open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Umeelvenas

**Umė** arba **Umeelvenas** () – upė šiaurinėje Švedijoje. Išteka iš Everumano ežero, telkšančio Skandinavijos kalnuose, ties Norvegijos–Švedijos siena. Teka į pietryčius Norlando plynaukšte, sudaro slenksčius, prateka grupę ežerų (didžiausias – Storumanas). Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką ties Holmsundu. Sudaro deltą, įtrauktą į RAMSAR sąrašą.

Didžiausi intakai: Juktonas, Vindelis (kairieji). Ant Umeelveno įrengta hidroelektrinių kaskada. Svarbiausi miestai prie upės: Storumanas, Liukselė, Venesas, Umeo, Holmshundas.

## Šaltiniai
Jochoa

**Jochoa** () – didžiausias Hondūro ežeras, užimantis 87 km² plotą. Telkšo Korteso, Komajagvos ir Santa Barbaros departamentuose. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus 19 km, plotis iki 10 km. Vidutinis jo gylis yra 15 metrų.

Vakarinė ežero pusė ribojasi su kalnais ir Santa Barbaros nacionaliniu parku. Ežeras yra išsidriekęs palei greitkelį, kuris jungia du didžiausius Hondūro miestus – Tegusigalpą ir San Pedro Sulą. Tai populiari pusiaukelės poilsio ir žvejybos vieta. Ežero apylinkėse gyvena daugiau nei 400 skirtingų rūšių paukščių bei auga daugiau nei 800 rūšių augalų.

Ežero pakrantės pelkėtos, Jochoa priklauso Ramsaro konvencijos saugomoms šlapynėms.

## Šaltiniai
Unža

**Unža** () – upė Rusijoje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Vologdos srityje, Šiaurės skliautkalvėse, susidaro susiliejus Kemos ir Ludongos upėms. Teka į pietus per Kostromos sritį miškingomis vietovėmis. Įteka į Volgos upės Gorkio tvenkinį priešais Jurcevo miestą.

Didžiausi intakai: Juza, Kunožas, Viga, Ponga, Nėja (dešinieji), Kniažaja, Meža, Pumina, Baltasis Luchas, Juodasis Luchas (kairieji). 

Upės slėnis platus, vaga už santakos su Kunožu išsiplečia iki 60 m, žemupyje – 300 m. Dešinysis krantas aukštas, status, kairysis – žemas, pelkėtas. Seniau upe plukdyta mediena. Vandeninga upė laivuojama iki Kologrivo, nusekusi – iki Makarjevo.

Prie Unžos įsikūrę miestai: Kologrivas, Manturovas, Makarjevas.

## Šaltiniai
Antakalniai (Užpaliai)

**Antakalniai** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 10 km į vakarus nuo Užpalių. Pietrytinėje kaimo pusėje telkšo Pakalnio ežeras, jo krante – kaimo kapinaitės. Išlikę du granitiniai paminklai, pastatyti 1896 ir 1898 m. mirusiems Indrašiams. Paskutiniai palaidojimai 1945 m. gegužės 14 d. stribų nukankintas senukas Juozapas Galvydis ir 1945 m.birželio mėn. miręs Vinco Indrašiaus kūdikis Petriukas. Gyventojų surašymo duomenimis 1897 m. buvo 146 gyventojai, 1923 m. – 132 (15 sodybų).

## Istorija

Kaimas minimas Užpalių dvaro Šventupio vaitijos 1663 m. inventoriuje. Po 1863 m. sukilimo iš kaimo į Saratovo guberniją ištremtos Justino Namajuškos ir Mataušo Paškonio šeimos. 1920–1921 m. kaimas išsiskirstė viensėdžiais, turėjo 224 ha. žemės, buvo 12 stiprių žemvaldžių ir 6 mažažemių šeimos.

1945 m. miškiniai nužudė kaimo gyventoją Vasilijų Kublicką ir jo sūnų Vytautą, besislapstydami žuvo broliai Leonas (1912–1946) ir Juozas (1915–1945) Galvydžiai, Petras (g. 1918), Jonas (g. 1921) ir Antanas (g. 1929) Galvydžiai buvo įkalinti. Jų tėvą Juozapą Galvydį 1945 m. gegužės 14 d. nukankino Užpalių stribai, motiną Agotą Galvydienę 1948 m. ištrėmė į Sibirą. 1949 m. kovo mėn. ištrėmė Balį Svilą su žmona Veroniką ir trimis vaikais, besislapstantį jų sūnų Benediktą sugavo ir 1949 m. nuteisė 25 metams.

Iš šio kaimo kilę seserys Ona ir Aldona Sunklodaitės buvo pedagogės, jų brolis Antanas (1932–2009) žinomas ekonomistas. Kazio Indrašiaus sūnus Gintautas (g. 1937) pulkininkas, buvęs Šiaulių ir Kauno autoinspekcijų viršininkas, Prano Indrašiaus sūnus Jonas (g. 1940) buvusios Telšių Skaičiavimo mašinų gamyklos vyriausias konstruktorius, Gasparo Indrašiaus sūnus Vytautas (g. 1943) žinomas rašytojas, šešiolikos kraštotyrinių knygų autorius.

## Gyventojai

## Šaltiniai

* Vytautas Indrašius „Antakalniai ir Norvaišiai“, 2011. // psl. 4–67.
Rodoksantinas

**Rodoksantinas** () – purpurinis pigmentas ksantofilas, nedideliais kiekiais aptinkamas daugelyje augalų, pvz., kukmedžio (*[[Taxus baccata]]*) sėklamakštėse. Dalies plikasėklių augalų – pvz., japoninės kriptomerijos (*Cryptomeria japonica*), dvieilio taksodžio (*Taxodium distichum*) – lapams rudeninę spalvą suteikia būtent rodoksantinas.
Taip pat aptinkamas kai kurių paukščių plunksnose.

Naudojamas kaip maisto priedas dažiklis turi numerį E161f.

Medėjančio alavijo lapuose, veikiamuose stiprios saulės šviesos ar dar ir sausros, ima kauptis raudonas rodoksantinas. Kartu chloroplastai virsta chromoplastais, tuo metu sunyksta tilakoidų membranos.

## Išnašos
Brigita Virbalytė

**Brigita Virbalytė-Dimšienė** (g. 1985 m. vasario 1 d., Alytus) – buvusi lengvosios atletikos sportininkė, kuri specializavosi sportiniame ėjime. LRT sporto žurnalistė.

2010 m. sportininkė pasiekė du (nacionalinius rekordus) 5000 m ėjimo stadione ir 50 km ėjimo plentu. Pastarasis rezultatas yra ketvirtas pasaulio istorijoje moterų tarpe. 2015 m. tarptautinėse ėjimo varžybose Lenkijoje pasiekė Lietuvos rekordą 10 km. ėjimo plentu rungtyje.

2024 m. rugsėjo 13 d. sportininkė pranešė apie savo karjeros pabaigą.

## Pasiekimai

## Apdovanojimas po 7 metų

2025 m. B. Virbalytei įteiktas bronzos medalis už pasiekimą 20 km ėjimo rungtyje 2018 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Berlyne, kur ji užėmė ketvirtąją vietą. Vėliau paaiškėjo antrosios vietos laimėtojos Anežkos Drahotovos teigiamas dopingo testas, dėl ko sportininkė buvo diskvalifikuota.

## Asmeniniai rekordai
* 5000 m ėjimas: 21:17.8 (2014)
* 10 000 m ėjimas: 48:00.26 (2003)
* 10 km ėjimas: 43:13 (2014)
* 20 km ėjimas: 1:27:59 (2018)
* 3000 m ėjimas (vidaus): 12:07.19 (2014)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Brigita Virbalytė IAAF svetainėje
Espresas

**Espresas**, *espreso kava* ( 'išspaustas',  'aiškus, išreikštas') – itin stipri, sodraus skonio ir aromato tonizuojanti kava, kilusi iš Milano; vandeninis skrudintų kavos pupelių ekstraktas, esencija.

