open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Colin Powell

**Kolinas Liuteris Pauelas** (, 1937 m. balandžio 5 d. – 2021 m. spalio 18 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų valstybės veikėjas ir keturių žvaigždučių atsargos generolas. 2001–2005 m., JAV prezidento Džordžo V. Bušo pirmosios kadencijos metu, Pauelas ėjo 65-ojo JAV valstybės sekretoriaus pareigas.

## Biografija
Gimė Niujorke imigrantų iš Jamaikos šeimoje. Baigė Niujorko City koledžo bakalauro geologijos studijas. 1958 m. pradėjo tarnybą JAV kariuomenėje. Baigęs reindžerių mokyklą buvo paskirtas į JAV tankų diviziją, dislokuotą tuometinėje Vakarų Vokietijoje. 1962 m. rugpjūtį jis buvo paskirtas tarnauti patarėju Pietų Vietnamo kariuomenėje. Dėl Vietnamo kare patirtų sužeidimų jis vėliau penkerius metus tarnavo JAV, kol 1968 m. liepą buvo vėl grąžintas į Vietnamą. Po karo studijavo Dž. Vašingtono universitete, kuriame gavo verslo administravimo magistro laipsnį. Po šių studijų įsidarbino Pentagone, stažavo Baltųjų rūmų administracijoje. 1983 m. buvo paskirtas JAV gynybos sekretoriaus C. Weinberger padėjėju. 1986 m. tapo JAV nacionalinio saugumo tarybos direktoriaus pavaduotoju, o 1987 m. JAV prezidentas R. Reiganas jį paskyrė nacionalinio saugumo patarėju. Baigęs dirbti šiose pareigose, K. Pauelas grįžo tarnauti į kariuomenę, tačiau jau 1989 m. rugpjūtį naujas JAV prezidentas Dž. Bušas jį paskyrė vadovauti JAV Generaliniam štabui. Šiuo laikotarpiu JAV kariuomenė atliko kelias sėkmingas tarptautinio masto operacijas – 1989 m. gruodį įsiveržimą į Panamą, kurio metu buvo nušalintas nuo valdžios M. Noriega ir 1991 m. laimėjo Persijos įlankos karą. K. Pauelas 1991 m. buvo apdovanotas Kongreso aukso medaliu ir tapo labai populiariu tarp JAV politinių partijų, prasidėjo svarstymai, kurios partijos kandidatu į JAV prezidentus jis galėtų tapti. 1995 m. jis pabandė kandidatuoti į JAV prezidentus nuo Respublikonų partijos, tačiau atsisakė tolimesnės kovos, motyvuodamas politinės patirties trūkumu.

2001 m. prezidentu išrinkus Dž. V. Bušą, pastarasis jį paskyrė JAV valstybės sekretoriumi. K. Pauelas tapo pirmuoju afroamerikiečiu, ėjusiu šias pareigas. Jis taip pat buvo pirmasis afroamerikietis, dirbęs Jungtiniame karinių štabų vadų komitete. Jam dirbant Valstybės sekretoriumi, po rugsėjo 11 d. atakų JAV pradėjo kovą su terorizmu, o 2003 m. įvykdė įsiveržimą į Iraką. 2004 m. lapkritį K. Pauelas atsistatydino iš pareigų.
K. Pauelas aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje, dirbo JAV tarptautinių santykių tarybos direktorių valdyboje.
Mirė nuo COVID-19 sukeltų komplikacijų.

|-

## Šaltiniai
Factum

Agentūra **„Factum“** prie Lietuvos kultūros fondo (visuomeninė organizacija) įkurta 1991 m. sausio 11 d. Vilniuje. Ji tiria kaupia duomenis apie išskirtinius Lietuvos piliečių ar lietuvių užsienyje pasiekimus bei registravo Lietuvos rekordus, nuo 2021 m. išskirtinius pasiekimus.

Išleistose „Lietuvos rekordų knygose“ trumpai aprašoma rekordų mokslinė, istorinė ir kultūrinė reikšmė. Rekordų laikotarpis – nuo seniausių laikų iki šių dienų, teritorija – nuo dabartinės Lietuvos Respublikos iki tolimiausių žvaigždynų. Visi rekordai atitinka Gineso pasaulio rekordų registravimo taisykles. Jų ekspertizę atliko rekordų knygų sudarytojas Vytautas Navaitis ir agentūra „Factum“ prie Lietuvos kultūros fondo. 

## Svarbiausi „Agentūros Factum“ prie Lietuvos kultūros fondo veiklos įvykiai

1985 m. Vytauto Navaičio pradėti kaupti duomenys apie išskirtinius Lietuvos pasiekimus ir rekordus.

1990 m. vasarą išleista pirmoji knyga „Lietuvos rekordai“ lietuvių ir 

1991 m. sausio 11 d. Vilniuje  įkurta visuomeninė organizacija agentūra „Factum“ prie Lietuvos kultūros fondo, viešai pradėtas Lietuvos rekordų registravimas.

1992 m. pradėtas bendradarbiavimas su panašia veikla užsiimančiomis užsienio agentūromis.

1993 m. išleista antroji knyga „Lietuvos rekordai“.

1994 m. Kaune surengta pirmoji šventė visuomenei „Lietuvos rekordai“.

1996 m. sukurta pirmoji „Lietuvos rekordų“ internetinė svetainė.

1998 m. Maskvoje (Rusija) su bendraautoriais rusų kalba išleista knyga *Диво: чудеса, рекорды, достижения* (Dyvai: stebuklai, rekordai, pasiekimai).

2001 m. Maskvoje (Rusija) su bendraautoriais rusų kalba išleista knyga *Диво: чудеса, рекорды, достижения* (Dyvai: stebuklai, rekordai, pasiekimai) ketvirtoji laida.

2002 m. Maskvoje (Rusija) su bendraautoriais rusų kalba išleista kompaktinė plokštelė *Диво* ( CD Dyvai).

2003 m. išleista trečioji „Lietuvos rekordų knyga“.

2005 m. Maskvoje (Rusija) su bendraautoriais rusų kalba išleista knyga *Диво: чудеса, рекорды, достижения* (Dyvai: stebuklai, rekordai, pasiekimai) penktoji laida.

2012 m. Vilniuje surengta antroji šventė-paroda visuomenei  „Lietuvos rekordai. Yra kuo didžiuotis“

2015 m. išleista pirmoji „Lietuvos vaikų rekordų knyga“.

