open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nando de Colo

**Nandas de Kolo**, pilnas vardas **Nandas Brunas Alfredas Andrė de Kolo** (*Nando Bruno Alfred Andre de Colo*, g. 1987 m. birželio 23 d.) – Prancūzijos krepšininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

## Karjera
Gimė portugališkos kilmės šeimoje Araso priemiesčiuose. Baigė Fernando Renodo licėjų Šolė mieste. Karjerą pradėjo Šolė „Basket“ klube. 2009 m. NBA naujokų biržoje pašauktas 53 šaukimu San Antonijaus „Spurs“ klubo. Vėliau 3 sezonus praleido „Valensijos“ klube, su kuriuo laimėjo Europos taurę ir debiutavo Eurolygoje.

2012–2014 m. Nandas de Kolo rungtyniavo Amerikoje – pirmajame sezone „Spurs“ klube vidutiniškai žaidė po 12,8 minutes, pelnė po 3,8 taško, atlikdavo po 1,9 rez. perdavimo. Kitą sezoną žaidė mažiau, skolintas į D lygą, šiek tiek žaidė Toronto „Raptors“.

2014 m. vasarą Nandas de Kolo grįžo į Europą ir pasirašė kontraktą su Maskvos CSKA. Jis tapo vienu svarbiausių komandos žaidėjų – su klubu dusyk laimėjo Eurolygą, tapo 2016 m. Eurolygos sezono ir finalo ketverto MVP, Alfonso Fordo trofėjaus laimėtoju. Vėliau 3 sezonus žaidė Stambulo „Fenerbahçe“, 3 su puse sezono – Vilerbano „ASVEL“, bet 2026 m. pradžioje grįžo į „Fenerbahçe“.

2009–2024 m. Nandas de Kolo buvo nuolatinis Prancūzijos rinktinės žaidėjas, su komanda dalyvavęs daugelyje čempionatų ir olimpiadų (2009, 2011, 2013, 2015, 2017 m. Europos čempionatuose, 2010, 2019, 2023 m. pasaulio čempionatuose, 2012, 2016, 2020, 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse). Daugkartinis medalininkas.

Nandas de Kolo – vienas ilgaamžiškiausių Eurolygos žaidėjų. Pasižymėjo dideliu taiklumu (2015–2021 m. pateko į vadinamąjį 50–40–90 „klubą“), išrinktas į Eurolygos dešimtmečio, 25-mečio simbolines komandas.

## Pasiekimai
* Europos krepšinio čempionatas:  2013 m.;  2011 m.;  2015 m.
* Pasaulio krepšinio čempionatas:  2019 m.
* Vasaros olimpinės žaidynės:  2020, 2024 m.
* Eurolyga: 2016, 2019 m.
* Eurolygos MVP: 2016 m.
* Eurolygos finalo ketverto MVP: 2016 m.
* Alfonso Fordo apdovanojimas: 2016 m.
* Europos taurė: 2010 m.
* VTB lyga: 2015–2019 m.
* VTB lygos MVP: 2015, 2016, 2018 m.
* Rusijos krepšinio lyga: 2014–2019 m.
* Gomelskio taurė: 2014–2016, 2018, 2019 m.
* Turkijos krepšinio taurė: 2020, 2026 m.
* Turkijos krepšinio lyga: 2022 m.
* Lyderių taurė: 2008, 2023 m.
* Prancūzijos lygos MVP: 2008 m.

## Šaltiniai
Entemenos vaza

**Entemenos vaza** – trikojė sidabrinė vaza, pavadinta pagal Lagašo valdovą Entemeną.

Vazą senovinės Širpurlos vietoje 1888 m. aptiko Ernest de Sarzec. 1896 m. sultonas Abdulhamidas II ją padovanojo Luvrui. Ši vaza laikyta vienu seniausių iki dabartinių laikų išlikusių metalo graviūrų pavyzdžių.

Entemenos vaza apytikriai datuojama 2400 m. pr. m. e. laikotarpiu. Manoma, kad dirbinys dedikuotas karo dievui Ningirsu. 

Vazos kojos varinės. Jos paviršiuje negiliai išraižyta liūtagalvio erelio pavidalo būtybė, savo nagais sugriebusi du liūtus.

1910 m. Leonard William King šią vazą pavadino „puikiausiu iki šiol atrastu šumerų metalo apdirbimo pavyzdžiu“.

## Išnašos
Southern City FC

**Southern City Football Club**, o trumpai vadinamas **„Southern City“** – Butano futbolo klubas iš Gelepchu () miesto.

## Istorija
2022 m. įkurtas futbolo klubas. 2025 m. sezone rungtyniavo Bhutan Premier League, kur liko devintoje vietoje tarp dešimties dalyvių.

## Pasiekimai
;  Bhutan Premier League:
* **Čempionai (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Simbolika

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] 
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* national-football-teams
Sanajė Takaiči

**Sanajė Takaiči** (; g. 1961 m. kovo 7 d.) – Japonijos politikė, Liberalų demokratų partijos (LDP) lyderė ir Japonijos ministrė pirmininkė (nuo 2025 m. spalio 21 d.). Ji – pirmoji moteris Japonijos istorijoje, užėmusi ministro pirmininko pareigas, taip pat pirmoji moteris, tapusi LDP vadove.

Prieš tapdama ministre pirmininke, Takaiči ėjo kelias kabineto pareigas, įskaitant ministrės, atsakingos už ekonominį saugumą, pareigas, bei anksčiau buvo vidaus reikalų ir ryšių ministrė. Tarptautinėje žiniasklaidoje ji dažnai apibūdinama kaip konservatyvi, „kietos linijos“ politikė, daug dėmesio skirianti gynybai ir nacionaliniam saugumui.

## Ankstyvasis gyvenimas ir išsilavinimas
S. Takaiči gimė Jamato Korijamoje, Naros prefektūroje. 1984 m. baigė Kobės universitetą, įgijo verslo administravimo išsilavinimą.

## Politinė karjera
Takaiči pirmą kartą išrinkta į Atstovų Rūmus 1993 m. Vėliau daugkart perrinkta Naros 2-ojoje apygardoje.

Skirtingais laikotarpiais ji ėjo įvairias pareigas vyriausybėje ir LDP struktūrose; LDP oficialiame profilyje nurodomos, be kita ko, vidaus reikalų ir ryšių ministro pareigos (nuo 2014 m.) bei vėlesnės aukštos partinės pareigos.

### Ekonominio saugumo ''portfelis''
2022–2024 m. ji buvo ministrė, atsakinga už ekonominį saugumą (taip pat ėjo ir kitų susijusių *portfelių* pareigas).

## LDP vadovė
2025 m. spalio 4 d. Takaiči laimėjo LDP vadovo rinkimus ir tapo partijos pirmininke (prezidente). Tai atvėrė kelią jos kandidatūrai į ministro pirmininko pareigas.

## Japonijos ministrė pirmininkė
2025 m. spalio 21 d. Japonijos parlamento rūmai išrinko Takaiči 104-ąja Japonijos ministre pirmininke (skaičiuojant nuo Itō Hirobumi).

Žiniasklaida pažymėjo, kad ji išrinkta šalyje tvyrant politiniam nestabilumui, o naujai suformuota valdančioji dauguma parlamente buvo trapi.

### Pažiūros ir viešas įvaizdis
„Associated Press“ ir „Reuters“ Takaiči apibūdino kaip konservatyvią politikę, akcentuojančią gynybos stiprinimą, Japonijos–JAV aljansą ir nacionalinį saugumą; taip pat minimos jos tradicinės pozicijos kai kuriais socialinės politikos klausimais.

## Galerija

Sanae Takaichi 1998.jpg|Sanajė Takaiči, 1998 m.
20251021 shimei 01.jpg|Takaiči išrenkama Japonijos ministre pirmininke parlamento rūmuose, 2025 m. spalio 21 d.


