open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Muay Thai

**Muay Thai** () – kovos menas, išsivystęs apie 1600 m. Siame (dabartinis Tailandas) šios šalies kariams ginant savo žemę nuo užkariautojų. Vėliau, geriausius karius atrenkant kovoms prieš kaimyninių šalių karius, *Muay Thai* išsivystė kaip sporto šaka. Jo iki šiol yra mokoma Tailando armijoje.

*Muay Thai* kovos vyksta grojant muzikai. Prieš kiekvieną kovą sportininkas atlieka ritualinį šokį *Ram Muay*, kurio metu dėkoja mokytojui, tėvams ir dievams, suteikusiems galimybę kautis ringe.

## Istorija
Rašytiniuose šaltiniuose *Muay Thai* pirmą kartą paminėtas apie 1560 m. Tailando kariai tada buvo mokomi kovoti ne tik su ginklu rankose, bet ir, jo netekus, be ginklo. Suklestėjimo viršūnę *Muay Thai* pasiekė XVIII a. pradžioje. Tuo metu *Muay Thai* varžybose nebūdavo jokių svorio kategorijų ar apribojimų, jokios taisyklės neegzistavo, kovos pasižymėjo ypatingu žiaurumu. Jos vykdavo bet kur: aikštėje, gatvėje, ant žolės ar žemės. Kova galėjo tęstis keletą valandų. Kovotojai apsivyniodavo rankas kanapių pluoštu, vėliau – odos raiščiais.

*Muay Thai* kaip sporto šaka pripažinta 1929 m. Tradiciniai rankas juosiantys diržai pakeisti europinio tipo pirštinėmis. Sportininkams kovos metu leidžiama dėvėti elastinius raiščius, kurie apsaugo čiurnos sąnarį, rankos apvyniojamos tvarsčiais, kurių ilgis 2,5 m., plotis 5 cm, privalomos dantų bei lytinių organų apsaugos, sportinės trumpikės ir leista tvarstytis kojas. Kova vyksta ringe 6 x 6 m.

Įvestos svorio kategorijos bei apribotasis kovos laikas iki 5 raundų po 3 min. Be teisėjo ringe atsirado dar 3 šoniniai teisėjai. Įvedus taisykles uždrausti imtynių elementai, smūgiai galva, smaugimai bei gulinčio varžovo atakavimai. Pergalė skiriama už nokautą, pagal taškus, varžovui pasidavus.

Europoje pirmieji *Muay Thai* kultivuoti pradėjo Nyderlandų sportininkai. Kitose pasaulio šalyse Tailando boksas populiariu tapo apie 1980 m. Šiuo metu sunku būtų rasti nors vieną pasaulio šalį, kurioje nebūtų kultivuojamas *Muay Thai*.

Į Lietuvą *Muay Thai* atkeliavo 1990 m. spalio 11 d. Klubas „Titanas” Kaune – pirmasis klubas šalyje, kuriame pradėtas treniruoti *Muay Thai*.

*Muay Thai* kaip ir daugelis kitų kovos menų yra ne vien sporto šaka, bet kartu ir gyvenimo būdas. *Muay Thai* praktikuojantys žmonės sustiprėja ne tik fiziškai, bet ir moraliai, emocionaliai.

## Nuorodos
 
* Muay tai istorija
* Muay Thai
Santaros-Šviesos federacija

**Santaros–Šviesos federacija** – liberalios krypties lietuvių išeivių organizacija.

Federacija susikūrė 1957 m. JAV, susijungus 1947 m. Tiubingene (Vokietija) įkurtam akademinio jaunimo, studijavusio Tiubingeno universitete, sambūriui „Šviesa“ ir 1954 m. JAV įkurtai liberalinio jaunimo organizacijai „Santara“. Pagrindiniu organizacijos siekiu buvo ir tebėra siekis išlaikyti lietuvybę išeivijoje. Sovietmečiu organizacija „Santara–Šviesa“ tapo žinoma, po to, kai pasisakė už ryšių palaikymą su okupuota Lietuva. Tuo metu kitos lietuvių išeivių organizacijos tokiai veiklai nepritarė ir siūlė bendrauti tik su Lietuvoje gyvenusiais artimaisiais.

Federacijos iniciatoriumi buvo Vytautas Kavolis, ėmęsis įgyvendinti prof. Stepono Kairio šūkį Lietuvos šviesuomenei, pasitraukusiai į Vakarus – „Veidu į Lietuvą". Aktyviausi nariai – Jonas Kiznis, Petras Tunkūnas, Valdas Adamkus, Egidijus Aleksandravičius, Kazys Almenas, Darius Kuolys, Arnas Liauksminas, Algis Mickūnas, Rein Raud, Gintaras Varnas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Jubiliejaus minėjimas 
* Santaros-Šviesos puslapis
* Santaros-Šviesos Facebook puslapis
Plinkšės

**Plinkšės** – kaimas Mažeikių rajono savivaldybėje, šiauriniame Plinkšių ežero krante. Seniūnaitijos centras. Veikia Plinkšių senelių globos namai (anksčiau Plinkšių pagrindinė mokykla), biblioteka, išlikę dvaro pastatų ansamblis ir parkas (XVIII a.): prie ežero stovi grafų Pliaterių rūmai (kultūros paminklas nuo 2008 m.; dabar čia veikia poilsio namai-viešbutis), išlikęs K. Pliaterio kapas.

## Istorija

Kaimas pirmą kartą minimas 1717 m.

## Konstantino Pliaterio kapas

Prie Plinkšių ežero išlikęs grafo Konstantino Pliaterio (1847–1899) kapas. Pasakojama, kad grafas buvęs palaidotas gretimame *Švedkapyje*, o naktį giminės slapčia jį išvežę į bendrą giminės kapavietę. Žmona to nežinojo ir pastatė paminklą, kuris buvo aptvertas tvorele, o kapavietė apsodinta medžiais. Priėjimas prie kapo iš abiejų pusių apsodintas eglėmis. Ant paminklo yra užrašas: “S.+P./KONSTANTY/HRABIA BROEL PLATER/27.Stycznia 1847-26.Sierpnia 1899”. Apačioje pasirašė paminklo autorius: „A. Volz, Riga“. Nuo paminklo nudaužtas kryžius. Antkapinėje plokštėje įrašų nėra.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Apie Plinkšes 
* Nekomercinis Plinkšių tinklalapis, galerijos
Dwight Eisenhower

**Dvaitas Eizenhaueris** (, pilnas vardas: , 1890 m. spalio 14 d. Teksase – 1969 m. kovo 28 d.) – JAV kariškis, politikas, prezidentas. 1949 m. tapo pirmuoju NATO (*North Atlantic Treaty Organization*) Vyriausiuoju kariuomenės vadu.

## Biografija
Dvaitas Eizenhaueris gimė Teksase 1890 m. spalio 14 d. Jo tėvas Deividas Džeikobas Eizenhaueris turėjo kolonijinių prekių parduotuvę. Vaikystę ir jaunystę D. Eizenhaueris praleido Abiline (Kanzase).
Šeimos materialinė padėtis buvo nebloga, bet D. Eizenhaueriui teko pajusti ir skurdo skonį. Todėl kiti berniukai erzindavo jį dėl nudriskusių drabužių ir motinos pasiūtų batų.

Besimokydamas mokykloje Dvaitas išsiskyrė kaip geras futbolininkas. Išgirdęs apie galimybę nemokamai mokytis Vest Pointo karo akademijoje ėmė ruoštis stojimui į ją. Tėvas tokiam jo pasirinkimui neprieštaravo, tačiau kur kas sunkiau buvo susitarti su motina. Besimokydamas akademijoje jis niekuo neišsiskyrė iš kitų kursantų ir baigė ją būdamas 65-as iš 170 kursantų. Po akademijos D. Eizenhaueris buvo išsiųstas į Teksasą, kur sutiko būsimą žmoną Mari Ženevą Dud (*Marie Geneva Doud*).