Priklausomai nuo kavos pupelių savybių ir jų sumalimo rupumo, panaudoto kavos pupelių ir vandens kiekio santykio bei temperatūros, laiko, slėgio ir paties *espresso* aparato galimybių, ekstrakto porcijos kiekis ir skoninės savybės gali stipriai svyruoti: 
* ***Ristretto*** ruošiamas 1:1 santykiu iš 14−20 g kavos pupelių, išsunkiant per 10−15 s gaminama 14−20 g (15−25 ml) gėrimo.
* Tradicinis arba paprastas ***espresso*** () ruošiamas 1:2 santykiu iš 7−8 g kavos pupelių, išsunkiant per 20−30 s gaminama 15 g (25−30 ml) gėrimo, kuriame yra 30−40 mg kofeino.
* **Dvigubas ''espresso*** () arba *'modernus *espresso*** ruošiamas 1:2 santykiu iš 14−20 g kavos pupelių, išsunkiant per 20−30 s gaminama 28−40 g (50−70 ml) gėrimo, kuriame yra 60−120 mg kofeino.
* ***Lungo**' ruošiamas 1:3−4 santykiu iš 7−20 g kavos pupelių, išsunkiant per 40–60 s gaminama 21−80 g (30−120 ml) gėrimo.
Gerai paruošta *espresso* yra su švelniai karamelinės spalvos [[puta]]. Kuo puta tirštesnė ir storesnė, tuo kavos kokybė geresnė.

Keičiant prasunkiamo vandens kiekį ir laiką gaunamas porcijos gardis kinta, kadangi įvairios kavos pupelėse esančios medžiagos tirpsta skirtingu greičiu. Todėl kava, pagaminta naudojant skirtingos trukmės ekstrakciją bei skirtingų rūšių pupeles, skiriasi ir savo chemine sudėtimi, kas nulemia skirtingą galutinį skonį. Kadangi kofeinas yra greičiausiai ir pirmiausiai tirpstanti medžiaga pupelėje, šiuo požiūriu tiek *ristretto*, tiek espresas, tiek *lungo* yra panašūs – galutinis kofeino kiekis labiausiai priklauso nuo panaudotų pupelių kiekio ir jų savybių. 

== Espresso ruošimo technologija ==
86–90 °C temperatūros vanduo 8−10 atmosferų [[slėgis|slėgiu]] sunkiamas per sumaltas supresuotas kavos pupeles. *Espresso* kavai paruošti dažnai naudojami ypatingi kavos mišiniai – dažniausiai iš [[arabica|arabikos]] kavos pupelių. Kuo smulkiau sumalta kava, tuo lėčiau vanduo per ją sunkiasi, dėl to iš smulkiau maltų kavos pupelių gėrimas sodresnis, kvapnesnis. Jei sumalta stambiau – gėrimas bus silpnesnio skonio ir kvapo.

== Istorija ==

Espreso kava taip pavadinta dėl virimo technologijos: ją verdant leidžiamas aukšto slėgio verdantis vanduo arba [[garai]], kitaip tariant, kava tarsi išspaudžiama ar išsunkiama.

Šis kavos gaminimo būdas atrastas [[XIX amžius|XIX amžiuje]]. [[1822]] metais buvo išrastas pirmasis *espresso'' kavos virimo aparatas. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Espreso ir kavos gėrimų rūšys vaizdžiai
* Nacionalinis itališko espreso institutas 
* Patiekalai.lt: espresso kava
Usa (Pečiora)

**Usa** (, ) – upė Rusijoje, Komių Respublikoje; Pečioros dešinysis intakas. Prasideda Poliarinio Uralo šlaituose, susiliejus Mažajai Usai ir Didžiajai Usai. Teka į pietvakarius. Įteka į Pečiorą ties Ust Usa.

Didžiausi intakai: Jelecas, Lemva, Didysis Kočmesas, Didžioji Rogovaja, Kosiu (kairieji), Vorkuta, Seida, Adzva, Kolva (dešinieji).

Mažojoje ir Didžiojoje Usoje gausybė slenksčių, pačioje Usoje slenksčių nėra, tačiau yra vandeningų rėvų. Aukštupio krantai uolingi, toliau – žemi, pelkėti. Ties Adako kaimu upė kerta Černyševo kalvagūbrį, todėl ten krantai skardingi. Žemupyje smarkiai vingiuoja, vaga išsiplečia nuo 700 m iki 2 km. Būna užšalusi nuo spalio-lapkričio iki gegužės-birželio. Usa laivuojama 325 km nuo žiočių ruože. Prie upės įsikūręs Usinsko miestas.

## Šaltiniai
Jotkonių tvenkinys

**Jotkonių tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Svėdasų, prie Kupiškio rajono ribos. Susidaręs patvenkus Aluočio upę (Jaros intakas, Šventosios baseinas) 0,56 km nuo jos žiočių. Ilgis iš vakarų į rytus 1,04 km, plotis iki 0,16 km. Altitudė 87 m. Vakarinės tvenkinio pusės krantai aukšti, tvenkinio galas užpelkėjęs. Tvenkinį beveik iš visų pusių supa miškai: iš šiaurės – Jotkonių ir Šilelės miškai, iš pietų – Paskerdinės miškas. Pasroviui iškart telkšo 3 ha užpelkėjęs tvenkinys.

Debitas:
* Upės: 0,58 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 38,3 m³/s

Užtvanka 250 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1972 m.

Gyvenvietės prie tvenkinio: į šiaurę – Jotkonys, į pietus – Druskiai.

## Galerija

Jotkonių tvenkinys 4.jpg|Jotkonių tvenkinys
Jotkonių tvenkinys 5.jpg|Jotkonių tvenkinys
PA160106.jpg|Tvenkinys rudenį


## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Leliūnų tvenkinys

**Leliūnų tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 9 km į pietvakarius nuo Svėdasų, šalia Leliūnų kaimo. Susidaręs patvenkus Skerdimo upę (Bigulio intakas, Aknystos II eilės intakas, Šventosios baseinas) 1,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš vakarų į rytus 1,54 km, plotis iki 0,32 km. Yra 3a sala. Altitudė 99 m. Krantai vietomis aukštoki. Vakarinės tvenkinio dalies pakrantėse auga medžiai ir krūmynai, plyti pievos. Rytinės dalies pakrantėse plyti dirbami laukai. Šiaurrytinėje pakrantėje įsikūręs Medinų kaimas. Žemiau užtvankos eina kelias .

Debitas:
* Upės: 0,024 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 2,4 m³/s

Užtvanka 316 m ilgio, 3 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1988 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Sterkiškio tvenkinys

**Sterkiškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių rajone, į rytus nuo Leliūnų, šalia Sterkiškio kaimo. Susidaręs patvenkus Bigulio upę (Aknystos intakas, Šventosios baseinas) 1,9 km nuo jo žiočių. Ilgis iš rytų į vakarus 0,45 km, plotis iki 0,27 km. Kranto linija vingiuota, į šiaurės rytus yra nutįsusi 0,6 km ilgio įlanka. Altitudė 94,6 m. Krantai aukštoki. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai
Savičiūnų tvenkinys

**Savičiūnų tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Svėdasų, šalia Savičiūnų kaimo. Susidaręs patvenkus Maleišos upę (Jaros intakas, Šventosios baseinas) 11,6 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 0,81 km, plotis iki 0,11 km. Altitudė 128 m. Krantai neaukšti, apaugę krūmynais. Aplinkui plyti pievos, į vakarus - dirbami laukai. Tvenkinys dalinai išleistas, užtvankos gelžbetoninės konstrukcijos yra avarinės būklės.