## Šaltiniai
Ondalsnesas

**Ondalsnesas** () – miestas Norvegijoje, Miorės ir Rumsdalio fiulkėje, Raumos savivaldybės administracinis centras. Įsikūręs fiulkės centrinėje dalyje, Rumsdalsfjordo pakrantėje, prie Raumos žiočių, apie 335 km į šiaurės vakarus nuo Oslo ir apie 80 km į rytus nuo Olesiundo. 2483 gyventojai (2024 m.). Geležinkelis į Dumbosą, keliai į Olesiundą, Moldę ir Dumbosą, kruizinių laivų prieplauka. Mineralinių produktų, baldų, mašinų gamyba, tekstilės pramonė. Turizmo, laipiojimo sporto centras. Veikia laipiojimo uolomis muziejus, keltuvas į kalną, nuo kurio atsiveria vaizdas į miestą, fjordą ir Raumos slėnį. Apie 11 km į pietus nuo miesto yra Trolių takas – vienas labiausiai lankomų turizmo objektų Norvegijoje. Mieste kasmet rengiamas Norvegijos kalnų festivalis ir keletas muzikinių festivalių. Triskart per savaitę leidžiamas „Åndalsnes Avis” laikraštis.

## Istorija
Dabartinė gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. septintajame dešimtmetyje, vadinta Nesu (*Nes*, *Næs*). 1869 m. Raumos slėniu nutiesus iki jos kelią, pagyvėjo turizmas, gyvenvietė išaugo. 1878 m. jau minima Ondalsneso pavadinimu. 1888 m. įkurtas pašto skyrius, 1924 m. nutiestas geležinkelis. Antrojo pasaulinio karo pradžioje, nacistinei Vokietijai užpuolus Norvegiją, Ondalsnese 1940 m. balandį išsilaipino Didžiosios Britanijos ekspedicinės pajėgos. Dėl mažo skaičiaus, menko aprūpinimo ir prasto apmokymo, britų kariuomenė patyrė didelius nuostolius (žuvo 1190 iš 1500 karių) ir po kelių savaičių atsitraukė. Balandžio 23 d. gyvenvietė smarkiai subombarduota Vokietijos aviacijos. Miesto teisės nuo 1996 m.

## Šaltiniai
Pirkušis

**Pirkušis** ( 'niūraus veido') – dieviškasis kalvis gruzinų mitologijoje.

Pasakojama, kad būdamas devų nelaisvėje, Pirkušis kala jiems kovos priemones, dirbinius iš aukso ir sidabro. Iš nelaisvės išvaduojamas Iahsario, tačiau už tai pastarajam turi padirbdinti varpą.

Pirkušio ryšius su chtoninėmis būtybėmis, kaip antai devais, kadžiais, liudija jo vardas bei epitetas „liepsnojantis ugnimi“.

## Šaltiniai
Petras Činša

**Petras Činša** (taip pat minimas kaip **Petras Činšas**) – Lietuvos Nepriklausomybės kovų dalyvis, Lietuvos kariuomenės savanoris; šaltinių teigimu, vienintelis iš Kinijos kilęs tarpukario Lietuvos kariuomenės kūrėjas savanoris.

## Biografija
Apie P. Činšos gyvenimą žinoma nedaug. Archyviniuose dokumentuose nurodoma, kad jis buvo kilęs iš Kinijos Čingdao miesto, o jo tėvas – Činsilas.

### Tarnyba Lietuvos kariuomenėje
1919 m. liepos 21 d. Petras Činša davė savanorio priesaiką ir įstojo į Lietuvos kariuomenę. Tarnavo vadinamajame Atskirajame baltarusių (gudų) batalione.

Kovų su Lenkija metu pateko į lenkų nelaisvę; pasakojama, kad nelaisvėje paskleidė gandą apie tariamai formuojamą „kinų korpusą“ Lietuvos kariuomenėje, o netrukus jam pavyko pabėgti ir grįžti į Lietuvą.

Už nuopelnus kovose apdovanotas savanorio medaliu (nr. 1506).

### Gyvenimas po karo ir mirtis
Po karo gyveno Kaune ir, pasak LRT publikacijos, Lietuvoje sukūrė šeimą.
1930 m. liepos mėnesį lankėsi Alytuje ir ten netikėtai mirė.
Palaidotas Kauno senosiose kapinėse (dab. Ramybės parkas); kapo vieta neišlikusi.

## Šaltiniai
Dragon Ball Daima

**Dragon Ball Daima** () – japonų animė televizijos serialas, priklausantis „Dragon Ball“ visatai. Serialo originalią idėją, siužetą ir pagrindinių veikėjų dizainus kūrė Akira Torijama.

Serialas pradėtas rodyti Japonijoje per Fuji TV 2024 m. spalio 11 d. (23:40 JST). Paskutinė (20-oji) serija Japonijoje paskelbta 2025 m. vasario 28 d.

## Siužetas

Veiksmas vyksta po siaubūno Bū nuotykių. Son Gokas ir jo bičiuliai toliau gyvena įprastą gyvenimą. Tačiau staiga, Trankso gimtadienio vakarėlio metu, herojai pavirsta į mažamečius vaikus. Ieškodami atsakymų, jie aptinka sąsajų su vadinamąja Demonų karalyste, o jų paslaptingame kelyje pasirodo jaunas Demonų karalystės gyventojas vardu Glorio. 

## Kūrimas ir gamyba
Oficialioje serialo svetainėje nurodoma, kad Akira Toriyama prisidėjo kaip originalaus kūrinio autorius, siužeto kūrėjas ir veikėjų dizaineris. Režisieriumi įvardijamas Yoshitaka Yashima, serialo režisiere – Aya Komaki, animacijos veikėjų dizainą kūrė Katsuyoshi Nakatsuru, o kompoziciją ir scenarijų – Yuko Kakihara. 

## Rodymas ir platinimas
Serialas Japonijoje transliuotas per Fuji TV nuo 2024 m. spalio 11 d. Artėjant finalui, oficialiuose Dragon Ball naujienų kanaluose paskelbta, kad paskutinė serija rodoma 2025 m. vasario 28 d. (Japonijos laiku).

## Išnašos
Voverių herbas

**Voverių herbas** – Voverių kaimo (Mažeikių rajono savivaldybė) pagrindinis heraldinis atributas. 2025 m. naujai sukurtas herbas patvirtintas Lietuvos heraldikos komisijoje. 

Herbas priklauso kalbančiųjų herbų grupei. Jo mėlyname lauke pavaizduota auksinė voverė, laikanti sidabrinę gilę. Voverė yra tiesioginė nuoroda į Voverių vietovardį, taip pat rodo šių gyvūnų gausą kaime, atspindi bendruomenės istoriją bei ryšį su aplinka. Herbo autorė – Mažeikių dailės mokyklos mokytoja, dailininkė Giedrė Bernotavičienė.

## Šaltiniai
Kamajų tiltas

**Kamajų tiltas** – tiltas Rokiškio rajono savivaldybėje, Kamajuose, 100 m į pietryčius nuo Kamajų bažnyčios, nutiestas per Jarą-Šetekšną miestelio rytinėje dalyje, Strazdo gatvėje, kelio  maršrute. Gretimas tiltas stovi nuošaliau, Rudžių gatvėje, vedančioje į Rudžių kaimo žvyrkelį.
 
Tilto prieigose upė riboja Kamajų istorinę dalį. Kultūros vertybių registro duomenimis, vertinama išskirtinė Strazdo gatvės perspektyva nuo tilto į buvusios austerijos pastatą A. Strazdo a. 5 (aikštės vakarų pusėje).

## Istorija

1934 m. per Šetekšnos upelį, Dariaus ir Girėno gatvės gale, ankstesnės brastos vietoje pastatytas medinis tiltas. Tarp įvardijamų 1934 m. Rokiškio krašte statytų tiltų paminėtas Kamajų medinis tiltas per Šetekšną, pastatytas ant stulpų, 25 m ilgio, už 6 500 Lt. 

Tarpukaryje kelyje į Rokiškį sumūrytas arkinis akmeninis tiltas. Šalia šio tilto į Rokiškio pusę pasroviui buvusioje sietuvoje maudydavo arklius. Ši vieta senųjų gyventojų dar prisimenama kaip vietos žydų bendruomenės susitikimų vieta per jų šventes: „*Ant tilto stoviniuodavo semitų būrelis – su [[jarmulka|jarmulkomis]]. Jie garsiai barakatinuodavo. Suaugę žmonės sakydavo, kad žydai skandina upėj savo [[nuodėmė|griekus]]*“.

