open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liaudė

**Liaudė**, arba **Liauda** – upė Vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Nuo upės pavadinimo kildinamas istorinio regiono Liaudos pavadinimas.

Prasideda prie Vakarų kaimo, į šiaurės rytus nuo Pociūnėlių. Teka į pietryčius Radviliškio, Kėdainių ir Panevėžio rajonais. Įteka į Nevėžį 87 km nuo jo žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Surviliškio.

Intakai:
* kairieji: Nekelpa (3,3 km), Vilbizė (4,3 km), Karupis (3 km), Kiemsrutas (10,7 km);
* dešinieji: Garduva, Girupis (5,5 km), Druskalnis (6 km), Nykis, Viešnautas.

Vaga nuo ištakos iki Pašakių reguliuota, plotis 5–8 m, gylis 0,4-1,1 m. Vidutinis nuolydis 1,58 m/km. Srovės greitis aukštupyje 0,2, vidurupyje ir žemupyje 0,4 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,90 m³/s.

Ant upės įrengti 4 tvenkiniai: Pociūnėlių (28 km nuo žiočių, 29 ha), Rūtakiemio, Žibartonių I ir Žibartonių II.

Svarbiausios gyvenvietės: Pociūnėliai (Radviliškio raj.), Žibartoniai (Panevėžio raj.), Paberžė, Užupė (Kėdainių raj.). Upės dešiniajame krante yra Baimainių piliakalnis, kairiajame krante – Bakainių piliakalnis. Liaudės žemupio slėnyje nuo Užupės iki žiočių – Krekenavos regioninis parkas.

## Pavadinimas

Liaudė (*Lauden*) minima 1372 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje.

Vandenvardžio kilmė neaiški. Dažniausiai siejamas pavadinimas su šaknimi **laud-* (*liaudis* „žmonių pulkas, minia“, taip pat plg. , kadangi Latvijoje nemaža tos pačios šaknies žodžių) ir gali būti asmenvardinės kilmės. Tačiau gali būti ir finizmas (plg.  „drėgnas“).

## Šaltiniai
Skirvyčiai

**Skirvyčiai** – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 3,5 km į pietvakarius nuo Lumpėnų, 0,2 km į šiaurę nuo Nemuno. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,72 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 3,4 m. Krantai aukštoki, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos ir dirbami laukai, pietinėje – pievos ir krūmynai. Rytuose išteka upelis link Nemuno užutėkio.

## Šaltiniai
Žąsinų ežeras

**Žąsinų (Musio) ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 6,5 km į rytus nuo Švenčionių, 1 km į pietvakarius nuo Jaciūnų. Pasiekiamas keliu Milkuškos – Jančiūnai. Į pietus nuo ežero už kelio praeina Lietuvos–Baltarusijos valstybinė siena. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,53 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 227,3 m. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais, aukšti, tik dalis pietrytinio ir šiaurvakarinio krantų žemi. Pakrantėse plyti pievos, vietomis auga krūmai, pietuose ir šiaurėje stūkso miškeliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenėlės upelio intako Sėtikės upelio baseinui (Sirvėto ežero baseinas).

Ežero pietinėje pakrantėje yra Žąsinų piliakalnis, šiaurės rytinėje – Jaciūnų piliakalnis.

## Šaltiniai
Sennemunė

**Sennemunė** tai:

* du ežerai Pagėgių savivaldybėje:
** Sennemunė – ežeras Lumpėnų seniūnijoje;
** Sennemunė – ežeras Stoniškių seniūnijoje.
Kūna (ežeras)

**Kūna** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Naujo Strūnaičio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,82 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 185,7 m. Krantai aukštoki, sausi. Ežerą supa Kunigiškės miškas, tik šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Meros-Kūnos baseinui.

Šiauriniame ežero krante yra Ežerinčiškės kaimas.

## Šaltiniai
Marižiogis

**Marižiogis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 5 km į pietvakarius nuo Lumpėnų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,27 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 3,9 m. Krantai aukštoki, beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į pietryčius už 0,2 km teka Nemunas. Ežeras nenutekantis. Šalia praeina kelias .

## Šaltiniai
Bakainiai

:: *Apie kaimą Dotnuvos seniūnijoje žr. [[Naujieji Bakainiai]]*.

**Bakainiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, Krekenavos regioninio parko pakraštyje. Kaimo šiaurėje teka Liaudė, prie jos stataus kranto stūkso Bakainių piliakalnis – respublikinės reikšmės archeologijos paminklas.

## Istorija

1372 m. kryžiuočiai mini gerai įtvirtintą Bakainių piliavietę. Joje XVIII a. buvo įsitvirtinę švedai.

## Gyventojai

## Galerija

Bakainiai001.JPG|Bakainių piliakalnis
Bakainiai1.JPG|Bakainių fermos
Bakainiai2.JPG|Kaimas nuo Kėdainių-Krekenavos kelio


## Šaltiniai
Barškėtis

**Barškėtis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 3,5 km į rytus nuo Naujo Strūnaičio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,15 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 187,6 m. Krantai užpelkėję, dugnas – durpinis. Pakrantės ištisai apaugę mišku. Vakaruose išteka upeliukas link čia pat tekančios Strūnos (Neries intako Stračios baseinas). Kiek atokiau į šiaurę įsikūręs Kavalčiukų, į pietryčius – Dvilonių, kaimai.

## Šaltiniai
Antarktidos ekonomika

Šiuo metu **[[Antarktida|Antarktidos]] regione nevykdoma jokia [[ekonomika|ekonominė]] veikla**, išskyrus žvejybą pakrantėse ir nedidelės apimties turistinę veiklą (abi šios veiklos vykdomos iš kitų šalių ir nesibazuoja Antarktidoje). Oficialiais duomenimis 1998–1999 (liepos 1- birželio 30) sugauta 119 898 tonos žuvies. Manoma, kad nelegalios (nereguliuojamos) žvejybos mastai apie 6 kartus viršija legalią. 1998 m. Prancūzija ir Australija už šią veiklą areštavo aštuonis žvejybinius laivus.

1998-1999 m. vasarą Antarktidoje lankėsi 10 013 turistų, šiek tiek daugiau nei praėjusiais metais (9 604). Beveik visi jie atvyko 16-oje komercinių (nevalstybinių) laivų ir keletu jachtų, kurie per vasarą atliko 116 reisų. Daugelis turistinių kelionių užtruko apie dvi savaites.

Nedidelės apimties turizmas Antarktidoje prasidėjo nuo 1957 m. Nuo 1969 m. čia pabuvojo virš 30 000 turistų. 2006 m. keletas laivų plukdo žmones aplankyti įspūdingiausių Antarktidos vietų. Anksčiau buvo vykdomi ir apžvalginiai skrydžiai iš Australijos ir Naujosios Zelandijos, tačiau jie nutrūko po Air New Zealand Flight 901 lėktuvo sudužimo netoli Erebuso kalno 1979 m.

Australų *[[Qantas]]* kompanija savo skrydžius virš Antarktidos pradėjo 1977 m. vasario 13 d. Šie skrydžiai buvo vykdomi Boeing 747-200 lėktuvais. Po minėtos Naujosios Zelandijos aviakatastrofos *Qantas* sustabdė šiuos skryždius, tačiau 1994 m. šią programą atnaujino ir šiuo metu vykdo juos su Boeing 747-400 lėktuvais vasaros laiku.

2020 m. australų vykdomi apžvalginiai skrydžiai trunka 12 val. ir kainuoja nuo 1000 iki 8000 JAV dolerių.

## Šaltiniai
Čilės Antarktidos provincija

**Čilės Antarktidos provincija** () – viena iš Čilės provincijų piečiausiame šalies Magelano ir Čilės Antarktidos regione, viena iš keturių šio regiono provincijų. Tai didžiausia savo plotu, bet mažiausia gyventojų skaičiumi šalies provincija.

