open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tiukianas

**Tiukianas** (, ) arba **Tiujukenas** (*Тююкэн*) – upė Rusijoje, Jakutijoje; Viliujaus kairysis intakas. Prasideda Vidurio Sibiro plokščiakalnyje, teka į pietus Vidurio Jakutijos lyguma. Sudaro meandras. Upės baseine gausu ežerų ir pelkių. Užšąla nuo spalio iki gegužės. Upės mityba pagrįsta sniego tirpsmo ir lietaus vandeniu.

Didžiausias intakas – Čilis (dešinysis).

## Šaltiniai
Konkordas (Naujasis Hampšyras)

**Konkordas** () – miestas JAV yra Naujojo Hampšyro valstijos sostinė ir taip pat trečias didžiausias miestas. Merimako upė teka į pietus per Konkordo centrą.

## Istorija

Konkordas buvo įkurtas 1725. 1733 m. prijungtas prie Masačusetso valstijos. 1741 m. nustatyta, kad miestas yra Naujojo Hampšyro jurisdikcijoje. 1765 m. po teisinių ginčų miestas tapo Naujojo Hampšyro valstijos dalimi. 1808 m. tapo valstijos sostine.
Ygyata

**Ygyata** () arba **Ygyta** (*Ыгыта*) – upė Rusijoje, vakarų Jakutijoje; Viliujaus kairysis intakas. Prasideda Viliujaus plynaukštėje, teka Vidurio Jakutijos lyguma. Upės mityba pagrįsta lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu. Užšąla nuo spalio iki gegužės. Krantai statūs, akmeningi; vandens tėkmė greita. Gylis žiotyse siekia 10 m.

Upės pakrantės smėlyje randama brangakmenių: smaragdų, rubinų, chalcedonų, akvamarinų ir kt. Baseine randama aukso.

Ygyatos baseinas – viena rečiausiai gyvenamų Rusijos vietų.
Brauktukas

**Brauktukas**, **mediatorius** arba **plektras** – mažas, dažniausiai plastikinis, įrankis groti gitara ar kitu styginiu instrumentu. Egzistuoja įvairių formų ir spalvų. Svarbi savybė – atsparumas lenkimui. Brauktukus gitaristai pasirenka pagal grojimo stilių. Solo gitaristai dažniausiai naudoja kietus brauktukus, o ritmo partijų grojimui renkasi minkštesnius.

Svarbus reikalavimas brauktukui – jis turi lengvai slysti per stygas. Pernelyg plonas ir lankstus brauktukas taip pat gali neperduoti gitaristo judesių pakankamai tiksliai, nes grojant jis nemažai išlinksta. Sakoma, jog svingo stiliumi grojantys gitaristai, sekdami Django Reinhardt, „groja kelnių sagomis“.

Praeityje labai gera (ar net vienintele tinkama) medžiaga brauktukams buvo laikomas vėžlio kiautas. Kadangi vėžlio kiautų nepakanka, dauguma dabartinių brauktukų pagaminti iš plastiko, nors tokie gana greitai tampa dantyti – juos tenka keisti ar tvarkyti, poliruoti. Eddie Peabod visą gyvenimą grojo vienu ir tuo pačiu vėžlio kiauto brauktuku.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Gitara
Maudžiorai

**Maudžiorai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurę nuo Užvenčio, prie kelio . Yra aptiktas Maudžiorų kapinynas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Juodikiai

**Juodikiai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Agluonėnų. Kaimo pakraštyje yra senos kapinaitės (Juodikių kaimo kapinaitės). Yra smėlio telkinys (Juodeikių karjeras). Keliai į Grobštus, Rokus.

## Etimologija
Pavadinimas greičiausiai kilęs iš pavardės *Juodikis*, plg.  „toks pinigas, trečdalis skatiko“. Galbūt pirminė forma buvusi *Juodeikis* (plg. asmenvardžiai *Peter Jodeycke* ir *Peter Jodickes*).

## Istorija
1785 m. *Jodicken-Nauseeden* minimas kaip šatulinis dvaras, 1 sodyba, o *Jodicken-Wittko* kaip karališkasis kaimas su 11 sodybų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Poškos

**Poškos** (arba ***Poškai, Paškiai***) – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės rytus nuo Agluonėnų, prie kelių , . Yra žvyro telkinys.

## Etimologija

Pavadinimas kilęs iš šiame kaime žinomos pavardės *Poška*.

## Istorija

Poškos minimos 1683 m. 1785 m. minimas kaip karališkasis kaimas, 4 sodybos. XX a. pradžioje kaime gyventa ir katalikų, greičiausiai jie buvo iš Žemaitijos ir galimai sudarė Poškų Nausėdų bendruomenę. 1982 m. įkurta mokykla. 1905 m. nuo Grėžių ir Braciškės iki Poškų nutiesta šašija (plentas).

XX a. 1-ojoje pusėje per kaimą ėjo Klaipėdos–Pėžaičių geležinkelis, piečiau kaimo buvo įrengta Poškų geležinkelio stotelė. Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Buigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė sakytojas Klimkus Grigelaitis (1750–1825).

## Šaltiniai
Gargždupis

**Gargždupis** (arba ***Gargždupiai***) – kaimas Kretingos rajono savivaldybės centrinėje dalyje, 7 km į pietryčius nuo Darbėnų, prie Vaineikių–Šukės kelio, Vaineikupio dešiniajame krante. Per kaimą teka Gargždupis, šiaurės vakarinėje dalyje įtekantis į šiauriniu pakraščiu atitekantį Vaineikupį (Akmenos kairysis intakas). Už Vaineikupio plyti Vaineikių, vakaruose – Kašučių, pietuose – Šukės žemės. Vakarų pusėje prasideda Vaineikių miškas.

## Istorija

XVI a. įkurtas bajorkaimis, pavadintas pro jį tekančio Gargždupio vardu. 1846 m. buvo 8 dūmai. XX a. 9 dešimtmetyje nugriauta paskutinė sodyba.

## Gamtos ir kultūros paveldas
* Senosios kaimo kapinės (XVI – XIX a.);
* Vaineikių ąžuolas (gamtos paveldo objektas);
* Koplytėlė su skulptūromis (XX a. I pusė).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šlaveitai

**Šlaveitai** – kaimas centrinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų. Senosiose kapinėse stovi Šlaveitų koplyčia.

## Geografija

Šlaveitų kaimas įsikūręs lygumoje, apsuptas Vaineikių, Šlaveitų ir Božiškės miškų. Šiaurės rytuose ribojasi su Kumpikais. Per kaimą teka Šlaveita (dešinysis Akmenos intakas), į kurią įteka Narmanšakė. Kryžkelėje susieina keliai iš Kumpikų, Vaineikių ir Darbėnų.

## Istorija

Susiformavo XVI a., valakų reformos metu. Pavadintas Šlaveitos upelio vardu. Pirmąkart paminėtas 1756 m. Priklausė Darbėnų valsčiui, dvarui ir parapijai. 1796 m. kaimo kapinėse pastatyta koplyčia.

XVIII a. pabaigoje pietinėje dalyje susiformavo vienkieminis Šlaveitų užusienis. 1846 m. kaime buvo 25 dūmai. Panaikinus baudžiavą, 1870 m. 165 valstiečiai valdė 551 rėžį žemės, už kurią mokėjo Darbėnų dvarininkui Juozapui Tiškevičiui išperkamuosius žemės mokesčius.