Debitas:
* Upės: 0,03 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 3,4 m³/s

Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1972 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Violaksantinas

**Violaksantinas** (), *zeaksantino diepoksidas* – natūralus oranžinis pigmentas ksantofilas, randamas įvairiuose augaluose, pvz., darželinėse našlaitėse. Šis ksantofilas sintetinamas iš zeaksantino jį epoksiduojant.

Pigmentas naudojamas kaip maisto priedas dažiklis, kurio kodas E161e.

## Reikšmė gamtoje
Violaksantinas aptinkamas augalų chloroplastų tilakoidų membranose, kur jis yra vienas iš fotosintezės fotosistemos II antenos komponentų, užtikrina antenos veikimą, kaip apšviestumas nedidelis.

Violaksantino ciklas, kuriame violaksantinas virsta zeaksantinu ir atvirkščiai, apsaugo chloroplastų tilakoidų membranų lipidus nuo fotoksidacijos – toksinio pernelyg stiprios šviesos poveikio.

## Išnašos
Paprastasis poklius

**Paprastasis poklius** (*Descurainia sophia*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos poklių (*Descurainia*) genties augalų rūšis.

Žiedynas − kekė, ir pradžių tanki, pusrutuliška, vėliau, vaisiams nokstant, ištįsta, praretėja. Žiedai maži. Taurėlapiai gelsvi, 4, išoriniai įdubę, vidiniai lygūs. Vainiklapiai tokio pat ilgio kaip taurelės lapeliai ar net už juos trumpesni, žalsvai geltoni. Kuokeliai 6, ilgesni už žiedlapius. Vaisius − iki 2,5 cm ilgio, labai siaura, kiek išlinkusi ankštara. Vaiskotis tokio pat ilgio kaip ir vaisius, beveik statmenas stiebui. Vaisiaus sąvaros su 3 gyslomis, ties sėklomis iškilusios. Stiebas status, šakotas. Lapai pražanginiai, pailgai elipsiški, du ar net tris kartus plunksniškai suskaldyti siauromis, pailgomis skiltelėmis. Labiau suskaldyti pamatiniai ir žemesni stiebo lapai. Vienmetis, rečiau žiemojantis žolinis augalas, apaugęs paprastais ir šakotais plaukeliais, dėl to pilko atspalvio.

Auga pakelėse, šiukšlynuose, griuvėsiuose, prie mūrinių tvorų, diendaržiuose. Mėgsta lengvas, azoto gausias dirvas, pakenčia druskingą dirvožemi. Žydi nuo gegužės iki spalio mėn.

Žiedus lanko smulkūs vabzdžiai. Dažna savidulka. Sėklos noksta ilgai. Augalas nuodingas. Viduramžiais buvo vertinamas kaip vaistažolė žaizdoms gydyti. Kaip piktžolė nepavojingas, lengvai išnaikinamas. Pokliaus pelenai yra gera trąša, turi salietros. Kaukazo gyventojai sėklas vartoja vietoj garstyčių.

## Literatūra
Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 32 psl.
Maksimas Galkinas

**Maksimas Galkinas** (; g. 1976 m. birželio 18 d. Maskvoje) – rusų dainininkas, komikas ir laidų vedėjas.

## Biografija

Gimė 1976 m. Maskvoje generolo bei matematikės šeimoje. Tėvas generolas pulkininkas Aleksandras Galkinas (miręs 2002 m.) 1987–1997 m. buvo Gynybos ministerijos Vyriausiosios automobilių, šarvuočių ir tankų valdybos () viršininkas. Motina Natalja Galkina (m. 2004 m.) – fizikos-matematikos mokslų kandidatė, vyresnioji mokslinė bendradarbė Tarptautiniame žemės drebėjimų prognozavimo teorijos ir matematinės geofizikos institute ().

Dainininko vaikystė prabėgo kariniam miestely, 30 km nuo Ulan Udės miesto. Jau vaikystėje atsiskleidė jo aktoriniai sugebėjimai, jis dažnai vaidino mokyklos spektakliuose, parodijavo kitus mokinius, mokytojus. Pirmasis aktoriaus debiutas buvo 1994 m.

1993 m. įstojo į Rusijos humanitarinių mokslų universitetą, lingvistikos fakultetą, kurį baigė 1998 m. Paskui įstojo į aspirantūrą, kur rašė disertaciją pavadinimu „Originalaus ir versto tekstų stilistinių sistemų santykis“. 2009 m. aspirantūrą paliko dėl nesutarimų su moksliniu vadovu.

Rusijai pradėjus invaziją į Ukrainą Galkinas ir Pugačiova 2022 m. kovo mėn. paliko Rusiją ir apsigyveno Izraelyje.

## Karjera

Savo estradinę karjerą jaunystėje Galkinas pradėjo kaip laidos „KVN“ dalyvis, kurioje dabar kai kada dalyvauja kaip vertintojas. Jis tapo žinomas dėl kitų žmonių pamedžiojamų ir parodijų bei duetų su žinoma dainininke ir sugyventine Ala Pugačiova. Jis su atlikėja vedė pramoginę šokių laidą „Šokiai su žvaigždėmis“ (rus. *Танцы со звёздами*).

Galkinas taip pat buvo rusiškos versijos „Kas laimės milijoną?“ ir „Žvaigždės ant ledo“ (rus. *Звёздный лёд*) vedėjas.

## Nuorodos
Ipohas

**Ipohas** () – Malaizijos miestas, Perako valstijos sostinė. Jis yra apie 200 kilometrų į šiaurę nuo Kvala Lumpūro. 70 procentų miesto populiacijos sudaro kinai. Dabartiniais laikais Ipohas labiausiai žinomas dėl prabangių restoranų, įspūdingų olų bei šventyklų.

## Etimologija
Miesto pavadinimas kildinamas nuo medžio rūšies pavadinimo – *pohon epu*. Miesto pavadinimas kai kada Kinijoje tariamas *Paloh* kuris tapatinimas su alavo kasyklomis kurios buvo pastatytos po miesto įkūrimo.

## Istorija
Pirma kartą miesto pavadinimas buvo paminėtas 1920 metais. Šiuolaikiškas miestas buvo pradėtas statyti 1890 metais, o kai kurie pastatai išliko iki šiol. Nuo XIX amžiaus kada Britų alavo kasimo kompanijos čia pastatė savo kasyklas ir įrengė biurus, miestas įgavo daugiau reikšmės. Miestas pradėjo ypač sparčiai augti nuo 1920 metų. 1941 metais miestas buvo užimtas Japonų kariuomenės. Per Antrąjį pasaulinį karą šis miestas tapo Perako valstijos sostine. 1950–1960 metais mieste buvo pastatyta nemažai pastatų kaip kinoteatrai, parkai, kabaretai. Su alavo kainų kritimų 1970 metais, buvo pradėtos uždarinėti visos šio metalo kasyklos. Nuo to laiko Ipohas tapo žinomas kaip „miręs“ miestas ir įgavo reputacijos tarp pagyvenusių žmonių, kaip puiki vieta į pensiją išėjusiems žmonėms.

## Sportas
* Perak FA
* PKNP FC
* „Perak“ stadionas.

## Populiacija

Nors ir pergyvenęs krizes, Ipohas lieka vienas didžiausių Malaizijos miestų.

* Gyventojų skaičius: 702 464 (2009)
* Miesto zonos gyventojų: 1 143 778 (2009)

## Miestai partneriai
*  Naningas, Kinija.
*  Fukuoka, Japonija.

## Šaltiniai
Elmininkų tvenkinys

**Elmininkų tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Anykščių, Elmininkų kaimo pietvakariniame pakraštyje. Susidaręs patvenkus Elmės upę (Šventosios intakas) 10,4 km nuo jos žiočių. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,15 km, plotis iki 0,15 km. Altitudė 115,5 m. Pietinės tvenkinio dalies krantai aukštoki, šlaitai apaugę medžiais ir krūmynais. Vakarinėje ir pietinėje pakrantėse plyti dirbami laukai.