2018 m. UAB „Arimex“ įsigyja rekordų internetinės svetainės domeną ir duomenų bazę, įkuria VšĮ „Agentūra Factum“ ir registruoja Lietuvos rekordus mokamai.

Visuomeninė organizacija agentūra „Factum“ prie Lietuvos kultūros fondo registruoja išskirtinius pasiekimus ir juos skelbia facebook.com „Lietuvos rekordai“ platformoje nemokamai.

## Šaltiniai
Lietuvos rekordai. Vytautas Navaitis. Vilnius : Vyturys, 1990.

Lietuvos rekordai. Vytautas Navaitis. Vilnius : Alna litera, 1993.

Lietuvos rekordų knyga. Vytautas Navaitis. Vilnius : Žara, 2003.

Lietuvos vaikų rekordų knyga. Vytautas Navaitis. Vilnius : Versmė, 2015.

## Nuorodos
* Lietuvos rekordai
Copa Sudamericana

**Copa Sudamericana** (arba *CONMEBOL Copa Sudamericana* – 'CONMEBOL Pietų Amerikos taurė') – kasmetinės tarptautinės futbolo klubų varžybos, kurias nuo 2002 m. organizuoja CONMEBOL. Po Copa Libertadores yra antros pagal svarbą futbolo varžybos Pietų Amerikoje.

Tarp 2005 m. ir 2008 m. šiose varžybose taip pat dalyvaudavo Meksikos klubai.

*Copa Sudamericana* čempionato nugalėtojas žaidžia prieš *Copa Libertadores* čempionato nugalėtoją kitais metais Recopa Sudamericana čempionate.

## Prizininkai

## Taip pat skaitykite

* CONMEBOL
* Copa Libertadores

## Nuorodos

* http://www.univision.com/content/channel.jhtml?chid=4&schid=368&secid=12399
Robert Guérin

**Robert Guérin** (g. 1876 m. birželio 28 d. m. – 1952 m. Prancūzijoje) buvo pirmasis FIFA prezidentas nuo 1904 m. iki 1906 m.

Dirbo žurnalistu *Le Matin* laikraštyje, taip pat buvo USFASA futbolo komiteto sekretorius. Robert Guérin buvo steigėjas, bei vyriausias Prancūzijos vyrų futbolo rinktinės treneris tarp 1904 m. ir 1906 m.

## Išnašos
Daniel Burley Woolfall

**Daniel Burley Woolfall** (g. 1852 m. birželio 15 d. – 1918 m. spalio 24 d. Anglijoje) – antrasis FIFA prezidentas ėjęs pareigas nuo 1906 m. iki 1918 m.

Prieš tampant FIFA prezidentu dirbo Anglijos Futbolo Asociacijoje.

## Šaltiniai
Ramojus Mozoliauskas

**Ramojus Mozoliauskas** (1925 m. lapkričio 30 d. Kaune – 2010 m. spalio 30 d. Lemonte, JAV) – Lietuvos skulptorius.

## Biografija
Mokėsi Kauno 4-oje gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Mokėsi Štutgarto meno mokykloje, 1950 m. baigė dailės ir amatų mokyklą Freiburge (*École des Arts et Métiers*). Tais pačiais metais persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje. Dirbo paminklų dirbtuvėje, nuo 1962 m. laisvas menininkas. Nuo 1969 m. gyveno ir dirbo Čikagos priemiestyje Lemonte.

Yra sukūręs daugiau nei 500 skulptūros darbų – iš granito, metalo, bronzos, plieno, aliuminio, stiklo pluošto, betono. Dauguma skulptūrų įrengta Čikagoje ir jos apylinkėse. Palaidotas šv. Kazimiero lietuvių kapinėse.

## Kūryba
Kūrė skulptūras bažnyčių, visuomenės namų interjerams, parkams. Naudojo įvairias medžiagas (plieną, bronzą, aliuminį, granitą, betoną, stiklo pluoštą). Kūryboje ryškūs Lietuvos nepriklausomybės laikotarpio skulptūros neoklasicistinės stilistikos bruožai, būdingos apibendrintos, lakoniškos formos. Sukūrė antkapinių paminklų, memorialinių ir dekoratyvinių skulptūrų:
* Čikagos lietuvių šv. Kazimiero kapinėse: šv. Onos (1968 m.), šv. Kazimiero (1986 m.) skulptūros, paminklas Romui Kalantai atminti
* Lietuvių tautinėse kapinėse: prez. Kazio Griniaus, dailininkų Zenono Kolbos, Adomo Varno, Algirdo Kurausko antkapiniai paminklai
* Paminklas Lenkijos krikščionybės 1000 metų sukakčiai pažymėti (1966 m.)
* Lenkų Prisikėlimo kapinėse: mauzoliejaus reljefai „Prisikėlimas“, „Nukryžiavimas“ (1969 m.)
* Lietuvos madonų šventovėje Klivlande: Aušros vartų, Šiluvos, Žemaičių Kalvarijos ir Pažaislio madonos ir stacijų skulptūros 

## Šaltiniai
Pyragas

**Pyragas** – kepinys, priklausantis vienam iš dviejų kepinių tipų:
* pyragai iš tešlos su saldžiu ar mėsišku arba kitokiu įdaru. Tokie pyragai anksčiausiai pyragai paminėti XII a. Anglijos šaltiniuose.
* pyragai iš pagerintos tešlos su cukrumi ir riebalais.

## Pyragai su įdaru ()
Idėja kepti tešlos iš miltų ir aliejaus kepinius su mėsos įdaru atsirado dar senovės Romoje. Tačiau tikrieji pyragai atsirado Šiaurės Europoje, kur tešlos gamybai naudojo taukus, lajų ar sviestą. Su jais pagaminta tešla yra plastiška ir kočiojama, joje galima „uždaryti“ įdarą suklijuojant kraštus. 

Pirmieji tokie pyragai buvo nesaldūs, su mėsos ar žuvies įdaru (dažnai buvo dedami skirtingų mėsų rinkiniai). Saldūs pyragai pasirodė  XVI a. pabaigoje. 

Pyragai su įdaru gali būti tiek visiškai uždari, tiek atviri. 

Terminas  britų anglų kalboje paprastai reiškia uždarus pyragus, kur įdaras visiškai apsuptas tešlos. Pyragai atviru viršumi Britanijos anglų kalboje vadinami . 