1938 m. sudarytas per Kamajus ėjusio Utenos–Rokiškio plento (Vilniaus bei Dariaus ir Girėno gatvių) grindimo projektas.

Per Antrąjį pasaulinį karą, 1944 m. vasarą frontas priartėjo prie Kamajų. Liepos mėnesį per kautynes smarkiai nukentėjo Kamajai. Buvo sugriauta ir sudeginta daugelis medinių pastatų, nugriautas vienas Kamajų bažnyčios bokštas, susprogdintas tiltas per Šetekšną. Iki 1950 m. pastatytas tiltas per Šetekšną kelyje į Rokiškį.

1969 m. Rokiškio kelyje pastatytas gelžbetoninis tiltas. Jis palyginti nedidelis, upės tėkmę praleidžiantis per vieną angą. Sovietmečiu po melioracijos iš vandeningos Šetekšnos upės liko tik „griovys“.

## Pastabos

## Išnašos

## Literatūra

*  

## Nuorodos

* Marija Rupeikienė, Antanas Rupeika. Kamajų apylinkių architektūros bruožai
2025 m. Zimbabwe Premier Soccer League

**2025 m. [[Zimbabwe Premier Soccer League]]** – aukščiausioji Zimbabvės futbolo lyga. Sezonas prasidėjo 2025 m. kovo mėn., o baigėsi 2025 m. lapkričio mėn.

## Turnyrinė padėtis
; Premier Soccer League 2025
:: Scottland, lygos debiutantai, iškovojo čempionų titulą.

* (N) – LYGOS NAUJOKAI
* [*] MWOS FC nusipirko vietą lygoje iš ZPC Hwange

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Naim Frashëri

**Naimas Frašeris** (; 1846 m. gegužės 25 d. Frašeris, dab. Albanija– 1900 m. spalio 20 d. Kadikėjus, dab. Turkija) – albanų rašytojas, dramaturgas, poetas. Rašė albanų, turkų, graikų ir persų kalbomis. Dalyvavo albanų tautinio atgimimo judėjime. Dar vadinamas albanų tautos dainiumi, o jo albaniškai kurta proza turėjo įtakos literatūrinės albanų kalbos formavimuisi.

## Biografija

N. Frašeris gimė ir vaikystę praleido pasiturinčioje šeimoje kaime, pietų Albanijoje. Čia pradėjo mokytis turkų, persų ir arabų kalbų, o bektašių vienuolyne susipažino su Rytų dvasinėmis tradicijomis. 1865 m. su šeima persikėlė į Janiną (Graikija). Čia lankė Zosimajaus vidurinę mokyklą, kuri suteikė klasikinio išsilavinimo pagrindus pagal vakarietiškas tradicijas. Jis studijavo senovės ir šiuolaikinę graikų, prancūzų ir italų kalbas, be to, privačiai mokėsi rytietiškų kalbų. Jį traukė panteistinė bektašių religija, klasikiniai persų poetai ir Apšvietos amžiaus idėjos. Janinoje įgytas išsilavinimas padėjo tapti XIX a. pabaigos osmanų intelektualu, kuris vienodai gerai jautėsi abiejose kultūrose – Vakarų ir Rytų.

Grįžęs į tėvynę, jis įsitraukė į  Prizreno lygos, tautinės albanų organizacijos, veiklą. 1882 m. paliko šalį ir išvyko į Turkiją, kur gavo cenzūros komisijos nario pareigas Osmanų imperijos švietimo ministerijoje. Tuo pačiu metu jam rūpėjo albanų tautos gyvenimas, padėjo išleisti daugelį albanų knygų. Apeidamas draudimą leidiniams albanų kalba, daugelyje jų pasirašinėjo vien savo inicialais. Su broliu Samiu Frašeriu leido periodinį leidinį „Drita“. 

## Kūryba

Jo ankstyviesiems patriotiniams eilėraščiams pastebimai įtakos turėjo persų ir prancūzų literatūra. Tačiau visą jo kūrybinę karjerą persmelkė sufijų panteizmo idėjos, teigusios apie dieviškąją visko, kas egzistuoja pasaulyje, esmę. Tai atsispindi eilėraščiuose  „Fleita“ ir „Lempa“, kuriuose autorius aprašomiems objektams suteikia tam tikros dieviškosios esmės.

N. Frašeris yra patriotinės poemos graikų kalba „Tikrasis albanų troškimas“ autorius. Jis dalyvavo kuriant nacionalines mokyklas Albanijoje, buvo pirmųjų albanų abėcėle parašytų knygų ir vadovėlių autorius. Išvertė Homero „Iliadą“, La Fonteno pasakėčių, parašė straipsnių apie didaktiką ir islamo praktiką. 

Svarbesni darbai:
* Bukolikos ir georgikos / Bagëti e bujqësija, 1886 (bukoliniai eilėraščiai)
* Pavasario žiedai / Luletë e verësë, 1890 (lyrinių eilėraščių rinkinys)
* Skanderbego istorija / Istoria e Skënderbeut, 1898 (epas apie Skanderbegą)
* Visuotinė istorija / Istori e përgjithshme, 1886 
* Pradžios mokyklos žinios / Dituritë për mësonjëtoret e para, 1888

## Atminimas

Visoje Albanijoje, Kosove, o mažesniu mastu ir Šiaurės Makedonijoje bei Rumunijoje, jo atminimui buvo įkurta ir skirta daugybė organizacijų, paminklų, pavadinta mokyklų ir gatvių. Jo šeimos name Frašeryje įkurtas memorialinis muziejus.

N. Frašerio portretas pavaizduotas ant 10, 200, 500 lekų banknoų. Jo vardu pavadintas nuopelnų ordinas, kuris, tarp kitų, buvo skirtas albanų vienuolei Motinai Teresei.

## Šaltiniai
Atvira Klaipėda

**„Atvira Klaipėda“** – Vakarų Lietuvos naujienų portalas, veikiantis nuo 2017 m. spalio. Portalą įkūrė buvęs dienraščio „Vakarų ekspresas“ redaktorius Martynas Vainorius ir Algirdas Sabaliauskas. Naujienų portalas savo veiklą vykdo kaip viešoji įstaiga „Klaipėda atvirai“.

## Istorija

Naujienų portalo „Atvira Klaipėda“ įkūrimui M. Vainorius buvo pastumėtas savo draugo, kuris patarė sukurti naują internetinį naujienų puslapį Klaipėdai ir jos regionui. „Atvira Klaipėda“ pradėjo darbą 2017 m. spalio 16 d. ir buvo įkurta kaip viešoji įstaiga. Darbui pradėti portalas surinko 3000 eurų paramos. Šia suma buvo numatyta finansuoti pirmuosius šešis veiklos mėnesius. 

Įkuriant „Atvirą Klaipėdą“, jos komandą sudarė M. Vainorius (portalo redaktorius) bei žurnalistai Rolanda Lukoševičienė, Palmira Martinkienė ir Valdas Pryšmantas.

Portalo įkūrėjai nusprendė veiklą finansuoti iš portalo skaitytojų paramos, kurią jie galės skirti apsilankę portale. „Atvira Klaipėda“ kiekvieną mėnesį viešina ataskaitą, kurioje nurodomas skaitytojų perverstos paramos panaudojimas. Įkuriant „Atvirą Klaipėdą“, buvo numatyta išlaikyti portalo skaidrumą ir netgi vengti reklamos. „Atvira Klaipėda“ reguliariai viešina portalo pajamas ir išlaidas, turi etikos kodeksą (sukurtas „BNS“ etikos kodekso pagrindu), skelbia privačių interesų deklaracijas.

2024 m. „Atvira Klaipėda“ tinklalapis sulaukė 1 100 000 unikalių lankytojų. Jos vadovo ir redaktoriaus pareigas užėmė M. Vainorius.

## Šaltiniai

## Literatūra
* 
* 

## Nuorodos
* Interviu įrašas su M. Vainoriumi, „Ar išliks „Atvira Klaipėda“?“ Parengtas Indrės Kiršaitės, 2022 m. rugsėjo 29 d.
Mindortabatoni

**Mindortabatoni** ( 'laukų viešpatė') – laukų ir laukinių gėlių globėja gruzinų mitologijoje. Įsivaizduota kaip graži mergelė.