Dvaitas ir Mari Eizehaueriai 1916 m. susituokė. Tuo metu Dvaitas buvo armijos leitenantas. Ištekėjusi Mari greitai prisitaikė prie gyvenimo karinėse bazėse ir dvidešimt aštuonis kartus drauge su vyru kėlėsi iš vienos vietos į kitą. Tapusi pirmąja ponia, Mari Eizenhauer niekuo nesiskyrė nuo kitų XXa. 5-ojo dešimtmečio moterų. Kaip prezidento sutuoktinė, ji turėjo planuoti priėmimus ir prižiūrėti Baltųjų rūmų aptarnaujantį personalą. Pirmoji ponia brangino savo asmeninį gyvenimą ir viešai pasirodė tik keletą kartų.

Vėliau D. Eizenhaueris tapo tankų bataliono vadu. Per Pirmąjį pasaulinį karą jis reikalavo paskyrimo į užsienį, tačiau armijos vadovybė įsakė jam karo metu būti apmokymo instruktoriumi. 1932 m. majoras D. Eizenhaueris prisijungė prie Daglaso Makarturo ir padėjo generolui išvaikyti Pašalpų žygį.

Per Antrąjį pasaulinį karą generolas Eizenhaueris vadovavo Sąjungininkų pajėgoms Šiaurės Afrikos, Sicilijos ir Italijos mūšiuose. 1943 m. gruodžio mėnesį prezidentas F. Ruzveltas paskyrė jį vyriausiuoju Sąjungininkų vadu. D. Eizenhaueris suplanavo sąjungininkų išsilaipinimą Normandijoje, bet pats jam nevadovavo.

D. Eizenhaueris išlaikė kampanijos metu duotą pažadą vykti į Korėją, kur bandė atnaujinti užstrigusias taikos derybas. Išrinktas, bet dar nepradėjęs eiti pareigų, 34-asis JAV prezidentas grasino išplėsti karą į Kiniją ir netgi panaudoti nelabai galingus atominius ginklus. Nepaisant to, derybos užsitęsė dar septynis mėnesius, o paliaubos buvo pasirašytos 1953 m. liepos 27 d.

|-
Adomas Lastas

**Adomas Lastas-Lastauskas** (slapyvardis *Adomas Juodasai*, 1887 m. spalio 18 d. Išlandžiuose, Marijampolės rajonas – 1961 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos teisininkas, poetas modernistas, vertėjas.

## Biografija
Vaikystėje padėjo knygnešiams gabenti ir slėpti draudžiamas knygas lietuviškais rašmenimis. Pasibaigus spaudos draudimui platino socialdemokratų spaudą.

Baigęs Suvalkų gimnaziją, 1908–1911 m. studijavo Maskvos universiteto Teisės fakultete, lankė A. Šaniavskio Liaudies universiteto lietuvių kalbos ir literatūros kursus. 1911 m. žurnalų „Visuomenė“, vėliau – „Aušrinė“ bendradarbis. 1910–1913 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje, gavo karininko laipsnį. 1913 m. vėl gavo leidimą studijuoti, bet, 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, buvo mobilizuotas, kovojo Galicijos fronte, buvo sužeistas.

1918–1922 m. mokytojavo Marijampolės realinėje gimnazijoje, redagavo žurnalą „Beraštis“. 1924 m. Lietuvos universitete išlaikė valstybinius egzaminus, gavo teisininko diplomą, vėliau vertėsi advokatūra ir dirbo juriskonsultu Žemės banke. Buvo vedęs literatę Petronėlė Sirutytė, vaikų neturėjo. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

## Kūryba
Bendradarbiavo žurnale „Kultūra“, laikraščiuose „Vilniaus žinios“, „Vaivorykštė“, „Baras“, „Skaitymai“, „Prošvaistė“. Eiles rašė lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis. Išleido poemą „Lietuvos knygnešio likimas“ (1925 m.), eilėraščių rinkinius „Saulėta pasakėlė“ (1920 m.), „Auksinės varpos“ (1921 m.), „Ties kruvinom spurgom“ (1935 m.), „Pasiilgimas“ (1939 m.), „Poezijos rinktinė“ (1957 m.). Parašė autobiografinę apysaką vaikams „Albinuko vaikystė“ (1959 m.). Išvertė Fiodoro Gladkovo, Vladimiro Majakovskio, Aleksandro Puškino, Ivano Turgenevo ir kitų rusų rašytojų kūrinių.

## Atminimo įamžinimas
* 1960 m. skulptorė Danutė Danytė-Varnauskienė sukūrė A. Lasto skulptūrinį portretą
* 1962 m. pastatytas antkapinis paminklas (skulpt. Danutė Danytė-Varnauskienė)
* 1970 m. prie namo Kaune (Tulpių g. 21) atidengta memorialinė lenta 

## Šaltiniai
Čedasas

**Čedasas** – pelkėjantis ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono savivaldybės šiaurėje, apie 1 km į šiaurę nuo Čedasų.

Plotas 42,4 ha. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 1,3 km, plotis plačiausioje vietoje siekia 0,58 km. Ežeras seklus, giliausia vieta tesiekia 1,8 m, vid. gylis 0,4 m. Altitudė 85,4 m. Forma pailga. Čedaso duobuo – lyguminės rinos segmentas, pasenęs, užsinešęs dumblu. Krantai žemi, lygūs, supelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Kranto linijos ilgis 3,67 km. 

Ežeru iš rytų į pietus prateka Vyžuonos (Nemunėlio baseinas) intakas Minava (Miniauka).

Dėl itin reto paukščio – juodosios žuvėdros – perimvietės, 2005 m. ežere ir gretimoje teritorijoje paskelbtas Čedaso ornitologinis draustinis. Vietiniai paukštį vadina „Čedaso karaliene“.

Taip pat ežere gyvena nykstanti žuvis – vijūnas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Etimologija
Ežero vardas yra sėliškos kilmės (< **Kedasas*), siejamas su žodžiais *kedenti* ('taršyti, darkyti'), *kėdarotis* ('netvarkingai šakotis').

## Šaltiniai
Alys

**Alys** – ežeras centrinėje Lietuvoje, Širvintų rajono rytuose, apie 12,5 km į rytus nuo Širvintų, 7 km į pietvakarius nuo Giedraičių, Alionių pelkėje, Alionių telmologiniame draustinyje. Didžiausias gylis 1,5 m. Ežeras beveik apvalus, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,64 km, plotis – iki 1,25 km. Altitudė 129 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmais. Ežerą supa Alionių miškas. Iš šiaurės vakarų išteka Juodė (Širvintos intakas).

Vakarinėje ežero pusėje įsikūręs Alionių miestelis.

## Šaltiniai
Socialdemokratų partija (Latvija)

**Socialdemokratų partija** (, **SDP**; iki 2008 m. **Socialdemokratų sąjunga**, , **SDS**) – Latvijos kairioji politinė partija, egzistavusi 2002–2010 m.

## Istorija
Įkurta 2002 m. kovo 24 d. Latvijos visuomenės namuose, iš Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos pasitraukusių kairiųjų pažiūrų Saeimo narių Egilo Baldzeno, Imanto Burvio, Janio Lėjos, Rišardo Lobanovskio ir Peterio Salkazanovo iniciatyva. Steigimo metu partijoje buvo 958 nariai.
2002 m. parlamento rinkimuose partiją lydėjo nesėkmė, tačiau 2005 m. savivaldybių rinkimuose gavo kelias vietas. 2010 m. partija susijungė su „Santarve“.

## Struktūra

Turėjo teritorinę struktūrą, savivaldybėse ir Rygos miesto bei priemiesčių rajonuose veikė kuopos, jų veiklą koordinavo rajonų ir miestų organizacijos. Jos rinko aukščiausio partijos organo – Kongreso delegatus, kėlė kandidatus į renkamus valstybės ir savivaldybių organus. Kongrese buvo renkama 33 narių Dūma (taryba), kuri sudarė centrinius vykdomuosius organus, valdė partijos iždą, sudarė kandidatų į Saeimą sąrašą.