Debitas:
* Upės: 0,17 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 13,2 m³/s

Užtvanka 100 m ilgio, 8 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1975 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Girstupis

**Girstupis** – upelis Kaune; Nemuno dešinysis intakas. Prasideda Kauno laisvojoje ekonominėje zonoje ir iki Girstupio parko teka po žeme. Už parko ribų vėl teka po žeme, atvirai teka per Adomo Mickevičiaus slėnį pietvakarių kryptimi. Toliau už Tunelio gatvės kanalizuotas, teka požeminiais lietaus nuotėkio kanalais, po Vytauto prospektu. Įteka į Nemuną netoli „Lukoil“ degalinės. Turi vieną kairįjį bevardį 0,4 km ilgio intaką ir vieną dešinįjį intaką – Gričiupį.

Upelio slėnio stačiuose šlaituose esančios natūralios gamtinės sąlygos, atitinkama šlaito geologinė sandara bei žmogaus veikla leidžia nuolat formuotis nuošliaužoms. Viena didžiausių nuošliaužų Kaune, kurios tūris viršija 7200 m³, slūgso dešiniajame šlaite, Slėnio gatvėje ties zoologijos sodu ir jo teritorijoje. Čia šlaitas nušliuožė dar 1987 m., vandeniui nutekėjus iš magistralinio vandentiekio. Vėliau ji suaktyvėjo 1994 m. pavasarį dėl didelio paviršinio vandens pertekliaus. Upelis smarkiai teršiamas. Organinė tarša, azoto ir fosforo junginių perteklius leistinas normas viršija daugelį kartų.

## Etimologija

Upėvardis siejamas su žodžiais *(iš)girsti*, *girdas* („žinia, gandas“), *gerdas* („garsas, žinia, gandas“).

## Istorija

Girstupio upelis dar XIX a. buvo laikomas vietovės puošmena. Upelio slėnį ties Ąžuolynu buvo pamėgęs lankyti poetas Adomas Mickevičius. 1823 m. pavasarį draugai slėnį pavadino Adomo Mickevičiaus slėniu, o ant jo pamėgto akmens su poeto inicialais „A. M.” dar buvo iškalti ir metai – „1823”. Upelio krantuose buvo įsikūręs Girstupio kaimas.

1975 m. upelio garbei pavadintas naujas prekybos centras „Girstupis“, pastatytas į rytus nuo upelio (architektai V. Dičius, A. Lėckas, inžinieriai Č. Stankevičius, S. Byla).

Abipus upelio 1997 m. lapkričio 20 d. įsteigtas Girstupio parkas (2,05 ha), kanalizuoto upelio slėnio dalyje ties kultūros centru „Girstutis“ 1999 m. vasario 17 d. patvirtintos Kovo 11-osios parko ribos (2,65 ha).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Sąrašas:Nemuno intakai
* Apie Girstupį ''Gamtos kataloge''
* Girstupio upelis (''panoramio.com'')
Hondūro ryšiai

**Hondūro ryšiai**

Telefonų - laidinių:**
400 000 (2005) laidinių telefonų naudotojų.  

**Mobiliųjų telefonų naudotojų:**
1 114 427 (2005) (Apie 60% priklauso http://www.tigo.hn  ir 40% priklauso http://www.alo.hn  kompanijos)

**Telefonų sistema:**
Visi sektoriai yra privatizuoti.
<br>''Vietiniai tinklai:''
Nėra
<br>''Tarptautiniai:''
[[palydovas|palydovinės]] žemės stotis - 2 [[Intelsat]] ([[Atlanto vandenynas]])

**Radijo stotys:**
[[AM]] 241, [[FM]] 53, [[trumposios bangos|trumpųjų bangų]] 12 (1998)

**Radijo naudotojų:**
2.45 milijono (1997)

**Televizijos kanalų:**
11 (daugiausia yra [[Tegusigalpa|Tegusigalpos]] ir [[San Pedro Sula|San Pedro Sulos]] miestuose) (1997)

**Televizijos naudotojų:**
570 000 (1997)

**Interneto tiekėjų:**
+100 (2005)

**Interneto naudotojų:**
400 000 (2005)

**Interneto Šalies kodas :''' HN
Zversa

**Zversa** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda ties Neveronių vakariniu pakraščiu, netoli Kauno marių šiaurinio kranto. Teka į šiaurės vakarus Karmėlavos miško pakraščiu, toliau – tarp Karmėlavos ir Ramučių. Prateka po Aukštaitijos plentu, žemupyje kerta Pilėnų mišką. Įteka į Nerį 15,4 km nuo jos žiočių, priešais Lapes.

Turi 2 kairiuosius bevardžius intakus. Ties Karmėlava upėje sudarytas 6,8 ha Ramučių tvenkinys. Vaga iki Karmėlavos sureguliuota.

Manoma, kad upėvardis kilo iš lyties *Žversa*, kurios šaknis *žver-, žvar-* susijusi su spindėjimu (*žvyruoti* „mirgėti, ribėti“,  „rusenti, žėrėti, spindėti“).

## Šaltiniai
Kiaunupis

**Kiaunupis** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda Sausinės miške, į pietryčius nuo Sitkūnų. Pradžioje teka į šiaurę Gailiušių mišku, upę kerta *[[Via Baltica]]* plentas. Toliau upė suka į vakarus, kerta Vilniaus-Klaipėdos automagistralę. Įteka į Nevėžį 20,9 km nuo jo žiočių, į pietus nuo Babtų.

Visa aukštupio ir vidurupio vaga sureguliuota. Žemupyje įrengti 3 tvenkiniai. Natūrali vaga išlikusi tik paskutinį puskilometrį.

Upėvardis kildinamas nuo gyvūno pavadinimo *[[kiaunė]]*.

## Šaltiniai
Derkys

**Derkys** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Gynios dešinysis intakas. Prasideda į pietus nuo Dasiūnų. Teka laukais į pietvakarius tarp Gynios ir Nevėžio upių. Pačiame žemupyje pasuka į rytus ir Pagynėje įteka į Gynią 4,1 km nuo jos žiočių. Dabar žiotys nunykusios.

Visa vaga sureguliuota.

## Šaltiniai
Žiobrikis

**Žiobrikis** – upelis Lietuvoje, Kauno miesto šiaurinėje dalyje; Neries kairysis intakas. Prasideda prie Briedžių tako, šalia automagistralės Vilnius-Klaipėda. Visu savo ilgiu teka į vakarus per Kleboniškio mišką. Įteka į Nerį 6 km nuo jos žiočių, priešais Vytėnus.

Upėvardis kildinamas nuo žuvies pavadinimo *[[žiobris]]*.

## Šaltiniai
Ramučių tvenkinys (Kaunas)

**Ramučių tvenkinys** – tvenkinys Kauno rajone, prie Ramučių gyvenvietės šiaurės rytinio pakraščio. Susidaręs patvenkus 4,1 km nuo jos žiočių Zversą – kairįjį Neries intaką. Ilgis iš pietų į šiaurę 1,04 km, plotis iki 0,13 km. Altitudė 52,7 m. Krantai daugiausia aukšti. Aplink plyti pievos, tik šiaurinius krantus supa Pilėnų miškas, šiaurine pakrante eina kelias .

Debitas:
* Upės: 0,08 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 7,2 m³/s

Užtvankos ilgis 90 m, plotis 3 m. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1987 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Flavoksantinas

**Flavoksantinas** () – natūralus auksinio geltonumo pigmentas ksantofilas, nedideliais kiekiais randamas daugelyje augalų. Naudojamas kaip maisto priedas dažiklis, kurio kodas E161a. Vandenyje silpnai tirpus. Yra chryzantemaksantino () stereoizomeras.