Sverianti tiek mažai, jog žingsniuojanti gėlėmis, jų žiedadulkės ir žiedų nektaras Mindortabatoni teikiąs peną. Padavimuose minima, kad žmogui šią mergelę sučiupus, ją apleidžianti gyvybė.

## Šaltiniai
Šarvuotasis traukinys

**Šarvuotasis traukinys** – šarvuotas ir ginkluotas traukinys, skirtas karinėms pajėgoms remti ugnimi ir savarankiškai kovoti geležinkelio ruože. Tokį traukinį sudaro šarvuotasis garvežys, vagonai su šarvuotomis aikštelėmis, priedangos platformos. Ginkluotėje būna artilerijos pabūklai (patranka, haubica ir kt.), kulkosvaidžiai. Traukinyje dvi pagrindinės dalys – kovos ir bazinė.

## Istorija

Pirmą kartą šarvuotieji traukiniai naudoti 1861–1865 m. JAV pilietiniame kare, vėliau – per I pasaulinį karą. Tokie traukiniai buvo naudojami įvairių šalių kariuomenėse iki XX a. vidurio, jų turėjo ir Baltijos valstybės – Lietuva, Latvija ir Estija.

## Lietuvoje

Po I pasaulinio karo, 1920 m. Kauno geležinkelių dirbtuvės pagamino šarvuotąjį traukinį „Gediminas“, ginkluotą šešiomis 77 mm patrankomis ir 12 „Maxim“ tipo kulkosvaidžių. Šis traukinys dalyvavo kovose su lenkų kariuomene prie Punsko, Varėnos, Kėdainių. 1921 m. sudarytas šarvuotųjų traukinių pulkas – traukiniai „Algirdas“, „Kęstutis“ ir „Gediminas“. Iš pradžių pulkas buvo Kaune, 1925 m. perkeltas į Radviliškį, 1935 m. sumažėjus šarvuotųjų traukinių karinei reikšmei, pulkas išformuotas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos kariuomenės šarvuotieji traukiniai 1920–1940 m. (Kam.lt)
* Andriejus Stoliarovas. Lietuvos kariuomenės šarvuotieji traukiniai 1920–1935 m.
* Andriejus Stoliarovas. Šarvuotosios tvirtovės ant bėgių: arba Lietuvos kariuomenės šarvuotieji traukiniai. Vytauto Didžiojo karo muziejus 2015 metais, 2016, 2015, psl. 120–143.
Ilona Birgėlaitė

**Ilona Birgėlaitė** (g. 1996 m. kovo 18 d.) – buvusi Lietuvos futbolininkė, vartininkė. Atstovavo LSU-Žara, Kauno Žalgiriui. Baigusi profesionalios futbolininkės karjerą dirbo futbolo teisėja (aikštės teisėja).

## Karjera
Futbolininkė karjerą pradėjo tuometinėje LSU-Žara. 2021 m. atstovavo „Kauno Žalgirio“ klubui.

2025 m. gruodžio mėn. FIFA išleido atnaujintą tarptautines kategorijas 2026 metams gavusių teisėjų sąrašą, į kurį pateko ir Ilona Birgėlaitė (kaip aikštės teisėja).

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo moterų A lygoje;

## Rinktinės
Atstovavo WU-19 rinktinei. 2013 m. rugsėjo 23 d. žaidė prieš Švediją. Rungtynes pradėjo kaip atsarginė, o aikštėje pasirodė po keitimo vietoje Jurgos Jogminaitės. Tuo metu (65 min.) varžovės pirmavo rezultatu 10–0. Per likusį laiką lietuvaitės įvarčių neprasileido. 2014 m. rugsėjo 14 d. žaidė prieš Islandijos WU-19 rinktinę. Vartininkė pasirodė startinėje sudėtyje ir žaidė visas rungtynes. islandės sutriuškino lietuvaites rezultatu 8–0. 2014 m. rugsėjo 16 d. žaidė prieš Ispanijos WU-19 rinktinę. Vartininkė pasirodė startinėje sudėtyje, o 74 minutę buvo pakeista, kai rezultatas buvo 12–0 varžovių naudai. Susitikimas baigėsi triuškinančia ispanių pergale rezultatu 14–0.

Kviesta į nacionalinę rinktinę, tačiau joje nedebiutavo.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERDONNA
* lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
Jurgita Mačikunytė

**Jurgita Mačikunytė** (g. 1984 m. sausio 12 d.) – buvusi Lietuvos futbolininkė, vartininkė. Atstovavo Gintrai-Universtetui. Nuo 2003 m. dirbo futbolo teisėja (aikštės teisėja).

## Karjera
Futbolininkė karjerą pradėjo FC Gintra. Daugkartinė Lietuvos čempionė. Baigusi profesionalios futbolininkės karjerą ėmėsi teisėjos veiklos. Nuo 2003 m. dirbo teisėja.

2025 m. gruodžio mėn. FIFA išleido atnaujintą tarptautines kategorijas 2026 metams gavusių teisėjų sąrašą, į kurį pateko ir Jurgita Mačikunytė (kaip aikštės teisėja).

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo moterų A lygoje;

## Rinktinės

Kviesta į Lietuvos WU-19 rinktinę, joje žaidė 2001–2002 m.

2006 m. pakviesta į nacionalinę rinktinę. 2006 m. lapkričio 18 d. debiutavo rungtynėse prieš Maltą. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Rungtynės baigėsi nulinėmis lygiosiomis. 2006 m. lapkričio 20 d. žaidė rungtynėse prieš Slovakiją. Varžovės nugalėjo lietuvaites rezultatu 3–0 (įvarčius pelnė Eva Kolenová, Katarina Dugovicova, Katarina Strožová). 2006 m. lapkričio 23 d. žaidė rungtynėse prieš Liuksemburgą. Raimonda Bložytė išvedė lietuvaites į priekį, o Joëlle Leuchter išlygino rezultatą. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 1–1.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERDONNA
* lietuvosfutbolas.lt (Apie žaidėją)
Ana Borges

**Ana Boržiš** (; g. 1990 m. birželio 15 d.) – profesionali portugalų futbolininkė, galinti žaisti puolėja arba gynyboje.

## Karjera
Kitados priklausė Laura Santos jaunimo komandoms. 2007 m. karjerą pradėjo Laura Santos. 2008 m. persikėlė į Prainsa Zaragoza (Ispanija). Vėliau atstovavo Santa Clarita Blue Heat (JAV). 2013–2014 m. priklausė Atlético Madrid (Ispanija). 2014 m. perėjo į Chelsea (Anglija). 2016–2017 m. nuomos pagrindais perleista Sporting. Nuo 2017 m. priklausė Sporting.

Nuo 2025 m. vasaros atstovavo SL Benfica (Portugalija). 2025 m. liepos 1 d. oficialiai paskelbta, kad futbolininkė prisijungė prie klubo.

## Portugalijos rinktinė
Atstovavo Portugalijos WU-19 rinktinei. 2009 m. pakviesta į nacionalinę moterų rinktinę. 2009 m. kovo 4 d. debiutavo Algarvės taurės turnyro rungtynėse prieš Lenkiją. 2009 m. kovo 6 d. pelnė savo pirmąjį įvartė rungtynėse prieš Velsą ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 2–1.

2017 m. lapkričio mėn. rungtynės prieš Moldovą buvo šimtosios atstovaujant šalies nacionalinei moterų rinktinei.

## Laimėjimai
;  **Benfica**
* Campeonato Nacional Feminino:
* Taça de Portugal:
* Supertaça de Portugal:

;  **Sporting**
* Campeonato Nacional Feminino: 2016–2017, 2017–2018 m.
* Taça de Portugal: 2016–2017, 2017–2018, 2021–2022 m.
* Supertaça de Portugal: 2017, 2021, 2024 m.

;  **Chelsea**
* FA WSL: 2015 m.
* FA Women’s Cup: 2014–2015 m.