## Pirmininkai
* 2002 m. – Egilas Baldzenas,
* 2003 m. – Peteris Salkazanovas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Jonas Laužikas

**Jonas Laužikas** (1903 m. rugsėjo 23 d. Dūbliškiuose, Kupiškio valsčius – 1980 m. gruodžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1917–1920 m. mokėsi Kupiškio mokykloje, 1920–1923 m. Panevėžio gimnazijoje, 1924 m. baigė Ukmergės gimnaziją. 1924–1927 m. Lietuvos universitete studijavo pedagogiką, filosofiją ir istoriją, kartu mokytojavo Pasvalio, Veiverių ir Pilviškių progimnazijose. Dalyvavo „Kultūros“ būrelių, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos, pedagogų draugijos „Naujoji mokykla“ veikloje. 1925–1926 m. organizacijos „Žaizdras“ narys. Po 1926 m. valstybės perversmo suimtas, 1927 m. kelis mėnesius kalintas Varnių konclageryje. 1927–1929 m., būdamas policijos priežiūroje, dirbo „Kultūros“ draugijos organizuotame liaudies švietimo universitete, buvo jo vedėjas ir lektorius.

1929 m. kovo mėn. baigė Lietuvos universitetą, bet valstybinės vietos gauti negalėjo. 1930–1931 m. studijavo Ciuricho, Vienos, Hamburgo universitetuose. 1931 m. Kaune įkūrė pirmąją Lietuvoje pagalbinę mokyklą ir iki 1938 m. lapkričio 10 d. jai vadovavo. 1938–1940 m. Ciuriche tęsė studijas ir apgynė filosofijos daktaro disertaciją. 1938–1940 m. prie VDU Medicinos fakulteto organizavo gydomosios pedagogikos vasaros kursus. Bendradarbiavo leidiniuose „Kultūra“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Mokykla ir visuomenė“ (slapyvardžiai *J. Laisvūnas*, *J. Svajužis*).

1940–1941 m. Klaipėdos pedagoginio instituto direktorius. Justo Paleckio 1944–1946 m. paskirtas Vilnius pedagoginio instituto direktorius, 1946–1959 m. dėstytojas, 1944–1958 m. Pedagogikos katedros vedėjas, Pedagogikos fakulteto dekanas, 1958–1959 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams. 1958–1980 m. dirbo Pedagogikos mokslinio tyrimo institute, nuo 1968 m. sektoriaus vadovas, nuo 1972 m. dar ir direktoriaus pavaduotojas, 1968 m. profesorius. 1967 m. pedagogikos mokslų daktaras.

Apdovanotas Nadeždos Krupskajos medaliu, suteiktas LTSR nusipelniusio mokslininko garbės vardas, įteiktas "Švietimo pirmūno" ženklelis. 

## Bibliografija
* Aplinka ir žmogus, 1933 m.
* Švietimo reforma, 1934 m.
* Judesio vaidmuo ugdymo procese, 1940 m., vok. k.
* Mokinių valios ugdymo bruožai, 1965 m.
* Mokinių pažinimas ir mokymo diferencijavimas, 1974 m.
* Mokymo proceso tobulinimo pagrindai, 1981 m.
* Mokymo tobulinimas pradinėse klasėse, 1982 m.
* Lietuvos mokyklos ir pedagoginės minties istorijos bruožai, 1983 m.

## Įvertinimas
* 1968 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Atminimo įamžinimas
Jo vardu pavadintos mokyklos:
* Kauno Jono Laužiko specialioji mokykla
* Rudilių Jono Laužiko pagrindinė mokykla
* Šiaulių Jono Laužiko specialioji mokykla
* Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras

## Šaltiniai

## Literatūra
* Jono Laužiko pedagoginės idėjos ir dabartis: Respublikinės mokslinės praktinės konferencijos medžiaga, 2003-05-15 / Danutė Kulikauskienė. – Šiauliai: Lucilijus, 2004. – 142 p. – ISBN 9955-564-55-5
Didžiosios katės

**Didžiosios katės** (*Pantherinae*) – katinių (*Felidae*) šeimos plėšriųjų žinduolių pošeimis. Iki šiol išlikusių didžiųjų kačių (*Pantherinae*) pošeimyje **2** gentys ir **7** rūšys:

* ***Panthera*** Oken, 1816 – Panterų genties išlikusios rūšys:
# *Panthera leo* Linnaeus, 1758 – Liūtas;
# *Panthera onca* Linnaeus, 1758 – Jaguaras;
# *Panthera pardus* Linnaeus, 1758 – Leopardas;
# *Panthera tigris* Linnaeus, 1758 – Tigras;
# *Panthera uncia* Schreber, 1775 – Irbis arba snieginis leopardas; Iki 2008 m. buvo priskirtas atskirai *Uncia* genčiai, bet jo klasifikacija iki šiol išliko diskutuotina .

* Panterų (*Panthera*) genties išnykusios rūšys: 
#† *[[Panthera blytheae]]*; Iš išlikusių rūšių artimiausi irbiai.
#† *[[Panthera crassidens]]*;
#† *[[Panthera gombaszoegensis]]* sin. *[[Panthera toscana]]*;
#† *[[Panthera youngi]]*;
#† *[[Panthera palaeosinensis]]*;
#† *[[Panthera shawi]]*;
#† Longdano tigras (*Panthera zdanskyi*); Artimiausi dabartiniams tigrams. 

* ***Neofelis*** Gray, 1867 – Neofelis genties išlikusios rūšys:
# *Neofelis diardi* G. Cuvier, 1823 – Debesuotasis leopardas;
# *Neofelis nebulosa* Griffith, 1821 – Dūminis leopardas;

## Taip pat skaityti
* Panterų hibridai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* plos.org / UPGMA distance-matrix tree constructed based on relative warp scores on a geometric morphometric analysis of cranial shape in the Pantherinae, Published: October 10, 2011.
Alfonsas Lidžius

**Alfonsas Lidžius** (g. 1942 m. kovo 27 d. Grąžjūryje, Šilalės raj.) – fizikos mokytojas, savivaldybininkas, Lietuvos ir Joniškio rajono politinis veikėjas.

## Biografija
1971 m. baigė Šiaulių K. Preikšo pedagoginį institutą. 1992–2003 m. Gataučių pagrindinės mokyklos direktorius, 1999–2003 m. Gataučių seniūnijos švietimo – kultūros centro direktorius.
 
Nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

1995–1997 m., 1997–2000 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. (LSDP) ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2003–2005 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas, 2005–2007 m. meras.

Vedęs, žmona Felicija, vaikai: Egidijus, Arnoldas, Asta ir Vaidotas.
Timoras

**Timoras** gali reikšti:
* **[[Timoras (mitologija)]]** – romėnų mitologijoje baimės ir siaubo personifikacija, graikų Fobo atitikmuo;
* **[[Timoras (automobilis)|Timoras]]** – apie 1995 m. Indonezijoje gamintas automobilis;
* **[[Timoras (sala)|Timoras]]** – sala Malaizijos salyne, priklausanti Rytų Timoro ir Indonezijos valstybėms.
Pilumnas

Romėnų mitologijoje **Pilumnas** – gamtos dievas, Pikumno brolis. Jis užtikrino, kad vaikai gerai augtų sveiki. Gimus vaikui sevovės romėnai palikdavo tuščia lova, norėdami užsitikrinti Pilumno pagalba. Pagal legendą Pilumnas išmokė žmoniją malti grūdus. Kartais identifikuojamas kaip Danajės vyras, pagal tai gaunasi, kad jis buvo Danajaus tėvas, Turno protėvis.
Pikumnas

Romėnų mitologijoje **Pikumnas** () – vaisingumo ir žemdirbystės dievas, moterystės, kūdikių ir vaikų globėjas. Dievo Pilumno brolis. Dažnai taptinamas su Sterkvilinu (lot. Sterquilinus).
Kritinės teisės studijos

**Kritinių teisės studijų** mokykla () – postmodernus analitinis judėjimas, kilęs iš amerikietiškojo teisinio realizmo krypties.
Kritinių teisės studijų mokykla kaip teisės analizės krypties ištakos siekia XX a. 7-ąjį dešimtmetį. Pradininkai - Harvardo universiteto profesoriai Duncan Kennedy, Roberto Unger, David Kennedy ir Morton Hortwitz.