Iš augalų ekstrahuojamas tirpikliu heksanu. Komerciškai gaunamas iš vėdrynų (*[[Ranunculus]]* sp.), retkarčiais naudojamas konditerijos gaminiuose. Per dieną galima suvartoti iki 5 mg/kg kūno masės.

Flavoksantinas natūraliai aptinkamas ir žuvų audiniuose.
Iš gelsvų ir geltonų perlų išskiriami pigmentai, kurie labai artimi flavoksantinui.

## Nuorodos

* Flavoxanthin In Drug Information Express, Drug R&D,Chemical Database.
Giedrius Savickas

**Giedrius Savickas** (g. 1980 m. balandžio 16 d. Klaipėdoje) – Lietuvos teatro, kino ir televizijos aktorius.

Tapo plačiai žinomu kurdamas vaidmenis parodijų laidoje „Dar pažiūrėsim“.

2017 m. po penkerių metų draugystės susituokė su architekte Agata Šilobrit, ją vedė Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilikoje, o juos sutuokė kunigas Jonas Varaneckas.

## Aktorinė veikla

### Vaidmenys teatre

* *Kitas kampas* – improvizuotojas (2009)
* *Įstabioji ir graudžioji Romeo ir Džuljetos istorija* – Romeo (2003)
* *[[Hamletas (Oskaro Koršunovo spektaklis)|Hamletas]]* – Gildensternas (2008)

### Vaidmenys kine

* *[[Lietuviškos grožybės]]* (2005)
* *[[Valentinas vienas]]* (2013)
* *[[Kaip pavogti žmoną]]* (2013)
* *[[Patriotai]]* (2015)
* *[[O, ne! O, taip!]]* (2016)
* *[[Zero III]]* (2017)
* *[[Trys milijonai eurų]]* (2017)
* *Melagiai* (2018)
* *Monikai reikia meilės*
* *Paradas* (2023)
* *Milijonieriaus palikimas* (2023)
* *Akiplėša* (2024)
* *Milijonieriaus jubiliejus* (2026)

### Televizijoje

* *[[Garbės kuopa]]* (LNK, 2007) seriale
* *[[Moterys meluoja geriau]]* (TV3) seriale Kovaldo vaidmenyje
* *[[Dar pažiūrėsim]]* (TV3, 2009-2011) situacijų komedijų laidoje kartu su Rimante Valiukaite,  Audrium Bružu ir Ramūnu Cicėnu
* *Mano laida* (BTV, 2011-2012) situacijų komedijų laidoje kartu su Rimante Valiukaite,  Audrium Bružu ir Ramūnu Cicėnu
* *[[Dviračio šou]]* (LRT, 2012-dabar)
* *[[Visi namie]]* (LRT, 2013)
* *Auksinės rankos* (LRT, 2014 m.), 11 laidų, vedėjas kartu su Žydrūnu Savicku
* *[[Auksinis balsas]]* (LRT, 2015-????)
* *[[Kaukės]]* (LNK, 2020-2025) pramoginiame muzikiniame šou, kaip laidos vedėjas
* *[[Šeškinės 20]]* (LNK, 2021-dabar) kartu su Džiugu Siaurusaičiu
* *[[Žvaigždžių duetai|Žvaigždžių duetai. Nauja era]]* (LNK, 2025 m.) vedėjas kartu su Ugne Sipare

## Išnašos

## Nuorodos
* Giedrius Savickas: didžiuojuosi lietuvišku teatru 
* IMDb profilis
Uždarasis miestas

**Uždarasis miestas** (oficialiai – ***uždarasis administracinis-teritorinis darinys***, , santr. *ЗАТО*) – miestas ar kita gyvenvietė, į kurią yra ribojamas patekimas, galioja sugriežtintos saugumo taisyklės. Uždarieji miestai buvo paplitę TSRS, dabar dar nemažai jų likę Rusijoje ir keli kitose NVS šalyse.

## Istorija

Tarybų Sąjungoje uždarieji miestai atsirado ten, kur vykdyti slapti kariniai bandymai, radioaktyvių medžiagų gamyba, buvo sutelkti specialūs kariuomenės daliniai. Į tokius miestus ne tik nebuvo įleidžiami eiliniai TSRS piliečiai, bet ir slėpta jų buvimo vieta, vietovės maskuotos kaip gretimų miestų ar kaimų dalys, pvz., Tomskas-7, Čeliabinskas-40. Netgi gatvių numeriai buvo parenkami kaip pratęsimas esančių laisvame mieste.

Dėl sudėtingesnių gyvenimo sąlygų uždarajame mieste, jo gyventojams kaip kompensacija taikytos kai kurios privilegijos: buvo geriau išvystyta infrastruktūra, socialinės paslaugos, galima lengviau nusipirkti deficitinių prekių. Dėl sudėtingo patekimo buvo mažesnis nusikalstamumas.

Subyrėjus TSRS uždarųjų miestų sąrašas sumažėjo. Kodiniams miestams suteikti realūs vardai, sumažėjo slaptumas. 2002 m. Rusijoje buvo 45 uždarosios gyvenvietės, jose gyveno 1,345 mln. žmonių. Miesto ribos saugomos sargybos, prie įvažiavimų įrengti patikros punktai. Patekimui reikia turėti dokumentus, nurodyti kelionės tikslą. Be to, dalis kitų Rusijos teritorijų, pvz., Norilskas, Čiukotka, Kuršių nerija, Baltijskas ir daugybė kitų užsieniečiams (išskyrus Baltarusijos piliečius) pasiekiami tik su specialiu leidimu.

## Dabartiniai uždarieji miestai

Kai kurie didesni Rusijos uždarieji miestai:
* Mirnas (Archangelsko sritis)
* Znamenskas (Astrachanės sritis)
* Mežgorjė (Baškortostanas)
* Oziorskas, Snežinskas, Triochgornas (Čeliabinsko sritis)
* Viliučinskas (Kamčiatkos kraštas)
* Zelenogorskas, Železnogorskas (Krasnojarsko kraštas)
* Sosnovyj Boras (Leningrado sritis)
* Krasnoznamenskas, Žvaigždžių miestelis (Maskvos sritis)
* Gadžijevas, Ostrovnojus, Poliarnas, Severomorskas, Snežnogorskas, Zaoziorskas (Murmansko sritis)
* Sarovas (Žemutinio Naugardo sritis)
* Zarečnas (Penzos sritis)
* Bolšoj Kamenis, Fokinas (Primorės kraštas)
* Šichanai (Saratovo sritis)
* Lesnojus, Novouralskas (Sverdlovsko sritis)
* Severskas (Tomsko sritis)
* Radužnas (Vladimiro sritis)

Uždarųjų užsieniečiems miestų su sustiprintu saugumu yra išlikę Kazachijoje: Baikonūras, Priozerskas, Bachašas-6, Matibulakas, Gulšadas ir kt.

## Buvę uždarieji miestai

Žymūs buvę uždarieji miestai:
* Rusija: Lermontovas, Dubna, Kirovas, Tobolskas, Baltijskas, Dzeržinskas, Magadanas, Kronštatas, Zelenogradas, Zlatoustas, Vladivostokas, Krasnokamenskas ir kt.
* Ukraina: Sevastopolis, Balaklava, Vilkovas
* Tadžikija: Čkalovskas
* Kazachija: Stepnogorskas, Kurčiatovas, Žemas (Emba-5)
* Estija: Paldiskis, Silamiajė

## Šaltiniai
Rudasis FK

**Rudasis FK** () – rudas šešių sintetinių azo dažiklių ir natrio chlorido ir/ar natrio sulfato mišinys. Šis mišinys labai tirpus vandenyje.

