Kuršėnų mūšis

**Kuršėnų mūšis** () – 1915 m. gegužės 15–20 d. (pagal Grigaliaus kalendorių) Kuršėnų apylinkėse vykusi kovų serija tarp Vokietijos imperijos ir Rusijos imperijos kariuomenių, Rusijos kontrataka prieš iki tol sėkmingai besiveržusias vokiečių pajėgas, vienas Pirmojo pasaulinio karo mūšių, Šiaulių-Rygos operacijos dalis, vienas 1915 m. gegužės-liepos mėn. vykusio Šiaulių mūšio epizodų.

## Priešistorė
1915 m. kovo mėnesį išstūmusi į Rytprūsius įsiveržusias Rusijos pajėgas, balandžio pradžioje Vokietijos kariuomenė šiaurinėje Rytų fronto dalyje pradėjo sėkmingą kontrpuolimą, gavusį Šiaulių-Rygos operacijos pavadinimą.

Laimėjusi Tauragės mūšį, Vokietijos 8-oji armija iš Klaipėdos krašto pradėjo naują puolimą trimis kryptimis. Iš Klaipėdos pusės puolusi grupuotė užėmė Plungę, Telšius ir pasuko Mažeikių link. Nuo Jurbarko puolusi Vokietijos 3-ioji kavalerijos divizija balandžio 27 d. pasiekė Skaudvilę, o Bavarijos kavalerijos divizija užėmė Raseinius, vėliau - Radviliškį ir Šeduvą. Iš Tilžės žygiavusi grupuotė per Tauragę pasuko Šiaulių link. 

Rusijos pajėgos, kurių dauguma kovo pabaigoje buvo įsitvirtinę į šiaurę nuo Tauragės, pasitraukė į Kelmę. Balandžio 28 d. dvi divizijos kartu su 6-ąja kavalerijos divizija pasiekė rajoną į rytus nuo Kelmės, per dvi dienas įveikusios 75 km. Iki gegužės 1 d. Vokietijos kariuomenė užėmė Liepojos geležinkelio atkarpą nuo Mažeikių iki Radviliškio. Balandžio 30 d. vokiečiai užėmė Šiaulius, kuriuos padegė besitraukiančios Rusijos pajėgos. 6-oji ir 3-oji kavalerijos divizijos mėgino tęsti puolimą link Mintaujos (Jelgavos), tačiau, nepavykus palaužti Rusijos kariuomenės pasipriešinimo, jos atsitraukė į pietus, paskui į rytus iki Ventos upės.

Vokiečių 78-oji ir 6-oji atsargos divizijos įsitvirtino Šiauliuose. Rusijos kariuomenė, jau atsigavus po pavasario nesėkmių Žemaitijoje, pamėgino surinkti pakankamas pajėgas ir sustabdyti Vokietijos puolimą bei atsiimti Šiaulius, kas sąlygojo iki 1915 m. birželio mėn. vykusią mūšių seriją į šiaurės vakarus nuo Šaulių. Vokiečių pusei teko mesti papildomus rezervus: 8-ąją kavalerijos diviziją ir 2-ąją kavalerijos diviziją, taip pat 1-ąją atsargos diviziją ir silpnesnę „Beckmann“ diviziją. Pastiprinimas buvo toks didelis, kad šios ir Lauenšteino armijos grupės kariuomenės buvo sujungtos į Nemuno (Niemen) armiją, kuriai vadovavo Otto von Below. Nepaisant to, vokiečiai nusprendė, kad Šiaulių nepavyks išlaikyti. Nors 78-oji atsargos divizija turėjo patogias gynybines pozicijas, tačiau jai į pagalbą judėjusi 6-oji atsargos divizija miesto dar nebuvo pasiekusi. Tuo metu iš pietryčių jau artėjo rusų 56-oji atsargos divizija, o iš šiaurės rytų – rusų 38-oji pėstininkų divizija. Vengdami apsupimo vokiečiai 1915 m. gegužės 10 d. vakare pasitraukė iš Šiaulių.

## Mūšio eiga
Pasitraukusi iš Šiaulių Vokietijos 78-oji atsargos divizija užėmė pozicijas už septynių kilometrų į pietvakarius nuo miesto. Gegužės 12 d. ji savo artilerija sustabdė kontratakavusias Rusijos pajėgas. Pasinaudojusi kilusia sumaištimi Vokietijos 6-oji rezervo divizija pradėjo plataus mąsto puolimą kairiuoju sparnu, paėmė apie 1400 belaisvių. Tolimesnį Vokietijos pajėgų veržimasi sustabdė iš Mintaujos (Jelgavos) atžygiavusi Rusijos 17-oji pėstininkų divizija (XIX korpusas), o prie Kuršėnų artėjančios 1-osios atsargos divizijos laukta tik gegužės 13 d. Todėl vakare kairysis sparnas buvo atitrauktas, kad galėtų aplenkti puolantį priešą.