Pasak mokyklos atstovų, teisė - socialinės įtakos priemonė, o ne priemonė teisingumui pasiekti. Teisė ir institucijos yra valdžios ir įtakos priemonės atskirų socialinių grupių, sluoksnių, sudarančių visuomenę. Individualų ir visuomeninį požiūrį į teisę ir teisingumą, teisinę sąmonę lemia atitinkama patirtis, statusas. Pasak mokyklos atstovų, neturtingieji, darbininkai, užsieniečiai, kitos rasės asmenys dažnai diskriminuojami.

Piktnaudžiavimas dedukcija (*abuse of deduction*) teisės taikymo veikloje. Požiūrių skirtumai lemia skirtingą teisės taikymą. Įvairių visuomenės sluoksnių atstovai skirtingai supranta teisines kategorijas (teisingumą ir kt.), ir atitinkamai skirtingai interpretuoja teisės aktus.
** Tokios abstrakčios sąvokos kaip „tauta“, „teisinė valstybė“, „principas“, „teisingumas“, „tikslas ir paskirtis“ visada lieka dviprasmiškos. Grynos filosofinės abstrakcijos, jų išvedžiojimai net ir aukščiausiose instancijose vienareikšmiškai negali išspręsti praktinių problemų (pavyzdžiui, nacionalsocializmo doktrina tvirtino, kad Hitlerio Vokietija buvo pagrįsta teisinės valstybės principais ir tam pagrįsti rado teisinių argumentų).
** Kiekvienas bendrasis teisės principas turi kontraprincipą, abstraktus straipsnis - turės "antistraipsnį", dar bendresnį straipsnį arba netgi išimtį, argumentas - kontrargumentą, aplinkybė - priešingą aplinkybę. Tarp šių pozicijų ir kontrpozicijų *a priori* neegzistuoja jokios hierarchijos.

Kritinės teisės studijų atstovų suformuluotas vad. teisinis ateizmas. *Tikėjimas tuo, kad vienoks [[teisinis aiškinimas]], išvestas iš abstrakcijų, yra pranašesnė už kitą, yra religijos rūšis* (Duncan Kennedy). Tam tikra prasme Harvardo teisės profesoriai paskelbė konstitucinį ateizmą.

2005 m. XXII Pasaulinio jurisprudencijos kongreso metu Ispanijoje pirmą kartą buvo pristatyta Teisminio šamanizmo teorija, gimusi Kritinių teisės studijų tradicijoje. Ji kritikuoja teisminę argumentaciją ir išvedžiojimus teisės neapibrėžtumo srityje. Lietuvių teisėtyrininkas Stanislovas Tomas (Sorbonos universiteto Europos teisės krypties disertantas) Teisminio šamanizmo teoriją savo disertacijoje parėmė, pagrįsdamas Lietuvos teismų sistemos pavyzdžiu, įvardijant konstitucinių teismų teisėjų sprendimus (ir visuomenės tikėjimą jų ypatingumu, taigi savotiška religija) kaip šamanizmą.

## Nuorodos

* Teisminis šamanizmas
* Kritinės vadybos studijos 
* Teisinės informacijos institutas Kritinės teisės studijos
* Duncan Kennedy straipsniai
* Roberto Unger straipsniai
* David Kennedy straipsniai
* Martti Koskenniemi straipsniai 
* KTS nuorodos
Libano progresyvi socialistinė partija

**Libano progresyvi socialistinė partija** (**PSPL**, arab.:* Hizb al – Taqaddumi al – Ishtiraki*, :) – Libano kairioji demokratinio socializmo politinė partija.

## Istorija

Įkurta 1949 m. sausio 5 d. Kamalio Džumblato rūmuose Beirute. Be šio Libano druzų bendruomenės politinio lyderio, partijos steigėjais buvo Libano parlamento narys Faridas Žubranas, laikraščio „Al Adib“ savininkas Albertas Adibas, rašytojas ir mokslininkas Abdalahas Alaili, teisininkas Fuadas Rizkas ir gydytojas Georgas Hana.

Partijos iniciatyva 1951 m. Libane buvo surengta Arabų socialistų partijų konferencija. Iki 1977 m. partijos pirmininku buvo Kamalis Džumblatas, po jo nužudymo – jo sūnus Validas Džumblatas, 1984 m. buvęs transporto ministru.

1951–1968 m. parlamento rinkimuose gaudavo po 3 vietas 1972 m. parlamento rinkimuose buvo gavusi 6 vietas Nacionalinėje Asamblėjoje. 1975–1990 m. šalyje vyko pilietinis karas. Todėl rinkimai nebuvo vykdomi. 2005 m. rinkimuose socialdemokratai buvo antri, gavo 16 vietų parlamente.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1980 m. Turi 80 000 narių, daugiausia iš drūzų bendruomenės.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Stirniai

**Stirniai** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 9 km į šiaurės rytus nuo Molėtų. 

Ežeras ilgas, vingiuotas, ištįsęs iš vakarų į rytus. Ilgis iš vakarų į pietryčius – 9,7 km, didžiausias plotis – 2,3 km. Altitudė 147,5 m. Gylis siekia 35,1 m. Ežero kranto linija labai vingiuota, gausybė pusiasalių, iškyšulių, įlankų (Šiuškienės ragas, Čiurelio įlanka, Pagojų ragas, Kulinių ragas, Vieštauto pusiasalis, Žvirbliuko pusiasalis ir kt.). Kranto linijos ilgis 35,39 km, su salų krantų linijomis 42,84 km. Krantai aukšti, iki 20–25 m, vietomis pelkėti (Kraujelių, Mindūnų, Pastirnos, Paljūnės, Raisto pelkės). Iš šiaurės ir rytų Stirnius supa Labanoro giria (Labučio, Pandinės, Poviliškio, Pagraužės, Tankumyno, Beržyno miškai). Ežere yra 7 salos: Bakosa 18,89 ha, Baniukų sala 14,16 ha, Blinda 1,12 ha, Kulinių sala 0,51 ha ir 3 bevardės salos (0,3 ha, 0,1 ha ir 0,04 ha). Salose yra retųjų augalų.

Į Stirnius suteka keletas upelių (tame tarpe iš Paščio), pietryčiuose išteka Stirnė (į Tramį, Lakajos baseinas). Ežero pratakumas 31 %.

Vienoje iš salų (Bakosa, seniau – botaninis draustinis) rasta ~200 aukštesniųjų augalų rūšių, tame tarpe plaukuotoji jonažolė, paprastasis žalčialunkis, kvapioji stumbražolė. Visas Stirnių ežeras įtrauktas į Labanoro regioninį parką ir Stirnių hidrografinį draustinį.

Ežero šiauriniame pakraštyje išsidėstę Kulinių, Purvėnų, Giliųjų, kaimai, pietrytiniame pakraštyje išsidėstęs Stirnių kaimas, pietvakariniame – Mindūnai, rytuose – Kraujeliai, pietuose – Žagarai, Gradniškės, Miliai, Strižaučiškė, Paąžuoliai, Stroliškiai, Zamokai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietrytinėje pakrantėje yra stovyklavietė.

Ežerėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo *[[stirna]]*.

## Šaltiniai
Baltieji Lakajai

**Baltieji Lakajai** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 7,5 km į rytus nuo Molėtų, Labanoro regioniniame parke, Lakajos (Žeimenos, Neries) baseine.