## Panaudojimas
Naudojamas kaip maisto priedas dažiklis žymimas kodu **[[E numeris|E154]]**.
E154 naudojamas rūkytai ir sūdytai skumbrei ir kitokiai žuviai, keptiems kumpiams ir kitokiai mėsai, traškučiams paspalvinti. Rudasis FK suteikia sveiką spalvą, kuri neišnyksta termiškai apdorojant ir neišsiplauna.

## Sveikata
Rudąjį FK „Hiperaktyvių vaikų paramos grupė“ () rekomenduoja pašalinti iš vaikų maisto, ypač kartu su benzoatais.
Šis dažiklis salicilatams jautriems žmonėms gali sukelti alergines reakcijas, gali paryškinti astmos simptomus.

Rudasis FK yra uždraustas Europos Sąjungoje (išskyrus D. Britaniją), Australijoje, Austrijoje, Kanadoje, JAV, Suomijoje, Japonijoje, Airijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, Naujojoje Zelandijoje ir Norvegijoje.

Rudasis FK bakterijoms *Salmonella typhimurium* yra mutagenas.

## Sudėtinės dalys
Į rudąjį FK įeina šie dažikliai:
* natrio 4-(2,4-diaminofenilazo)benzensulfonatas
* natrio 4-(4,6-diamino-m-tolilazo)benzensulfonatas
* dinatrio 4,4'-(4,6-diamino-1,3-fenilenebisazo)-di(benzensulfonatas)
* dinatrio 4,4'-(2,4-diamino-1,3-fenilenebisazo)-di(benzenesulfonatas)
* dinatrio 4,4'-(2,4-diamino-5-metil-1,3-fenilenebisazo)-di(benzensulfonatas)
* trinatrio 4,4',4'-(2,4-diaminobenzen-1,3,5-trisazo)-tri(benzensulfonatas)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* BROWN FK Prepared at the 30th JECFA (1986), published in FNP 37 (1986) and in FNP 52 (1992).
*  BROWN FK
* International programme on chemical safety. Summary of toxilogical data of certain food additives.
Mantas Dilys

**Mantas Dilys** (g. 1984 m. kovo 30 d. Kauno raj.) – Lietuvos lengvaatletis. 2009 m. atstovavo Lietuvai Pasaulio lengvosios atletikos čempionato trišuolio rungtyje.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Mantas Dilys IAAF svetainėje
Malaka

**Malaka** () – miestas Malaizijoje bei Malakos valstijos sostinė.

## Geografija
Miestas yra įkurtas prie Malakos upės žiočių. Miesto istorinis centras yra pastatytas šalia buvusios jūros pakrantės. Dabartinis miestas auga į visas kryptis nuo šios istorinės įkūrimo vietos, net į pietus todėl, kad dabartinė pakrantės linija yra kiek piečiau nei buvo prieš 2 šimtmečius.

## Istorija
XV ir XVI amžiuje miestas buvo Melakos sultonato sostinė. 1511 metais Malaka tapo Portugalijos kolonijinės sistemos dalis. Per šį laikotarpį mieste buvo pastatyta tvirtovė, kurios griuvėsiai liko iki šiol. 1641 m. miestas tapo Olandijos užjūrio teritorijų dalimi. Per daugiau nei 200 metų laikotarpį, mieste buvo dar labiau sutvirtinti tvirtovės mūrai, pastatyta bažnyčia, pagrindinė miesto aikštė bei rotušė. Nuo 1824 iki 1946 metų miestas priklausė Didžiajai Britanijai. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas priklausė Japonijai. Dabar Malaka yra Malaizijos dalis.

## Kultūra
2008 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Miestas pasižymi unikalia architektūra, kuri sujungia kelias epochas bei kultūras. Mieste veikia du pagrindiniai muziejai. Malaka taip pat žinoma dėl savo vietinių patiekalų kaip „Belacan“ (krevečių padažas) ar kitų žuvies patiekalų.

## Sportas
* Melaka United futbolo klubas;
* Hang Jebat stadionas.

## Išnašos
Petras Šimeliūnas

**Petras Šimeliūnas** (g. 1959 m. gegužės 6 d. Pasvalyje) – lietuvių ekonomistas, diplomatas.

## Biografija
1977–1982 m. studijavo elektromechaniką tuometiniame Kauno politechnikos institute, 1986–1990 m. ekonomiką Vilniaus universitete bei 1990–1991 m. – Maskvos tarptautinių santykių institute.

1994–1996 m. buvo Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Europos integracijos departamento pirmasis sekretorius, direktoriaus pavaduotojas. 1996–1997 m. dirbo patarėju Lietuvos ambasadoje Prancūzijoje, 1997–1998 m. vadovavo kanceliarijai Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO Paryžiuje.

2000 m. buvo Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko patarėjas, 2000–2003 m. – Lietuvos užsienio reikalų ministro patarėjas. 2003–2007 m. vėl dirbo Lietuvos ambasados Prancūzijoje ministru-patarėju.

Nuo 2007 iki 2009 m. vadovavo URM Eksporto ir investicijų departamentui, vėliau buvo ambasadorius ypatingiems pavedimams URM Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamente.

2010–2013 m. – Lietuvos ambasadorius Indijoje. 2010 m. balandžio 8 d. P. Šimeliūnas Indijos Prezidentei Pratibhai Patil įteikė skiriamuosius raštus..

Šiuo metu - ambasadorius ypatingiems pavedimams Lietuvos URM Išorinių ekonominių santykių departamente.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Tūkstantmečio žmonės. Petras Šimeliūnas

|-

|-
Rimutis Klevečka

**Rimutis Klevečka** (g. 1956 m. sausio 10 d., Krasnojarskas) – Lietuvos diplomatas, Nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras.

## Biografija
1974 m. baigė Panevėžio J.Balčikonio vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą.

1979–1990 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto specialistas, vyriausias specialistas, vedantysis inžinierius, sektoriaus vadovas. 1990–1991 m. dirbo Lietuvos Pramonės ir prekybos ministerijos vyresniuoju specialistu, 1991–1993 m. Ekonomikos ministerijos vyr. specialistu, kuravo LT įmonių investicinius projektus,

1993–1994 laimėjus PHARE konkursą buvo paskirtas Ekonomikos ministerijos valstybės investicijų programų (VIP) vyriausiuoju ekonomistu. Atliko energetikos ir pramonės projektų įtraukiamų į VIP parengimą ir ekonominės naudos vertinimą.

1994–1997 m. dirbo patarėju ekonomikai Lietuvos ambasadoje Lenkijos Respublikoje.

1997–2001 m. – dirbo patarėju, ministru patarėju-Ekonomikos padalinio vadovu Lietuvos ambasadoje Rusijos Federacijoje.

2001–2002 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos patarėjas. 2002–2003 m. buvo Muitinės departamento direktoriaus pavaduotojas, 2003–2008 m. generalinis direktorius.

2008–2012 m. R.Klevečka buvo Lietuvos ambasadorius Slovėnijos Respublikoje.

2012–2013 m. Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Politikos planavimo departamento direktorius.

Nuo 2013 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos ambasadorius ypatingiems pavedimams.

## Šaltiniai

|-

|-
Eglė Jurgaitytė

**Eglė Jurgaitytė** (g. 1998 m. sausio 24 d. Vilniuje) – pop dainininkė, „Vaikų Eurovizijos“ 3 vietos laimėtoja.

## Biografija
Turi 2 brolius.

### Išsilavinimas
Baigė Dvarčionių pradinę mokyklą, Balio Dvariono muzikos mokyklą, Vilniaus Simono Daukanto gimnaziją. 2021 m. baigė ISM tarptautinio verslo ir komunikacijos studijas.