XIX a. antroje pusėje Šlaveitų užusienyje įsteigtas dvaras. Jį valdė bajoras Paulauskas, kuris buvo vedęs bajoraitę iš Moncevičių giminės. Šis dvaras jiems priklausė iki 1922 metų. Mirus vienam iš sūnų, žemės matininkui Antanui Paulauskui, kuris nuo 1915 iki savo mirties ir valdė dvarą, jo tėvas Paulauskas dvarą padovanojo bažnyčiai. Dvaro teritorijoje buvo pagrindinis gyvenamasis pastatas ir ūkiniai pastatai, vidiniame kieme buvo didelis tvenkinys. XX a. pirmoje pusėje dvarą bažnyčia pardavė Norašams.

1914 m. bendromis kaimo lėšomis kryžkelėje pastatytas kryžius su 2 kryžmomis ir koplytėlė.

1923 m. buvo 26 ūkiai. Vykdant žemės ir administracinio suskirstymo reformas, prie kaimo prijungta dalis išnykusio Pirkulių kaimo žemių. 1919 m. įkurta Šlaveitų seniūnija.

Sovietmečiu Šlaveitai buvo apylinkės centras, pagrindinė, vėliau – pagalbinė kolūkio gyvenvietė. 1948 m. atidaryta pradinė mokykla, 1952 m. – biblioteka (abi 1972 m. perkeltos į Kumpikus).

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
;Gimė
* Simonas Borisevičius, Lietuvos pedagogas, 1831 m. sukilimo dalyvis.
* 1884 m. kovo 31 d. – Stanislava Paulauskaitė-Vaineikienė, knygnešė, daraktorė, rašytoja, prozininkė, visuomenės veikėja, Palangos burmistrė (1940 m.), Liaudies seimo atstovė;
* 1957 m. vasario 18 d. – Valerijonas Černeckis, mokslinis agronomas, Lietuvos ir Kretingos rajono savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas, Kretingos rajono savivaldybės administracijos direktorius (2003–2011 m.).
* 1968 m. balandžio 5 d. – Renaldas Reivytis, kunigas, Telšių Vyskupo Vincento Borisevičiaus kunigų seminarijos dėstytojas.

## Kultūros paveldas
* Senosios kaimo kapinės (XVI–XIX a.);
* Kapinių koplyčia (perstatyta 1987 m.);
* Kryžkelės kryžius su 2 kryžmomis (1989 m.);
* Kryžkelės koplytėlė su skulptūromis (1989 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Diana Jomantaitė. Žiemas išgyvena atskirti nuo pasaulio. – Pajūrio naujienos – 2010, vasario 2
*
Mikrotinklaraštis

**Mikrotinklaraštis** () – tinklaraštis (internetinis dienoraštis), kuriame publikuojami nedidelės apimties tekstiniai pranešimai (Pvz., „Twitter“ iki 280 simbolių pranešimai; „Instagram“ iki 2 200 simbolių simbolių pranešimai), matomi visiems skaitytojams arba vartotojo pasirinktai jų grupei. Tokie pranešimai gali būti pateikiami naudojantis trumpųjų žinučių paslauga (SMS) arba internetu. Mikrotinklaraščius galima patalpinti jūsų kuriamame puslapyje, tinklaraštyje ar kt. Mikrotinklaraščiai nuo tinklaraščių skiriasi turinio apimti, pasižymi konkretumu. Naudojami tiek asmeninėje, tiek ir dalykinėje (pvz., verslo) srityse.

## Taip pat skaitykite
* Web 2.0
Karalius Artūras

**Karalius Artūras** – legendinis Britanijos valdovas, kuris, pagal viduramžių istorijas ir romanus, gynė Britaniją nuo saksų grobikų VI a. pradžioje. Artūro gyvenimo istorijos detalės yra daugiausia sudarytos iš folkloro ir literatūrinio palikimo, jo istorinis egzistavimas yra svarstytinas ir ginčytinas šiuolaikinių istorikų. 

## Šaltiniai
Šernai (Klaipėda)

**Šernai** – kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, tuoj į rytus nuo Ketvergių (kitapus Minijos), prie kelio . Aptiktas kapinynas. Šernų ąžuolas ir legendinis Šernų akmuo (manoma, buvęs aukojimo vieta senovėje) Šernų miške, prie Minijos. Per Miniją nutiestas Šernų tiltas (1871 m., inžinerinio paveldo objektas). Į pietus nuo kaimo plyti Šernų sodų masyvas (Žiaukos).

## Etimologija
Pavadinimas greičiausiai kilęs iš pavardės *Šérnas, Šérnus*, kuri – iš gyvūno pavadinimo *[[šernas|šérnas]]*. Pavardė gausiai paplitusi Klaipėdos krašte.

## Istorija
1698 m. įkurta Šernų girininkija (XIX a. priklausė Kliošių valstybiniam miškui). 1785 m. kaimas minimas kaip karališkasis ūkis, buvo 2 sodybos ir kulminis dvaras su 4 sodybomis. XX a. pradžioje šaltiniuose kaimas nurodomas kaip buvusi maža gyvenvietė, 1884 m. sujungta su Kalviais. Prie kelio buvo karčema.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vilniaus Pynimėlis

**Vilniaus Pynimėlis** -  tautinių šokių ansamblis. Kolektyve šoka apie 30-40 šokėjų, puoselėjančių lietuvišką šokį, kultūrą ir tradicijas. "Vilniaus Pynimėliui" nuo 2006 metų vadovauja buvęs  valstybinis dainų ir šokių ansamblis „Lietuva“ šokėjas, vyr. baletmeisteris Edgaras Suprunas.

## Istorija

2005 m. sausio 19-tą įvyko pirmoji "Vilniaus Pynimėlio" repeticija. Nuo pat kolektyvo įsikūrimo jo branduolį sudaro buvę Panevėžio miesto vaikų dainų ir šokių ansamblio „Pynimėlis“ šokėjai, tačiau ansamblį papildo ir šokėjai iš kitų kolektyvų ir miestų. http://www.lrytas.lt/?id=11911637351189902290&view=4
Nuo 2006 metų spalio mėnesio kolektyvui ėmė vadovauti Edgaras Suprunas.  Kolektyvo koncertmeisterė - Neringa Butkutė.
Nuo 2007 metų rugsėjo kolektyvas pradėjo repetuoti Kirtimų kultūros centre ir tapo Vilniaus miesto savivaldybės Kirtimų kultūros centro tautinių šokių ir dainų ansambliu. "Vilniaus Pynimėlio" repeticijos vyksta Kirtimų kultūros centre bent du kartus per savaitę.

## Koncertai ir tradicijos

Per neilgą kolektyvo gyvavimo laiką "Vilniaus Pynimėlis" ne tik gastroliavo užsienio šalyse, bet ir dalyvavo daugybėje koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose. Nuo 2007 metų gruodžio "Vilniaus Pynimėlio" organizuojamas kasmetinis koncertas "Metų aidai" jau tapo tradiciniu renginiu Lietuvos tautinių šokių ir muzikos kolektyvams. 2007 m. liepos 6 d. "Vilniaus Pynimėlis" dalyvavo Lietuvos dainų šventėje „Būties ratu 2007“, ansamblių vakare „Saulės vartai“ (Kalnų parke), 2008 m. vasario 2 d. „Aukštaitijos siaurojo geležinkelio“ organizuojamame renginyje „Užgavėnių kaukių traukinys“, 2008 m. vasario 16 d. koncerte Nepriklausomybės dienos šventei paminėti Lietuvos Nacionaliniame dramos teatre ir dar daug kitų.

Koncertinės gastrolės užsienio šalyse:
* 2005 liepa - tarptautinis folkloro festivalis Atinos mieste, Italija;
* 2006 liepa - tarptautinis folkloro festivalis Prancūzijoje;
* 2007 rugpjūtis - gastrolės Sicilijoje;
* 2008 kovas - kultūriniai mainai su Argentinos ir Urugvajaus lietuvių bendruomenėmis.
* 2008 birželį atstovavo Lietuvai pasaulinėje parodoje "EXPO Zaragoza 2008" finaliniame Lietuvos nacionalinės dienos koncerte "Gala";
* 2008 rugsėjis - Pasirodymas Aalborgo miesto dienose (Danija)

2018 m. liepos 4 d. "Vilniaus Pynimėlis" su daugiau kaip 40 artistų dalyvavo Lietuvos 100-mečio dainų šventės Ansamblių vakare "Tėvyne mūsų".