Ežeras ištįsęs vakarų – rytų kryptimi. Ilgis – 9,3 km, didžiausias plotis – 1,3 km. Altitudė 145,3 m. Ežere yra 3 miškingos salos: Beržynės sala 4,03 ha, Pušinės sala 0,58 ha ir bevardė 0,08 ha salelė. Išilgai duburio yra 5–40 m gylio daubų. Kranto linija labai vingiuota, yra daug įlankų (Kamužės, Kumelpalaikio ir kt.) ir pusiasalių. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais. Ežerą supa Lakajų, Rašios, Bitliškės, Mindūnų, Rudesos, Kulinės miškai. Iš Rašios ežero įteka Rašelė, iš Kamužėlio ežero – Kamužė, iš Tramio I ežero – Stirnė, iš Rudesos ežero – Rudesa, iš Urkio ežero – Urkis. Baltųjų Lakajų ežeras pietryčiuose 60 m pločio Pertenio sąsiauriu jungiasi su Juodųjų Lakajų ežeru (nuo šio ežero skiria aukštas Ščiuro ragas). Baltųjų Lakajų ežero pratakumas 40 %. Šie ežerai patenka į Labanoro regioninį parką, kuriame yra retų gyvūnų ir augalų.

Dažniausiai aptinkamos žuvys – ešeriai, kuojos, lydekos, karšiai, raudės. Yra ungurių, vėžių.

Prie Baltųjų Lakajų esantys kaimai: Rudesa, Kačergai, Kamužė, Grūsis, Mindūnai, Ažuraisčiai, Antalakaja, Apkartai, Ščiurys, Joniškė, Palakajys, Mateliai. Veikia 5 kaimo turizmo sodybos. Yra keletas stovyklaviečių. Vakarinėje pakrantėje yra Rudesos apžvalgos bokštas, šiaurinėje – Mindūnų apžvalgos bokštas. Pietrytiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.

## Šaltiniai
Juodieji Lakajai

**Juodieji Lakajai** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajono rytuose, Švenčionių rajono paribyje, apie 12 km į rytus nuo Molėtų, Labanoro regioniniame parke. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 7,15 km, didžiausias plotis – 1,2 km. Altitudė 145,3 m. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 20,02 km (su salų krantais 22,6 km). Krantai sausi, aukšti, apaugę mišku. Ežere yra 8 salos: Anglijos sala 5,02 ha ir 7 bevardės (0,35 ha, 0,22 ha, 0,22 ha, 0,03 ha, 0,03 ha ir 2 po 0,01 ha). Šiaurinėje ir šiaurės rytinėje dalyje yra pusiasalių (Ščiuro ragas, Cibaragis). Atabradas siauras, padengtas smėliu. Dugne yra gilių daubų, padengtas dumblu. Ežerą supa Lakajų, Inturkės, Juodenėnų, Rašios miškai.

Ežeras šiaurėje 60 m pločio Pertenio sąsiauriu jungiasi su Baltųjų Lakajų ežeru. Rytuose išteka Lakaja (Žeimenos intakas), pietuose iš Kertuojų ežero įteka Kertuojos upelis. Ežero pratakumas 153 %.

Juodųjų Lakajų ežere sugaunamos seliavos, stintos, kuojos, aukšlės, lydekos, raudės, lynai, ešeriai, įveisti karšiai, unguriai.

Prie ežero įsikūrę Kertuojos ir Joniškės kaimai. Šiaurės rytų pakrantėje auga saugoma dvikamienė pušis. Turizmas: yra 2 stovyklavietės. Pietrytine pakrante eina kelias . Rytiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.

## Šaltiniai
Siesartis

**Siesartis** yra:
* ežeras Molėtų rajone;
* upės:
** upė Aukštaitijoje, kairysis Šventosios intakas;
** upė Suvalkijoje, dešinysis Šešupės intakas;
* kaimai:
** Molėtų rajone;
** Ukmergės rajone.
Kertuojai

**Kertuojai** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 12,5 km į rytus nuo Molėtų, Labanoro regioniniame parke. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 3,22 km, didžiausias plotis – 2,71 km. Altitudė 146,3 m. Forma primena ovalą. Ežeras susidarė ledo lūstavietėje. Didžiausias gylis – 5,9 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik šiaurinis aukštesnis. Ežerą supa Lakajų, Inturkės, Kerijos ir Vyžintų miškai. Ežere vakarinėje dalyje yra 0,41 ha miškinga Gedimino sala.

Į Kertuojų ežerą pietuose įteka Vaikštėnų upė iš Išnarų ežero, rytuose išteka Kertuoja (į Juoduosius Lakajus). 1974 m. ežeras patvenktas. Ežero pratakumas 272 %. 1984 m. ant Kertuojos upelio įrengta žuvų pralaida. Vakarinė ežero dalis apžėlusi vandens augmenija.

Prie Kertuojų ežero įsikūrę Vaikštėnų, Vyžinių, Kertuojos kaimai, rytinėje pakrantėje stūkso Kertuojos piliakalnis. Šiaurrytinėje pakrantėje veikia poilsiavietė. Šiaurine ir rytine pakrantėmis eina kelias . Ežeras patenka į Kertuojų hidrografinį draustinį.

Ežerėvardis *Kertuojaĩ* greičiausiai kilęs nuo žodžio *kertė* („kampas“).

## Galerija

Kertuojai_02.JPG|Kertuojų ežeras
Kertuojos ezeras 2015 m. birželį 02.jpg|Kertuojų ežero pakrantė 2015 m.
Kertuojos ezeras 2015 m. birželį.jpg|Kertuojų ežero pakrantė 2015 m. birželį


## Šaltiniai
Siesartis (ežeras)

**Siesartis** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, apie 2,5 km į rytus nuo Molėtų, Labanoro regioniniame parke. 

Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 7 km, didžiausias plotis – 1,78 km. Altitudė 145,7 m. Gylis siekia 37,4 m. Kranto linija, kurios ilgis net 22,02 km (su salų krantais 27,5 km), labai vingiuota, yra 2 dideli pusiasaliai. Krantai daugiausia aukšti, šiaurės vakarinis žemas ir pelkėtas. Ežere yra 6 miškingos salos: Birutės sala 27,5 ha (stūkso Birutės miškas), Kazėlos sala 1,41 ha, Tetervinkos sala 0,06 ha ir 3 bevardės salos (1,9 ha, 1,36 ha ir 0,22 ha). Apyežerė miškinga (Gervinės, Šaukiamojo Rago, Siesarčio, Rudesos, Mindūnų, Gojaus miškai).

Siesartin susrūva keletas upokšnių (Malkėstas – iš Malkėsto ežero, Kirneilė – iš Kirneilio ežero pro Gulbį (jungiasi 37 m pločio protaka su Siesarčiu), upelis iš Baltųjų Lakajų pro Kamužėlį (jungiasi 14 m pločio pelkėta protaka su Siesarčiu) ir kt.), šiaurės vakaruose išteka Šventosios intakas Siesartis. Ežero pratakumas 60 %. 1976 m. ežeras buvo patvenktas ir vanduo pakilo 0,3 m.

Siesarties ežeras patenka į Lakajų kraštovaizdžio draustinį. Pakrantėse įsikūrę kaimai: Juodiškės, Cezariškiai, Juodakampis, Juočiai, Kamužė, Šniūrai, Bučeliškė, Kirneilė, Golba, Šeikiškė, Kanapelka. Veikia 5 kaimo turizmo sodybos, yra poilsiavietė, kempingas. Pietvakariniu pakraščiu eina kelias , šiauriniu – kelias .

Ežerėvardis *Siesartìs* siejamas su reikšme „sroventi“ (plg.  – „teka, srovena“).

## Šaltiniai
Ruklos seniūnija

**Ruklos seniūnija** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Jonavos rajono savivaldybės pietryčiuose, Aukštaitijos etnografiniame regione, kairiajame Neries krante. Centras – Rukla. Seniūnija turėjo savo herbą.

## Geografija

Seniūnija buvo kairiajame Neries krante, ji užėmė 7232 plotą. Šiaurine seniūnijos riba tekėjo Neris, rytine – Lomena. Praktiškai visą teritoriją dengė Gaižiūnų miškai, kuriuose buvo įrengtas Gaižiūnų poligonas. Gyvenvietės buvo tik Neries pakrantėje. Pagrindinis kelias – .

