tuo pačiu ir aukščiausias Eritrėjos taškas. Aukštis – 3018 m. Stūkso Debubo administracinio regiono pietuose, 135 km į pietus nuo Asmaros. Pasiekiamas kalnų keliu iš Senafės.
Nabras

**Nabras** – veikiantis ugnikalnis (stratovulkanas) pietrytinėje Eritrėjoje, Pietinės Raudonosios Jūros administraciniame regione. Stūkso Danakilių įduboje ir yra vienas iš daugelio vulkaninių kalderų kompleksų šiame Didžiojo riftinio slėnio regione. Sudarytas iš ignimbito.

Nors Nabro išsiveržimai istorijoje nebuvo užfiksuoti, 2011 m. birželio 13 d. ugnikalnis netikėtai išsiveržė. Susidaręs 50 km pločio ir kelių šimtų km ilgio vulkaninių pelenų šleifas nusidriekė per Etiopiją, Sudaną, Egiptą.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
Šeimyniškių apylinkė

**Šeimyniškių apylinkė** (arba ***Šeiminiškių apylinkė***) sovietmečiu buvo:

* Anykščių rajone;
* Raseinių rajone.
Dumšiškių apylinkė

**Dumšiškių apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Raseinių valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Raseinių rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Alėjų apylinkės ir Paliepių apylinkės.

## Šaltiniai
Vensiusel Ti

**Vensiusel Ti**, kitaip dar **Šiaurės Jutlandijos sala** () − Danijos sala Baltijos jūroje, prie Skagerako sąsiaurio, Šiaurės Jutlandijos regione.

Salos plotas 4685 km². Gyventojų − 300 177 (2011). Iš šiaurės pusės salą skalauja Skagerako sąsiauris, o Greneno kyšulys yra šiauriausias Danijos taškas.

Iki 1825 m. sala jungėsi su Jutlandijos pusiasaliu nedidele sąsmauka. Bet audros ir potvyniai nuplovė sąsmauką ir pavertė Limfjordą sąsiaurių sistema. Tačiau įprastai Vensiusel Ti priskiriama Jutlandijos pusiasaliui.
Algimantas Zaremba

**Algimantas Zaremba** (g. 1954 m. rugpjūčio 5 d. Skuode)
 – Lietuvos ir Vilniaus politinis veikėjas, energetikas.

## Biografija

1985 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1996–1999 m. – AB „Būtingės nafta“ ekonomikos ir finansų direktoriaus pavaduotojas. 1999–2000 m. – Palangos miesto savivaldybės vyr. specialistas, 2000–2009 m. – Ūkio ministerijos Energetikos reformų skyriaus viršininkas, Elektros ir šilumos skyriaus vedėjas, Energetikos departamento direktorius. „Vilniaus energijos“ valdybos narys, Lietuvos elektros energijos gamintojų asociacijos prezidentas. 2011–2015 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2013 m. – energetikos viceministras.

## Šaltiniai
Dahlako salynas

**Dahlako salynas** (gezas: ዳህላክ) – salynas Raudonojoje jūroje, prie šiaurės rytinių Eritrėjos krantų, netoli Masavos. Priklauso Eritrėjai, Šiaurinei Raudonosios Jūros teritorijai. Salyną sudaro 124 salos, dauguma jų mažos, negyvenamos. Didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta sala – Dahlak Kebiras. Kitos gyvenamos salos: Dhuladija, Disėjus, Dohulas, Erva, Haratas, Harmilas, Isra-Tu, Nahalegas, Nora ir Šuma. Salų paviršių dengia dykumos. Verčiamasi perlų rinkimu, žvejyba, populiarėja turizmas. Salose gausu jūrinių paukščių, o aplink jas – jūrų gyvūnų. Įsteigtas Dahlako jūrinis nacionalinis parkas. Salyne kalbama dahalikų kalba.

## Istorija

Dahlako salynas graikų navigaciniuose aprašuose minimas kaip *Alalaiou* ir žinotas kaip jūros vėžlių kiautų gavybos vieta. Dahlakas buvo viena pirmųjų Afrikos vietų, kurios gyventojai priėmė islamą. Rasta nemažai antkapių su kufitų raštu.

VII a. iškilo savarankiška Dahlako valstybė, bet greitai buvo užkariauta Jemeno. Osmanų laikais priklausė Habešo ejaletui. Nuo 1890 m. priklausė Italijai. Etiopijai atgavus nepriklausomybę Dahlake veikė TSRS karinė jūrų bazė. 1993 m. salos perleistos Eritrėjai.
Serajė

**Hamasienas** () – istorinis Etiopijos (Eritrėjos) regionas, buvęs dabartinės Eritrėjos Debubo regiono vakaruose ir aplinkinėse teritorijose. Taip buvo vadinamas ir Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m.

## Istorija

Į šiaurės rytus nuo Serajės yra Hamasieno, o į rytus – Akele Guzaj regionai. Šiaurėje ir šiaurės vakaruose jį supa gyvulių augintojų tigrių gyvenamos aukštumos. Kartu su hamasienu, Akele Guzai, Agamės ir kitais gretimais regionais, Serajė yra vienas iš senųjų Etiopijos civilizacijos židinių. Čia formavosi seniausios Etiopijos valstybės Damotas (VIII a. pr. m. e.) ir Aksumo imperija (I–X a.).

Nuo VII a. regioną siaubė klajokliai iš šiaurės, pirmiausia bedžai, kurie gana ilgą laiką valdė šį regioną. Tuo metu šiaurinėje Eritrėjoje jie buvo įkūrę penkis sultonatus. Viduramžiais regionas atiteko Etiopijos imperijai. Iš pradžių jį kontroliavo Zagvės dinastija, vėliau – Solomonidai. Apie XIII–XIV a. į regioną iš pietų migravo agavai, kurie paveikė regiono kultūrą, tačiau ilgainiui susiliejo su vietine populiacija.

