Nesterovo rajonas

**Nesterovo municipalinis rajonas** (; 1946–2008 m. ***Nesterovo rajonas***, ) – Kaliningrado srities (Rusijos Federacija) administracinis vienetas srities pietryčių dalyje. Rajono centras – Nesterovas ().

Rajono istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 62 paminklai. Tarp jų Stalupėnų bažnyčia, Kristijono Donelaičio memorialas Tolminkiemyje. Turistų mėgstama vieta Vištyčio ežeras, Trakėnų žirgynas.

## Geografija

Ribojasi rytuose su Lietuvos Respublikos Vilkaviškio rajono savivaldybe, pietuose su Lenkijos Respublika, vakaruose su Ozersko ir Gusevo rajonais, šiaurėje su Krasnoznamensko rajonu.

Rajono plotas 1062 km², iš jų 28 100 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – durpės, eksportuojamos ir į užsienį, statyboms tinkantis smėlis.

## Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Stalupėnų rajonas (), kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Stalupėnų apskritį. 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ rajonas pavadintas Nesterovo rajonu.

Vykdant savivaldos reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Nesterovo municipalinis rajonas.

## Gyventojai

1939 m. Stalupėnų apskrityje buvo 175 gyvenvietės su 40 823 gyventojais. Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant karo frontams pasitraukė į Vakarus. 1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.

2011 m. Nesterovo rajone buvo 54 gyvenvietės, iš jų vienas miestas Nesterovas. 2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 11 337 gyventojai, 2010 m. – 16 996, 2011 m. – 16 219 gyventojų.

## Ekonomika

Pagrindinės gamybos šakos susiję su žemės ūkio produkcijos perdirbimu, nes rajono žemdirbiai užaugina gausius derlius. Be to yra žuvies perdirbimo įmonė. Pagrindinė eksporto produkcija – durpės.

## Apylinkės

Atstovaujamasis organas – Nesterovo rajono deputatų taryba, į kurią nuo 2010 m. 16 deputatų renkama 5 metams. Taryba iš savo narių renka tarybos pirmininką. Vykdomasis organas – rajono administracija, kuriai vadovauja 5 metams renkamas administracijos vadovas.

Vykdant municipalinę reformą 2008 m. birželio 30 d. Kaliningrado srities įstatymu Nr. 256 rajone sudaryti savivaldūs administraciniai vienetai, renkantys savo tarybas:
* Nesterovo miesto gyvenvietė – 1 miestas Nesterovas,
* Iljušino kaimo gyvenvietė,
* Prigorodnojės kaimo gyvenvietė,
* Čistyjė Prudų kaimo gyvenvietė.

Rajono teritorijoje iki 2008 m. buvo šios apylinkės, kurios rinko savo tarybas:  

## Vietovardžiai

Ne visos gyvenvietės turėjo originalius pavadinimus lietuvių, lenkų ar prūsų kalba. Oficialiuose Prūsijos gyvenviečių sąrašuose dažniausiai kito tik vietovių statusas: *Gut* – viensėdis arba dvaras, *Adlig* – kilmingas dvaras, *Königlich* – karališkasis dvaras. 1929 m. daugelis šių bajoriškų priedėlių buvo panaikinta, o 1938–1939 m. pakeisti vokiečiams sunkiai besuprantami ir dar sunkiau tariami, nors vokiškai ir transformuoti senieji pavadinimai.

1945 m. rusų okupacinė karinė valdžia buvo sugrąžinusi iki 1938 m. buvusius vietovardžių pavadinimus, nes vokiečių pakeisti pavadinimai nesiderino su rusų kariniuose žemėlapiuose pažymėtais senaisiais prūsiškais ir lietuviškais vietovių pavadinimais. Tačiau 1947 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku pakeitus rajono didesnių gyvenviečių pavadinimus, buvo pakeisti ir mažųjų gyvenviečių, dažniausiai buvusių dvarų, pavadinimai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Губин А.Б. Топонимика Калининграда. Реки и водоемы // Калининградские архивы. – Калининград, 2007. – Вып. 7. – С. 197–228.
* Населенные пункты Калининградской области: краткий спр. / Ред. В.П. Ассоров, В.В. Гаврилова, Н.Е. Макаренко, Э.М. Медведева, Н.Н. Семушина. – Калининград: Калинингр. кн. изд-во, 1976.
* Населенные пункты Калининградской области и их прежние названия = Ortsnamenverzeichnis Gebiet Kaliningrad (nordliches Ostpreussen) / Сост. Е. Вебер. – Калининград: Нахтигаль, 1993.