## Šaltiniai
Vagotakotė šalmabudė

**Vagotakotė šalmabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Šaknys, kelmai, stuobriai lapuočių, spygliuočių miškuose, pakelėse.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai pilkai rudi, kotas išilgai vagotas.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, varpeliškai kūgiška, į galą paplokščia, su gūbreliu, raukšlėtai vagota, matinė, rusvai pilka, centre tamsiai pilkai ruda. Lakšteliai rusvi, balti, subrendę - pilki, priaugtiniai. kotas 5–12×0,3–0,5 cm, išilgai vagotas, pilkas, pilkai rudas, melsvo atspalvio, balsvai šarmotas, prie lakštelių baltai miltuotas. Trama plona, balsva, pilkšva, miltų medienos kvapo, nekarti. Sporos 8–10,5×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė gofruotai vagota, kotas ilgas, auga dažniausiai pavieniui.

Dygsta pavieniui ar po kelis vaisiakūnius. **Nevalgoma**, nereta.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 178 psl.

## Nuorodos
* Vagotakotės šalmabudės nuotraukos
Gražutė Šlapelytė-Sirutienė

**Gražutė Marija Šlapelytė-Sirutienė** (1909 m. lapkričio 29 d. Vilniuje – 2009 m. sausio 5 d. Santa Monikoje, Kalifornija) – Lietuvos pedagogė, kalbininkė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.

## Biografija

Tėvai visuomenės veikėjai Jurgis Šlapelis (1876–1941 m.) ir Marija Šlapelienė (1880–1977 m.), krikštatėvis Jonas Basanavičius. Sesuo teisininkė Laimutė Elena Šlapelytė-Graužinienė (1906–1988 m.), broliai Jurgis (mirė vaikystėje) ir architektas Skaistutis (1919–1961).

Gražutė 1927 m. Vilniuje lenkų okupacijos metu baigė Vytauto Didžiojo gimnaziją, 1937 m. Vilniaus universitete įgijo filosofijos ir lenkų bei lietuvių filologijos diplomą.

1932 m. mokytojavo Švenčionių gimnazijoje, 1933–1937 m. Vytauto Didžiojo gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą ir Lietuvos geografiją. Nuo 1939 m. dirbo Lituanistikos institute Kaune ir Vilniuje. 1942 m. Vilniuje ištekėjo už Aloyzo Siručio (1910–1990 m.). 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. atvyko į JAV, tarnavo banke ir dalyvavo visuomeninėje lietuvių veikloje. 1950 m. su kitais įsteigė Vilniaus krašto lietuvių sąjungą ir aktyviai veikė joje. Vėliau dirbo Čikagos lietuvių kalbos draugijos veikloje, tvarkė draugijos lietuvių kalba rengiamas radijo valandėles, bendradarbiavo periodikoje. JAV lietuvių žurnalistų sąjungos narė.

Jos rašiniai spaudoje pasirodė dar studijų metais. Lietuvoje rašė žurnalui „Vilniaus šviesa“, po 1945 m. – Vokietijos periodiniams leidiniams „Žiburiai“, „Moterų žodis“, „Tėvynės sargas“. Vilniaus krašto temomis rašė JAV leidiniams „Draugas“, „Aidai“, „Akiračiai“, „Karys“, „Skautų aidas“, „Moteris“ ir kt. Devintojo dešimtmečio pradžioje talkino Broniui Kvikliui, rengusiam Lietuvos bažnyčių Vilniaus arkivyskupijos du pagrindinius tomus.

Jos skatinimu ir lėšomis 2000 m. Vilniuje Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas išleido prof. Vlado Žuko veikalą „Marijos ir Jurgio Šlapelių knygynas Vilniuje“. Marijos ir Jurgio Šlapelių sukauptą, Vilniaus kultūriniam palikimui reikšmingą archyvinę medžiagą dokumentavo kitoje V. Žuko knygoje „Marijos ir Jurgio Šlapelių archyvas“ (2006 m.). Taip pat ji parėmė J. ir M. Šlapelių biografijoms skirto Vytauto Damaševičiaus ir Juozo Matonio 2004 m. sukurto dokumentinio filmo „Ištikimi lietuviškam žodžiui“ leidybą. Ji taip pat rėmė lietuvių spaudą JAV ir Europoje, parapijas ir vienuolynus, JAV lietuvių bendruomenės veiklą, Bendrąjį Amerikos lietuvių fondą, Vasario 16-osios gimnaziją Vokietijoje, Šv. Kazimiero akademiją Romoje ir kitas lietuvių visuomeninės, religinės veiklos sritis.

Atgavusi senamiestyje nacionalizuotą savo tėvų namą (Pilies g. 40), jį padovanojo Vilniaus miestui ir jame įkūrė savivaldybės žinioje veikiantį Marijos ir Jurgio Šlapelių vardo muziejų. Po motinos mirties Vilniaus universiteto bibliotekai perleido tėvų sukauptą archyvą ir biblioteką, o Lietuvių kalbos institutui – tėvo per dešimtmečius rinktą medžiagą žodynams.

## Bibliografija
* Vilnijos atgarsiai, straipsnių rinkinys, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004 m. ISBN 5-420-01538-2

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius

## Šaltiniai
Oscar Olivera

**Oscar Olivera Foronda** – Bolivijos aktyvistas. Jis buvo vienas iš svarbiausių protestuotojų lyderių prieš vandens privatizavimą Bolivijoje, taip pat vienas iš svarbiausių protestuotojų lyderių boliviečių konflikte dėl dujų.

Oscar Olivera 2001 m. apdovanotas Goldmano aplinkosaugos premija.

## Išnašos
Kupstinė šalmabudė

**Kupstinė šalmabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Ąžuolo, retai kitų lapuočių kelmai, išvartos.
* **Augimo laikas**
Vasara, dažniausiai ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Kupstais auganti šalmabudė.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm skersmens, kūgiškai varpeliška, sena – paplokščia, su aštriu gūbreliu, persišviečiančiai raukšlėtai vagota, rausvai ruda, pilkai ruda, gelsvai ruda. Lakšteliai reti, stori, balti, priaugtiniai. Kotas 3–10 (12)×0,2–0,4 cm, balsvas, gelsvas, pamato link ryškiai geltonai rudas, oranžiškai rudas. Trama rusva, aštroko miltų, medienos ar net agurkų kvapo, nekarti. Sporos 8–11×5,5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas oranžiškai, geltonai rudas, dažniausiai aptinkama ant ąžuolo kelmų.

Auga didelėmis grupėmis, kuokštais, kupstais (kartais iki šimto ir daugiau). Labai dažna. Medienos saprotrofas, labai aktyvus. **Nevalgoma**.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 179 psl.
Išigakis

**Išigakis** (, jaejam. *Ishanagi*, okinav. *Ishigachi*) – miesto lygio administracinis vienetas to paties pavadinimo saloje Japonijoje, į pietvakarius nuo Okinavos salos.

Miesto funkcija yra salyno verslo ir transporto centras. Išigakio oro uostas yra didžiausias oro uostas Jaejamoje ir didžiausias trečios klasės oro uostas Japonijoje.

Be pagrindinės Išigakio salos (222 km²) savivaldybei taip pat priklauso negyvenamos Senkaku salos (6,3 km²), kurios yra ginčytina teritorija su Kinija. Administraciškai miestas dalijamas į 23 seniūnijas (), kurių dauguma atitinka senąsias gyvenvietes.