## Geografija
Provinciją sudaro dvi dalys: Horno kyšulio komuna, esanti Pietų Amerikos pietiniame pakraštyje ir pilnai valdoma Čilės, bei Antarktidos komuna, į kurias teritorines pretenzijas reiškia Čilė, bet tai nepripažįstama tarptautinės teisės. Provincija apima Čilei priklausančios Ugnies Žemės salyno dalį (didesnioji pusė patenka į Ugnies Žemės provinciją), Horno kyšulį bei daugybę smulkių, dažniausiai negyvenamų salų aplinkui. Ribojasi su Magelano provincija šiaurėje.

Pretenduojama Antarktidos dalis apima visą Antarktidos pusiasalį (O Higinso žemę), aplinkines salas, Aleksandro salą, dalį Elsvorto žemės, bei ruožą iki pat Pietų ašigalio.

## Gyventojai
2012 m. teritorijoje gyveno 1792 gyventojai.

Absoliuti dauguma gyventojų susitelkę sostinėje Puerto Viljamse. Dar gyvenamas Puerto Toras, Puerto Navarinas, Kaleta Mechiljonesas ir Kaleta Euchenija. Šios gyvenvietės yra Navarino saloje. Keli gyventojai surašyti Hostės saloje bei Darvino Kordiljeroje (Ugnies Žemė). Antarktidos komunoje yra nuolat gyvenama pusiau karinė bazė – Vilja Las Estreljasas. Kitos bazės – Prezidento Eduardo Frei Montalvos bazė, Profesoriaus Chulijaus Eskudero bazė (Karaliaus Jurgio sala), Kapitono Arturo Prato bazė (Grinvičo sala), Puerto Kovadonga arba Generolo Bernardo O Higinso Rikelmės bazė.

## Šaltiniai
Okainiai

**Okainiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Nevėžio žemumoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Lančiūnavos. Seniūnaitijos centras. Svarbiausias ūkio objektas – Okainių žemės ūkio bendrovė. Biblioteka. Plyti Okainių ozas. Pro kaimą eina kelias .

## Istorija

Okainiai rašytiniuose šaltiniuose minimi jau 1585 m. XVIII a. Okainiai turėjo karališkojo kaimo statusą. 1738 m. Okainiuose buvo 11 kiemų, 1826 m. 22 kiemai sudegė. 1771 m. Okainius įsigijo Mykolas Končius. XIX a. kaimas buvo Ukmergės apskrities Pagirių valsčiuje, šalia Kauno ir Panevėžio apskričių riba.

1950–1963 m. buvo Okainių apylinkės centras. Tarybiniais metais buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Iki XXI a. pr. veikė Truskavos pagr. mokyklos skyrius.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Petkūnai

**Petkūnai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, už 3 km į pietvakarius nuo Truskavos. Seniūnaitijos centras. Yra biblioteka. Keliai į Truskavą, Linkaučius, Lalus. Į vakarus nuo kaimo dunkso Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai.

## Istorija

XX a. pr. Petkūnai buvo okolica Kėdainių valsčiuje. Žemes valdė Broveriai, Bieliauskai, Lenkevičiai, Paškevičiai, Račisovai, Rimkevičiai ir Širmulevičiai.

Tarybiniais metais Petkūnai buvo kolūkio centrine gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Saldymedis

**Saldymedis** (*Glycyrrhiza*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Iš viso žinoma 18 rūšių:

Vienintelė Lietuvoje retai auginama rūšis:
* Paprastasis saldymedis (*Glycyrrhiza glabra*)
Pauslajo miškai

**Pauslajo miškai** – miškų masyvas Kėdainių rajono šiaurės rytuose ir Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Pagirių, 2 km į pietryčius nuo Pauslajo. Plotas 1650 ha (iš jų mišku apaugę 1480 ha). Sudaryti iš Pauslajo, Bliūdinių, Geltonų miškų. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai, Anciškio girininkijai.

Paviršius lygus. Dirvožemiai vėlėniniai glėjiški sujaurėję. Per miškus teka Obels intakas Šumera, vakaruose teka Linkavos baseinui priklausančios upės (Orojus, Žiežmojus, Ratlankstis), o šiaurėje – Upytės intakas Uslaja (su Kuršele).

Medynų sudėtis:
* beržynai (37 %),
* drebulynai (17 %},
* uosynai (15 %),
* eglynai (12 %),
* ąžuolynai (8 %),
* baltalksnynai (6 %),
* juodalksnynai ir kiti (5 %).

Jaunuolynai sudaro 27 % medynų, pusamžiai medžiai – 43 %, pribręstantys medžiai – 16 %, brandūs – 14 %. Vidutinis medynų amžius 47 m.

Gyvena stambieji kanopiniai gyvūnai (briedžiai, šernai, stirnos ir kt.), lūšys, lapės, usūriniai šunys, kiškiai, voverės, kiaunės, slankos, jerubės.

Greta Pauslajo miškų įsikūrę kaimai: Jokniai, Kreiviai, Steponava, Žižmeliai, Žižmintai, Išlaužai, Lasongalis, Dargužiai, daug kitų nebegyvenamų kaimų.

## Šaltiniai
Pūslius

**Pūslius** (*Colutea*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Žinomos 25 rūšys:

Lietuvoje vienintelė, retai auganti rūšis:
* **Krūminis pūslius** (*Colutea arborescens*). Krūmas, išaugantis iki 4 m aukščio. Lapai 6-15 cm ilgio. Žydi birželio mėn.
Skerdžius

**Skerdžius** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 3 km į rytus nuo Naujo Strūnaičio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,34 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 186,1 m. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais, žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštesnis. Pakrantės miškingos, tik į pietus plyti pievos, dirbami laukai. Pietvakariuose pelkėtomis protakomis jungiasi su netoliese tekančia Strūnos upe (Stračios upės intakas, Neries upės baseinas).

Į rytus įsikūręs Dvilonių kaimas. Šiaurinėje pakrantėje yra paplūdimys.

## Šaltiniai
Šimtas

Tai yra pats mažiausias triženklis natūralusis skaičius. Standartinis SI sistemos priešdėlis reiškiantis daugiklį 100 yra hekto-.

## Matematikoje
* 100 yra pirmųjų devynių pirminių skaičių nuo 2 iki 23 suma.

## Moksle
* 100 yra Fermio, aktinoido, atominis skaičius.
* Celsijaus skalėje 100 laipsnių yra vandens virimo temperatūra.

## Piniguose

Ant lietuviško šimto litų banknoto averso pavaizduotas Simonas Daukantas, ant reverso – Vilniaus universitetas. Banknotas finansinėje sistemoje nebecirkuliuoja.

Dažniausia valiutos yra padalintos po 100 vienetų. Pavyzdžiui vienas euras turi 100 centų, o vienas svaras sterlingas į 100 pensų.

## Šaltiniai
Arabų arkliai

**Arabų arkliai** – jojamųjų arklių veislė. Išvesti klajoklių beduinų Arabijos pusiasalyje I-VII m. e. a.

Aukštis ties gogu 150-155 cm, masė 400-450 kg, lengvų proporcingų kūno formų, gracingų judesių, greiti (1000 m greičio rekordas 1 min 8 s), ištvermingi, ilgaamžiai, energingi, paklusnūs. Dažniausiai širmi, rečiau sarti arba bėri. Naudojami lenktynėms, kitoms sporto varžyboms, pramogoms, kitoms veislėms gerinti.

Naudojant arabų arklius, išvestos Orlovo ristūnų, grynakraujų jojamųjų arklių veislės. Arabų arkliai paplitę beveik visame pasaulyje. Lietuvoje yra ~40 šios veislės arklių (1994). Augina Vilniaus žirgynas ir ūkininkai.

## Nuorodos

* Arabų arklių asociacija
Pupmedis

**Pupmedis** (*Laburnum*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Priklauso krūmai arba žemi medžiai. Lapai trilapiai, augantys pražangiai. Žydi geltonais žiedais, sukrautais nusvirusiose kekėse. Žiedai nektaringi, bet visos augalo dalys **[[nuodai|nuodingos]]**. Auginami kaip dekoratyviniai augalai. 