; **Asmeniniai įvertinimai:**
* Campeonato Nacional Feminino metų žaidėja: 2017–2018 m.

## Išnašos

## Nuorodos

* FPF svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
FMA AeC.1

**FMA AeC.1** – lengvasis bendrosios paskirtie orlaivis, 1931 m. sukurtas Argentinoje. Tai buvo vienas pirmųjų šioje šalyje sukurtų ir pagamintų savos konstrukcijos lėktuvų. Kūrėjai – Kordobos technikos instituto dėstytojų grupė. Gamintojas – karinės aviacijos įmonė Fabrica Militar de Aviones (FMA).

Konstrukciškai orlaivis buvo tradicinės konstrukcijos žemasparnis monoplanas su atvira kabina, fiksuota važiuokle su galiniu šliaužikliu. Naudoti varikliai *[[Armstrong Siddeley Genet Major]]*, išvystantis 140 AG (104 kW), arba *[[Armstrong Siddeley Mongoose]]*, išvystantis 150 AG (112 kW) su Taunendo žiedu.

Orlaivis buvo projektuojamas kaip trivietis (pilotas ir du keleiviai), su uždara kabina, tačiau vėliau, antrame egzemplioriuje, keleivių skaičius buvo sumažintas iki vieno. Keleivio vieta galėjo būti keičiama ir pertvarkoma į gulimą vietą medicininiams evakuaciniams skrydžiams.

Orlaivis buvo išbandytas 1931 m. spalio 28 d. Pilotas-bandytojas – José Honorio Rodríguez. Buvo sukurti du šio modelio orlaiviai. Antrąjį jų, gavusį pavadinimą „Tripanzo“, įsigijo ir kaip lavinimosi lėktuvą naudojo ir Argentinos karinės oro pajėgos (eskadrilė „Solar de Mayo“).

Nepaisant teigiamo įvertinimo, orlaivio kūrėjai negavo karinio užsakymo gaminti jį serijomis. Orlaivio pagrindu toliau buvo kuriamos jo modifikacijos C.2/C.3 ir MO.1.

Nepaisant populiarios nuomonės, AeC.1 nebuvo pirmasis Argentinoje sukurtas orlaivis; jo kūrėjus aplenkė Pablo Casteber ir jo sukurta orlaivių 910-I, 911-II, 912-III, 913-IV, 914-V, 915-VI, 915-VII serija ir markizas Raulis Pateras Pescara, sukūręs sraigtasparnius 2F, 2S, 4S ir kt.

## Techniniai duomenys
**Bendrosios charakteristikos**
* **[[Įgula]]:** vienas pilotas
* **Keleivių:** 2
* **Ilgis:** 7,75 m (25 pėdos 5 coliai)
* **[[Sparno mojis]]:** 12,00 m (39 pėdos 4 coliai)
* **Aukštis:** 3,16 m (10 pėdų 4 coliai)
* **Sparno plotas:** 16,9 m2 (182 kv. pėdų)
* **[[Svoris]]:**
** **[[Tuščios transporto priemonės svoris|tuščio]]:** 700 kg (1 540 svarų)
** **[[Maksimalus kilimo svoris|maksimalus kilimo]]:** 1 120 kg (2 470 svarų)
* **Jėgainė:** vienas 5 cilindrų radialinis variklis „Armstrong Siddeley Mongoose“, išvystantis 112 kW (150 AG) galią

**Skrydžio duomenys**

* **[[V greičiai|Greitis]]:**
** **maksimalus**: 180 km/h (110 mylių per valandą, 96 mazgai)
** **kreiserinis**: 171 km/h
* **Skrydžio nuotolis:** 1 300 km (810 mylių, 700 jūrmylių)
* **[[Skrydžio lubos]]:** 4 300 m (14 100 pėdų)
* **Kilimo greitis:** 3,3 m/s (660 pėdų/min.)

## Literatūra
* AE. C.1 prototipo, Crónicas y Testimonios.
* FMA Ae. C.1, C.2/C.3 и MO.1 // Мировая авиация : журнал. – 2011. – № 131. – ISSN 2071–1131
* 
* 

## Išnašos
Bedismcerlebis

**Bedismcerlebis** (; *bedi* 'likimas', *mcerlebi* 'rašantysis') – gruzinų mitologijos veikėjas, kurio buveinė esanti vėlių viešpatija.

Anot „Likimų knygos", Bedismcerlebis skaičiuojąs, kiek truksiąs žmonių gyvenimas. Einant į pabaigą žmogui suteiktam laikui, Bedismcerlebis duoda žinią pomirtinio pasaulio valdovui, o šiam įsakius, velionio siela apgyvendinama vėlių karalystėje (*suleti*).

Bedismcerlebis linkęs klysti, tad kai kada *suleti* atsiduria siela, kurios amžiui pasaulyje dar neatėjusi pabaiga. Tokiu atveju siela parkeliauja į kūną ir žmogus nugyvena likusius jam duotus metus. Kai kurie padavimai pasakoja apie žmones, vadinamus *mkvadarši čartuli*, kurie, patekę į vėlių karalystę ir parkeliavę šiapus, byloja apie tai, ką patyrę *suleti*.

## Šaltiniai
2026 m. Europos greitojo čiuožimo čempionatas

**2026 m. Europos greitojo čiuožimo čempionatas** – Tarptautinės čiuožimo federacijos organizuojamas geriausių Europos greitojo čiuožimo atletų čempionatas, kuris vyko sausio 9–sausio 11 d. Mazovijos Tomašuve, Lenkijoje.

## Medalininkai
### Vyrai

### Moterys

### Medalių lentelė

## Dalyvaujančios šalys

*  (4)
*  (6)
*  (6)
*  (1)
*  (2)
*  (1)
*  (3)
*  (13)
*  (1)
*  (22)
*  (20)
*  (11)
*  (5)
*  (1)
*  (4)
*  (1)
*  (1)
*  (6)
*  (13)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Blue Kumuls United FC

:: Nemaišyti su kitais klubais naudojančiais žymenis Blue Kumuls – Blue Kumuls Lae.

**Blue Kumuls United Football Club** arba **Blue Kumuls United F.C.**, o trumpiau vadinamas **Blue Kumuls United** – Papua Naujosios Gvinėjos futbolo klubas iš Port Morsbio. Dar žinomas kaip **Blue Kumuls Port Moresby**.

## Istorija
2025 m. rungtyniavo pajėgiausioje šalies lygoje – Papua New Guinea National Soccer League, tačiau tarp vienuolikos dalyvių liko paskutinėje vietoje.

## Laimėjimai
;  Nacionalinė lyga
:  **Čempionai (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai atstovavę  nacionalinei komandai
*  , puolėjas.
* 

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* [ facebook paskyra]
* [ SOCCERWAY]
* [ Transfermarkt]
* Globalsportsarchive
Breguet 910

**Breguet 910** – sklandančios bombos projektas, 1949 m. pradėtas bendrovės *Société anonyme des ateliers d’aviation Louis Breguet* inžinierių Georges’o Brunerio ir Jeano Brocard’o.

Orlaivis buvo 4,80 m ilgio ir 4 m sparnų mojo. Užtaisyta viena tona melinito (TNP) bomba, paleista iš daugiau kaip 5 000 m aukščio, galėjo pasiekti 800 km/h greitį ir nusklęsti apie 50 km.

Išskirtinė projekto ypatybė buvo įtemptojo betono sparnai, kurių kūrimui buvo pasitelktas tiltų inžinerijos specialistas ir šios medžiagos išradėjas Eugène’as Freyssinetas. Pasak Jeano Brocard’o ir Georges’o Brunerio, betono sparnas, sėkmingai išlaikęs aeronautinius bandymus, turėjo pranašumą – jo gamybos laikas, priklausomai nuo pagamintų vienetų skaičiaus, buvo 3–5 kartus trumpesnis nei metalinio sparno, o svoris buvo tik apie 15 % didesnis.

Projektas buvo nutrauktas 1954 m. dėl nuotolinio valdymo sistemos problemų.