2008 m. savivaldybėje gyveno 46 489 gyventojai, gyventojų tankis buvo 203 žm./km². Visas plotas siekia 229,00 km².

## Administracinė istorija
1771 m. Išigakio salą nusiaubė rekordinio aukščio cunamis.

Iki 1908 m. Išigakio saloje buvo keliolika gyvenviečių, kurios administraciškai buvo dalijamos į 3 magirius:
* **Išigakio magiris** užėmė vakarinę salos dalį, ir jam priklausė gyvenvietės Arakawa (新川), Ishigaki (石垣), Kabira (川平), Sakieda (崎枝), Nagura (名蔵) ir Fukai (桴海).
* Ohamos magiris užėmė rytinę salos dalį, ir jam priklausė gyvenvietės: Ookawa (大川), Tonoshiro (登野城), Oohama (大浜), Hirae (平得) ir Maezato (真栄里).
* Mijaros magiriui priklausė gyvenvietės Ibaruma (伊原間), Shiraho (白保), Tōzato (桃里), Nosoko (野底), Hirakubo (平久保), Miyara (宮良) ir Moriyama (盛山).

1908 m. administracinės reformos metu magiriai buvo panaikinti, ir visos Jaejamos salos apjungtos į vieną administracinį vienetą – Jaejamos kaimą. 1914 m. Išigakio saloje išskirti du vienetai: **Išigakio kaimas** vakarinėje salos dalyje (jis beveik atitiko senojo Išigakio magirio teritoriją) ir Ohamos kaimas rytinėje. 1926 m. Išigakio kaimas tapo **Išigakio miesteliu**, o 1947 m. liepos 10 d. – Išigakio miestu.

Paskutinė administracinė reforma įvyko 1964 m., kuomet prie Išigakio miesto įjungtas Ohamos miestelis, ir savivaldybė įgijo dabartinę teritoriją.

## Administracinis centras
Miesto administracinis centras yra Išigakio uoste, didžiausioje gyvenvietėje, kuri driekiasi pietvakarinėje Išigakio salos pakrantėje. Čia įsikūrusi miesto savivaldybė.

## Simboliai
Oficiali miesto gėlė – Sakšimos rododendras (*Sakishima tsutsuji*), medis – Diospyros ferrea ().


Vaizdas:Ishigaki Island ISS038.jpg|Išigakio sala iš kosmoso, 2014 m.
Vaizdas:Kabira Bay Ishigaki Island41s3s4500.jpg|Kabira įlanka


## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Rožinė šalmabudė

**Rožinė šalmabudė** () – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Miškai, parkai, žolėtos, drėgnos vietos, ant žemės, miško paklotės.
* **Augimo laikas**
Vasara, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Vaisiakūniai rožiniai, violetiškai rožiniai.

Vaisiakūniai kaip šalmabudžių genties - nedideli. Kepurėlė 3–6 cm skersmens, jauna - kūgiška, vėliau - paplokščia, su gūbreliu, higrofaniška, pilkai rožinė, išblunkanti iki kreminės ar net balsvos spalvos, pakraščiai permatomai vagoti. Lakšteliai resvi, platūs, balti, subrendę - šviesiai rožiniai, prisegtiniai. Kotas 5–8 (10)×0,3–1 cm, į pamatą storėjantis, rusvas ar kepurėlės spalvos, ties pamatu baltai plaukuotas, šeriuotas. Trama plona, balta, ridikų, dujų kvapo. Sporos 6,5–8×4–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai išblunkantys, nemalonaus ridikų, dujų kvapo.

Auga pavieniui ar grupelėmis. Nuodinga, turinti muskarino. Labai dažna. Apsinuodijimo požymiai labai panašūs į tuos, kuriuos sukelia dvokiančioji šalmabudė.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 180 psl.
Romualdas Kurila

**Romualdas Kurila** (g. 1945 m. liepos 15 d. Kaptoriūnuose, Pastovių rajonas, Baltarusija) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1983 m. technikos mokslų daktaras. 1996 m. stažavo Lulea, 2001 m. Chalmerso (Švedija) ir Vienos m. (Austrija) technologijos universitetuose.

1970–1973 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo vyresnysis inžinierius, 1973–1985 m. Kauno politechnikos instituto mokslinio centro „Vibrotechnika“ vyresnysis mokslo darbuotojas. Nuo 1985 m. KPI (nuo 1990 Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1985–1996 m. Darbų saugos katedros vedėjas, nuo 1991 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – netiesiniai reiškiniai sąveikaujant vibruojantiems kūnams, labai tikslios ultragarsinės pavaros, vibraciniai mechanizmai, triukšmo ir vibracijų mažinimo būdai, darbo aplinkos įtaka žmogaus sveikatai, vibracijų, triukšmo įtaka žmogaus reakcijoms, jų trukmei, klaidų skaičiui, judesio tikslumui. Sukurta triukšmo ir vibracijų priemonė, kuri leido 78 kartus sumažinti statinio vibraciją. 119 išradimų, iš jų 7 patentuoti, autorius.

## Bibliografija
* Vibraciniai judesio keitikliai, 1983 m.
* Dvimatės vibracinės pavaros, 1986 m.
* Žmogaus sauga ir sveikata, su kitais, Technologija, 2004 m.

## Įvertinimas
* 1986 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Bronislovas Kurkulis

**Bronislovas Kurkulis** (1934 m. kovo 25 d. Margėse, Šimonių valsčius – 2013 m. spalio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, vertėjas.

## Biografija
1957 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.

1957–1959 m. Dionizo Poškos memorialinio muziejaus Bijotuose direktorius. 1959–1961 m. Vilniaus kraštotyros muziejaus mokslinis bendradarbis. Nuo 1961 m. dirbo lietuvių enciklopedijų redakcijose; 1968–1970 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1970–1992 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos atsakingasis sekretorius. Nuo 1992 m. leidyklos „Alma littera“ (iki 1994 m. „Alna Litera“) redaktorius.

Išvertė grožinės (G. Baklanovo, V. Nazarovo, G. Tiutiuniko ir kitų) ir mokslinės literatūros knygų. Parengė „Pasaulio geografijos atlaso“ lietuvišką versiją, su A. Kinderiu, 2000 m.). „Tarptautinių žodžių žodyno“ (2001 m. 4 leid. 2005 m.) vienas sudarytojų ir redaktorių.

## Įvertinimas
* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai
MTV Afrikos muzikos apdovanojimai 2008

**MTV Afrikos muzikos apdovanojimai 2008** įvyko Abudžoje, Nigerija. Ceremonija vyko lapkričio 22 d., kurią vedė Trevor Nelson. Nominantai paskelbti spalio 7 d.