Lietuvoje nedažnai kaip dekoratyvūs augalai auginami:
* Alpinis pupmedis (*Laburnum alpinum*)
* Darželinis pupmedis (*Laburnum anagyroides*)
Pupelė

**Pupelė** (*Phaseolus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis.

Graikiškai *phaseolus* reiškia – ilgas, siauras laivelis, nes ankštys primena tokius laivelius.

Pupelė yra žolinis krūminis arba vijoklinis, dažniausiai vienmetis augalas. Lapai trilapiai, vaisius – 8-18 cm ilgio ankštis, kurioje užauga įvairaus dydžio, formos ir spalvos grūdai. Cukrinių veislių sąvarų vidinė pusė neturi pergamentinio sluoksnio, o aižomos veislės jį turi.

Manoma, kad pupelės kilusios iš Pietų Amerikos, jas augino indėnai. Europoje maistui pradėtos auginti XVI a. viduryje, pirmiausia Viduržemio jūros regione. Dabar daugiausia pupelių auginama Indijoje, Brazilijoje, Meksikoje, JAV, Pietų ir Pietryčių Europos šalyse ir kt.
  
Tai vertingi maistiniai, kultūriniai, pašariniai ir dekoratyviniai augalai. Pupelių sėklose yra daug krakmolo ir legumino. Auginamos maistui, o kelios rūšys – kaip gėlės.

Iš viso žinoma apie 150 rūšių:

Lietuvoje auginamos dvi rūšys:
* Raudonžiedė pupelė (*Phaseolus coccineus*)
* Daržinė pupelė (*Phaseolus vulgaris*)

Lietuvoje pupelėmis vadinami ir *Vigna* genties augalai, kurių mokslinis pavadinimas – pupuolė.
Lančiūnava

**Lančiūnava** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurės rytus nuo Kėdainių, prie kelio . Seniūnaitijos, parapijos centras. Stovi Lančiūnavos Šv. Kazimiero bažnyčia (pastatyta 1880 m.), veikia ambulatorija, Lančiūnavos pagrindinė mokykla, vaikų darželis, profesinio rengimo centro skyrius, biblioteka, paštas (LT-58066), kavinė, girininkija. Išlikusi dvaro sodyba su parku.

Apylinkėse plyti Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai, įkurtas Lančiūnavos miško botaninis draustinis.

## Etimologija

Ldk Žygimantas Augustas už karinius nuopelnus padovanojo šias žemes P. Kognovickiui (italų kilmės dvarininkas). Jo sūnus Kazimieras vedė kaimynų dukrą Volovičaitę ir sujungė dvi valdas. Nuo lenkiško žodžio *łączenie* („jungimas, jungtuvės“) ir kilo vietovės pavadinimas. Anksčiau kaimas buvo vadinamas ir ***Lenčiūnais***.

## Istorija

Istoriniuose šaltiniuose nuo 1587 m. minimas kaimas Lančiūnavos-Šventybrasčio miškų masyvo pakraštyje ir Lančiūnavos dvaras. Dvarą valdė Kognovickių giminė. 1779 m. kaime pastatyta Šv. Kazimiero parapijos koplyčia, 1880 m. pastatyta mūrinė Lančiūnavos Šv. Kazimiero bažnyčia. 1950–1992 m. tarybinio ūkio-technikumo centrinė gyvenvietė.

|}

## Švietimas

1930 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1999 m. Lančiūnavos pagrindinė mokykla.

1940 m. įkurta žemės ūkio mokykla; 1958–1990 m. Lančiūnavos tarybinis ūkis technikumas, 1990–2001 m. žemės ūkio mokykla, nuo 2001 m. profesinio rengimo centras,, nuo 2012 m. Kėdainių profesinio rengimo centro Transporto ir verslo skyrius.

## Paveldas
* XVIII a. vidurio – XIX a. antros pusės Lančiūnavos dvaro sodybą sudaro neoklasicistiniai rūmai, pastatyti XIX a. aštuntame dešimtmetyje. Sekta Lazienkų rūmais Varšuvoje
* Akmens mūro Lančiūnavos Šv. Kazimiero bažnyčia-koplyčia, pastatyta 1880 m., turi klasicizmo bruožų.
* Gamybiniai (kalvė, elektrinė) ir ūkiniai (ledainė, svirnas) pastatai.
* Mišraus plano parkas, įrengtas XIX a. viduryje.
* Į šiaurės rytus nuo kaimo (apie 3 km), Lančiūnavos miške, augo Lančiūnavos ąžuolas – gamtos paminklas.
* Lančiūnavos miške įkurtas Lančiūnavos miško botaninis draustinis.
* Mozaika „Medis“ ant Profesinio rengimo centro pastato fasado.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Kazimieras Kognovickis (1746–1825), istorikas, pedagogas
* Vytautas Mickevičius (g. 1954), chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras

## Šaltiniai

*
Tiskūnai

**Tiskūnai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 8 km į šiaurę nuo Kėdainių, netoli rytinio Nevėžio kranto. Seniūnaitijos centras. Yra medicinos punktas, J. Urbšio pagrindinė mokykla, bendruomenės namai, biblioteka, paštas (LT-58063). Visame rajone žinoma stručių ferma.

## Geografija

Per kaimą teka Nevėžio intakas Žalesys (kaimo teritorijoje patvenktas). Šalia kaimo eina Vilainių–Šventybrasčio plentas, taip pat keliai į Apytalaukį, Bičkus, Šetenius.

## Istorija

Tiskūnuose rastas senovinis akmeninis kirvis keturkampe pentimi. Tarybiniais metais buvo „Pakeltos velėnos“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

2020 m. prijungti Džiugailių ir Marijankos kaimai.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Tiskunai4. 2007-05-06.jpg|Kelias į Tiskūnus
Tiskunai3. 2007-05-06.jpg|Tiskūnų kultūros namai
Tiskunai2. 2007-05-06.jpg|Stručių ferma šalia Tiskūnų
Tiskunai1. 2007-05-06.jpg|Tiskūnų pagrindinė mokykla
Tiskunai, 2007-05-06.jpg|Gatvė Tiskūnuose


## Šaltiniai
Šventybrastis

**Šventybrastis** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybės šiaurėje, kairiajame Nevėžio krante, šalia kelio Vilainiai–Krekenava. Per kaimą teka Nevėžio intakas – Brasta. Seniūnaitijos centras. Yra Šventybrasčio Kristaus Atsimainymo bažnyčia (pastatyta 1744 m.), medicinos punktas, biblioteka, medžiotojų klubas. Yra dailės paminklų (koplytstulpis ir kt.).

Šventybrastyje yra 1863 m. Sukilėlių slėnis ir kapinės, taip pat Č. Milošo senelių kapas. Nuo bažnyčios Nevėžio šlaitu besileidžiantys laiptai veda prie Nepriklausomybės paminklo, kurį 1937 m. sukūrė skulptorius Kostas Rameika. 1989 m. pavasarį žmonės paminklą atkasė, restauravo ir vėl pastatė toje pačioje vietoje. Apylinkėse įkurtas Šventybrasčio kraštovaizdžio draustinis. Toliau rytuose dunkso Šventybrasčio miškas.

Šventybrastyje yra paminklas Lietuvos savanoriams, kilusiems iš šio krašto, jų būrio vadas Povilas Lukšys – pirmasis Lietuvos savanoris, 1919 m. vasario 9 d. žuvęs už Lietuvos nepriklausomybę.

## Etimologija

Pasakojama, kad kalnelyje, ant kurios dabar stovi medinė bažnyčia, buvo pagonių šventvietė, ten degusi amžinoji ugnis, t. y. ši vieta nuo seno buvusi šventų apeigų objektas. Kadangi netoliese teka Brastos upelis, tai gyvenvietė pavadinta Šventybrasčiu.