## Išnašos
Ema Destinnová

**Ema Destinova** (), **Emi Destin** (*Emmy Destinn*), tikras vardas **Emilė Kitlova** (*Emilie Paulina Jindřiška Kittlová*); 1878 m. vasario 26 d. Prahoje – 1930 m. sausio 28 d. Česke Budejovicuose) – čekų operos dainininkė (dramatinis sopranas).

## Biografija

Emilė Kitlova gimė kalnakasybos verslininko, kultūros mecenato Emanuelio Kitlo (1844–1910) ir operos dainininkės Jindržiškos (*merg*. Šrutovos) (1859–1898) šeimoje. Vaikystėje mokėsi groti smuiku pas profesorių Ferdinandą Lachnerį, o būdama aštuonerių surengė pirmąjį smuiko koncertą. Ji 13-kos metų pradėjo lankyti dainavimo pamokas Prahoje, kur 1892–1996 m. mokėsi pas profesorę M. Loewe‑Destinn (mokytojos pavardė tapo dainininkės sceniniu vardu). Be to, ji studijavo vaidybą Prahos nacionalinio teatro dramos mokykloje.

1897 m. pirmą kartą pasirodė Dresdeno operos scenoje. Po sėkmingo debiuto gavo pasiūlymą dainuoti Berlyne, kur 1898–1908 m. atlikėja dirbo valstybės operoje. Koncertavo Londono „Covent Garden“ teatre (1904–1914 ir 1919 m.) ir Niujorko Metropoliteno operoje (1908–1916 ir 1920–1921 m.).

1911 m. jai buvo suteikta garbė dainuoti karaliaus Jurgio V ir karalienės Marijos karūnavimo ceremonijoje. Nuo 1901 iki 1924 m. ji vaidino Prahos nacionaliniame teatre, kuriame nuo 1908 m. buvo garbės narė. Ji dalyvavo Bairoito festivaliuose. 

Pirmojo pasaulinio karo metais grįžo į tėvynę. Būdama savo tautos patriote, ji buvo tarpininkė tarp pasipriešinimo judėjimų šalyje ir užsienyje. Už šią veiklą persekiota Austrijos policijos įtariant šnipinėjimu, jai buvo skirtas namų areštas. 

Baigusi aktyvią koncertinę veiklą, gyveno nuošalų gyvenimą savo pilyje Straže prie Nežarkos, tik retkarčiais pasirodydama viešumoje. Ji užsiėmė literatūrine veikla. Parašė knygą „Ve stínu modré růže “ (1930), autobiografinį romaną „Dr. Casanova“ (1900–1915), dramas „Rahel“ ir „Tůně“, sukūrė eilėraščių, dainų tekstų ir libretų.

## Vaidmenys

Sukūrė apie 80 vaidmenų. Svarbesni atlikti vaidmenys: Aida D. Verdžio „Aidoje“, Dona Ana V. A. Mozarto „Don Žuane“, Salomė R. Štrauso „Salomėje“, Liza	P. Čaikovskio „Pikų damoje“, Libušė B. Smetanos „Libušėje“, Marženka	B. Smetanos „Parduotojoje nuotakoje“, Senta	R. Vagnerio „Skrajojančiame olande“.

## Įamžinimas

* 1979 m. sukurtas filmas „Dieviškoji Ema“ (rež. Jiří Krejčík).
* 1984 m. dainininkės vardas suteiktas asteroidui *6583 Destinn*.
* 1996 m. išleistas 2000 Čekijos kronų banknotas su dainininkės portretu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Biography, discography, bibliography *kapralova.org*
* The Emmy Destinn Foundation
Biatlonas 2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

**[[Biatlonas]] [[2026 m. žiemos olimpinės žaidynės|2026 m. žiemos olimpinėse žaidynėse]]** vyko Pietų Tirolio arenoje, Rasene-Antholce, Italijoje. 

## Medalių lentelė

## Medalininkai

### Vyrai

### Moterys

### Mišrios rungtys

## Kvalifikacija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Pietų Tirolio arena

**Pietų Tirolio arena** (, ) – biatlono ir slidinėjimo kompleksas Rasene-Antholce, Italijoje. 2026 m. žiemos olimpinių žaidynių trasa biatlono varžyboms. 

## Istorija
Komplekso statyba prasidėjo 1969 m., o pirmosios varžybos įvyko 1971 m.

1975 m. stadione pirmą kartą surengtas pasaulio biatlono čempionatas. Nuolat rengiami biatlono pasaulio taurės etapai. Trasa ypatinga tuo, kad yra 1600 m virš jūros lygio – aukščiau už visas kitas trasas, kuriose vyksta pasaulio taurės varžybos. 2020 m. trasoje šeštą kartą vyko pasaulio biatlono čempionatas.

2006 m. kompleksas renovuotas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Edward William Rimkus

**Edvardas Viljamas Rimkus** (, 1913 m. rugpjūčio 10 d. Skenektadyje – 1999 m. gegužės 17 d. Long Biče) – lietuvių kilmės JAV bobslėjininkas, olimpinis čempionas.

## Biografija
Edvardas Rimkus gimė lietuvių išeivių šeimoje Skenektadyje, Niujorko valstijoje. Studijavo Šv. Lauryno universitete, kur žaidė amerikietišką futbolą ir dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. Universitete buvo išrinktas „L klubo" prezidentu ir 1938 m. vadovavo pirmakursių futbolo komandai kaip treneris. 1938 m. baigė universitetą, įgydamas fizikos specialybę. Vėliau dirbo inžinieriumi „General Electric" kompanijoje.

Edvardo Rimkaus bobslėjaus karjera buvo viena trumpiausių tarp visų amerikiečių olimpinių bobsliejininkų. Jis sportavo tik dvejus metus – 1947 ir 1948 m. Jo bobslėjaus karjera prasidėjo 1947 m., kai draugas jį įkalbėjo išbandyti šią sporto šaką. Per šį laiką jis spėjo užimti antrąją vietą 1947 m. AAU ir Šiaurės Amerikos keturviečių čempionate, kuris taip pat buvo atranka į 1948 m. olimpinę rinktinę.

1948 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Sankt Morice Rimkus, kartu su komandos draugais Francis Tyler, Patrick Martin ir William D'Amico, iškovojo aukso medalį keturvietėse rogėse. Po antrojo nusileidimo JAV komanda perėmė lyderių poziciją ir išlaikė ją iki pat finišo.

1996 m. Rimkus buvo įtrauktas į Šv. Lauryno universiteto sporto šlovės galeriją.

## Šaltiniai
Samuel Gouet

**Samuelis Guetas** (*Samuel Gouet*; g. 1997 m. gruodžio 14 d.) – kamerūno futbolininkas, atraminis saugas. Lietuvoje atstovauja Kauno rajono „Hegelmann“ klubui.

## Karjera
Žaidė gimtinėje, kur priklausė APEJES Academy. 2017 m. persikėlė į Europą ir prisijungė prie Rheindorf Altach (Austrija).

2021 m. birželio 23 d. pasirašė trejų metų trukmės sutartį su KV Mechelen (Belgija).

2023 m. liepos 26 d. persikėlė į FC Yverdon-Sport (Šveicarija).

Nuo 2024 m. vasaros atstovavo CSM Politehnica Iași (Rumunija). 2024–2025 m. sezone klubas tarp šešiolikos Liga I dalyvių liko tryliktoje vietoje ir dėl išlikimo kovojo pereinamosiose rungtynės. Po nesėkmingo pasirodymo iškrito į žemesnį divizioną. 2025 m. liepos mėn. futbolininkas paliko klubą.

### [[FC Hegelmann|Hegelmann]]
2026 m. sausio 10 d. oficialiai pranešta apie „Hegelmann“ klubo naujoką.

2026 m. vasario 28 d. debiutavo TOPLYGA rungtynėse prieš FC Džiugas. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje, o 78 minutę buvo pakeistas. Rungtynės baigėsi lygiosiomis 1–1.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Laimėjimai
;  su FC Hegelmann
* TBA

## Rinktinės
2016 m. sausio 6 d. debiutavo Kamerūno nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Ruandą. Susitikimas baigėsi lygiosiomis 1–1.