Gegužės 14 dieną Vokietijos 1-osios atsargos divizijos kairysis sparnas prie Kužių ir Noreikių susidūrė su Rusijos 38-osios divizijos dešiniuoju sparnu. Vokietijos 6-oji kavalerijos divizija sugebėjo sumaniai ją apeiti šiauriniu sparnu ir pasiekti Rusijos pajėgų užnugarį. Kužių-Noreikių linijoje užsimezgė pirmosios sunkios kautynės. Bevieliu telegrafu gavusi pranešimą apie didelių rusų pajėgų judėjimą iš Joniškio, Vokietijos 78-oji ir 6-oji atsargos divizijų vadovybė įsakė atsitraukti į savo išeitines pozicijas, o neseniai atvykusi 1-oji atsargos divizija, priešo netrukdoma, užėmė pozicijas į rytus nuo Kuršėnų.

Gegužės 16 d. rusų pajėgos prie Raseinių forsavo Dubysą. Joms stabdyti Vokietijos karinė vadovybė pasiuntė 78-oji atsargos diviziją. Tai reiškė, kad 6-ajai kavalerijos divizijai teko ginti apie 26 km pločio fronto ruožą į vakarus nuo Rėkyvos ežero (tolimiausio šio ruožo tašku vokiškuose šaltiniuose nurodoma neidentifikuojama vietovė *Abszurj*). Rusijos karinė vadovybė greičiausiai ne iš karto sužinojo apie šį vokiečių pajėgų atsitraukimą, todėl prieš sąlyginai silpnas vokiečių pajėgas artimiausias kelias dienas vykdė atsargią žvalgybą mūšiu. Šios žvalgybos išdavoje Rusijos karinė vadovybė nusprendė, jog efektyviausia bus atakuoti Vokietijos 1-osios atsargos divizijos pozicijas prie Kuršėnų ir 6-osios atsargos divizijos šiaurinį sparną. Šį puolimą palaikė iš Liepojos atžygiavusi rusų 3-ioji kavalerijos brigada.

Gegužės 18 ir 19 dienomis Vokietijos pajėgų vadovybė bevieliu telegrafu gavo pranešimus apie priešo pajėgų telkimąsi Joniškyje, Akmenėje ir Salduje. Vokietijos pajėgų vadovybė 1-ajai atsargos divizijai iškėlė užduotis išlaikyti kelią iš Kuršėnų į Šiaulius, tol kol prie Raseinių bus sustabdytas Rusijos pajėgų prasiveržimas. Gegužės 19 d. rusų 17-oji ir usūrų 39-oji divizijos, sustiprintos usūrų kavalerijos brigadomis, pradėjo forsuoti Ventos upę. Užsimezgus Ventos mūšiui Vokietijos pajėgoms kilo apsupimo grėsmė. Galiausiai miesto gynėjai – grenadierių pulkas „Kaizeris Frydrichas Vilhelmas IV“ (1-oji Pamario divizija) gegužės 20 d. atsitraukė iš Kuršėnų apylinkių.„*Be jokios abejonės, įsakymas atiduoti Kuršėnus buvo duotas reikiamu momentu, bet ir paskutiniu metu. Bet kokios ilgesnės dvejones kur kas pranašesnio priešo planuojamos atakos metu greičiausiai būtų pasibaigusios grenadierių apsupimu iš trijų pusių ir Ventos upe už nugaros*.“Nors Kuršėnuose nuo 1886 m. veikė ugniagesių draugija, kovų metu gaisrininkai buvo išsislapstę, todėl nuo artilerijos apšaudymo buvo sugriauta ir kilusiuose gaisruose sudegė 2/3 Kuršėnų namų, medinė šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, liko tik mūrinis jos bokštas.

Kuršėnų mūšyje Rusijos pajėgoms pavyko sustabdyti Vokietijos pajėgų judėjimą į šiaurę ir apginti Šiaulius. Vokietijos kariuomenė Šiaulių puolimą atnaujino liepos mėnesį. Šiuo puolimo metu, liepos 14 d. prie Kuršėnų įvyko dar vienas Vokietijos ir Rusijos pajėgų mūšis.

## Išnašos

## Literatūra

# Bradley, Dermot (Hrsg.), Wegner, Günter: *Stellenbesetzung der Deutschen Heere 1815–1939.* Band 1: *Die Höheren Kommandostellen 1815–1939.* Biblio Verlag. Osnabrück 1990. .
# von Gottberg, Döring, Erinnerungsblätter deutscher Regimenter, Band 256, Das Grenadier-Regiement König Friederich Wilhelm IV, (1. Pommersches) Nr 2 im Weltkriege, Oldenburg 1918.
# Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs. Militär-Verlag. Berlin 1927.
# Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army Which Participated in the War (1914–1918). United States War Office as War Department Document No. 905. Office of the Adjutant. 1920.
# Lietuva Pirmojo pasaulinio karo metais (1914–1918), Visuotinė lietuvių enciklopedija