## Kategorijos
### Metų artistas
*  Aṣa
*  **D’Banj**
*  P-Square
*  HHP
*  Seether

### Geriausias vaizdo klipas
*  Movaizhaleine – „Nous“
*  **Ikechukwu – „Wind Am Well“**
*  P-Square – „Roll It“
*  Freshlyground – „Pot Belly“
*  Pro Kid – „Uthini Ngo Pro“

### Geriausia atlikėja
*  **Wahu**
*  Aṣa
*  Dama Do Bling
*  Sasha P
*  Zonke

### Geriausias atlikėjas
*  Jua Cali
*  2Face
*  **D’Banj**
*  DJ Cleo
*  HHP

### Geriausia grupė
*  **P-Square**
*  Freshly Ground
*  Jozi
*  The Parlotones
*  East African Bashment Crew

### Geriausias debiutas
*  Kwaw Kese
*  Wahu
*  9ice
*  **Naeto C**
*  Da L.E.S.

### Geriausia alternatyva
*  Buraka Som Sistema
*  Goldfish
*  **[[Seether]]**
*  The Parlotones
*  Coldplay

### Geriausias hiphopo atlikėjas
*  **9ice**
*  HHP
*  Professor Jay
*  Lil Wayne
*  The Game

### Geriausias R&B atlikėjas
*  P-Square
*  Akon
*  Loyiso
*  **[[Alicia Keys]]**
*  Rihanna

### Geriausias gyvas pasirodymas
*  Samini
*  D’Banj
*  P-Square
*  Cassette
*  **Jozi**

### Klausytojų pasirinkimas
*  Jax Panik – „Cigarettes and Cinnamon“
*  **D’Banj – „Why Me“**
*  Naakaya – „Mr. Politician“
*  JB Mpiana – „Zadio Kongolo“
*  P Unit (feat. DNA) – „Una“
*  Toniks – „Beera Nange“
*  Ofori Amponsah (feat. Samini) – „Odwo“

### MAMA legenda
*  **Fela Kuti**

### „Mano vaizdo klipas“
*  **Jide Rotilu, Adetoro Rotilu, Razor BleeG**

## Nuorodos
Oficiali svetainė
MTV Afrikos muzikos apdovanojimai

**MTV Afrikos muzikos apdovanojimai** () dar žinomi kaip **MAMA** – Afrikos atlikėjų apdovanojimai, kurie pirmą kartą surengti 2008 m. Nigerijoje. Paskutinį kartą surengti 2016 m.

## Istorija
Iš pradžių Afrikos atlikėjus apdovanodavo MTV Europos muzikos apdovanojimai kategorijoje „*Geriausias Afrikos atlikėjas*“ 2006 ir 2007 metais. Pirmoji *MAMA* ceremonija įvyko 2008 m. lapkričio 22 d. Nigerijoje ir buvo transliuojama visame pasaulyje lapkričio 29 d. Antroji ceremonija vyko 2009 m. spalio 10 d. Kenijoje, o transliuojama visame pasaulyje buvo spalio 17 d. 2010 m. MTV Afrikos muzikos apdovanojimai vyko gruodžio 11 d. Nigerijoje ir buvo transliuojama visame pasaulyje.

Po trejų metų pertraukos 2014 m. apdovanojimai surengti PAR. Vėliau šioje šalyje renginys vyko 2015 ir 2016 m., o po to jų renginimas buvo atidėtas neribotam laikui.

## Miestai

## Nominacijos
* Geriausia alternatyva (2008–2009)
* Geriausias hiphopo atlikėjas (2008–2009)
* Geriausias R&B atlikėjas (2008–2009)
* Klausytojų pasirinkimas (2008–2009)
* „Mano vaizdo klipas“ (2008–2009)
* Metų artistas (2008–2010)
* Geriausias atlikėjas (2008–2010)
* Geriausia atlikėja (2008–2010)
* Geriausia grupė (2008–2010)
* Geriausias vaizdo klipas (2008–2010)
* Geriausias debiutas (2008–2010)
* MAMA legenda (2008–2010)
* Geriausias gyvas pasirodymas (2008–2010)
* Metų daina (2010)
* Geriausias angliškai kalbantis atlikėjas (2010)
* Geriausias prancūziškai kalbantis atlikėjas (2010)
* Geriausias portugališkai kalbantis atlikėjas (2010)
* Geriausias tarptautinis atlikėjas (2010)

## Ankstesni nugalėtojai
### 2008 m.

* Metų artistas: D’Banj
* Geriausias vaizdo klipas: Ikechukwu – „Wind Am Well“
* Geriausia atlikėja: Wahu
* Geriausias atlikėjas: D’Banj
* Geriausia grupė: P-Square
* Geriausias debiutas: Naeto C
* Geriausia alternatyva: Seether
* Geriausias hiphopo atlikėjas: 9ice
* Geriausias R&B atlikėjas: Alicia Keys
* Geriausias gyvas pasirodymas: Jozi
* Klausytojų pasirinkimas: D’Banj – „Why Me“
* MAMA legenda: Fela Kuti
* „Mano vaizdo klipas“: Jide Rotilu, Adetoro Rotilu, Razor BleeG

### 2009 m.

* Metų artistas: D’Banj
* Geriausias vaizdo klipas: HHP – „Mpitse“
* Geriausia atlikėja: Amani
* Geriausias atlikėjas: Nameless
* Geriausia grupė: P-Square
* Geriausias debiutas: M.I.
* Geriausia alternatyva: Zebra & Giraffe
* Geriausias hiphopo atlikėjas: M.I.
* Geriausias R&B atlikėjas: 2face Idibia
* Geriausias gyvas pasirodymas: Samini
* Klausytojų pasirinkimas: Nameless – „Sunshine“
* „Mano vaizdo klipas“: Patricke-Stevie Moungondo
* MAMA legenda: Lucky Dube

### 2010 m.

* Geriausias angliškai kalbantis atlikėjas:  Daddy Owen
* Geriausias prancūziškai kalbantis atlikėjas:  Fally Ipupa
* Geriausias portugališkai kalbantis atlikėjas:  Cabo Snoop
* Metų artistas:  2Face
* Geriausia atlikėja:  Sasha
* Geriausias atlikėjas:  2Face
* Geriausias vaizdo klipas:  Fally Ipupa – „Sexy Dance“
* Geriausia grupė:  P-Square
* Geriausias debiutas:  Mo’Cheddah
* Geriausias pasirodymas:  Big Nuz
* Metų daina:  Liquideep – „Fairytale“
* MAMA legenda:  Miriam Makeba
* Geriausias tarptautinis atlikėjas:  Eminem

## Nuorodos
Oficiali svetainė 

## Šaltiniai
Petras Kurlavičius

**Petras Kurlavičius** (g. 1952 m. gegužės 5 d. Ažubaliuose, Rokiškio raj.) – Lietuvos miškininkas, ekologas, ornitologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1980 m. biologijos mokslų daktaras.

1974-2001 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). Nuo 1992 m. Lietuvos edukologijos universiteto, 1995-2000 m. ir Lietuvos žemės ūkio universiteto dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – miško paukščių bendrijos, paukščių buveinių pasirinkimas, rūšių apsaugos biologiniai pagrindai, kraštovaizdžio planavimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Paukščių pasiskirstymas agrarinių želdynų biotopuose, monografija, 1986 m., rusų k.
* Pietryčių Baltijos regiono miško salų paukščiai, monografija, 1995 m., anglų k.
* Paukščiams svarbios teritorijos Lietuvoje, su L. Raudonikiu, monografija, 2000 m., lietuvių ir anglų k.
* Vadovas Lietuvos paukščiams pažinti, 2003 m.

## Šaltiniai
Konstantinas Kurnatauskas

**Konstantinas Kurnatauskas** (1878 m. balandžio 9 d. Mintaujoje, Latvija – 1966 m. vasario 3 d. Rastedėje prie Oldenburgo, Vokietija) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, generalinis superintendentas, filosofijos daktaras.

## Biografija

Užaugo evangelikų reformatų kunigo Oskaro Kurnatausko šešių vaikų šeimoje. Nuo 1897 m. studijavo teologiją Tartu universitete, 1899–1901 m. teologiją ir filosofiją Karaliaučiaus universitete, 1902–1903 m. istoriją ir filosofiją Leipcigo ir Erlangeno universitetuose. 1902 m. ordinuotas diakonu, 1903 m. – kunigu. 1903 m. suteiktas filosofijos daktaro laipsnis.

1903–1936 m. klebonas Kelmėje, be to, 1908–1913 m. ir 1921–1931 m. administravo Kėdainių, 1912 m. Naujamiesčio (Panevėžio apskr.), 1918–1919 m. Deltuvos ir 1919–1921 m. Seirijų parapijas, 1913–1914 m. antrasis (vokiečių k.) pamokslininkas Vilniuje.