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė 
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Emanuelio Levino skveras

**Emanuelio Levino skveras** – skveras, esantis Kaune, Naujamiestyje, šalia Žaliakalnio funikulieriaus žemutinės stotelės prie V. Putvinskio gatvės, priešais sankirtą su A. Mickevičiaus gatve. Žaliakalnio pašlaitėje įsikūrusio skvero teritoriją iš rytų riboja buvusios Prancūzijos pasiuntinybės pastatas, kuriame veikia Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Emanuelio Levino centras. Vakarų pusėje skveras remiasi į Pranės Dubinskaitės namą ir funikulieriaus paviljoną. Šie pastatai priklauso saugomam tarpukario Kauno modernizmo architektūros paveldui. Kylanti į šlaitą erdvė patenka į lapuočių medžių paunksmę. Didelę dalį skvero užima šaligatvio plytelių danga, kuria juda funikulieriaus keleiviai. Vieta suskaidyta akmenų mūro atraminėmis sienelėmis, sudarančiomis kelias daugiakampes horizontalias aikšteles su veja, išsidėsčiusias skirtinguose lygiuose.

2015 m. gruodžio mėn. skveras pavadintas Kauno senamiestyje gimusio žydų ir prancūzų filosofo Emanuelio Levino (1906–1995) vardu. Šią idėją pasiūlė Lietuvos filologų draugija, kuri į miesto savivaldybę su tokiu prašymu kreipėsi 2015 m. liepą.

2025 m. skveras susilaukė menininkų dėmesio, kuriant ženklą UNESCO titulo įamžinimui Kaune. Viena iš siūlomų lokacijų pasirinkta vieta prie funikulieriaus. Tai skulptūra „Tulpė“ – stilizuotas, modernistinis ženklas, primenantis augančią tulpę arba „U“ raidę, simbolizuojančią UNESCO. Lengvai įsimenamas granitinis ženklas  ant tautinį ornamentą primenančių trinkelių žymi dviejų miesto modernizmo epicentrų – Žaliakalnio ir Naujamiesčio – jungtį.

## Istorija

Skvero vieta buvusioje Kalnų gatvėje susijusi su 1919 m. Lietuvos žvalgybininkų sėkme prieš lenkų pogrindininkus, ruošusius valstybinį perversmą. Čia, prie Nekrašų šeimos namo augusiame sode buvo slepiami Lenkų karinės organizacijos slapti dokumentai. Juos nurodytoje vietoje aptiko Lietuvos kariai, durtuvais badydami sodo žemę.

1986 m. vykdant funikulieriaus rekonstrukciją, jo kelyje vokiško profilio bėgiai buvo pakeisti į sovietinius, o prie žemutinės stotelės buvusioje S. Nėries (dabar V. Putvinskio) gatvėje išgriauti stovėję seni mediniai pastatai, įrengtas skveras. Tais pačiais metais šią vietą papuošė skulptoriaus Broniaus Zalenso dar 1968 m. sukurta bronzinė skulptūra „Mergaitė su dūdele“. 2023 m. prie šios skulptūros paminėtas žymios Lietuvos žvalgės, visuomenės veikėjos Marcelės Kubiliūtės 125-asis gimtadiens.

## Šaltiniai
Očokočis

**Očokočis** () – miško dievas gruzinų mitologijoje.

Očokočis negebąs kalbėti, tačiau žmonėms jo balso gausmas žadina pasibaisėjimą. Očokočio oda apžėlusi rusvais plaukais, nagai aštrūs ir ilgi, išgaląstą kirvį primena jo krūtinės išauga. Ja dievas perpus perskrodžia priešus.

Očokočį žmogui nudobus, po antro šūvio šis atgyja. Očokočio pastangos užsitarnauti Tkašimapos, miško viešpatės, meilę – populiarūs siužetai.

## Šaltiniai
Martin Uldal

**Martinas Uldalis** (, g. 2001 m. gegužės 23 d. Kristiansande, Norvegijoje) – norvegų biatlonininkas, olimpinis vicečempionas estafetėje.

## Karjera
Norvegijos rinktinėje nuo 2020 m. Dalyvavo jaunimo ir jaunių pasaulio čempionatuose, IBU taurėje. 2021–2022 m. sezone debiutavo pasaulio taurės varžybose – Holmenkolene sprinte užėmė 20 vietą. 2024–2025 m. sezone sprinte Ansi iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę. 2025 m. debiutavo pasaulio biatlono čempionate Lencerheidėje, geriausiai pasirodė sprinte, užimdamas 6 vietą. 2025 m. kovo 16 d. vienetų mišrioje estafetėje Pokljukoje pasiekė greičiausio šaudymo stovint rekordą – pataikė į visus taikinius per 12,5 sekundės.

2026 m. debiutavo žiemos olimpinėse žaidynėse, tapo vicečempionu estafetėje.

## Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.

### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio čempionatai

### Pasaulio taurė

:**[[2022–2023 m. biatlono pasaulio taurė|2022–2023 m.]] ir [[2023–2024 m. biatlono pasaulio taurė|2023–2024 m. sezone]] pasaulio taurės varžybose nedalyvavo*
:***nuo 2022–2023 m. sezono pasikeitė taškų skaičiavimo sistema*

### Asmeninės prizinės vietos

:**[[Biatlono pasaulio taurė|Pasaulio taurės]] rezultatai.*
:***Lentelių duomenys atnaujinti 2026-03-22.*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Martin Uldal, The Biatlon Family, IBU
Carl Robert Jakobson

**Karlas Robertas Jakobsonas** (; 1841 m. liepos 26 d. Tartu – 1882 m. kovo 19 d. Kurgja) – estų rašytojas, pedagogas, įtakingas XIX a. antrosios pusės estų tautinio atgimimo veikėjas.

## Biografija

Pradinį išsilavinimą įgijo tėvo vadovaujamoje Tormos parapinėje mokykloje (Jegevos apskritis). 1856–1859 m. baigė Janio Cimzės mokytojų seminariją Valkoje. Nuo 1859 iki 1862 m. buvo Tormos parapijos mokyklos mokytojas, nuo 1862 m. dirbo vokiečių vaikų mokytoju Kingisepe, nuo 1864 m. – mokytojas įvairiose mokyklose Sankt Peterburge, dėstė vokiečių kalbą.

1871 m. Jakobsonas persikėlė į Taliną, kur bandė gauti leidimą atidaryti savo laikraštį, bet nesėkmingai. Nuo 1872 iki 1874 m. jis užsidirbdavo pragyvenimui dirbdamas publicistu Vendros parapijoje. 1874 m. įsigijo sodybą netoli Kurgjos, pavertė ją pavyzdiniu ūkiu. Netrukus po to jis buvo išrinktas Pernu ir Viljandžio žemės ūkio sąjungos prezidentu.

## Kūrybinė veikla

1870 m. išleistas Jakobsono programinis kūrinys „Trys patriotiniai pranešimai“ (*Kolmes isamaa kõnes*). Jame autorius apibrėžė nacionalinio judėjimo svarbiausią uždavinį – tautinės kultūros ir švietimo plėtotę. Atliko svarbų vaidmenį, 1872 m. įkuriant Estijos literatų draugiją, kuri buvo įtakinga, XIX a. antroje pusėje veikusi estų organizacija. 1882–1892  m. buvo šios draugijos pirmininkas. 1878 m. jis įsteigė pirmąjį estų kalba leidžiamą politinį laikraštį „Sakala“. Leidinys greitai tapo gyvybiškai svarbiu kultūrinio atbudimo propaguotoju. Savo publicistikoje pasisakė už reformas Livonijoje, ragino estus reikalauti lygių politinių teisių su baltvokiečiais, panaikinti privilegijuotą Baltijos vokiečių bajorų padėtį.

Savo publicistinius kūrinius 1865–1871 m. spausdino laikraštyje „Eesti postimees“, 1878–1883 m. – paties Jakobsono Viljandyje leidžiamame laikraštyje „Sakala“. Parengė vadovėlių ir mokymo priemonių estų mokykloms, išleido pirmąjį estų kalba parašytą žemės ūkio vadovėlį, ūkininkavimo patarimus, natų rinkinius estų chorams. Sukūrė patriotinių eilėraščių (rinkinys „Lauliku C. R. Linnutaja laulud“, 1870), vieną pirmųjų estų dramų „Arthur ja Anna“, 1872 m.