## Istorija

Seniūnija įregistruota 1997 m. birželio 25 d. 2024 m. balandžio 10 d. buvo panaikinta, jos teritorija atiteko Jonavos seniūnijai. Buvo spėjama, kad gyventojams ir verslo įmonėms pagerės teikiamų paslaugų kokybė, sutrumpės sprendimų priėmimo ir įgyvendinimo laikas.

|-
| 2001-04  || || 2509 || 1 miestelis (Rukla), 6 kaimai
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis, 6 kaimai
|-
| 2011 m.  || || 2232 || 1 miestelis, 6 kaimai
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis, 6 kaimai
|-
| 2021 m.  || 72 || 2210 || 1 miestelis, 4 kaimai
|}

## Seniūnai
* Gintas Jasiulionis, 1997–2019 m.
* Vilma Akvilė Karoblienė, 2020–2024 m.

## Gyvenvietės

Seniūnijos gyvenvietės (sąrašas sudarytas 2022-01-31 „Registrų centro“ ir 2011–2021 m. gyventojų surašymų duomenimis):

|-
| Jonalaukis, k. || || 6
|-
| Kamšalai, k. || || 0
|-
| Konstantinava, k. || || 1
|-
| Rukla, k. || 205 || 118
|-
| Rukla, mstl. || 1987 || 2098
|-
| Tartokas, k. || || 3
|-
| Venecija, k. || 11 || 6
|}

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 6 seniūnaitijos:
* **Centro** seniūnaitija (486 gyv.): Karaliaus Mindaugo, Laumės g.
* **Piliakalnio** seniūnaitija (483 gyv.): Piliakalnio g.
* **Rytų** seniūnaitija (320 gyv.): Tartoko k., Ruklos k., S/b „Neris“
* **Ruklio** seniūnaitija (497 gyv.): Ruklio g.
* **Rupeikio** seniūnaitija (490 gyv.): Rupeikio g.
* **Vakarų** seniūnaitija (30 gyv.): Konstantinavos k., Kamšalų k., Venecijos k.

## Šaltiniai
Lakajai

**Lakajai** yra:
* du ežerai Molėtų rajone:
** Baltieji Lakajai;
** Juodieji Lakajai;
* juodųjų serbentų veislė;
** Lakajai
Stasys Kružinauskas

**Stasys Kružinauskas** (g. 1957 m. vasario 12 d. Eitkūnuose, Karaliaučiaus kraštas) – Vilkaviškio politinis veikėjas.

## Biografija
Nuo 1964 iki 1965 m. mokėsi Pobedinsko pradžios, nuo 1966 iki 1972 m. – Kybartų Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje, nuo 1973 iki 1976 m. Kauno Žemės ūkio technikume, įgijo topografo specialybę.

Nuo 1976 iki 1978 m. Vilniaus inžinerinių tyrinėjimų instituto topografas. 1978–1984 m. Vilkaviškio vyriausiojo architekto gamybinės grupės geodezininkas, 1985–1990 m. Vilkaviškio raj. civilinės gynybos štabo viršininkas, 1991–2000 m. – UAB „STOP“ prezidentas, 1996–2000 m. Seimo nario Algirdo Butkevičiaus padėjėjas. 2000–2004 m. Seimo narys, nuo 2005 m. verslininkas, UAB „Stenvila“ ir UAB „Stop“ akcininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio skyriaus narys, 1999–2001 m. – LSDP etikos ir procedūrų komisijos narys, nuo 2001 m. sausio mėn. LSDP tarybos narys, Marijampolės apskr. tarybos koordinatorius, Vilkaviškio skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2005 m. Liberalų ir centro sąjungos Vilkaviškio skyriaus tarybos narys.

1997–2003 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2004 m. Seimo LSDP frakcijos narys; 2004 m. perėjo į Liberalų centro frakciją.

Lietuvos esperantininkų sąjungos narys, vienas iš 25 – ojo Vilniaus esperantininkų kongreso organizatorių.

## Nuorodos
* Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 1997 - 2000 m.;
* Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 2000 - 2003 m.;
* Vilkaviškio rajono savivaldybės taryba 2003 - 2007 m..

## Išnašos
Kubos socialdemokratinė srovė

**Kubos socialdemokratinė srovė** (**CSDC**, *Corriente socialista democratica Cubana*) – Kubos pusiau legali politinė partija.

## Istorija

Įsteigta 2002 m. sausio 16 d. Nacionalinėje konferencijoje Pinar del Rio. Deklaruoja demokratinio socializmo siekius. Turi apie 1000 narių Kuboje ir apie 2000 narių užsienyje, daugiausia Floridoje, JAV. Kubos valdžios toleruojama, bet realios įtakos neturi.

Generalinis sekretorius Manuelis Kuesta Morua. Pirmininkas nuo 2003 m. Eduardas Ocheda.
Toritas

**Toritas** – silikatų klasės, retas nesosilikatinis Torio mineralas. Cheminė formulė (Th, U)SiO4. kristalizuojasi tetragoninėje sistemoje ir yra izomorfiškas. Dažniausiai sutinkamas radioaktyvus. 1829 m. pavadintas dėl torio atspindėjimo.

Randamas pegmatituose, efuzinėse uolienose, hidroterminėse gyslose ir kontaktinio metamorfizmo vietose. Slūgso smulkiomis granulėmis dendritiniuose smėliuose. Toritas taip pat yra svarbus urano rūdos šaltinis.

Toritas yra optiškai izotropiškas ir dėl sudėtingos sandaros specifinis tankis kinta nuo 4,4 iki 6,6 g/cm³. Kietumas pagal Moso skalę – 4,5.

Torito blizgesys stiklinis arba dervingas. Spalva paprastai būna juoda, bet pasitaiko rusvai juoda, oranžinė, gelsvai oranžinė, tamsiai žalia.

Torito atmaina turinti urano kartais dar vadinama **uranotoritu**. Kitos atmainos: **orangitas** – oranžinis toritas, **kalciotoritas** – turi nedidelius kalcio kiekius.

## Šaltiniai
Vytolis Kučinskas

**Vytolis Kučinskas** (g. 1936 m. lapkričio 1 d. Šiuraičiuose, Švėkšnos valsčiuje) – sociologas, edukologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.

## Biografija
1954 m. baigė Švėkšnos vidurinę mokyklą, 1955–1960 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, 1965–1967 m. – Kauno fizikinių techninių energetikos problemų instituto aspirantūroje. 1988 m. pedagogikos mokslų daktaras.

1954–1960 m. Klaipėdos raj. Pėžaičių, 1960–1961 m. Kapsuko internatinės mokyklos mokytojas, 1961–1965 m. Kapsuko specializuoto konstruktorių biuro inžinierius konstruktorius. 1968–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos vyr. dėstytojas, 1971 m. – docentas, 1990–1993 m. Fizikos katedros vedėjas, 1990 m. – profesorius. 1994–1995 m. Kretingos Šv. Antano kolegijos direktorius. 1995–2005 m. Klaipėdos universiteto Socialinių mokslų fakulteto profesorius, Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.

1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. LSDP tarybos narys, 1991–1993 m. Etikos komisijos narys. Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995–1997 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.

Buvo Lietuvos aštuonviečių akademinio irklavimo čempionas. Žmona doc. Ramutė Kučinskienė.

## Mokslinė veikla
Mokslinės veiklos kryptys – pedagogikos ergonomika, vadybos etika, viešasis administravimas.

## Bibliografija
* Mokymo proceso aukštojoje mokykloje intensyvinimo ergonominiai pagrindai, 1987 m;
* Pedagoginės ergonomikos įvadas, 1997 m;
* Socialinis darbas Švietimo sistemoje: teoriniai aspektai, su R. Kučinskiene, 2000 m;
* Ergonomika, JANDRIJA, Vilnius, 2001 m., ISBN 9955-431-08-3;
* Valdymo įvadas, su R. Kučinskiene, 2002 m;
* Vadovavimo etika, Klaipėda, 2003 m;
* Valdymo problemos: teorija ir tendencijos, su kitais, 2004 m;
* Socialinių projektų rengimas ir valdymas, su R. Kučinskiene, Klaipėda. 2005 m;
* Ugdymo aplinkos ergonomika, su G. Poderiene, 2006 m.