## Istorija

Šalia kaimo augantys Šventybrasčio ąžuolai – botaninis gamtos paveldo objektas. Jie auga Nevėžio pakrantėje, prie Brastos upelio. Kalbama, kad ten, kur dabar stovi Šventybrasčio bažnyčia, buvusi senovės lietuvių apeigų vieta, apaugusi ąžuolais. Šiandien teišlikę keturi. Medžių aukštis 21–24 m, skersmenys 1,2–1,8 m. 1960 m. ąžuolai paskelbti gamtos, nuo 1987 m. laikomi respublikinės reikšmės paminklais.

Senovėje kaimas priklausė Mlečkoms, bet XVI a. atiteko Zavišų giminei.

1863 m. spalį čia vyko A. Mackevičiaus vadovaujamų sukilėlių kautynės su caro kariuomene. Žuvę kovotojai palaidoti Šventybrastyje. Brastos upelio pakrantėje išlikę sukilėlių kapai (Sukilėlių slėnis), kuriuose palaidoti 75 sukilėliai. 1938 m. pastatytas betoninis paminklas, išlikęs iki šiol.

|}

## Gyventojai

## Galerija

Šventybrastis2.JPG|Kryžius prie įvažiavimo
Šventybrastis5.JPG|Nevėžis prie Šventybrasčio
Šventybrastis9.JPG|Vienas į keturių senųjų ąžuolų


## Šaltiniai

*
Lančiūnavos–Šventybrasčio miškai

**Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai** – miškų grupė Kėdainių rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Kėdainių, abipus *[[Via Baltica]]* kelio. Plotas 5830 ha (iš jų 4960 ha apaugę mišku). Sudaryti iš 14 miškų: Lančiūnavos, Lepšynės, Pavermenio, Šventybrasčio, Apytalaukio, Stebulių ir kt. Priklauso Lančiūnavos ir Šventybrasčio girininkijoms.

Mišku teka Obelies baseino upės ir Alkupis (Nevėžio intakas), dauguma upelių sureguliuota. Reljefas lygus, vietomis supelkėjęs. Dirvožemiai: vėlėniniai glėjiški ir glėjiniai išplauti sujaurėję priemoliai, yra puveningų durpiškų jaurinių glėjinių priemolių.

Sudėtis:
* beržynai (45 %),
* drebulynai (20 %),
* uosynai (11 %),
* juodalksnynai (8 %),
* baltalksnynai (8 %),
* eglynai (5 %),
* ąžuolynai ir kiti (3 %).

Vidutinis medynų amžius 42 m. Gyvena briedžiai, stirnos, šernai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, kiaunės, šernai, voverės, kiškiai, bebrai ir kt. Iš retesnių paukščių sutinkami: gervė, pilkoji meleta, griežlė, jūrinis erelis, vapsvaėdis, juodasis gandras, baltnugaris genys, vidutinis genys, mažasis erelis rėksnys. Miške yra gamtos paminklas – Lančiūnavos ąžuolas, o prie Milžemių kaimo – archeologinis paminklas – pilkapiai. Yra Dovydų miško, Ilgatrakio miško ir Lančiūnavos miško botaniniai draustiniai.

Miške ar greta jo esantys kaimai: Lepšynė, Užvalkiai, Rudžiai, Būdai, Milžemiai, Pagilupys, Gaisai, Grąžčiai, Lalai, Stebuliai.

## Šaltiniai
Daktaras (reikšmės)

Terminas **daktaras** turi keletą reikšmių:

* mokslininkas (Mokslų daktaras, filosofijos daktaras);
* medikas (gydytojas).

## Pavardė

* Henrikas Daktaras – kriminalinės grupuotės vadeiva;
* Enrikas Daktaras – politikas.

Pavardė užrašyta Raseiniuose. Iš žodžio *dãktaras* „gydytojas“. Būdinga žydiška pavardė: , *Doctor, Doktor, Doctorchik, Doktorczyk, Doctori, Doktori, Doctoroff, Doctors, Doktorski*.

## Šaltiniai
Šeteniai

**Šeteniai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 13 km į šiaurę nuo Kėdainių, Nevėžio kairiajame krante, prie kelio Vilainiai-Šventybrastis. Yra parkas.

1999 m. birželio 12 d. ant Nevėžio upės šlaito, buvusio dvaro svirno vietoje, įkurtas rašytojo Česlavo Milošo kultūros centras. Jame vyksta literatūros vakarai, susitikimai, konferencijos, veikia Česlavui Milošui skirta ekspozicija. Centrą supa parkas, kuriame stovi koplytstulpiai ir skulptūros, skirtos Šeteniams ir juose gimusiam Česlavui Milošui. Šetenius Č. Milošas aprašė romane „Isos slėnis“.

## Istorija

Seniau buvo Šetenių dvaras. XIX a. pabaigoje buvo du Šetenių (Juozapavo) palivarkai: vienas priklausė Siručiams (Sirutiškio dvaras), kitas – Kognovickiams (Lančiūnavos dvaras).

Kaimas taip pat buvo vadinamas ***Šateiniais***.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Šeteniuose gimė:
* paskutinis tarpukario Lietuvos užsienio reikalų ministras Juozas Urbšys (1896–1991);
* Nobelio literatūros premijos laureatas Česlovas Milošas (1911–2004).

## Šetenių parkas

Šateniai3.JPG|Svirnas-muziejus Česlovo Milošo gimtojoje dvarvietėje
Sateniai4.jpg|Koplytstulpis
Šateniai6.JPG|Keltiškas kryžius
Sateniai3.jpg|Keltiškas kryžius
Šateniai7.JPG|Kryžiaus fragmentas
Šateniai5.JPG|Marijos paminklas


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Česlovas Milošas Šeteniuose
Pelėžirnis

**Pelėžirnis** (*Lathyrus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos *Faboideae* pošeimio augalų gentis. 

Priklauso žoliniai augalai, turintys laipiojančius stiebus. Lapai poriškai plunksniški, baigiasi šereliu arba ūseliu. Žiedai sukrauti kekėse, kurios išaugusios lapų pažastyse. Vainikėlis įvairių spalvų. Žiedus apdulkina bitės. Ankštys suplotos, daugiasėklės. 

Gentyje yra apie 160 rūšių:

Lietuvoje auga šios rūšys: 
* Geltonžiedis pelėžirnis (*Lathyrus laevigatus*) Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
* Plačialapis pelėžirnis (*Lathyrus latifolius*)
* Pajūrinis pelėžirnis (*Lathyrus maritimus*)
* Kalninis pelėžirnis (*Lathyrus montanus*)
* Saldžiašaknis pelėžirnis (*Lathyrus niger*)
* Kvapusis pelėžirnis (*Lathyrus odoratus*)
* Pelkinis pelėžirnis (*Lathyrus palustris*)
* Žirnialapis pelėžirnis (*Lathyrus pisiformis*) Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą
* Pievinis pelėžirnis (*Lathyrus pratensis*)
* Sėjamasis pelėžirnis (*Lathyrus sativus*)
* Miškinis pelėžirnis (*Lathyrus sylvestris*)
* Gumbinis pelėžirnis (*Lathyrus tuberosus*)
* Pavasarinis pelėžirnis (*Lathyrus vernus*)


Image:Lathyrus odoratus Painted Lady.jpg|Kvapusis pelėžirnis(*Lathyrus odoratus*)
Image:Lathyrus pratensis closeup.jpg|Pievinis pelėžirnis(*Lathyrus pratensis*)
Image:Lathyrus Tuberosus closeup.JPG|Gumbinis pelėžirnis(*Lathyrus tuberosus*)
Terespolis

**Terespolis** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Gudžiūnų. Išlikę XIX–XX a. Terespolio dvaro rūmai ir parkas. Praeina kelias .

## Etimologija
XIX a. buvo dvarininko Antano Chrapovickio valda, pavadinta jo senelės Teresės Ščytaitės-Chrapovickienės garbei.