JAV anglų kalboje  reiškia ir pyragus atviru viršumi. 

### Įvairovė pagal regionus
Jungtinėje Karalystėje, Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje yra paplitę pyragai su mėsos įdaru. Mėsos įdarą dažniausiai sudaro kiaulienos kepsnys, galvijo inkstai, faršas arba vištiena su grybais. Tokie pyragai įprastai patiekiami kaip užkandžiai.

„Puodo“ pyragai su kieta pluta yra itin paplitę JAV. Jie kepami specialiose skardose, kur įgauna formą panašią į keksų. Dažniausiai gaminami su mėsos įdaru (ypač jautienos, vištienos arba kalakutienos), padažu ir daržovių mišiniu (bulvės, morkos, žirneliai). Taip pat paplitę kaip greitas maistas.

Vaisių pyragai yra paplitę Šiaurės Amerikoje ir Europoje. Neretai naudojami švenčių metu. Labiausiai paplitę vaisių pyragų įdarai - obuolių, kriaušių ir mišrūs. Šiaurės Amerikoje paplitęs patiekimas su specialiu kremu, ledais ar grietine.

### Populiarioji kultūra
Populiariojoje kultūroje pyragai žinomi kaip komikų atributas. 1909 m. filme Mr. Flip tyliojo kino aktorius ir komikas Ben Turpin pirmasis pradėjo pasaulinę pyragų mėtymo į žmonių veidus tradiciją. Šiais laikais tai dažnas klounų šou pasirodymo numeris.

## Pagerintos tešlos pyragai
Lietuvoje žodis *pyragas* reiškia ir duonos tipo kepinius, kepamus iš kvietinės tešlos, kurioje cukrus ir riebalai sudaro daugiau kaip 10 % miltų kiekio. Anglų kalboje nėra žodžio, kuriuo vadinami tokie gaminiai. 

## Nuorodos

zh-yue:批
Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė

**Jadvyga Mozūraitė-Klemkienė** (1923 m. liepos 14 d. Kaunas – 2009 m. lapkričio 8 d.) – Lietuvos skulptorė, grafikė.

## Biografija
Sutuoktinis Vytautas Klemka. 1950 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, mokytojai Jonas Mikėnas, Vytautas Kairiūkštis.

1949–1951 m. dėstė Kauno dailės mokykloje, 1950–1961 m. – Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikume, 1961–1980 m. – Lietuvos dailės institute, nuo 1973 m. docentė. 1993–2000 m. Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus restauratorė.

## Kūryba
Sukūrė dekoratyvinių skulptūrų („Motina ir vaikas“ 1973 m., „Kūrėja“, 1989 m., abi Kaune, „Jaunystė“ Druskininkuose, 1979 m.), smulkiosios plastikos kūrinių („Baltija“ 1983 m.), teminių, figūrinių (dažniausiai keraminių) kompozicijų, reljefų („Pajūrio moterys“ 1961 m., „Dvi kartos“ 1964 m., „Motinystė“, „Šeima“, abi 1972 m., „Kardiologija“ 1981 m., „Svajonė“ 1990 m., „Skausmas“ 1992 m.), kultūros, meno ir mokslo veikėjų realistinių skulptūrinių portretų (akademikas Vladas Lašas, 1957 m., Lazdynų Pelėda, 1959 m., aktorius Algimantas Masiulis, 1983 m., režisierius Gytis Padegimas, 1998 m.). Kuria grafikos (monotipija, linoraižinys, medžio raižinys, kartono raižinys) technika įvairios tematikos kūrinius („Žvejo sapnas“ 1965 m., „Darbas“ 1966 m., „Kaimas ir miestas“ 1973 m.), tapybos kompozicijas („Poilsis“, „Motina“, „Mėnesiena“, visi 1967 m.). Kūrybai įtakos turėjo J. Mikėno kūrybos principai, tautodailė, antika, Egipto, Rytų šalių menas. Skulptūroms būdingos apibendrintos stilizuotos formos, kompaktiškas monolitiškas siluetas ir kompozicija, lakoniškumas, harmoninga visuma, grafikos kūriniams – konstruktyvumas, dekoratyvumas.

Nuo 1953 m. dalyvauja parodose; individualios parodos – Vilnius 1983 m., Kaunas 1973 m., 1983 m., 1993 m., 2003 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Įvertinimas
* 1960 m. – LTSR nusipelniusi mokytoja

## Šaltiniai
Henrieta Mozūraitytė

**Henrieta Mozūraitytė** (g. 1955 m. lapkričio 8 d. Kaunas) – Lietuvos ir Vokietijos smuikininkė.

## Biografija
Sesuo Vilija Mozūraitytė. 1970–1974 m. mokėsi Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1974–1979 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje, V. Radovičiaus smuiko klasėje.

Nuo 1977 m. griežė Lietuvos filharmonijos orkestro pirmųjų smuikų grupėje. Nuo 1982 m. gyvena Vokietijoje. Griežė Reinlando–Pfalco simfoniniame orkestre, Venti–Corde styginių kvartete, kurį sudaro to paties simfoninio orkestro muzikantai.

## Šaltiniai
Vilija Mozūraitytė

**Vilija Mozūraitytė** (, g. 1962 m. liepos 6 d. Kaunas) – Lietuvos ir Vokietijos dainininkė (mecosopranas, dramatinis sopranas).

## Biografija
Sesuo Henrieta Mozūraitytė. Nuo 5 metų mokėsi skambinti fortepijonu. 1977–1981 m. mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje, L. Januškienės chorvedybos klasėje. 1981 m. persikėlė į Vokietiją, dainavimą studijavo Hamburgo aukštesniojoje muzikos mokykloje.

Koncertavo Vokietijoje, Prancūzijoje, JAV, Kanadoje. 1987 m. debiutavo Lietuvos operos ir baleto teatre – Karmen, Ž. Bizė operoje „Karmen“, surengė solo koncertų. Nuo 1990 m. Karlsrujės Valstybės teatro solistė. Dainavo ir kituose Vokietijos teatruose, Austrijoje, Šveicarijoje.