## Šaltiniai
Povilas Kumelis

**Povilas Kumelis** (1880 m. – 194? m.) – valstietis, lietuvių politinis veikėjas.

## Biografija

Turėjo 19 dešimtinių žemės. Dalyvavo 1905–1907 m. revoliuciniuose įvykiuose. 1907 m. vasario mėn. Kauno apygardoje išrinktas Rusijos II Valstybės Dūmos atstovu nuo Lietuvos socialdemokratų partijos. Nuo kovo 6 d. iki birželio 15 d., kai Dūma buvo paleista, dirbo liaudies švietimo komisijoje.

1910–1912 m. kalintas kartu su kitais penkiais Dūmos socialdemokratų frakcijos nariais už 1907 m. kovo 12 d. atsišaukimo „Lietuvos darbininkai ir valstiečiai“ pasirašymą.
Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga

**Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga** (**LSDMS**) – Lietuvos moterų visuomeninė ir politinė organizacija.

## Istorija

Įkurta 1991 m. spalio 19 d. konferencijoje Kaune. Sudėtinė Lietuvos socialdemokratų partijos dalis, turinti tam tikrą autonomiją. Vienija LSDP nares ir rėmėjas, nesančias kitų partijų narėmis.

## Struktūra

Struktūra klubinė – vietos narės ir rėmėjos buriasi į LSDMS klubus, su kuriais taryba palaiko nuolatinį ryšį. Klubai veikia pagal savo nustatytą ir klubo taryboje patvirtintą reglamentą. Šiuo metu Lietuvoje veikia 47 klubai, vienijantys 1300 moterų.

Aukščiausias sprendžiamasis organas yra ne rečiau, kaip kas dvejus metus tarybos šaukiama Konferencija, kurioje renkama LSDMS pirmininkė ir taryba, priimama programa ir dokumentai, keičiami įstatai.

LSDMS Tarybą sudaro pirmininkė, penkios pirmininkės pavaduotojos, Seimo narės (LSDMS), apskričių koordinatorės, atsakingoji koordinatorė ir iždininkė. Taryba vykdydama priimtą programą, vadovauja kasdienei sąjungos veiklai tarp konferencijų.

LSDMS pirmininkė pagal LSDP statutą yra LSDP Tarybos narė. Toks pat ir klubų, veikiančių LSDP skyriuose, pirmininkių statusas.

1999 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Birutė Vėsaitė, pavaduotojomis Regina Lopienė, ir Giedrė Purvaneckienė. 2001 m. po LSDP ir LDDP susijungimo LSDMS pirmininke liko B. Vėsaitė, pavaduotojomis G. Purvaneckienė, Irena Šiaulienė ir Janina Puidienė.

2017 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Orinta Leiputė, pavaduotojomis Vilma Bartašienė, Margarita Jankauskaitė, Indrė Kižienė, Auksė Kontrimienė, Modesta Petrauskaitė, Milda Petrauskienė ir Birutė Vėsaitė.

## Veikla

LSDMS propaguoja socialdemokratines idėjas. Siekia, kad Konstitucijos ir įstatymų deklaruojamas moterų ir vyrų lygiateisiškumas taptų kasdienine norma, siekia lygių galimybių realizavimo darbo rinkoje bei versle, lyčių balanso partijos rinkimų sąrašuose.

LSDMS gina moterų teises, kai kuriuose miestuose yra įsteigusi moters arba moters ir vaiko centrus, moterų prieglaudas. Sąjunga rengia mokymo kursus moterims, siekiančioms tapti politikėmis.

Bendradarbiaujama su daugelio šalių panašiomis moterų organizacijomis. Socialistinio Moterų Internacionalo (SIW) narė, Europos socialistų partijos Moterų grupės narė.

## LSDMS klubų pirmininkės

## Nuorodos
* lsdp.lt  apie Lietuvos Socialdemokračių Moterų Sąjungos ir Lietuvos Demokratinės Moterų Kolegijos jungimąsi
* http://lsdms.lt/ apie Lietuvos Socialdemokračių Moterų Sąjungą
Lietuvos socialdemokratas

**„Lietuvos socialdemokratas“** – Lietuvos socialdemokratų partijos veiklos atkūrimo Lietuvoje iniciatyvinės grupės laikraštis.

Leistas nuo 1989 m. birželio 23 d. iki 1989 m. gruodžio 29 d., išėjo 13 numerių. Buvo spausdinamas hektografu draugijos „Žinija“ patalpose.

Nr. 1 redagavo Albinas Bagdonas, kitus redakcinė kolegija: Vytenis Andriukaitis, Albinas Bagdonas, Jonas Kazimieras Burdulis, Gintautas Iešmantas, Albinas Januška, Tomas Kajokas, Valdemaras Katkus, Dobilas Kirvelis, Saulius Pečiulis, Juozas Šatas. Laikraščio faktinis redaktorius nuo antrojo numerio buvo Mečislovas Šaltenis, nuo 1989 m. rugsėjo 5 d. Nr. 5 – Gintautas Iešmantas.

Atliko pagrindinį šviečiamąjį darbą LSDP atkūrimo laikotarpiu. Pirmame numeryje buvo įdėti du LSDP veiklos atkūrimo iniciatyvinės grupės kvietimai atkurti Lietuvos socialdemokratų partiją ir 1951 m. liepos 2 d. Socialistų Internacionalo Frankfurto deklaracija „Demokratinio socializmo tikslai“. Kituose numeriuose buvo išspausdinta daug teorinių straipsnių ir informacijos apie Lietuvos socialdemokratų partijos steigimąsi miestuose ir rajonuose. Paskutiniai numeriai skirti LSDP XIV suvažiavimo medžiagai.

1990 m. sausio mėn. vietoje „Lietuvos socialdemokrato“ pradėtos leisti „Lietuvos žinios“.
Atesys

**Atesys** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajono vakaruose, apie 4,5 km į rytus nuo Simno. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 2,3 km, plotis 0,65 km. Altitudė 92,1 m. Giliausia vieta yra ežero šiaurėje ir siekia 13,9 m. Krantai aukšti, statūs, ardomi. Ežerą supa dirbami laukai. Dugnas daubotas, padengtas dumblingu moliu. Suteka 3 upeliai bei prateka Atesė (Peršekės intakas, Nemuno baseinas). Vandens apykaita ežere 5,46 metų.

Prie Atesio ežero įsikūrę Atesninkų, Atesninkų II ir Mergalaukio kaimai. Pietinėje pakrantėje įkurta kaimo turizmo sodyba. Šiaurine pakrante eina geležinkelis Kazlų Rūda – Alytus.

Ežerėvardis neaiškios kilmės. Spėjama, kad giminingas antikiniam vandenvardžiui *At(h)esis*, latvių *Ata, Ataša*, taip pat trakų *at-(u-)* („vandens srovė“) bei  („upelis“).


File:Atesys 20100716.jpg|Vaizdas iš viršaus
File:Atesys.jpg|Vaizdas nuo kranto


## Šaltiniai
Ančia (reikšmės)

Žodis **Ančia** yra šiuose geografiniuose pavadinimuose:
* Ančia (upė) – upė pietų Lietuvoje;
* Ančia (ežeras) – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, į pietus nuo Veisiejų;
* Ančia (ežeras Lenkijoje) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje;
* Ančia (upė) – upė Tauragės rajone, Šešuvies dešinysis intakas;
* Ančia (kaimas) – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje.
Ančia (ežeras)

**Ančia** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, į pietus nuo Veisiejų, Veisiejų regioniniame parke. 

Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 9,3 km, plotis iki 1,4 km. Altitudė 112,1 m. Ežero duburį sudaro 4 besikertančios rinos (trys lygiagrečios ir viena jas kertanti). Kranto linija labai raižyta. Didžioji dalis krantų statūs: vakaruose jų aukštis siekia 20–25 m, kitur 10–12 m. Krantai daugiausia sausi, pietuose apaugę pušynais (Paterų, Gudiškės, Šilainės, Ilgininkų, Kočiūnų miškai), tačiau 10 % pakrančių yra supelkėję. Aplink šiaurines pakrantes plyti dirbami laukai ir pievos. Pakrantėse ir litoralėje gausu šaltinių. Šiaurinė Ančios ežero dalis dabar laikoma atskiru ežeru (Veisiejis). Jos plotas 0,47 km², gylis iki 25 m. Iš Šlavantėlio ežero į Ančią įteka Šlavantėlė, iš Vernijo ežero – Vernijo upelis, o pietuose išteka Nemuno intakas Baltoji Ančia.