## Istorija

Kūrėsi XIX a. kaip Antano Chrapovickio dvaras. Išparceliuotas 1926 m.

2020 m. prijungtas Marimpolio kaimas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kruostas

**Kruostas** – upė Kėdainių rajono centrinėje dalyje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda prie Alksnėnų, teka į pietus, vėliau į rytus. Įteka į Nevėžį 72 km nuo jo žiočių, 2 km į šiaurės rytus nuo Sirutiškio.

Seniau žemupio vandens lygis buvo pakilęs dėl Kruosto hidroelektrinės ant Nevėžio upės (dabar nebeveikia). 10 km nuo žiočių Kruostas patvenktas 21 ha Vaidatonių tvenkiniu. Kruosto žemupys įeina į Kruosto botaninį draustinį.

Prie upės įsikūrę kaimai: Alksnėnai, Žilvičiai, Zacišiai, Puodžiai, Šlapaberžė, Beržai, Šiaudinė, Daškoniai, Kutiškiai, Urbeliai.

Vandenvardis siejamas su žodžiu *kruostas* („akių vokas, blakstiena, antakis, veido šonas“), šis nuo *[[skruostas]], skrosti, skersti*.

## Intakai

### Kairieji

### Dešinieji

## Šaltiniai
Naujienos (Trakai)

:: *Apie laikraščius žr. [[Naujienos (laikraštis)]]*.

**Naujienos** – kaimas Trakų rajono savivaldybės pietuose, 6 km į šiaurę nuo Valkininkų, 2 km į rytus nuo Tiltų. Apylinkėse plyti Naujienų pelkė (32 km²).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vilja Marija

**Vilja Marija** () – miestas Argentinoje, Kordobos provincijos centrinėje dalyje, 140 km į pietus nuo Kordobos, prie Tersero (arba Kalamučitos) upės. General San Martín departamento centras.

## Istorija
***Vilja Marija del Rio Sekas*** (*Villa de María del Río Seco*) įkurta 1867 m. rugsėjo 27 d. Manuelio Anselmo Okampo. Miestas augo aplink geležinkelio stotį. 1871 m. Nacionalinis Kongresas Vilja Mariją siekė paskelbti Respublikos sostine, tačiau įstatymą vetavo prezidentas Domingas Faustinas Sarmientas, teigdamas, kad vietovė nesaugi dėl indėnų antpuolių. XIX a. pab. – XX a. pradžioje miesto gyventojų skaičius padidėjo 12 kartų (nuo 825 1883 m. iki 10 000 1915 m.). 1957 m. miestas tapo vyskupijos centru.

## Ekonomika
Maisto (pieno, grūdų, mėsos, vaisių), odos apdirbimo, statybinių medžiagų, metalo apdirbimo pramonė. Aplink miestą vystomas žemės ūkis (daugiausia pieninikystė).

## Lankytinos vietos ir mokslo įstaigos
* Nacionalinis Vilja Marijos universitetas,
* Technologijų universitetas,
* 1884 m. neoklasicistinė katedra,
* *Hernán Figueroa Reyes* amfiteatras,
* Astronomijos observatorija,
* San Martino, Nepriklausomybės aikštės,
* Archeologinių radinių vieta – *La Casa de Piedra*.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.villamaria.gov.ar 
* http://www.eldiariocba.com.ar
Luca Pacioli

**Fra Luca Bartolomeo de Pacioli** (, kartais tiesiog **Pačiolis**; ~1445 m. Sansepolkro miestelyje Toskanoje – 1514 ar 1517 m. Italijoje) – italų vienuolis pranciškonas, matematikas, vienas iš šiuolaikinės apskaitos pradininkų.

## Biografija
Vaikystėje padėjo tvarkyti dalykinius užrašus pirkliui Folko de Belvorci, mokėsi dailininko Piero della Francesca dirbtuvėje.

1470 m. įstojo į pranciškonų vienuolyną.

1494 m. išleido knygą „Aritmetika, geometrijos mokymo apie proporcijas ir santykius suma" (). Dalyje „Traktatas apie skaičiavimus ir užrašus" (*Tractatus de compitis et scripturis“*) aprašė pagrindinius šiuolaikinės apskaitos principus (dvejybinis įrašas, debetas, kreditas, balansas ir t. t.).

1497 m. Ludoviko Sforcos kvietimu atvyko dirbti į Milaną, kuriame susipažino su Leonardu da Vinčiu (1452–1519).

## Šaltiniai

## Bibliografija
* *„Summa de arithmetica, geometria, proportion et proportionalita“* (Venecija, 1494 m.), sintetinis to laiko matematikos žinynas.
* *„Geometry“* (1509 m.), iš lotynų kalbos išvertė Euklido „Geometriją“.
* *„Divina proprotion“* (Venecija, 1509 m.), knyga apie matematikos ir meno proporcijas.
Praktinis šaudymas

**Praktinio šaudymo sportas ** – sportinio šaudymo rūšis. Šaudoma šaudyklose, naudojant įvairių kalibrų kovinius šaunamuosius ginklus: pistoletus, karabinus, šautuvus ir revolverius. Varžybų esmė – kuo greičiau ir taikliau pataikyti į skirtingose vietose patalpintus kartoninius taikinius. Ypatingas dėmesys skiriamas atsargiam ir saugiam elgesiui su ginklais.

Oficialiai atsirado 1976 m. JAV, kai buvo įkurta Tarptautinė praktinio šaudymo konfederacija. Pastarajai šiuo metu vadovauja rusas Vitalijus Kriučinas.

Pagrindinė organizacija Lietuvoje užsiimanti šio sporto populiarinimu ir reguliavimu – Lietuvos praktinio šaudymo sporto federacija.

## Nuorodos
* Tarptautinė praktinio šaudymo konfederacija
* Lietuvos praktinio šaudymo sporto federacija
Jojamieji arkliai

**Jojamieji arkliai** – arkliai, tinkami naudoti kariuomenėje, lenktynėms, sportui, lengvam darbui.

Liekni. 400-600 kg. Galva maža, kaklas ilgas plonas, nugara ir juosmuo trumpi, strėnos ilgos, vid. pločio, apvalios, liemens ilgis lygus gogo aukščiui, galūnės ilgos ir plonos, liemens šeriai, taip pat karčiai ir uodega trumpi, reti, šepetėliai maži arba visai jų nėra.

Geriausiai bėga šuolio aliūru. Šių arklių veislės atsirado anksčiau negu ristūnų ir sunkiųjų arklių.

Žymesnės jojamųjų arklių veislės:

* Arabų arkliai
* Grynakraujai jojamieji arkliai
* Trakėnai
* Dono arkliai
* Budiono arkliai
Širvinta (Šešupė)

**Širvinta** arba **Senaširvintė** – upė pietvakarių Lietuvoje, priklauso Šešupės baseinui. Prasideda Vilkaviškio rajone, į vakarus nuo Alvito. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus. Nuo santakos su Liepona teka į šiaurę, vėliau šiaurės rytus, apie 20 km sudaro Lietuvos–Rusijos valstybinę sieną. Įteka į Šešupę 113 km nuo jos žiočių, Kudirkos Naumiestyje pratekėjusi vokiečių statytą Širvintos tiltą.

Intakai:
* Dešinieji: Šeimena
* Kairieji: Versnupė, Prūdupelis, Rausvė, Ėglupis, Liepona, Rausvė (Tumanaja), Upelis.

Vidutinis debitas: aukščiau Rausvės žiočių 1,49 m³/s, aukščiau Šeimenos žiočių 4,03 m³/s, žiotyse 7,91 m³/s. Vidutinis nuolydis 71&nbsp;cm/km. Aukštupio vaga sureguliuota. XIX a. Širvintos upė sutrumpinta 38 km; upės aukštupys iki Alvito atkirstas iškasus Alvito perkasą ir tapo Šeimenos intaku (žr. Širvinta).

Upėvardis kildinamas iš žodžio *širvas* („širmas, šyvas, pilkšvas“).