## Muziejus

1948 m. Jakobsono šeimos dvare Kurgjoje įkurtas memorialinis muziejus. Pagrindiniuose pastatuose įrengta ekspozicija, kurioje pristatomas rašytojo gyvenimas ir veikla. Muziejus skirtas supažindinti su Estijos kaimu Jakobsono gyvenimo laikotarpiu, todėl čia veikia ūkis, kuriame auginami gyvuliai ir dirbama žemė.

1982 m. Estijos TV sukurtas filmas „Carl Robert Jakobson“ (rež. Mati Põldre. Nuo 1992 iki 2010 metų jo portretas puošė didžiausią Estijos banknotą – 500 kronų. 


Vanemuine.jpg|Natų rinkinys estų chorams, 1869 m.
C. R. Jakobson´i "Kooli Lugemise raamat", I jagu. 1889.a., photo499.jpg|1889 m. išleista knyga
Kurgja talu kalmistu 03.jpg|Antkapinis paminklas Kurgjos kapinėse 
C.R. Jakobsoni mälestuskivi.jpg|Atminimo akmuo Pernu
EEK-500krooni-front.jpg|500 Estijos kronų


## Literatūra

* Rinktiniai darbai I-II, sud. Rudolf Põldmäe. Estijos valstybinė leidykla. Talinas, 1959 m. (estų k.).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Jakobson, Carl Robert (Estijos biografinių duomenų bazė).
Švenčiausiosios Jėzaus Širdies bazilika

**Švenčiausiosios Jėzaus Širdies bazilika** (dar vadinama ***Sacré-Cœur bazilika***; ) – Romos katalikų bazilika Paryžiuje, pastatyta Monmartro kalvos viršūnėje. Vienas žinomiausių Paryžiaus simbolių, stovi ~130 m aukštyje virš jūros lygio, nuo jos atsiveria plati miesto panorama. Nuo 1885 m. čia be pertraukos vyksta nuolatinė Švč. Sakramento adoracija.

## Istorija
Idėja statyti šventyklą, susijusią su Švenčiausiosios Jėzaus Širdies pamaldumo tradicija, kilo Prancūzijoje po 1870 m. Prancūzijos–Prūsijos karo pralaimėjimo. 1873 m. liepos 24 d. projektas buvo paskelbtas visuomenės naudai (*d’utilité publique*) priimtu įstatymu, o vėliau surengtas architektūrinis konkursas. Prancūzijos kultūros ministerijos duomenimis, bazilikos atsiradimo kontekstas taip pat siejamas su 1871 m. Paryžiaus komunos įvykiais.

Statyba pradėta 1875 m. ir tęsėsi iki 1914 m., o bazilika pašventinta 1919 m. (po Pirmojo pasaulinio karo).

2022 m. gruodžio 13 d. bazilika (kartu su priklausiniais ir Luizos Mišel aikšte bei šlaitu) buvo priskirta Prancūzijos saugomiems istoriniams paminklams (*monument historique*).

## Architektūra
Bazilika suprojektuota neoromaniniu–neobizantiniu stiliumi – tai neoromaninė architektūra, papildyta bizantiniais elementais. Pastato išorė pasižymi balta spalva, kuri siejama su naudotu travertino tipo kalkakmeniu („Château-Landon“ akmuo); šis akmuo, veikiamas lietaus, išskiria kalcitą ir taip palaiko šviesų fasado atspalvį.

## Interjeras ir menas
Bazilikos interjero pagrindinis akcentas – didžiulė choro (apsidės) mozaika „Kristus šlovėje“. Prancūzijos kultūros ministerijos duomenimis, prie šios mozaikos kūrimo prisidėjo keli autoriai. Paryžiaus turizmo informacijos šaltiniai nurodo, kad tai didžiausia mozaika Prancūzijoje, kurios plotas siekia apie 480 m².

## Varpai
Bazilikos varpinėje kabo varpas „Savoyarde“ – didžiausias pagal svorį Prancūzijos varpas, nulietas 1891 m. ir sveriantis apie 18&nbsp;835 kg.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Tkašimapa

**Tkašimapa** () – miško valdytoja, miško žvėrių viešpatė gruzinų mitologijoje.

Įsivaizduota kaip gražuolė auksiniais (kai kada juodais) plaukais, jos buveinė – miškas. Tkašimapa nulemianti, kaip klostysis medžioklė. Su medžiotoju ją sieja slėpiningi meilės saitai. Tkašimapa medžiotojui atima gyvastį, šiam neišsaugojus paslapties (kai kada paverčia akmeniu), o jo šeimą pragaišina. Očokočis siekia užsitarnauti Tkašimapos meilę, tačiau ši dėl jo smurto miršta. Esama versijų, anot kurių, Tkašimapa pasislepia, pagelbstint vienam medžiotojui.

Tkašimapos vaizdinys neretai gretinamas su Dali ir pasakišku „miško moters personažu“.

## Šaltiniai
Vedad Radonja

**Vedadas Radonja** (*Vedad Radonja*; g. 2001 m. rugsėjo 6 d.) – Bosnijos ir Hercegovinos futbolininkas, kairiojo krašto gynėjas. 

## Karjera
Kitados priklausė FK Željezničar Sarajevo jaunių, jaunimo komandoms. Vėliau persikėlė į Zagrebo „Dinamo“. Šio Kroatijos klubo jaunimo ugdymo sistemos auklėtinis 2019 m. debiutavo Dinamo Zagreb II komandoje. 

2020 m. rugsėjo 18 d. perėjo į Atėnų AEK. Sudaryta penkerių metų trukmės sutartis. 2024 m. rugpjūčio 19 d. nuomos pagrindais perleistas Lamia klubui. 2025 m. vasarą tapo laisvuoju agentu.

2026 m. sausio 11 d. pranešta, kad futbolininkas atstovaus „Hegelmann“ klubui.

2026 m. vasario 22 d. oficialiai debiutavo klube TOPLYGA rungtynėse prieš Gargždų Bangą. Susitikimą pradėjo startinėje sudėtyje, o 83 min. buvo pakeistas. Rungtynės baigėsi varžovų pergale rezultatu 2-0.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Išnašos

## Nuorodos
* toplyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Ezas

**Ezas** () – miestelis Prancūzijoje, Pajūrio Alpėse, Provanso–Alpių–Žydrojo Kranto regione. Komuna priklauso Nicos apygardai (*arrondissement*) ir Bosolėjo kantonui, taip pat yra metropolio „Nicos Žydroji pakrantė“ () dalis. Yra Prancūzijos Rivjeroje, tarp Nicos ir Monako apylinkių.

Komunos teritorija driekiasi nuo Viduržemio jūros pakrantės (kur yra gyvenvietė/kvartalas *Èze-Bord-de-Mer*, siejama ir su *Èze-sur-Mer* pavadinimu) iki ant uolėto šlaito įsikūrusio viduramžiško Ezo kaimo (*Èze-Village*).

## Turizmas
Vienas žymiausių lankytinų objektų – Ezo egzotinis sodas (*Jardin exotique d’Èze*), įrengtas buvusios viduramžių tvirtovės vietoje ir garsėjantis Viduržemio jūros pakrantės panorama. Egzotinis sodas (*Jardin exotique d’Èze*) yra apie 10 km nuo Nicos ir įrengtas maždaug 429 m virš jūros lygio.

Tarp pakrantės ir Ezo kaimo taip pat žinomas pėsčiųjų maršrutas „Nyčės takas“ (). Regiono turizmo šaltiniai nurodo, kad takas pavadintas filosofo Frydricho Nyčės vardu: jis XX a. 9-ajame dešimtmetyje (nuo 1883 m.) ne kartą lankėsi Žydrojoje pakrantėje, o šiuo stačiu keliu esą vaikščiojo kurdamas; tame pačiame šaltinyje teigiama, kad čia jis sukūrė trečiąją „Taip kalbėjo Zaratustra“ dalį.

## Gyventojai
Pagal Prancūzijos statistikos instituto (INSEE) duomenis, 2022 m. Eze gyveno 2 155 gyventojai; komunos plotas – apie 9,5 km².

## Išnašos