Atabradas siauras, padengtas smėliu arba žvyru. Pakrantės žolynų juosta nevientisa, siaura. Joje vyrauja meldai, nendrės, duoniai, asiūkliai, įlankose auga švendrai. Vasarą vandens skaidrumas yra 0,9-1,1 m.

Ančios ežere sugaunama 13 žuvų rūšių: karšiai, kuojos, lydekos, ešeriai, lynai, meknės, aukšlės, plakiai, pūgžliai, seliavos, raudės, šamai, unguriai.

Šiaurinėje ežero pusėje įsikūręs Veisiejų miestas, taip pat prie ežero yra Vainežerio, Jezdo, Dainaviškių ir Kailinių kaimai. Vakariniame krante stūkso piliakalnis. Šiaurine pakrante Veisiejų tiltu eina kelias , vakarine – kelias . Šiaurinėje ir pietinėje pakrantėse veikia kaimo turizmo sodybos. Yra keletas paplūdimių.

Prie ežero yra saugomi dendrologinę vertę turintys Vainežerio ir Veisiejų dvarų parkai.

Manoma, jog pavadinimas *Ánčia* kilęs nuo paukščio pavadinimo *antis*, nors įmanoma, kad ir iš žodžio *añtis* („užantis“).

## Nuorodos
* [Hańcza [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom III, psl. 25 (lenk.)]

## Šaltiniai
Babrų ežeras

**Babrų ežeras** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, 7,5 km į vakarus nuo Seirijų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,9 km, plotis iki 0,51 km. Altitudė 125 m. Didžiausias gylis siekia 25,3 m. Kranto linijos ilgis 4,5 km. Krantai pelkėti, lėkšti, tik vakarinis status, beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Ežerą supa kalvoti dirbami laukai. Pietuose išteka į Paliūnų ežerą bevardis upelis (Sutrės intakas).

2014 m. atlikti ichtiologiniai tyrimai parodė, kad ežere yra gausi seliavų populiacija, tačiau menka kitų žuvų.

Prie Babrų ežero įsikūrę Babrų, Žališkės ir Prapuntų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Lenkiškuose šaltiniuose minimas kaip *Sigik*.

## Šaltiniai
Trikojis

**Trikojis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, Veisiejų regioniniame parke, apie 4,5 km į pietryčius nuo Veisiejų, Ilgininkų hidrografiniame draustinyje. Ežeras rininės kilmės, išsidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,13 km, tarp Snaigyno šiaurėje ir Vilkinio pietuose. Plotis iki 0,55 km. Altitudė 117 m. Giliausia vieta siekia 9,3 m. Krantai daugiausia aukšti. Kranto linija vingiuota, pietuose yra 2 įlankos, viena iš jų jungiasi vos 20 m sąsiauriu su pagrindine ežero dalimi. Dugną dengia sapropelingas ir karbonatingas molis. Iš vakarų prieina dirbami laukai, o rytinėje pakrantėje yra miškas. Upeliais jungiasi su Snaigyno ir Vilkaičio ežerais. Priklauso Baltosios Ančios baseinui.

Prie šiaurinio Trikojo galo įsikūręs Snaigyno kaimas, prie rytinio – Taikūnų, prie pietinio – Bertašiūnų kaimai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Šiaurine ir rytine pakrante eina kelias .

Ežero pavadinimo kilo nuo žodžio *trikojis* („turįs tris kojas“).

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Lietuvos ūkininkas

**„Lietuvos ūkininkas“** – pirmasis po spaudos draudimo panaikinimo Lietuvoje išleistas savaitraštis, spausdintas lietuviškais rašmenimis. Nuo 1905 m. gruodžio 14 d. iki 1915 m. birželio mėn. ir 1918 m. pabaigoje leistas Vilniuje, nuo 1919 m. balandžio mėn. iki 1940 m. rugpjūčio 1 d. – Kaune.

## Istorija

Jonas Vileišis, 1904 m. panaikinus spaudos draudimą, pradėjo rūpintis, kad Lietuvoje būtų atgaivinta ir legali spauda. Mažojoje Lietuvoje ėję „Varpas“ ir jo priedas valstiečiams “Ūkininkas“ dėl finansinių sunkumų jau buvo beužsidarąs. Labai brangus buvo ir jų pristatymas į Lietuvą.

1904 m. rugpjūčio mėn. J. Vileišis gavo Vilniaus gubernatoriaus leidimą savaitraščiui „Lietuvos ūkininkas”. Tačiau kol buvo įsigyta spaustuvė, pagamintas reikiamas kiekis šrifto, surinktas personalas, praėjo metai. Be to, sutrukdė ir prasidėję revoliuciniai įvykiai. Joną Vileišį organizuojant lietuvišką spaudą aplenkė ir jo brolis Petras Vileišis, išleidęs pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios“. Pirmasis savaitraščio numeris išėjo tik 1905 m. gruodžio 14 d., pasibaigus Didžiajam Vilniaus Seimui.

Jonas Vileišis 1905–1906 m. buvo ir savaitraščio redaktorius. 1907–1909 m. jis leido atgaivintas po bankroto „Vilniaus žinias”. Savaitraščio leidėjo teises jis perdavė Felicijai Bortkevičienei, kuri netruko jį paversti Lietuvos valstiečių sąjungos organu.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui laikraščio leidimas nutrūko. Albino Rimkos pastangomis jis atgaivintas tik 1918 m. pabaigoje, tačiau, Vilnių užėmus bolševikų ir lenkų kariuomenėms, savaitraščio leidimą teko perkelti į Kauną.

Kaune laikraščio leidimu rūpinosi „Varpo“ bendrovė. Nuo 1923 m. buvo oficialus Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos organas. Po 1926 m. valstybės perversmo savaitraščio leidimas buvo suvaržytas, autoritarinė valdžia prieš jį inicijavo kelias bylas teisme, teko mokėti baudas. Leidėjai buvo priversti atsisakyti kai kurių priedų. Tiražas 1933 m. – 15 000 egz.

1940 m., Lietuvą užėmus sovietinei kariuomenei, „Lietuvos ūkininkas“ uždarytas, vietoje jo pradėtas leisti „Valstiečių laikraštis“.

## Priedai
„Lietuvos ūkininkas“ leido nemažai specialių priedų:
* 1907–1928 m. – „Žemė“,
* 1909–1912 m. – „Mokykla“,
* 1909–1928 m. – „Jaunimas“, nuo 1928 m. savarankiškas,
* 1911–1913 m. – „Žibutė“,
* 1921–1922 m. – „Literatūros priedas“,
* 1921–1924 m. – „Savivaldybė ir kooperacija“,
* 1930–1932 m. – „Apžvalga“, „Iliustruota Lietuvos ūkininko apžvalga“,
* „Sveikata“,
* „Telegramos“.

## Redaktoriai
* Povilas Višinskis – 1905 m. (redagavo pirmuosius du numerius)
* Antanas Smetona – 1905–1906 m.
* Juozas Bagdonas – 1906–1907 m.
* Mykolas Sleževičius – 1907–1912 m.
* Pranas Ruseckas, Kazys Grinius, Albinas Rimka (1908–1911 m.), Jonas Abraitis, Mečys Markauskas, Matas Untulis, Jonas Kriščiūnas – 1913–1915 m.
* Albinas Rimka, Adolfas Klimas – 1918–1921 m.
* Jonas Strimaitis – 1922–1923 m.
* Vincas Oškinis – 1923–1940 m.

## Šaltiniai