## Šaltiniai
Vyskupija

**Vyskupija** (nuo  vert. administracija; diecezija ) – Romos katalikų bažnyčių administracinis teritorinis vienetas, valdomas vyskupo. Vyskupijos valdytojas vyskupas ordinaras reziduoja prie katedros bažnyčios. Vyskupija susideda iš dekanatų ir parapijų. Vyskupija įeina į bažnytinę provinciją, valdomą arkivyskupo. Vakarų Bažnyčioje įsitvirtino XIII a., Rytų Bažnyčiose vyskupija vadinama eparchija.

Vyskupijos terminas perimtas iš romėnų administracinės sistemos. Kaip bažnytinis administracinis vienetas įteisintas Konstantinopolio I susirinkime (381 m.).

## Taip pat skaityti
* Sąrašas:Lietuvos vyskupijos

## Šaltiniai
Maskvos universitetas

**Maskvos valstybinis M. V. Lomonosovo universitetas** () – didžiausias Rusijos universitetas.

## Struktūra
Veikia 43 fakultetai; 7 filialai, 9 mokslo tyrimų institutai, >300 katedrų.

## Istorija

Įsteigtas 1755 m. sausio 25 d. Rusijos imperatorės Jelizavetos įsaku. Universiteto steigimą inicijavo Michailas Lomonosovas ir Ivanas Šuvalovas. Universitetas priklausė senatui. Iš pradžių buvo įsteigti 3 fakultetai: Filosofijos, Medicinos ir Teisės. Paskaitos buvo skaitomos lotynų kalba (rusiškai nuo 1767 m.). 1804 m. buvo priimtas universiteto statutas, po kurio gauta autonomija. 1832 m. įsteigta observatorija.1940 m. gegužės 7 d. pavadintas M. Lomonosovo vardu. Universiteto biblioteka yra viena seniausių ir didžiausių Rusijoje. 1949–1953 m. pagal architekto Boriso Jofano projektą pastatyti universiteto centriniai rūmai (vienas iš stalininių dangoraižių).

Maskvos universitete nuo 1802 m., kai buvo suteikta tokia teisė okupuotos Abiejų Tautų respublikos gyventojams, studijavo ir nemažai lietuvių. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje Maskvos universiteto studentai lietuviai buvo įsteigę kelias pogrindines politines ir legalias visuomenines studentų organizacijas.

### Pavadinimų kaita
Universiteto pavadinimų kaita:
* 1755–1917 m. Maskvos imperatoriškasis universitetas;
* 1917 m. Maskvos universitetas;
* 1917–1940 m. Maskvos valstybinis universitetas;
* Nuo 1940 m. Maskvos valstybinis M. V. Lomonosovo universitetas;

## Žymūs studentai

* Leonidas Andrejevas
* Antanas Andrijauskas
* Vasilijus Baženovas
* Nikolajus Bucharinas
* Petras Čaadajevas
* Antonas Čechovas
* Aleksandras Gercenas
* Vitalijus Ginzbugras
* Michailas Gorbačiovas
* Aleksandras Gribojedovas
* Venediktas Jerofejevas
* Nikolajus Karamzinas
* Andrejus Korotajevas
* Sergejus Kovaliovas
* Michailas Lermontovas
* Vsevolodas Mejerholdas
* Vladimiras Nemirovičius-Dančenka
* Borisas Pasternakas
* Andrejus Sacharovas
* Levas Šestovas
* Ivanas Turgenevas
* Fiodoras Tiutčevas

## Išnašos

## Nuorodos

* Universiteto istorija
Alta Grasija

**Alta Grasija** () – miestas Argentinoje, Kordobos provincijoje, 35 km į pietvakarius nuo Kordobos, Čikaso kalnagūbrio pašlaitėje.

## Istorija
Nuo senų laikų regione gyveno indėnų komečingonų gentys, dabartinio miesto žemes vadinusios *Paravachasca*. XVII a. regione įsikūrė jėzuitai. Miesto pavadinimas reiškia „aukštoji padėka“.

## Lankytinos vietos
* Jėzuitų vienuolynas,
* *Virrey Liniers* muziejus (miesto istorija),
* *Manuel de Falla* muziejus,
* namas – muziejus, kuriame gyveno legendinis revoliucionierius Če Gevara,
* „stebuklinga“ Mergelės Marijos (*Nuestra Señora de Lourdes*) statula,
* golfo aikštynai,
* *Sierras* viešbutis, kuriame lankėsi Džonas Kenedis.
* vaizdingas *Arroyo Chicamtoltina* upelis,
* Garsija Lorkos parkas,
* astronomijos observatorija,
* vandens pramogos prie *Dique Los Molinos* ežero,
* autodromas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* http://www.altagracia.gov.ar
Vyskupas

**Vyskupas** ( 'prižiūrėtojas, globotojas') – krikščionių dvasininkas, turintis aukščiausio laipsnio šventinimus.

Vyskupus turi Katalikų bažnyčia, Stačiatikių bažnyčia, Anglikonų bažnyčia, Metodistų vyskupinė bažnyčia, Evangelikų liuteronų bažnyčia.

## Katalikų vyskupų skyrimas
Katalikų vyskupus skiria Romos vyskupas – popiežius, kitų Bažnyčių vyskupai yra renkami.

Katalikų vyskupas skiriamas ne jaunesnis nei 35 m., o sulaukęs 75 m. – privalo rašyti prašymą Romos vyskupui popiežiui, prašydamas atleisti nuo užimamos tarnystės. Retais atvejais popiežius vyskupu skiria jaunesnį kunigą nei 35 m. Sulaukus 75 m. popiežius atsižvelgia į vyskupo sveikatą bei gebėjimą toliau eiti ordinaro pareigas ir gali pasiūlyti likti toliau savo pareigose.

Vyskupas, kurio prašymas dėl amžiaus cenzo yra patenkinamas, vadinamas *emeritu*.

Vyskupijos neturintis vyskupas vadinamas *tituliniu vyskupu*.

Katalikų vyskupas, kuris yra vyriausias vyskupijos valdytojas, vadinamas *vyskupu ordinaru*. Jis reziduoja vyskupijos centre prie katedros bažnyčios.

Valdyti vyskupiją ordinarui padeda *sufraganas*.

Metropolijai vadovaujantis vyskupas metropolitas vadinamas *arkivyskupu*. Arkivyskupo pagalbininkas vadinamas *augziliaru*.

Romos katalikų vyskupai gali būti kokios nors vienuolijos – Ordino ar Kongregacijos nariai. Tokiu atveju jų priklausomybė vienuolijai išlieka, tačiau jų pavaldumas pereina tiesiogiai Apaštalų Sostui.

Stačiatikių bažnyčios vyskupais gali tapti tik nevedę dvasininkai.

## Skiriamieji ženklai

Katalikų vyskupo skiriamieji ženklai yra šie: mitra, pastoralas, žiedas, kryžius (nešiojamas ant kaklo), violetinės spalvos drabužiai.

Katalikų vyskupams privalomas celibato laikymasis.
Afarų įduba

**Afarų įduba** (kitaip – **Danakilių įduba**) – įduba Etiopijoje, Eritrėjoje ir Džibutyje, viena iš neįveikiamiausių vietų mūsų planetoje.

Didelę metų dalį tai – išdžiūvusi, druska padengta lyguma. Čia saulėkaitoje temperatūra pakyla iki 75 °C. Diduma šios lygumos yra žemiau jūros lygio: faktiškai ji buvo Raudonosios jūros šaka, kol Žemės plutos judėjimas šiaurinėje pusėje iškėlė Danakilių kalnagūbrį ir atitvėrė jį nuo pagrindinio jūros masyvo. Vanduo išgaravo, palikęs buvusiame jūros dugne iki 3 km storio druskos sluoksnį.