### Karjera
Nuo 2002 m. dainuoja, dalyvauja muzikiniuose konkursuose, koncertuose, festivaliuose. Vokalinio dainavimo mokytoja Nijolė Maceikaitė. Prodiuseris – Raigardas Tautkus. Koncertavo Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, kituose Lietuvos miestuose. Festivaliuose ir konkursuose Lietuvoje bei užsienyje pelnė įvairių apdovanojimų.

2005 m. dalyvavo festivaliuose „Mes-Pasaulis“ ir „Vilniaus Talentai 2005“. Įvertinta Berlyne vykusiame konkurse.

2007-2008 m. dalyvavo LTV organizuojamame „Mažųjų žvaigždžių ringe 3“ ir tapo šio konkurso finaliste.

2008 m. lapkričio 22 d. Kipre atstovavo Lietuvai 6-ajame konkurse Vaikų Eurovizijos dainų konkurse, su savos kūrybos daina „Laiminga diena“ ir užėmė 3 vietą.

2010 m. TV3 muzikinio chorų konkurso „Chorų karai“ Vilniaus choro „generolė“ (atlikėja, pasirodanti kartu su choru; choro vadovė Viktorija Kalpokaitė, „HEY“ choro vadovė). 

Nuo 2020 m. ZIP FM laidų vedėja. Nuo 2022 m. Laisvės TV laidos „Tiek žinių“ vedėja. Nuo 2023 m. „Žalgiris TV“ laidų vedėja.

## Apdovanojimai, laimėjimai
* Tarptautinis pop muzikos festivalis–konkursas „Dzūkijos žvaigždutės“ (už geriausią pasirodymą), Alytus, 2002 m.
* Festivalio Ispanijoje specialus prizus, 2005 m.
* Konkursas „Kauno Talentai 2005“, 2 vieta
* Tarptautinio konkurso Bulgarijoje diplomas, 2006 m. birželio mėn.
* Tarptautinis konkursas „Dainų Burė“, Klaipėda, 1 vieta
* Konkursas „Kaunas Talent 2006“, 3 vieta
* Tarptautinis konkursas „Kalėdų karalystė“ (Kaunas), 2 vieta
* Tarptautinis konkursas „Krymo žvaigždės 2007“ (Ukraina), 1 vieta
* „Kaunas talent 2007“, 1 vieta
* Talentų konkursas „Bajorkiemio ruduo“, 2 vieta
* Henriko Moriso vardo tarptautinis konkursas Kielce (Lenkija), 2007 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Daina „Laiminga diena“

|-
1990 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas

**1990 m. Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas** – 67-asis Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas.

## Nugalėtojai

## Nuorodos
*Rezultatai
Dvarčionių pradinė mokykla

**Dvarčionių pradinė mokykla** – buvusi pradinė mokykla šiaurės rytinėje Vilniaus dalyje, Dvarčionyse. Įmonės kodas – 190008250. Dabar tai VGTU inžinerijos licėjaus skyrius.

## Istorija

2013 m. mokykla panaikinta, ji tapo Vilniaus M. Daukšos vidurinės mokyklos skyriumi, vėliau – VGTU inžinerijos licėjaus skyriumi.

## Direktoriai
* Raminta Jakučionienė

## Mokiniai
* Eglė Jurgaitytė (g. 1998 m.), pop dainininkė

## Šaltiniai

*
Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokykla

**Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokykla** – muzikos mokykla Vilniuje. Pavadinta lietuvių kompozitoriaus vardu.

Adresas: T. Kosciuškos 13, Vilnius, LT-01100. Greta – Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykla (T. Kosciuškos g. 11).

## Istorija
1948 m. sausio 1 d. įsteigta Vilniaus septynmetė muzikos mokykla (veikė fortepijono, styginių instrumentų, pučiamųjų instrumentų, teorinis, bendro fortepijono skyriai).

1949 m. įsteigtas akordeono skyrius.

1973 m. mokyklai suteiktas Balio Dvariono (1904–1972) vardas.

1976 m. įkurtas Džiazo ir populiariosios muzikos skyrius.

1983 m. mokykla tapo dešimtmete muzikos mokykla.

1995 m. mokykloje įsteigta Dailės studija (nuo 2002 m. – Dailės skyrius).

## Vadovybė
* Direktorė Irena Karsokienė
* Direktorės pavaduotojos ugdymui:
** Leokadija Buchmalecienė (fortepijono, styginių, teorinio skyrių veikla; atsakinga už pedagogų kvalifikacijos kėlimą),
** Ieva Šataitė-Dailidienė(džiazo ir populiariosios muzikos, pučiamųjų, akordeono, bendrojo fortepijono skyrių veiklą,
** Vaida Beinarienė (liaudies instrumentų,choro,bendrojo fortepijono skyrių veiklą.

## Nuorodos
* Oficiali Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetė muzikos mokyklos tinklavietė
Metropolitan School Frankfurt

**Metropolitan School Frankfurt** () – privati mokykla Vokietijoje, Hesene. Pradinė mokykla, vaikų darželis su dvikalbiu ugdymu (dirba dvi ankstyvojo ugdymo pedagogės – vokietė bei britė). 70 mokinių (6-10 m. amžiaus). Įkurta 2007 m. Plotas – 3 000 m². Valdo *Metropolitan School Frankfurt [[gemeinnützige GmbH]]* (visuomeninė GmbH). Mokymo planas mišrus: Vokietijos švietimo sistemos ir tarptautinis *Primary Years Program* (PYP). Mokyklos steigėjas tokią filosofiją vadina tarptautiniu švietimu su vokiškomis „šaknimis“ (*international education with German roots*).

Adresas: Eschborner Landstraße 134–138, PLZ 60489, Frankfurtas prie Maino

## Vadovybė

* Direktorė Julie Castleford

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Oficiali ''Metropolitan School Frankfurt'' tinklavietė
Neoromaninė architektūra

**Neoromaninė architektūra** – XIX a. antrosios pusės istorizmo architektūros kryptis, kurios kūrėjai įkvėpimo sėmėsi iš XI - XII amžių romaninės architektūros formų. Abiem šiem stiliam būdinga masyvūs kontraforsai, pusapskritės arkos ir langai, neorimanikoje įgyjantys labiau supaprastintas architektūrines formas. Nors tuo pačiu laiku Europos architektūroje dominavo neogotika, buvo vertinamas neoromaninio stiliaus masyvumas, formų atšiaurumas. Šiuo stiliumi statyti universitetų ansambliai JAV, bažnyčios, visuomeniniai pastatai. Vienas žymiausių šio stiliaus meistrų buvo amerikietis Henry Hobson Richardson.

Lietuvoje neoromanika buvo kur kas mažiau populiari, nei kiti istorizmo stiliai. Vos keletą Lietuvos bažnyčių galima neginčijamai priskirti grynajam neoromaniniam stiliui. Tačiau daugelyje neogotikinių ir istoristinių kulto pastatų ryškūs būdingieji neoromanikos bruožai: romaninės formos dažniausiai kūrybiškai derinamos su būdingomis gotikai. Įspūdingiausi ir bene gryniausi šio stiliaus pavyzdžiai – Lentvario ir Rietavo bažnyčios. Jos turi charakteringas itališko stiliaus varpines – kampaniles – ir yra bazilikinio plano. Neoromanika labiausiai reiškėsi Mažosios Lietuvos plytų stiliaus evangelikų bažnyčių architektūroje, Vyžiuose, Vilkyškiuose, Saugose.

## Neoromaninio stiliaus bažnyčios Lietuvoje

* Plungės Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
* Rietavo Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
* Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia
* Pamūšio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia
* Salako Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia
* Lentvario Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia
* Dusetų Švč. Trejybės bažnyčia
* Papilio Nekaltosios Švč. Mergelės Marijos bažnyčia
* Lukštų Šv. apaštalo evangelisto Jono bažnyčia
Ludwig Martin

**Markus Ludwig Martin** (1909 m. balandžio 25 d Waltenhofen-Martinszell, Oberallgäu apskritis – 2010 m. kovo 31 d. Karlsrūjėje, Vokietija) – vokiečių teisininkas, Vokietijos federalinis generalinis prokuroras.