## Vaidmenys
* Adaldžiza – Vinčencas Belinis. „Norma“
* Azučena, Eboli – Džiuzepė Verdis. „Trubadūras“, „Don Karlas“
* Brangena, Ortrūda, Kundri, Frika – Richardas Vagneris. „Tristanas ir Izolda“, „Lohengrinas“, „Parsifalis“, „Reino auksas“

## Įvertinimas
* 1986 m. J. Štrauso konkursas, Miunchenas – I vietą
* 1987 m. F. Mendelsono–Bartoldy konkursas – laureatė

## Šaltiniai
Kazys Motūza

**Kazys Motūza** (1909 m. Vilnius – 1995 m. vasario 12 d. Niujorkas) – Lietuvos ir JAV lietuvių dokumentinio kino režisierius, operatorius.

## Biografija
1910 m. su tėvais emigravo į JAV. Kūrė kino kronikas. 1930–1940 m. su broliu Mečiu (1914 m. Niujorke – 1966 m.) grįžę į Lietuvą sukūrė dokumentinių spalvotų begarsių filmų apie Lietuvos miestus ir jų apylinkes, gamtą, istorijos įvykius, paminklus, šventes, kaimo darbus. Filmus rodė Lietuvos miestuose, JAV ir Kanados lietuvių kolonijose.

Po Antrojo pasaulinio karo filmavo BALF veiklą JAV, lietuvių renginius, Lietuvių dieną 1964 m. Pasaulinėje parodoje Niujorke. Mečiui mirus 1975 m. Kanados lietuvių švietimo tarybos Toronte užsakymu sukūrė filmą apie Lietuvą, trumpametražį filmą apie dailininką A. Tamošaitį.

Niujorko lietuvių filatelistų draugijos (įkurta 1954 m.) vienas steigėjų, pirmininkas ir biuletenio pirmasis redaktorius, veikalo „Lietuvos pašto ženklai“ *Postage Stamp of Lithuania* 1978 m.) bendraautoris.

## Šaltiniai
Algis Jurgis Morkeliūnas

**Algis Jurgis Morkeliūnas** (1941 m. spalio 16 d. Telšiai – 2009 m. gegužės 18 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. 

## Biografija
1959 m. baigė Kapsuko J. Jablonskio vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultetą. Kaip gabus studentas 1961 m. pasiųstas tęsti studijų ir 1964 m. baigė Leningrado universiteto ekonomikos fakultetą, įgijęs ekonomisto-matematiko specialybę. Aktyviai sportavo, žaidė regbio komandoje. 1964 m. paimtas į sovietinę kariuomenę metus tarnavo desantiniuose daliniuose Vidurinėje Azijoje. 1967–1969 m. mokėsi Vilniaus universiteto aspirantūroje (vadovas – dr. Eduardas Vilkas), kur pradėjo tyrinėti grupinių sprendimų uždavinius. Tęsdamas amerikiečių matematikų darbus, parodė, kad parenkant įvairių aksiomų derinius galima gauti įvairius grupinius sprendinius, o naudojant tik labiausiai pripažintas aksiomas, gaunamos visos klasikinės optimalaus sprendinio taisyklės. Savo pirmųjų metų darbus A. J. Morkeliūnas pateikė fizikos-matematikos kandidato disertacijoje „Kai kurie grupinių sprendimų uždaviniai“. Ją apgynė 1970 m. 1991 m. Sankt Peterburgo universitete apgynė disertaciją, 1992 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

1965–2004 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1974–1979 m. Ekonominės kibernetikos katedros vedėjas. 1977 m. jam suteiktas mokslinis-pedagoginis docento vardas, nuo 1998 m. profesorius. 1979–1985 m. dirbo dar Matematikos ir kibernetikos institute. 1985–1992 m. Ekonomikos instituto vyr. mokslinis bendradarbis. Pablogėjus sveikatai, 2004 m. rugpjūtį išėjo į pensiją.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų svarbiausi sritis – lošimų teorija. Dirbdamas Matematikos ir kibernetikos bei Ekonomikos institutuose toliau tęsė grupinių sprendimų tyrimus, savo darbuose susistemino aksiomų kombinacijas, išryškino kiekvienos aksiomos vaidmenį atitinkamai grupinio sprendinio taisyklei, įvedė naujas aksiomas ir suformulavo kelias naujas, lygiavertes žinomoms, taisykles. Jis susiejo grupinio sutvarkymo problemas su lošimų teorija ir naudingumo teorija.

## Bibliografija
* Alternatyvos, preferencijos ir pasirinkimas, monografija, 1997 m.
* Operacijų tyrimo įvadas, mokymo priemonė, su kitais, 2008 m.

## Šaltiniai
Algirdas Juozas Motuzas

**Algirdas Juozas Motuzas** (g. 1943 m. gegužės 8 d. Juodžiai, Joniškio valsčius) – Lietuvos agronomas dirvožemininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija

1965 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. 

Nuo 1966 m. dėsto Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas), 1984–1990 m. Agronomijos fakulteto prodekanas, 1992–1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos sekretorius, 2000–2006 m. Dirvotyros ir agrochemijos katedros vedėjas; nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1994 m. Tarptautinės dirvožemininkų sąjungos narys, nuo 2001 m. Lietuvos dirvožemininkų draugijos prie Lietuvos mokslų akademijos pirmininkas. Nuo 2007 m. Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas.

Žemės ūkio enciklopedijos (3 t. 1998–2007 m.) mokslinės redakcinės tarybos pirmininko pavaduotojas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – dirvožemio ekologija ir Lietuvos agronomijos mokslą raida. Paskelbė apie 120 mokslinių ir 280 mokslo populiarinimo straipsnių.

## Bibliografija
* Profesorius Viktoras Ruokis, monografija, su V. Danilevičiumi, 1982 m.
* Žemės ūkio akademija dviejų okupacijų metais (1940–1944 m.), monografija, periodiniuose ir kituose leidimuose, 1994 m.
* Agronomijos mokslų raida Lietuvoje ir jos kūrėjai, monografija, 1997 m.
* Dirvožemio mokslas ir geologijos pagrindai, vadovėlis, su kitais, 1977 m.
* Dirvotyra, vadovėlis, su kitais, 1996 m. 2 leid. 2009 m.
* Profesorius Vincas Vilkaitis, monografija, 1991 m.
* Profesorius Juozas Tonkūnas, monografija, 1993 m.
* Profesorius Petras Vasinauskas, monografija, 1998 m.
* Profesorius Bronius Baginskas, monografija, 2003 m.
* Sisteminis dirvotyros terminų žodynėlis, sudarytojas ir vienas autorių, 1997 m.