1920 m. Kelmėje su kitais įsteigė Švietimo draugijos skyrių, 1921 m. – Kelmės gimnaziją, iki 1925 m. jos direktorius, 1925–1927 m. ir 1936–1938 m. gimnazijos mokytojas. Nuo 1925 m. Vytauto Didžiojo universiteto Evangelikų teologijos fakulteto docentas, 1928–1936 m. kviestinis profesorius.

1921–1924 m. Vilniaus evangelikų reformatų Sinodo kolegijos viceprezidentas. Dirbo Sinodo archyvų komisijoje Vilniuje, su kitais parengė Sinodo archyvinių šaltinių, jų trys sąsiuviniai išspausdinti leidinyje „Monumenta Reformationis Polonicae et Lithuanicae 1913–1920 m.“ 1925–1931 m. redagavo žurnalą „Mūsų žodis“. Atstovavo Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčiai pasauliniuose kongresuose 1925 m. Kardife, 1927 m. Budapešte, 1929 m. Hagoje, 1938 m. Larvike (Norvegija). 1938 m. ordinuotas Vilniaus evangelikų reformatų bažnyčios generaliniu superintendentu. Jo pastangomis 1940 m. Vilniaus reformatų bendruomenė integruota į Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčią.

1941 m. išvyko į Vokietiją. 1953 m. išeivijos sinode Saleme (JAV) išrinktas Lietuvos išeivijos evangelikų reformatų bažnyčios generaliniu superintendentu. Dalyvavo Pasaulio evangelikų reformatų bažnyčių konferencijoje Prinstone (Niu Džersio valstija) ir Pasaulio bažnyčių sąjungos konferencijoje Evastone (Ilinojaus valstija).

## Bibliografija
* Reformacijos žlugimas Lenkijoje (), 1904 m.
* Jono Kalvino reikšmė reformacijai (), 1909 m.
* Konfesija, arba Visuotinis tikėjimo išpažinimas Lenkijos krikščioniškose Bažnyčiose 1570 m. (*Konfesja albo wyznanie wiary powszechnej košciolčn chrzešcijanskich polskich 1570 r.*), 1920 m.
* Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios praeities apžvalga ir dabartinė padėtis (), 1921 m.
* Reformatų bažnyčia Lietuvoje (*Die Reformierte Kirche in Litauen*), 1924 m.
* Hebrajų kalbos vadovėlis, 1928 m.
* Jobo knygos problema ir graikų tragedija, 1928 m.
* Jėzus Kristus Talmude, 1930 m.
* Senojo Testamento svarba krikščioniškajai bažnyčiai, 1930 m.

## Šaltiniai
Rytų Kordiljera (Bolivija)

**Rytų Kordiljera** () – Andų kalnų grandinės rytinė dalis Bolivijoje. Driekiasi 1200 km šiaurės – pietų kryptimi. Rytuose pereina į Amazonės žemumą. Pasižymi kritulių gausa, apaugusi miškais.

Išskiriama į tris zonas:
* Šiaurinę (*Septentrional*), kurią sudaro Eslabono, San Bonaventuros, Mučanės, Pilono kalnagūbriai. Svarbiausios viršūnės – Astalaja, Koloradas.
* Centrinę, sudarytą iš Kočabambos masyvo, esančio *[[Las Yungas]]* zonoje. Svarbiausios viršukalnės – Tunaris (5200 m) ir San Benitas (4298 m). Pietuose, Santa Kruso departamente suformuoja izoliuotus kalnų masyvus (Mataraku, San Rafaelio, Las Chuntaso, Los Volkaneso), įtrauktus į Amboro nacionalinį parką.
* Pietinę (*Meridional*), esančią Čukisakos ir Tarichos departamentuose. Tai žema dalis, neturinti ryškių viršūnių.

## Taip pat skaitykite
* Centrinė Kordiljera (Bolivija)
* Vakarų Kordiljera (Bolivija)
Rytų Kordiljera

**Rytų Kordiljera** (, 'rytų kalnagūbris') vadinami šie kalnagūbriai Anduose:

*Rytų Kordiljera (Kolumbija);
*Rytų Kordiljera (Bolivija);
*Rytų Kordiljera (Peru);
*Rytų Kordiljera (Ekvadoras).
Vytautas Kurnickas

**Vytautas Kurnickas** (g. 1955 m. liepos 23 d. Upytėje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), kompozitorius.

## Biografija
1968–1972 m. mokėsi Panevėžio konservatorijoje, 1974–1978 m. – Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1984 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Daunoro klasę. 1984–1985 m. Kauno muzikinio teatro, 1985–1986 m. Klaipėdos liaudies operos teatro, 1987–1996 m. Klaipėdos muzikinio teatro, nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistas.

## Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 30 muzikinių vaidmenų. Dainavo vokalinių simfoninių kūrinių solo partijas. Surengė solinių koncertų, dainavo su kameriniais ansambliais, kameriniais ir simfoniniais orkestrais. Gastroliavo su Lietuvos nacionaliniu operos ir baleto teatru Europos valstybėse, JAV, Kanadoje, Australijoje, Taivane.

Sukūrė vokalinių ciklų, apie 300 dainų ir romansų, išleido rinkinių.

## Vaidmenys
* Germanas, Lenskis – Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Eugenijus Oneginas
* Alfredas, Radamesas, Hercogas, Makdufas, Rikardas, Aivaras – Džiuzepė Verdis. Traviata, Aida, Rigoletas, Makbetas, Kaukių balius, Likimo galia
* Kavaradosis, Kalafas – Džiakomas Pučinis . Toska, Turandot
* Turidu – Pietras Maskanis. Kaimietiška garbė
* Hofmannas – Žakas Ofenbachas. Hofmanno pasakos
* Nemorinas – Gaetanas Donicetis. Meilės eliksyras
* Lindoras – Džoakinas Rosinis. Italė Alžyre
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen
* Maksas – Karlas Marija fon Vėberis. Stebuklingasis šaulys

## Įvertinimas
* 1973 m. ir 1978 m. Lietuvos jaunųjų atlikėjų konkurso III premijos
* 1982 m. tarptautinio Georgo Otso dainininkų konkurso Taline diplomas

## Bibliografija
* Lietuvos gamtai, 1995 m.
* Tėviškės beržynai, 1997 m.
* Baltoji pasaka, 1998 m.
* Toli, toli…, 2001 m.
* Mėnulio valanda, 2001 m.
* Gimtinė, 2002 m.
* Jaunystė, 2002 m.
* Meilės žvaigždei, 2005 m.

## Šaltiniai
Centrinė Kordiljera (Bolivija)

**Centrinė Kordiljera** () – Andų kalnų grandinės dalis Bolivijoje. Driekiasi pietų – šiaurės kryptimi ~1200 km, nuo Čaupi Orko kalno Peru-Bolivijos pasienyje iki Sapalerio kalno Bolivijos-Čilės-Argentinos pasienyje. Vakaruose pereina į Altiplano plynaukštę, rytuose slėniais atskirta nuo Rytų Kordiljeros.

Centrinė Kordiljera suskirstyta į tris zonas, kurias sudaro atskiri kalnų masyvai:
* Šiaurinė. Driekiasi tarp Titikakos ir Uru Uru ežerų. Sudaro Realio Kordiljera, su aukščiausiomis šalies viršūnmis: Ankouma, Iljimaniu, Iljampu, Uajna Potosi ir kt., Apolobambos Kordiljera, Munjekaso ir Tres Kruses Kordiljeros.
* Centrinė. Driekiasi tarp Oruro ir Potosi miestų. Pagrindiniai kalnagūbriai – Asankeso ir Fraileso.
* Pietinė. Driekiasi į pietus nuo Potosi, susilieja su Vakarų Kordiljera. Pagrindiniai kalnagūbriai – Čičaso ir Lipeso.