## Biografija
Užaugo pieninės darbininko šeimoje. Priešai tėvo valią, tačiau su tikybos mokytojo užtarimu baigė abitūrą ir studijavo teisę bei makroekonomiką Pietų Vokietijoje – LMU universitete (Miunchenas, Bavarija). 1933–1934 m. m. baigė papildomąsias filosofijos studijas Popiežiškajame universitete Romoje (Italija). 1932 ir 1937 m. išlaikė valstybinius teisės egzaminus, pradėjo karjerą Bavarijos justicijos tarnyboje.

Nuo 1939 m. ikiteisminio tyrimo teisėjas (tuo metu vad. *Jourrichter*), vėliau baudžiamųjų bylų teisėjas ir mokslinis bendradarbis Reicho advokatūroje prie Reichsgericht (Leipcigas). Nuo 1939 m. spalio prokuroras, nuo 1953 m. federalinis teisėjas, iki 1963 m. Vokietijos AT (*Bundesgerichtshof*) baudžiamųjų bylų teisėjas, 1963–1974 m. federalinis prokuroras ().

Gyveno Karlsruhe-Rüppurr.

## Šaltiniai
* Portrait in Kirche aktuell, 5/2005, S.&nbsp;12  (PDF; 459 kB)
Walther Fürst

**Walther Fürst** (1912 m. vasario 10 d. Tauberbischofsheime, Vokietija – 2009 m. spalio 23 d.) – vokiečių teisininkas, teisėjas, buvęs Vokietijos Federalinio Administracinio teismo (*BVerwG*) vicepirmininkas, vėliau – ir pirmininkas.

## Biografija
Freiburg im Breisgau baigė gimmaziją. Albert-Ludwigs-Universität (Freiburge) ir Christian-Albrechts-Universität zu Kiel studijavo teisę. Apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.

Nuo 1938 m. asesorius Badeno Respublikos Komunalinėje tarnyboje, Vermachto narys, leitenantas. Nuo 1953 m. VFAT teisėjas, nuo 1971 m. viceprezidentas, 1976–1980 m. VFAT pirmininkas. Greta teisėjavimo buvo Berlyno aukštosios mokyklos, Berlyno administravimo akademijos () dėstytojas, Berlyno valstybinių teisės egzaminų tarnybos () narys.

## Apdovanojimai
* Großes Verdienstkreuz mit Stern und Schulterband des Verdienstordens der BRD
* Großes Goldenes Ehrenzeichen am Bande der Republik Österreich

## Publikacijos
* Arndt, Horst/ Fürst, Walther: "Rechtsschutzfragen zur Dienstaufsicht über Richter", in: Festschrift für Wolfgang Zeidler, 1987, S. 175 ff.
* "Beamtenrecht des Bundes und der Länder, Richterrecht und Wehrrecht. Kommentar zum Bundesbeamtengesetz und zum Beamtenversorgungsgesetz unter Einbeziehung des Beamtenrechts der Länder Kommentar zum Deutschen Richtergesetz und zu den Wehrgesetzen", 2009, ISBN 978-3-503-00895-7, Buchbesprechung, DVBl.1996, 1389
Johann Schütz

**Johann Schütz** (1913 m. vasario 27 d. Kirchehrenbache, Forchheimo apskritis – 2010 m. vasario 25 d. Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas penalprocesualistas ir teisės istorikas, teisėjas, prokuroras, Bambergo teisėsaugos veikėjas, žemės teismo pirmininkas.

## Biografija
Nuo 1933 m. studijavo teisės ir valstybės mokslus Erlangene. Tarnavo Vermachte, grįžęs iš karo nelaisvės, išlaikė II valstybinį teisės egzaminą. 1960 m. Erlangeno universitete apgynė disertaciją iš baudžiamojo proceso teisės, teisės mokslų daktaras (*Dr. iur.*).

Nuo 1947 m. Bavarijos teisingumo sistemos tarnautojas, Bambergo apylinkės teismo, Bambergo žemės teismo teisėjas, vėliau pirmasis prokuroras (Coburge ir vyresnysis prokuroras prie Bambergo aukštesnio žemės teismo, nuo 1965 m. birželio 1 d. Viurcburgo žemės teismo teisėjas, po pusmečio Bambergo generalinis prokuroras, nuo 1970 m. Bambergo aukštesnio žemės teismo pirmininkas.

Nuo 1978 m. pensijoje, dėstė kaip Bayreuth universiteto garbės profesorius iki 88 metų (dalykai – baudžiamoji, baudžiamojo proceso teisė ir Vokietijos teisės istorija.

Paskelbė straipsnių, kitų darbų, ypač iš teisės istorijos apie justiciją Trečiajame Reiche.

## Apdovanojimai
* Bayerischer Verdienstorden (1975) für seine Verdienste um Justiz und Gesellschaft
* Großes Verdienstkreuz des Verdienstordens der Bundesrepublik Deutschland (1981)
* Fakultätsmedaille des juristischen Fachbereichs der Universität Bayreuth (2001)
* Bayerische Justizmedaille (2004) für seine Forschungsarbeiten über die Wurzeln der Bamberger Rechtsgeschichte und wegen seiner Auseinandersetzung mit der Justiz im Dritten Reich

## Šaltiniai
* Johann Schütz (vokiečių k.)
* Präsident des Oberlandesgerichts Bamberg a. D. Prof. Dr. Johann Schütz verstorben
Joachim Wenzel

**Joachim Wenzel** (1940 m. birželio 23 d. Štetine – 2009 m. rugpjūčio 29 d. Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėjas, Vokietijos AT (*Bundesgerichtshof*) vicepirmininkas.

## Biografija

1969 m. baigė teisę, advokatas (Ofenbachas prie Maino), nuo 1971 m Hesseno justicijos tarnybos tarnautojas, Frankfurto prie Maino žemės teismo teisėjas, nuo 1988 m. Vokietijos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, nuo 2002 m. viceprezidentas.

Vedęs, turėjo 2 vaikus.

## Apdovanojimai
* 2005: Großes Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland

## Šaltiniai
* Würdigung Wenzels durch den Bundesgerichtshof
* Nachruf des Bundesgerichtshofes
Vojtěch Cepl

**Vojtěch Cepl** (1938 m. vasario 16 d. Prahoje, Čekija – 2009 m. lapkričio 21 d. Prahoje) – čekų teisininkas, teisėtyrininkas, profesorius, teisėjas.

## Biografija
1961 m. Prahos universiteto Teisės fakultete baigę teisę, mokslų kandidatas (CSc.), 1966 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras (JUDr.). 1967-1970 m. Oksfordo universitete (Didžioji Britanija) ir Mičigano universiteto Teisės mokykloje (JAV) baigė podiplomines teorinės teisės sociologijos studijas. 1989 m. habilituotas daktaras.

Nuo 1965 m. Teisės fakulteto dėstytojas, nepartinis, TF Valstybės teorijos ir valstybinės teisės katedros asistentas, nuo 1971 m. Valstybės pilietinės teisės katedros dalykinis asistentas, nuo 1990 m. prodekanas tarptautiniam ryšiams, katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius, nuo 1993 m. liepos 15 d. Čekijos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Darbo grupių narys (rengiant įvairių įstatymų, Civilinio kodekso ir Čekijos Konstitucijos projektus).

## Šaltiniai
* Former Czech constitutional court judge Cepl dies (anglų k.)
* Vojtěch Cepl auf der Seite des Tschechischen Verfassungsgerichts  (čekų k.)
* Podcast der Sendereihe ''Člověk a demokracie'' von Vojtěch Cepl für den tschechischen Rundfunk Český rozhlas