## Šaltiniai
Alfonsas Motuzas (1955)

**Alfonsas Motuzas** (1955 m. lapkričio 22 d. Šiauliuose – 2019 m. lapkričio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, etnologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1979 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų A. Buikos orkestrinio dirigavimo klasę. 1987–1991 m. tobulinosi Maskvos Gnesinų muzikos pedagoginio instituto Liaudies muzikos instrumentų katedros aspirantūroje. 1992 m. humanitarinių mokslų daktaras (muzikologija), 2002 m. habilituotas humanitarinių mokslų daktaras (etnologija).

1975–1995 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas. 1992–1995 m. Šv. Antano kolegijos Kretingoje vyr. asistentas, 1995–1996 m. dekanas, 1996–1997 m. direktorius. 1995–1997 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas. Nuo 2000 m. Klaipėdos universiteto Muzikologijos instituto vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto dėstytojas. Nuo 1997 m. Šv. Antano religijos studijų instituto direktoriaus pavaduotojas, nuo 2004 m. ir Lietuvos katalikų bažnyčios istorijos centro direktorius; vyr. mokslo darbuotojas. Vilniaus pedagoginio universiteto, Vilniaus Šv. Juozapo ir Telšių kunigų seminarijų dėstytojas. Nuo 2004 m. profesorius. Nuo 1992 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos narys, 2000–2004 m. jos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. Skaitė paskaitas Toronto, Oslo, Vienos, Miuncheno, Krokuvos, Liublino, Varšuvos, Sankt Peterburgo universitetuose.

2019 m. apdovanotas Vyskupo Motiejaus Valančiaus atminimo medaliu.

## Mokslinė veikla
Sudarė lietuvių liaudies instrumentinės muzikos ir giesmių rinkinių. Sudarė ir parengė mokslo šaltinių.

## Bibliografija
* Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų liaudies apeiginė muzika (giesmės, psalmės), monografija, 1994 m.
* Žemaičių Kalvarijos Kalnai ir Kryžiaus kelias, monografija, 1994 m.
* Lietuvos kalvarijų Kryžiaus kelių istorija, apeiginiai papročiai ir muzika, monografija, 2003 m.
* Veprių Kalvarijos, istoriniai, etnologiniai ir etnomuzikologiniai aspektai, monografija, 2006 m.
* Kelmės krašto katalikiška etninė kultūra, monografija, 2007 m.
* Vilniaus kalvarijų Kryžiaus kelių istorija, apeigos ir muzika, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2002 m.
* Žemaičių Kalvarijos Kalnai; istorija, apeigos ir muzika, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2004 m.
* Veprių Kalvarijos: istorija, apeigos ir muzika, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2005 m.
* Katalikų liaudies pamaldumo praktikos Lietuvoje, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2004, 2005 m.
* Veprių Kalvarijų maldynas ir giesmynas, sudarė, 2007 m.
* Vilniaus Verkių Kalvarijų maldynas ir giesmynas, sudarė, 2008 m.
* Tytuvėnų bernardinų vienuolyno kalvarijų maldynas ir giesmynas, sudarė, skirtas kunigui R. Mikutavičiui atminti, su kompaktine plokštele, 2008 m.
* Kryžių kalno maldynas ir giesmynas, sudarė, su kompaktine plokštele, 2009 m.

## Šaltiniai
Apukas

**Apukas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Apukienė (ištekėjusi moteris) ir Apukaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Mečislovas Apukas (g. 1962) – Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas;
Aputis

**Aputis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Aputienė (ištekėjusi moteris) ir Aputytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Juozas Aputis (1936-2010) – Lietuvos prozininkas, vertėjas;
* Vytas Aputis (g. 1961) – Lietuvos ir Kazlų Rūdos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas;
Aramavičius

;Aramavičius
* Viktoras Julijonas Aramavičius – vertėjas;
;Aramavičiūtė
* Vanda Aramavičiūtė – pedagogė, edukologė.

Pavardė užrašyta keliose vietose, jos kilmė nenurodoma. Galbūt iš armėniško vardo *Aram*.

## Šaltiniai
Araminas

**Araminas** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Araminienė (ištekėjusi moteris) ir Araminaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Algirdas Araminas (1931–1999) – Lietuvos kino operatorius, režisierius;
Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius

**Boleslovas Adomas Motuza-Matuzevičius** (1910 m. gruodžio 24 d. Rygoje – 1990 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas tapytojas, mozaikininkas, grafikas.

## Biografija
Vaikystę praleido Kupiškio priemiestyje Zuntėje. 1928 m. baigė Kupiškio progimnaziją, 1928–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje pas Juozą Mikėną. Piešė portretus, peizažus, dirbo freskos-mozaikos darbus. Buvo kairiųjų pažiūrų, 1932–1935 m. LKP narys. 1932 m. su kitais įkūrė „Revoliucinių menininkų“ kuopelę, 1933 m. nelegalią spaustuvę „Raudonasis titnagas“, 1933 m. Kauno meno mokyklos studentų korporaciją „Trys tulpės“, 1934 m. su kitais parengė almanachą „Žingsnis“. Nuo 1934 m. leido pogrindinį satyros žurnalą „Šluota“ (Nr. 1-6 redaktorius). 1935 m. slapta atvykęs į SSRS, apkaltintas šnipinėjimu, tapo tremtiniu, 1935–1945 m. dirbo dailininku Syktyvkare, Uchtoje (Komija).

1946 m. Valmieros (Latvija) teatro dailininkas. 1946–1952 m. LSSR dailės instituto dėstytojas. 1953–1963 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato, 1963–1966 m. Ateizmo muziejaus dailininkas.

Vaikai Gediminas Motuza Matuzevičius ir Elga Boči.