Nepaisant siaubingų Afarų įdubos sąlygų, joje nuo seno gyvena klajoklių gentys, vadinamos afarais arba danakiliais, kaip juos vadina kiti to krašto žmonės. Baisiame karštyje ant išdegusios žemės jie išgyvena iš dvejopos veiklos – klajoklinės gyvulininkystės ir druskos rinkimo. Afarai daugiausia maitinasi pienu ir mėsa, todėl užsitęsusi sausra gyvuliams ir žmonėms gresia mirtimi.

## Nuorodos
Danakilių įduba
Valtorna

**Valtorna** (iš  'miško ragas') – varinis pučiamasis (ambušiūrinis) instrumentas. Dar vadinama *prancūzų ragu*.

## Istorija
Nors ištakos siekia labai senus laikus, panašus į dabartinį instrumentas susiformavo apie XVII a. Prancūzijoje, kur juo buvo grojama medžioklėse kaip signaliniu instrumentu. Tada buvo gamintas iš rago. Orkestre naudojamas nuo XVI a. antros pusės. Dabartinę išvaizdą su vožtuviniu mechanizmu įgavo 1815 m.

## Konstrukcija
Ilgas (iki 3,7 m) metalinis vamzdis, sulenktas nedidelio skersmens apskritimu. Viename gale yra pūstukas, pro kurį pučiama. Kitas galas plačiomis žiotimis.

## Vartojimas
Chromatine gama grojama vožtuviniu mechanizmu ilginant arba trumpinant vamzdį.

Grojama simfoniniame orkestre, pučiamųjų orkestre, kameriniuose ansambliuose, solo.

## Kompozitoriai
Pirmieji panaudojimo muzikoje pavyzdžiai – ankstyvosios operos (Lully ir kt.).
Kompozitoriai, rašę valtornoms: Georg Friedrich Händel, Johann Georg Leopold Mozart, Antonio Vivaldi, Ludwig van Beethoven, Joseph Haydn, Wolfgang Amadeus Mozart, Hector Berlioz, Franz Schubert, Robert Schumann, Franz Strauss, Richard Strauss, Carl Maria von Weber, Leonard Bernstein, Benjamin Britten, Francis Poulenc.

## Šaltiniai
* Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t.

## Nuorodos
* Tarptautinės valtornistų asociacijos tinklalapis
Emilija-Romanija

**Emilija–Romanija** () – regionas šiaurės rytų Italijoje. Ribojasi su Venetu ir Lombardija šiaurėje, Adrijos jūra rytuose, Toskana, Marke ir San Marinu pietuose bei Pjemontu ir Ligūrija vakaruose. Regione gyvena 4 mln. gyventojų, sostinė Bolonija.

Emilijos-Romanijos regionas yra vienas turtingiausių regionų visoje Europoje, taip pat yra trečioje vietoje pagal BVP vienam gyventojui Italijoje. Regionas yra kultūrinis, ekonominis ir turistinis šalies centras, kuriame įkurtas seniausias universitetas Europoje – Bolonijos universitetas.

Kraštas pavadintas Emilija pagal romėnų laikų Emilijos kelią (*[[Via Aemilia]]*), kuris driekėsi nuo Ariminijaus (Riminio) iki Plačentijos (Pjačencos). Nuo 1948 m. regionas vadinamas Emilija-Romanija.

## Geografija
Emilijos-Romanijos šiaurę ir šiaurės rytus užima Po lyguma (iškyla iki 60 m), pietus ir pietvakarius – Šiaurės Apeninai (aukštis iki 2165 m, Čimonės kalnas). Emilijos-Romanijos rytuose yra Adrijos jūros Komačo lagūna.

Klimatas subtropinis, pereinamasis iš jūrinio į žemyninį. Per metus iškrinta 600–800 mm kritulių (daugiausia pavasarį ir rudenį).

Šiaurine riba teka Po upė, o per regioną – jos intakai Trebija, Taras, Sekija, Panaras. Rytuose upės teka tiesiai į Adrijos jūrą – Renas, Ronkas, Montonė, Savijas.

## Didžiausi miestai

Kiti miestai su daugiau nei 30 tūkst. gyventojų:

## Provincijos
Emilija-Romanija padalinta į devynias provincijas:

## Šaltiniai
Britų Antarktidos teritorija

**Britų Antarktidos teritorija** – Jungtinės Karalystės užjūrio teritorija, apimanti vakarinę dalį Antarktidos ir netoliese esančias Pietų Šetlando salas, Pietų Orknio salas ir keletą kitų salų. Į šią teritoriją taip pat pretenduoja Argentina ir Čilė.

Yra 3 pastoviai veikiančios bazės:
* Rotera
* Heilis
* Sainis (veikia tik vasarą).

Faradėjaus (dabar Vernadskio) stotis 1996 m. perduota Ukrainai. Be to, yra dvi tik vasarą veikiančio stotys – Fosil Blufas ir Skai Blu, bei nepastoviai veikianti biologinė tyrimų stotis Paukščių saloje. Nebeveikianti Port Lokrojaus stotis dabar yra turistinis centras. 

2012 m. JK nusprendė šią teritoriją pavadinti Karalienės Elžbietos žeme, taip pagerbiant karalienę Elžbietą II. Nepaisant to, kitos šalys nėra priverstos naudoti šį pavadinimą. Argentina kritiškai vertino tokio pavadinimo skyrimą.

## Šaltiniai
Roso šelfinis ledynas

**Roso šelfinis ledynas** – didžiausias Antarktidos šelfinis ledynas. Jo ilgis yra 800 km, o plotas apie 472 000 km² (t. y. maždaug Kanados Jukono teritorijos dydžio).

Didžioji dalis ledyno yra nuolat vandenyje, tačiau susijungusi su žeme.

Ledynas pavadintas kapitono James Clark Ross, kuris jį atrado 1841 m. sausio 28 d., vardu. Didžioji dalis Roso šelfinio ledyno priklauso Roso teritorijai, į kurią pretenduoja Naujoji Zelandija.

## Išnašos
Rytų Viru apskritis

**Rytų Viru apskritis** arba **Ida Viruma** (, *Ida-Virumaa*) – viena iš 15 Estijos apskričių, esanti šalies šiaurės rytuose, prie Suomijos įlankos, Rusijos pasienyje. Administracinis centras – Jehvis.

## Gamta
Visa apsrities teritorija išsidėsčiusi pelkėtoje žemumoje, kurią šiaurėje riboja Suomijos įlanka, pietuose – Peipaus ežeras, rytuose – Narvos upė. Gausu upių, pelkių, ežerų, miškų. Ida Viruma turtinga naudingų iškasenų. Didelė dalis teritorijos – gamtiniai rezervatai, kuriuose galima pamatyti labai vaizdingų kraštovaizdžių.

## Ekonomika
Ida Viruma – Estijos energetikos centras. Skalūnų gavyba ir apdirbimas Kohtla Jarvės apylinkėse, šiluminės elektrinės ir hidroelektrinė Narvoje. Taip pat vystoma chemijos, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Dėl supelkėjusių ir neįsisavintų žemių žemės ūkis ne itin vystomas. Sumažėjus skalūnų paklausai apskritis nuskurdo, klesti nedarbas.

## Gyventojai
Dauguma apskrities gyventojų – rusai, nemažai ukrainiečių, estų, baltarusių. Gyventojai susitelkę pajūrio regione, pietiniai rajonai gyvenami itin retai.

Miestai:
* Narva,
* Kohtla Jarvė,
* Jehvis,
* Silamiajė,
* Kivielis,
* Narva Jiesu,
* Piusis.