## Taip pat skaitykite
* Rytų Kordiljera (Bolivija)
* Vakarų Kordiljera (Bolivija)
Vakarų Kordiljera (Bolivija)

**Vakarų Kordiljera** () – Andų kalnų grandinės dalis Bolivijoje. Sudaro daugiausia užgesę ugnikalniai. Driekiasi pačiuose šalies vakaruose, Čilės pasienyje. Rytuose ribojasi su Altiplano plokščiakalniu. Būdingas sausas ir šaltas klimatas, augalija skurdi. Gausu mineralų telkinių.

Skirstoma į tris zonas:
* Šiaurinė. Joje yra aukščiausia Bolivijos vieta – Sachamos kalnas (6542 m) bei Pajačatos ugnikalnių grupė.
* Centrinė. Driekiasi tarp Ujūnio ir Koipasos. Pagrindinė viršūnė – Oljaguė (5868 m).
* Pietinė. Čia yra aktyvus Likankaburo ugnikalnis, apsuptas spalvingų lagūnų (Verdės lagūna, Kolorados lagūna).

## Taip pat skaitykite
* Centrinė Kordiljera (Bolivija)
* Rytų Kordiljera (Bolivija)
Kuršių pilkapynas

**Kuršių pilkapynas** – pilkapynas Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kuršių kaimo (Tytuvėnų seniūnija), Giliaus ežero rytiniame krante.

## Tyrimai
Kuršių pilkapynas dar vadinamas Milžinkapiais, Kačmilžiais. XIX a. pab. pilkapyne dar buvo 14 pilkapių, vieną jų 1887 m. ištyrė Tadas Daugirdas. Pilkapio sampilas buvo 10–11 m skersmens, 1 m aukščio, su akmenų vainiku. Rasta žalvarinių papuošalų (karolių, antkaklė, segė, apyrankė, įvijinio žiedo gabalas), geležinis įmovinis kirvis ir sidabrinė profiliuota romėniška I a.–II a. segė, vienas ankstyviausių sidabrinių radinių Lietuvoje.

Per 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus Istorijos instituto archeologai aptiko tik 3 apardytus II a.–IV a. datuojamus pilkapius, jų sampilai nuarti. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

## Šaltiniai
Kimsačatos ugnikalniai

**Kimsačatos ugnikalniai** () – užgesusių ugnikalnių (stratovulkanų) kompleksas Anduose, Čilės-Bolivijos pasienyje. Sudaro trys viršūnės: Akotangas (6052 m), Kapurata (5990 m) ir Umarata (5730 m). Pavadinimas Kimsačata aimarų kalba reiškia „trys kalnai“.
Kuršų kapinynas

**Kuršų kapinynas** – kapinynas Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kuršų kaimo (Luokės seniūnija).

## Tyrimai
Duomenų apie Kuršų kaime randamus archeologinius radinius yra P. Tarasenkos knygoje „Lietuvos archeologijos medžiaga“ (1928 m.), bet tiksli kapinyno vieta paaiškėjo 1987 m., kai rekonstruojant kelią aptikta žmonių kaulų ir archeologinių dirbinių.

1987 m. Telšių kraštotyros muziejus (dab. Žemaičių muziejus Alka) ištyrė 304 m² plotą (tyrimų vadovė Laimutė Valatkienė). Rasta 54 nedegintų ir 2 sudegintų mirusiųjų kapai bei simbolinis kapas (be mirusiojo palaikų) su įkapėmis. Sudegintų mirusiųjų kapuose, kurie datuojami XIII a.-XIV a., rasta peilių, skustuvų, skiltuvų, galąstuvų, kirvių, kalavijas ir perlenktas per pusę kovos peilis.

Nedegintų mirusiųjų kapuose, kurie datuojami XIV a.-XV a. rasta kirvių, ietigalių, kalavijas, peilių, galąstuvų, verpstukų, ylų, adatų, diržų sagčių, daug žiestos keramikos, papuošalų – vėrinių iš kriauklelių, žvangučių, įvijų, pakabučių ir stiklo karolių, antkaklių, pasaginių ir plokštinių apskritų segių, žiedų, t. p. piniginių (kapšelių ir piniginių, puoštų žalvariniais apkaustais) su monetomis, amuletų. Labai retas radinys – segė su krikščionišku užrašu AWE MARIA. XIII a.–XIV a. kapų radiniai rodo perėjimą nuo sudegintų mirusiųjų laidojimo papročio prie nedegintų.

## Šaltiniai
Sachamos nacionalinis parkas

**Sachamos nacionalinis parkas** () – nacionalinis parkas vakarų Bolivijoje, Oruro departamento šiaurės vakaruose. Vakaruose ribojasi su Čile ir ten įkurtu Laukos nacionaliniu parku.

Parkas apima 1002 km² plotą, į kurį įeina Andų viršukalnės (Vakarų Kordiljera) ir dalis Altiplano. Paviršiaus aukštis svyruoja tarp 4200-6542 m. Parke yra aukščiausias šalyje Sachamos kalnas, Pajačatos ugnikalniai, Kimsačatos ugnikalniai. Yra terminių versmių, fumarolių, lagūnų. Klimatas pusiau aridinis, šaltas. Vidutinė metinė temperatūra ~10 °C, naktį dažnos šalnos. Per metus iškrenta ~300 mm kritulių, lietingiausias mėnuo – sausis. Būdingi stiprūs, įvairių krypčių vėjai. Upės priklauso Laukos baseinui.

Būdingas regiono augalas kenjoa (*Polylepis*) krūmai, kiti sutinkami augalai: kupstinė azorėlė (*Azorella compacta*), *Stipa ichu* kuokštinės žolės, lendrūnas (*Calamagrostis*), gaurulis (*Tephrocactus*), *Pycnophyllum*, fabiana (*Fabiana*) ir kt. Sachamos nacionaliniame parke užregistruota 71 paukščių rūšis: mažasis nandas (*Rhea pennatus*), Andų flamingas (*Phoenicopterus andinus*), *[[Oreomanes fraseris]]* ir kt. Iš žinduolių sutinkamas šarvuotis, Šiaurinis Andų elnias (*Hippocamelus antisensis*), andinė katė (*Oreailurus jacobita*), vikunija (*Vicugna vicugna*), andinė lapė (*Pseudalopex culpaeus*), grizonas (*Galictis*), Pietų Amerikos skunsas (*Conepatus chinga*).
Kusai

**Kusais** vadinamos gyvenvietės:

## Lietuva
* kaimas Raseinių rajone;
* kaimas Skuodo rajone.

## Rusija
* Kusai (Vesnovas), miestelis Kaliningrado srityje.
Albinas Kusta

**Albinas Kusta** (g. 1940 m. spalio 26 d. Kustose, Užpalių valsčiuje) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1940–1958 m. mokėsi Kišūnų septynmetėje ir Užpalių vidurinėse mokyklose. 1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. technikos mokslų daktaras. 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 1999 m. Švedijos karališkosios žemės ir miškų ūkio akademijos užsienio narys, 2004 m. Latvijos žemės ūkio universiteto garbės daktaras.

1963–1965 m. Skuodo melioracijos statybos valdybos darbų vykdytojas. Nuo 1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, dab. Lietuvos žemės ūkio universitetas dėstytojas, 1980–1985 m. Hidrotechnikos katedros vedėjas, 1985–1990 m. Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakulteto dekanas, 1994–2004 m. rektorius, nuo 2004 m. prorektorius, nuo 1990 m. profesorius. 1989–1994 m. dar ir Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos pirmininkas. 1994–2004 m. Žemės ūkio enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – aplinkos inžinerija ir kraštotvarka. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Siurbliai ir siurblinės, vadovėlis, su kitais, 1975 m.;
* Žemės ūkio vandentieka, vadovėlis, su kitais, 1977 m.;
* Daržovių lietinimas, monografija, 1976 m.;
* Žemės ūkio kultūrų drėkinimo režimas, monografija, 1984 m.;
* Geriamasis vanduo sodyboje, 2003 m.