## Kūryba
Nutapė portretų (Petras Cvirka, 1948 m.; Levas Vladimirovas, 1967 m.; Jonas Graičiūnas, 1978 m.), peizažų („Darbėnai“, 1958 m.; ciklai „Kupiškio peizažai“, 1980 m.; „Pamarys – Kintai“, 1984 m.), nuliejo akvarelių („Lungeliai“, 1973 m.; „Stirnų slėnis“, 1979 m.). Sukūrė estampų („Darbo, duonos!“, 1934 m.; „Turgus“, 1956 m.), plakatų („Kovon bendru frontu prieš fašizmą“, 1933 m.), mozaikų (Kristaus galva Kauno Dievo kūno bažnyčios fasade, su J. Mikėnu, 1932 m.; „Leninas“, 1957 m., 1963 m., 1975 m.; Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, 1946 m., 1962 m.; Vladas Rekašius, 1983 m. (visi portretai); Druskininkų biuvetės grindys, 1962 m.), scenovaizdžių. Kūrybai būdinga aktuali to meto tematika, revoliucinės nuotaikos. Parodose dalyvavo nuo 1946 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1977 m. Kupiškio rajono garbės pilietis 

## Šaltiniai
Alfonsas Motuzas (1959)

**Alfonsas Motuzas** (g. 1959 m. kovo 7 d. Kuineliai, dab. Guntinas, Skuodo rajonas) – Lietuvos pedagogas, verslininkas, Šilalės rajono politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
Baigė Skuodo vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytojas. Pedagoginį darbą su pertraukomis dirbo iki 2001 m., 2001-2006 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos Švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas. Vėliau verslininkas. 

2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Šilalės skyriaus narys. 2000-2003 m. ir 2003-2006 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.

## Šaltiniai
Gediminas Motuza Matuzevičius

**Gediminas Motuza Matuzevičius** (1946 m. rugpjūčio 24 d. Vilnius) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius, sesuo Elga Boči. 1968 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 2002 m. Lenkijos mokslų ir menų akademijos užsienio narys.

1973–1982 m. Lietuvos geologijos valdybos Kompleksinės geologijos ekspedicijos būrio viršininkas, 1982–1984 m. – Mozambiko nacionalinės direkcijos petrografas–konsultantas, 1984–1991 m. Geologijos instituto Regioninės geologijos skyriaus vadovas, 1991–1998 m. Lietuvos geologijos tarnybos direktorius, 1998–2000 m. Geologijos instituto Giluminės geologijos skyriaus vadovas, 2000–2002 m. AB „Geonafta“ Geologijos skyriaus viršininkas.

Nuo 1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 2004 m. Geologijos ir mineralogijos katedros vedėjas; nuo 2006 m. profesorius. 1989-1991 m. Lietuvos geologų sąjungos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Tiria Lietuvos kristalinio pamato sandarą, raidą, naudingąsias iškasenas, smūginius kraterius. Sudarė Pietų Lietuvos ir Lietuvos kristalinio pamato (M 1:400 000]] 1980 m. ir 2003 m.), atskirų Norvegijos plotų geologijos žemėlapius. Tarptautinių giluminio seisminio zondavimo eksperimentų Lietuvoje vienas organizatorių. Ištyrė Varėnos geležies rūdos telkinių juostą, Šklėrių vario ir molibdeno rūdinę apraišką Lietuvos pietuose, Mizarų ir Veprių meteoritinius kraterius. Dalyvavo Mozambiko šiaurinės dalies geologijos kartografavimo darbuose, mokslinėse ekspedicijose Pamyre, Jakutijoje, Čilėje, Afganistane.

Dalyvavo kuriant televizijos filmus „Domeikos sindromas“ (2002 m.) ir „Lietuvio genas“ (2008 m.).

## Bibliografija
* Tarp Ruvumos ir Maputu, kelionių knyga, 1988 m.
* Magminių ir mefamorfinių uolienų petrologija, vadovėlis, 2006 m.
* Iš kur atėjome, monografija, 2008 m.
* Kaip veikia Žemė. Geologijos pagrindai, 2013 m.

## Šaltiniai
Austrijos baudžiamasis kodeksas

**Austrijos baudžiamasis kodeksas** (, *StGB*, *öStGB* arba *StGB-AT*) – Austrijos Federacinės Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Austrijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1974 m. sausio 23 d. Įsigaliojo 1975 m. sausio 1 d. 

## Istorija

Teisyno pirmtakai - Habsburgų dinastijos partikuliariniai baudžiamieji teisynai, žinomi jau nuo XVI a., taip pat Vokietijos imperatoriaus Karolio V baudžiamasis teisynas (*[[Constitutio Criminalis Carolina]]*). Pirmą kartą baudžiamojo proceso ir materialinė baudžiamoji teisė Austrijos žemėse suvienodinta 1768 m. *[[Constitutio Criminalis Theresiana]]* teisyne, kuris iki savo įsigaliojimo paseno ir 1787 m. buvo pakeistas „Jozefianos“ (). 

BK sudaro Bendroji dalis (1-74 paragrafai) ir Ypatingoji dalis (75-324 paragrafai). 

## Literatūra
* Helmut Fuchs: *Österreichisches Strafrecht. Allgemeiner Teil I.* 7. Auflage. Springer, Wien/New York 2008. ISBN 978-3-211-74422-2

## Nuorodos
* Tekstas (RIS sistemoje, vokiečių k.)
* 1975 m. variantas (PDF; 4,42 MB)
Čilės Respublikos civilinis kodeksas

**Čilės Respublikos civilinis kodeksas** () - Čilės Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Čilės privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1855 m. Autorius - filosofas ir teisėtyrininkas tarptautininkas Andrés Bello (1781-1865), teisyną kūręs per 20 m. Kodeksas įsigaliojo 1857 m. sausio 1 d. Recepuotas daugelyje Lotynų Amerikos valstybių (kone pažodžiui - pvz., šalyse kaip Ekvadoras, Kolumbija ir Salvadoras).

## Nuorodos
* Tekstas (2000 m.)
Ispanijos civilinis kodeksas

**Ispanijos civilinis kodeksas** () - Ispanijos Karalystės civilinis kodeksas, pagrindinis Ispanijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1889 m. Daugelyje sričių panašiai reglamentuoja klausimus kaip ir Prancūzijos civilinis kodeksas (Code Civil). Šeimos teisė ir paveldėjimo teisė paremta Iberijos teisės tradicijomis. Kodeksu remtasi kodifikuojant civilinę teisę Lotynų Amerikoje.

## Literatūra
*Witold Peuster: *Código Civil. Das spanische Zivilgesetzbuch. Spanisch-deutsche Textausgabe.* Edition für internationale Wirtschaft, Frankfurt am Main, 2002.
Vokietijos Demokratinės Respublikos civilinis kodeksas

**Vokietijos Demokratinės Respublikos civilinis kodeksas** (**VDR CK**; , sutr. *ZGB* arba *ZGB-DDR*) - Vokietijos Demokratinės Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis VDR privatinės teisės šaltinis. 

## Galiojimas
1975 m. birželio 19 d. priimtas.

Kodeksui įsigaliojus 1976 m., VDR neteko galios Vokietijos civilinis kodeksas. 