## Administracinis skirstymas
**Miestų savivaldybės**
* Kivielis
* Kohtla Jervė
* Narva
* Narva Jeesū
* Silamejė

**Kaimų savivaldybės**
* Alajiė
* Aseris
* Avinurmė
* Isaku
* Iluka
* Jiehvis
* Kohtla
* Kohtla Nemė
* Lohusu
* Liuganusė
* Miaetagusė
* Sonda
* Toila
* Tudulina
* Vaivara

## Nuorodos
* www.ida – virumaa.ee 
* www.ivmv.ee
Mar Čikita

**Mar Čikita** ( 'mažytė jūra'), arba **Mar de Ansenusa** () – druskingas ežeras Argentinoje, Kordobos provincijos šiaurės rytuose, pelkėtoje įduboje, 130 km į šiaurės rytus nuo Kordobos. Didžiausias Argentinos ir antras pagal dydį po Titikakos Pietų Amerikos ežeras (jeigu Marakaibo, Patoso ir Mirino lagūnų nelaikant ežerais) ir ketvirtas pagal dydį tarp nenuotakių druskingų ežerų pasaulyje.

Ilgis ~80 km, plotis iki 40 km. Į Mar Čikitą suteka Dulsės, Segundo, Primero upėsAplink ežerą taip pat išsidėstę daug mažų ežerėlių ir lagūnų. Daug salų (didžiausia – El Medanas). Druskingumas 30–250 mg/l. Vyraujančios druskos: natrio chloridas, sodos sulfatas, kalcio sulfatas, magnio sulfatas. Ežero plotas labai priklauso nuo kritulių gausumo (mažiausias kada nors užregistruotas – 1984 km², didžiausias – 6000 km²). Vidutinis aukštis virš jūros lygio 66 m.

Ežere ir jo apylinkėse aptinkama iki 350 gyvūnų rūšių (25 % endeminės): flamingai, įvairios ančių, garnių, nendrinių vištelių, papūgų, sakalų ir kt. paukščių rūšys; nutrijos, kaimanai.

Turizmas. Turistinis centras – Miramaro miestelis. Sportinė žūklė, paukščių stebėjimas, sanatorijos ir poilsio namai. Mar Čikita saugoma Ramsaro konvencijos, su apyežrėmis paskelbta rezervatu.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Mar Čikitos ežero gamta 
* Puslapis apie Mar Čikitos ežerą
Krakatau

**Krakatau** (, ) – aktyvus ugnikalnis Indijos vandenyne, keliose salelėse Sundos sąsiauryje tarp Sumatros ir Javos salų (Indonezija).

Tai kalderos tipo vulkanas, kurio aukštis 813 m. Susidaręs iš andezito, dacito, bazalto. Šio ugnikalnio išsiveržimai vyksta labai netikėtai, net susprogdinant visą vulkaninę salą. 416 metais įvykęs Krakatau išsiveržimas suardė vulkaninį kūgį ir suformavo 7 km skersmens kalderą.

Krakatau šlaitus dengia piroklastinių srautų medžiaga. Ugnikalnis patenka į Udžung Kulono nacionalinį parką.

## Istorija

Krakatau žinomas dėl katastrofiško 1883 m. išsiveržimo. Naujai susiformavęs kūgis (tuo metu ~2000 m aukščio) sprogo, pasiekdamas piką rugpjūčio 27 dieną. Sprogimas buvo toks stiprus, kad buvo girdimas už 5000 km. Išmestų dulkių ir pelenų debesis pakilo į 25 km aukštį ir porai dienų uždengė saulę, o pelenai nugulė ~800 000 km² teritorijoje. Piroklastiniai srautai sunaikino Sumatros gyventojų turtą, o sukeltas cunamis pražudė apie 36 tūkst. žmonių. Dėl gausaus dalelių kiekio atmosferoje, keletą metų pasaulyje stebėtos ryškios žaros.

Kiti didesni Krakatau išsiveržimai įvyko 1927–29, 1933, 1950–52, 1972–73, 1980, 2001, 2007, 2009, 2010, 2011 metais.

Po kelių dešimtmečių iškilo naujas kūgis, dabar vadinamas **Anak Krakatau**. 2018 m. gruodžio išsiveržimo metu dalis ugnikalnio šlaito nuslinko į vandenyną ir sukėlė cunamį, pražudžiusį ~400 Sundos sąsiaurio pakrančių gyventojų.

## Galerija

Landsat krakatau 18may92 cropped.jpg|Po 1883 m. išsiveržimo Krakatau salos vietoje liko kelios mažos salelės
Krakatoa eruption 2008.jpg|Besiveržiantis Anak Krakatau
COLLECTIE TROPENMUSEUM Uitbarsting van de Krakatau TMnr 10004020.jpg|Krakatau išsiveržimas 1928 m.
Uprising-mt anak krakatau.jpg|Anak Krakatau sala
File:Krakatoa Islands.svg|Krakatau salų žemėlapis


## Šaltiniai
Anzelmas Matutis

**Anzelmas Matutis** (tikr. **Matulevičius**, 1923 m. sausio 7 d. Zomčinėje, Igliaukos valsčius – 1985 m. rugsėjo 21 d. Alytuje) – Lietuvos pedagogas, rašytojas, vaikų literatūros kūrėjas, daugelio premijų laureatas.

## Biografija
1942 m. baigė Marijampolės mokytojų seminariją. Mokytojavo Santaikoje, Simne, Seirijuose, 1950–1972 m. Alytuje. Dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą miesto mokyklose, dirbo pionierių namuose, vadovavo literatų ir turistų būreliams. 1971 m. Varėnos rajono girioje, Pauosupėje, pasistatė namelį, pramintą Dreve ir jame leisdavo vasaras. 1972 m. atsisakė mokytojo darbo ir visas savo jėgas paskyrė kūrybai. Palaidotas Alytuje.

## Kūryba
Jau 1937 m. pradėjo spausdinti eilėraščius vaikams. 1939 m. šešiolikmetis gimnazistas „Žiburėlio“ žurnalo surengtame jaunųjų literatų konkurse laimėjo dvi premijas – už eilėraštį „Gėlių dainelė“ ir už poemą „Kiškiukas Gailiukas ir geras berniukas“.

A. Matutis – trumpojo eilėraščio meistras. Dažnai trumpieji jo eilėraščiai paremiami emocinga šnekamąja vaikų kalba, intonacijų kaita, neretai kalbama pirmu asmeniu, sušukimu sustiprinama eilėraščio pabaiga. Jo sukurti herojai skatina mylėti Tėvynę, tėvus, tausoti gamtą, nelikti abejingiems gamtos niokojimui.

Poetas išleido daugiau kaip 30 eilėraščių, poemų, eiliuotų pasakų knygų vaikams, parengė literatūros bei istorijos skaitinių knygų ikimokyklinio ir mokyklinio amžiaus vaikams, iš rusų kalbos išvertė estų, kirgizų, baltarusių, rusų poetų eilėraščių, parašė apybraižų, libretą Jurgio Gaižausko operai „Buratinas“ (1969 m.). 1984 m. rinktinė „Margaspalvė genio kalvė“ apdovanota tarptautiniu H. K. Anderseno diplomu (įrašant A. Matutį į premijuotų rašytojų garbės knygą).

## Bibliografija

## Atminimo įamžinimas
* 1988 m. spalio 29 d. viena Igliaukos miestelio gatvių pavadinta jo vardu.
* 1989 m. gegužės 20 d. Igliaukos vidurinei mokyklai suteiktas A. Matučio vardas.
* 1991 m. spalio 19 d. Alytuje atidarytas A. Matučio memorialinis muziejus (Alytaus kraštotyros muziejaus filialas).
* Rašytojo vardu buvo pavadinta pradinė mokykla Alytuje.
* Zomčinės kaime – A. Matučio gimtinės muziejus. 1997 m. rudenį prie sodybos įkurtas parkas.

## Įvertinimas
* 1971 m. Komjaunimo premija
* 1973 m. LTSR nusipelnęs mokytojas
* 1974 m. LTSR valstybinė premija
* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1984 m. H. K. Anderseno garbės diplomas

## Šaltiniai

## Literatūra
* Po girią vaikščiojo poetas: Anzelmo Matučio gyvenimas ir kūryba: apybraiža (sud. Jonas Linkevičius). – Vilnius: Agora, 2000. – 205 p.

## Nuorodos
* Asociacija „Matučio namai“