Pirmasis Serajės, kaip atskiro regiono, paminėjimas yra iš XIV a., kuomet minimos tam tikros feodalinės valdos. Regione stiprią įtaką turėjo dvasininkų giminė Evostatevai (iš Geraltos regiono), kurie čia fundavo garsius vienuolynus, kaip kad Debre Mariamas ir Debre Abajus, tapusius kultūros židiniais. Seraję valdė vietos kunigaikščiai, tituluojami šumais. Nuo XV a. Serajės šumai priklausė didesnei administracinei imperijos provincijai Midri Bahri, kurios centras buvo gretimame regione – Hamasiene. Nuo XVII a. provincijai sunykus, Serajė tapo buferine zona, nekontroliuojama nei Osmanų, nei Etiopijos.

1875 m. Serajė prijungta prie Etiopijos, ir priskirta atkurtai Mereb Melašo provincijai, kurios vietininku imperatorius Johanes IV paskyrė *rasą* Alula Engida. Jis rezidavo Asmaroje. 1890 m. Italų pajėgos prijungė Mereb Melašą prie Italijos Eritrėjos, ir Serajėje įkūrė administracinį vienetą – **Serajės provinciją**. Ši provincija išlaikyta ir po Antrojo pasaulinio karo, ir 1951 m. prijungus Eritrėją prie Etiopijos. 1962 m., kuomet pati Eritrėja tapo Etiopijos provincija, Serajė tapo jos avradža. 1996 m., pertvarkant Eritrėjos administravimą, Serajės didžioji dalis prijungta prie Debubo provincijos, o vakarinė dalis integruota į Gaš Barkos provinciją.
Akele Guzajus

**Akele Guzaj** () – istorinis Etiopijos (Eritrėjos) regionas, buvęs dabartinės Eritrėjos Debubo regiono rytuose ir aplinkinėse teritorijose. Taip buvo vadinamas ir Eritrėjos administracinis vienetas, provincija (1962–1993 m. – Eritrėjos provincijos avradža), egzistavusi iki 1996 m.

## Istorija

Akele Guzaj regionas yra vienintelis Etiopijos kalnyno kultūrinis regionas, turintis priėjimą prie jūros. Prie jo senovėje buvo svarbus uostas Adulis. Į šiaurės vakarus nuo regiono yra Hamasienas, į vakarus – Serajė, į pietus – Agamė. Šiaurės rytuose regionas leidžiasi į dykumingą pakrantę – Semharą, pietryčiuose – į Danakilių įdubą.

Kartu su Agamės, Aksumo ir kitais gretimais regionais, Akele Guzai yra vienas iš senųjų Etiopijos civilizacijos židinių. Čia formavosi seniausios Etiopijos valstybės Damotas (VIII a. pr. m. e.) ir Aksumo imperija (I–X a.). Regionas istoriniuose šaltiniuose pirmą kartą minimas IV a. kaip *Gaze*, pavadinimas, kuris greičiausiai siejasi su žodžiu gezas (taip įvardijama senoji habešų kalba ir raštas).

Nuo VII a. regioną siaubė klajokliai iš šiaurės, pirmiausia bedžai, kurie gana ilgą laiką valdė šį regioną. Tuo metu šiaurinėje Eritrėjoje jie buvo įkūrę penkis sultonatus. Viduramžiais regionas išlaikė savo svarbą. Zagvių ir Solomonidų valdomoje Etiopijos imperijoje, Akele Guzaj su aplinkiniais regionais buvo apjungta į Buro provinciją. Nuo XIV a. Buras priklausė didesnės Midri Bahri provincijos dalimi. Šios provincijos centras buvo Hamasieno regione. XVI a. Akele Guzaj siaubė Osmanai, ir regionas keletą kartų ėjo iš rankų į rankas tarp Etiopijos ir Osmanų imperijų.

1875 m. Akele Guzaj prijungtas prie Etiopijos ir prie atkurtos Mereb Melašo provincijos, kurios vietininku imperatorius Johanes IV paskyrė *rasą* Alula Engida. Jis rezidavo Asmaroje. 1890 m. Italų pajėgos prijungė Akele Guzaj prie Italijos Eritrėjos, ir įkūrė čia administracinį vienetą – **Akele Guzaj provinciją** (). Ši provincija išlaikyta ir po Antrojo pasaulinio karo, ir 1951 m. prijungus Eritrėją prie Etiopijos. 1962 m., kai pati Eritrėja tapo Etiopijos provincija, Akele Guzaj tapo jos avradža.

1996 m., pertvarkant Eritrėjos administravimą, regiono didžioji dalis prijungta prie Debubo provincijos. Rytinė dalis atiteko Šiaurinės Raudonosios Jūros provincijai.
Ansanas

**Ansanas** () – miestas Pietų Korėjos šiaurės vakaruose, Seulo aglomeracijoje, ~60 km į pietryčius nuo Seulo. Įsikūręs Geltonosios jūros pakrantėje; į miesto sudėtį patenka keletas jūroje esančių salų (Debu ir kt.). Metalo konstrukcijų, lengvųjų automobilių, elektros įrengimų, chemijos, popieriaus, lengvoji pramonė. Veikia dvi kolegijos, menų instituto, Hanjango universiteto filialai.

## Istorija
Ansanas žinomas nuo 950 m. Dabartinis Ansano miestas sudarytas 1986 m. sujungus keletą gyvenviečių.

## Sportas
* Ansan Greeners FC futbolo klubas;
* „Ansan Wa~“ stadionas, kurio talpa 35 000 žiūrovų.

## Šaltiniai