1990 m. spalio 3 d. VDR CK neteko galios, tačiau, remiantis Vokietijos susivienijimo sutartimi, vis dar yra taikomas daugeliu atvejų, pavyzdžiui, paveldėjimo klausimais.

## Nuorodos
* Tekstas  (vokiečių k.)
Vokietijos Demokratinės Respublikos baudžiamasis kodeksas

**Vokietijos Demokratinės Respublikos baudžiamasis  kodeksas** (VDR BK, , *StGB*, *StGB-DDR*) - VDR baudžiamasis kodeksas, pagrindinis VDR baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1968 m. sausio 12 d. VDR teritorijoje neteko galios 1871 metų Vokietijos imperijos baudžiamasis  kodeksas. VDR BK buvo keičiamas 1974, 1977, 1979, 1987 ir 1988 m. Baudžiamosios teisės pakeitimo įstatymais. Neteko galios po Vokietijos susivienijimo. Kaip ir daugelis socialistinių kodeksų numatė baudžiamąją atsakomybę už homoseksualius santykius (Paragraph 175).

## Nuorodos
* Tekstas  (vokiečių k.)
Turkijos baudžiamasis kodeksas

**Turkijos baudžiamasis kodeksas** (, *TCK*) – Turkijos Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Turkijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 2004 m. rugsėjo 26 d. Įsigaliojo 2005 m. birželio 1 d. Kodekso pirmtakas – 1923 metais įkurtos Respublikos 1926 m. baudžiamasis kodeksas (iš esmės – 1889 m. Italijos baudžiamasis kodeksas „Codice Zanardelli“).

## Literatūra
* Mehmet Emin Artuk, Ahmet Gökcen, Ahmet Caner Yenidünya: *TCK Şerhi*. 1.&nbsp;Auflage. Ankara 2009, ISBN 978-9944-265-89-8.
* Hakan Hakeri: *Ceza Hukuku Genel Hükümler*. 7.&nbsp;Auflage. Ankara 2008, ISBN 978-975-02-0840-9.

## Nuorodos
* Tekstas  (turkų k.)
* Rinktiniai Turkijos BK straipsniai (anglų k.)
Turkijos civilinis kodeksas

**Turkijos civilinis kodeksas** (), Turkijos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Turkijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 2001 m. lapkričio 22 d. Įsigaliojo 2002 m. sausio 1 d. Kodekso pirmtakas - 1926 m. Turkijos civilinis kodeksas. Vienas iš didžiausių skirtumų - paprasta naujojo teisyno kalba. Kodeksą sudaro 1030 straipsnių.

## Nuorodos
*Tekstas  (turkų k.)
Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas

**Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas** (**KLR BK**) - Kinijos Liaudies Respublikos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Kinijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1997 m. kovo 14 d. Visuotiniame Kinijos liaudies atstovų susirinkimo 5 sesijos 6-ame suvažiavime. Įsigaliojo 1997 m. spalio 1 d. 

Kodekso pirmtakas - 1979 m. baudžiamasis kodeksas. Naujajame teisyne nėra esminių pakeitimų. Todėl 1997 metų kodeksas gali būti laikomas tiesiog senojo 1979 metų kodekso naująja redakcija. Ir toliau liko ideologizuotas, tačiau jame nėra propagandinių nuostatų, nėra atsakomybės už kontrrevoliucinius nusikaltimus.

## Nuorodos
* Tekstas 

## Literatūra
* Уголовный кодекс Китайской Народной Республики / Под ред. А. И. Коробеева, пер. с китайского Д. В. Вичикова. СПб.: Издательство «Юридический центр Пресс», 2001. 303 с. ISBN 5-94201-003-Х.
Argentinos Respublikos civilinis kodeksas

**Argentinos Respublikos civilinis kodeksas** () – Argentinos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Argentinos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1869 m. rugsėjo 25 d. Įsigaliojo 1871 m. sausio 1 d. Kodekso autorius - teisininkas Dalmacio Vélez Sársfield. 

## Nuorodos
*Tekstas  (ispanų k.)
Portugalijos civilinis kodeksas

**Portugalijos civilinis kodeksas** () - Portugalijos Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Portugalijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1966 m. lapkričio 26 d. Įsigaliojo 1967 m. birželio 1 d. Parengė teisės mokslininkai. Rengiant pasižymėjo prof. Antunes Varela ir Vicount Seabra - civilinio kodekso variantų oponentai. 

Buvo atlikta daug patikslinimų ir pakeitimų, tačiau pagrindinė struktūra ir sąvokos lieka nepaliestos nuo 1967 m. Recepuotas
buvusioje portugalų valdytoje Macau teritorijoje (Kinija), Naujasis Makau civilinis kodeksas buvo priimtas 1999 m. su tokia pat struktūra, bet su daugybe pakeitimų, supaprastintas ir papildytas.

## Struktūra
Civilinį kodeksą (kaip ir Vokietijos BGB) sudaro 5 knygos:
* Bendroji dalis (*Parte Geral*)
* Prievolių teisė (*Direito das Obrigações*)
* Nuosavybės teisė (*Direito das coisas*)
* Šeimos teisė (Direito da Familia*)
* [[Paveldėjimo teisė]] (*Direito das Sucessões'').

## Bibliografija
*  Nuno Picarra (eds.), Portuguese law. An overview, Almedina, Coimbra, 2007.
* Jorge Godinho, Macau business law and legal system, LexisNexis, Hong Kong, 2007.
* Jorge Godinho, The Macau Civil Code. dalinis vertimas (anglų k.)
Motinėlė (JAV)

**Motinėlė**, **Amerikos lietuvių katalikų apšvietos draugija „Motinėlė“** () – JAV lietuvių katalikų švietimo ir šalpos draugija, 1900–1945 m. veikusi JAV.

## Istorija
Įkūrė kunigai Antanas Kaupas, Antanas Milukas, Jonas Žilius-Jonila (Žilinskas) ir kiti Pitstone (Pensilvanijos valstija). Draugijos tikslai buvo kelti ir gaivinti lietuvybę, kovoti dėl Lietuvos nepriklausomybės, lietuviško žodžio, spaudos, tikėjimo laisvės, taip pat šelpti besimokančius lietuvius, nusipelniusius rašytojus, veikėjus, nukentėjusius dėl lietuvių veiklos. Draugija turėjo apie 200 narių, daugiausia JAV lietuvių kunigų. Draugija kasmet rinko po 10 ir daugiau dolerių, nariai taip pat paliko testamentu draugijai turtą. Draugiją rėmė ir pasauliečiai, taip pat Fribūro lietuvių jaunimo draugija „Rūta“, žurnalas „Tėvynės sargas“, Lietuvos kunigai, dažniausiai slapta, daugiausia studijavę Vakarų Europoje, tarp jų Antanas Civinskas, Motiejus Gustaitis, Antanas Jusaitis, Jurgis Matulaitis, Jonas Totoraitis.