## Įvertinimas
* 2001 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.

## Šaltiniai
Serafinas Laurynas Kušeliauskas

**Serafinas Laurynas Kušeliauskas** (1820 m. rugpjūčio 23 d. Šiauliai – 1889 m. rugsėjo 27 d. Sudargas) – Lietuvos vertėjas, leidėjas, knygnešys.

## Biografija
Mokėsi Kolainių vienuolyno mokykloje, lavinosi savarankiškai. Tarnavo teismuose Sankt Peterburge ir policijoje Petrozavodske. Prieš 1863 m. grįžo į Lietuvą, buvo policijos nuovados viršininkas, vėliau antstolis Raseinių apskrityje. Atsisakęs tarnybos, ėmėsi rengti, leisti ir platinti lietuviškas knygas, propagavo M. Valančiaus švietimo idėjas. Gyveno Tytuvėnuose. Po žmonos mirties pardavęs paveldėtą Senliolių dvarą netoli Kelmės, organizavo labdarą. 1887 m. leido ir finansavo žurnalą „Šviesa“, įsteigė fondą „Knyginis amžinas bankas lietuviškos rašliavos“ (literatūros), kurio tikslas buvo lietuviškų knygų leidyba, kuris veikė 1887–1889 m. Bendradarbiavo su knygnešiu kunigu M. Sederevičiumi, 1889 m. persikėlė pas jį į Sudargą.

Iš lenkų k. išvertė ir sukompiliavo religinių, didaktinių raštų, hagiografinių pasakojimų. Vienas ir su pagalbininkais parengė ir 1879–1889 m. išleido daugiau kaip 20 knygų, dauguma jų iki 1904 m. buvo kartojamos, kai kurios po keliolika ir keliasdešimt kartų. Spaudos draudimo metais jo knygos buvo skaitomos paprastų žmonių, prisidėjo prie jų religinio bei etinio ugdymo.

## Leidiniai
* Aukso altorius, arba Šaltinis dangiškų skarbų, 1879 m.
* Šaltinis dieviškos loskos, 1883 m.
* Raktas ing dangų, 1883 m.
* Pekla su giesmėmis, 1884 m.
* Žinia apie gydymą ligų kūno ir dūšios, 1885–1886 m.
* Gyvenimai šventųjų Dievo, 1887 m.
* Vartai dangaus, arba Rymo katalikiškas mokslas, 1887 m.

## Šaltiniai
Huajna Potosi

**Huajna Potosi** (, ) – Andų viršukalnė šiaurės Bolivijoje, Realio Kordiljeroje, 25 km nuo La Paso. Aukštis 6088 m. Viršūnę dengia ledynas. Dėl nedidelio nuotolio nuo Bolivijos sostinės kalnas yra populiarus turistinis ir alpinizmo objektas.

Pirmieji į Huajna Potosi 1919 m. įkopė vokiečiai Rudolf Dienst ir Adolf Schulze. Kalnas laikomas vienu lengviausiai įkopiamų, iš viršijančių 6000 m aukštį.

Pavadinimas Huajna Potosi aimarų kalba reiškia „jaunas kalnas“.
Tomas Egidijus Kušleika

**Tomas Egidijus Kušleika** (1821 m. – 1894 m.) – 1863 m. sukilimo veikėjas.

## Biografija
Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų Kušleikų giminės. Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, išėjęs į atsargą gyveno Bartkūniškių dvare netoli Kėdainių. 1863 m. kovo mėn. apie 800 sukilėlių, daugiausia valstiečiai), susitelkę Krakių miške, jį išsirinko vadu ir pasivadino *Nevėžio pulku*. Pulkas kovėsi tarp Krakių ir Lenčių netoli Ažytėnų, prie Varnionių netoli Daugėlaičių, prie Rekečių netoli Viekšnių. Kušleika per savo pulko kovotojus verbavo naujus sukilėlius, nuteikinėjo visuomenę prieš Rusijos imperijos valdžią. Vėliau pulką padalijo į mažesnes savarankiškas grupes. 1863 m. rudenį emigravo, gyveno Prancūzijoje, nuo 1868 m. – Galicijoje, daugiausia Lvove.

## Šaltiniai
Čačakomanis

**Čačakomanis** (, ) – Andų viršukalnė šiaurės vakarų Bolivijoje, La Paso departamente, Realio Kordiljeroje. Aukštis 6074 m. Apsuptas didesnių kalnų – Iljampu, Ankoumos, Kondoriri, todėl mažai žinomas. Viršūnę dengia sniegas.

Pirmoji į kalną 1947 m. įkopė vokiečių ekspedicija, vadovaujama Frydricho Frico (*Friedrich Fritz*).

## Šaltiniai
Ceico marka

**Ceico marka** () – pasienio valda Šventojoje Romos imperijoje, sukurta 965 m., po Gero mirties, padalinus Gero marką.

Markos sostinė buvo Ceicas. Markos vienintelis markgrafas buvo Vigeris (*Wigger*). 982 m. Ceico marka buvo sujungta su Meiseno ir Merseburgo markomis, šiam junginiui vadovavo Rikdagas (*Ricdag*). Taip buvo atkurta beveik visa Gero marka, išskyrus Saksų Ostmarką.

983 m. Ceicą užėmė sorbai, ir buvusios Ceico markos žemės liko slavų rankose. Vėliau šios žemės tapo Meiseno markos dalimi.
Oljagvė

**Oljagvė** (, ) – masyvus andezitinis stratovulkanas Anduose, Bolivijos-Čilės pasienyje. Aukštis 5868 m. Aplink kalną driekiasi Oljagvės ir Karkotės druskos lygumos. Čilės pusėje, papėdėje įsikūrusi Oljagvės gyvenvietė. Pietiniame šlaite veikia fumarolės. Šiaurės vakariniu šlaitu eina nebenaudojamas kelias į sieros kasyklas, pasiekiantis 5650 m aukštį.

## Nuorodos
* Ugnikalnių duomenų bazės informacija
Marijona Kušleikaitė

**Marijona Kušleikaitė** (g. 1938 m. balandžio 21 d. Tverjoniškėse, Šiluvos valsčius) – Lietuvos biologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1990 m. biologijos mokslų daktarė.

1962–1964 m. dirbo Nedzingės vidurinėje mokykloje. Nuo 1964 m. Kauno medicinos instituto, dab. Kauno medicinos universitetas mokslo darbuotoja, 1964–1970 m. dirbo Centrinėje mokslinių tyrimų laboratorijoje. 1970–1986 m. Širdies ir kraujagyslių fiziologijos ir patologijos mokslo tyrimo instituto, 1986–1992 m. – Z. Januškevičiaus širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos mokslo tyrimo instituto, 1993–1996 m. Kardiologijos instituto mokslininkų grupės vadovė. 1997–2006 m. dirbo Kardiologijos instituto Kardiotropinių medžiagų sintezės ir tyrimo laboratorijoje. 1969–2001 m. Kauno medicinos instituto, 1996–1997 m. – Lietuvos kūno kultūros instituto, 1997–1999 m. – Vilniaus pedagoginio instituto dėstytoja, nuo 2000 m. docentė, nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Sveikatos mokslų fakulteto Reabilitacijos ir slaugos katedros profesorė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritys – bioelementų įtaka išemine širdies liga sergančiam ligoniui, somotropino, hipodinamijos, Zn – kraujagyslių kontraktiliškumui, kraujagyslių pažeidimai taikant lazerinį spektroskopijos metodą. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

## Šaltiniai