Draugija šelpė Europos (Fribūro, Krokuvos, Maskvos, Romos, Rygos, vėliau ir Lietuvos) ir JAV universitetuose studijuojančius lietuvius, nuo 1936 m. – tik JAV gimusius. 1900–1926 m. draugija paskyrė 15 000 JAV dolerių pašalpų, iš jų 14 000 dol. stipendijoms. 1906–1910 m. dalį studentų (tapytojus V. Kairiūkštį, A. Varną ir kitus) parėmė slapta. Po 1926 m. veikla sumenko, 1932 m. draugija atgaivinta, 1945 m. veikla vėl sustabdyta.

Iki 1943 m. draugija parėmė 43 studentus, tarp jų kompozitoriai Stasys Šimkus, Aleksandras Kačanauskas, rašytojai Marija Pečkauskaitė–Šatrijos Ragana, Vincas Mykolaitis–Putinas, filosofai Pranas Dovydaitis, Stasys Šalkauskis, kunigai Vincentas Borisevičius, Jurgis Matulaitis.

Valdybos pirmininkai: Jonas Žilius-Žilinskas, Jonas Kuras, V. Varnagiris, Nikodemas Petkus, Juozas Kaulakis, M. Pankus, Juozas Končius, Ignacas Valančiūnas, J. Karalius.

## Literatūra
* A. Kučas. Amerikos lietuvių istorija, Boston, 1971.

## Šaltiniai
Čilės Konstitucija

**Čilės Konstitucija** – pagrindinis Čilės įstatymas, konstitucija. Priimta 1980 m. rugsėjo 11 d. konstituciniu referendumu (prezidentas – Augusto Pinochet). Įsigaliojo 1981 m. kovo 11 d. Konstitucijos pirmtakė – 1925 m. Čilės Konstitucija.

## Nuorodos
* Tekstas  (PDF; ispanų k.)
* Oficialus vertimas  (PDF)
Ispanijos baudžiamasis kodeksas

**Ispanijos baudžiamasis kodeksas** () - Ispanijos baudžiamasis kodeksas, pagrindinis Ispanijos baudžiamosios teisės šaltinis. Priimtas 1995 m. Kodekso pirmtakai - 1822, 1848, 1850 1870, 1928, 1932, 1944 ir 1973 m. kodeksai. Sudaro 3 knygos, kitos nuostatos.

## Nuorodos
*Tekstas (ispanų k.)
Portugalijos Konstitucija

**Portugalijos Konstitucija** () - pagrindinis Portugalijos įstatymas, Konstitucija. Priimta 1976 m. balandžio 2 d. (praėjus 2 metams po Gvazdikų revoliucijos). Ryškūs demokratijos bruožai, sąlygoti diktatūrinės praeities (valdant Salazar ir Caetano).Sudaro 296 straipsniai. Keista „konstitucinėmis revizijomis“ (*revisões constitucionais*) 1982, 1989, 1992, 1997, 2001, 2004 ir 2005 m.

## Pirmtakės
# Constituição Política da Monarquia Portuguesa (1822)
# Carta Constitucional da Monarquia Portuguesa (1826)
# Constituição Política da Monarquia Portuguesa (1838)
# Constituição Política da República Portuguesa (1911)
# Constituição Política da República Portuguesa (1933).

## Literatūra
* Verfassungen der EU-Mitgliedstaaten, 6. Auflage 2005, Beck-Texte im dtv.

* Parlamento.pt: Tekstas  (portugalų k.) 
*Vertimas  (anglų k.) 
* Vertimas (vokiečių k.)
Urugvajaus civilinis kodeksas

**Urugvajaus civilinis kodeksas** () – Urugvajaus Rytų Respublikos civilinis kodeksas, pagrindinis Ispanijos privatinės teisės šaltinis. Priimtas 1868 m. Esmingai pakeistas 1995 m. Projekto autorius – Eduardo Acevedo. Įtaką padarė Ispanijos civilinis kodeksas, Čilės civilinis kodeksas, Prancūzijos civilinis kodeksas (Napoleono kodeksas).

## Struktūra
Knygos yra skirstomos į dalis, skyrius ir skirsnius. Kodeksą sudaro Įvadas („De las leyes”) ir 4 knygos:
: I) Asmenys („De las personas”)
: II) Daiktinė teisė („De los bienes y del dominio de propiedad”)
: III) Nuosavybės rūšys („De los modos de adquirir el dominio”)
: IV) Prievolės („De las Obligaciones”).

## Nuorodos
* Tekstas  (ispanų k.)
Motinėlė (draugija)

**Motinėlės draugija** – Lietuvos šalpos organizacija, veikusi 1906–1932 m. Kaune.

## Istorija
Įsteigta JAV veikiančios lietuvių įkurtos „Motinėlės“ draugijos pavyzdžiu. Steigėjai Adomas Jakštas–Dambrauskas, Konstantinas Olšauskas, Kazimieras Steponas Šaulys. Tikslas – šelpti aukštosiose mokyklose studijuojantį katalikišką jaunimą. Draugija teikė studentams finansinę paramą vienkartinėmis pašalpomis ir stipendijomis. Iki Pirmojo pasaulinio karo ji turėjo apie 150 narių ir rėmėjų. Per Pirmąjį pasaulinį karą draugijos veikla nutrūko.

1920 m. A. Jakštas (Dambrauskas), M. Merkelis, Kazimieras Paltarokas, Petras Radzevičius ir Kazimieras Šaulys draugijos veiklą atkūrė. Draugija buvo įsteigusi atskirą fondą disertacijoms leisti. Valdybos pirmininkas – A. Jakštas (Dambrauskas), aktyvūs nariai visuomenės veikėjai Leonas Bistras, Blažiejus Česnys, Vladas Jurgutis, Juozas Končius, Juozas Meškauskas. 1932 m. spalio 8 d. draugija uždaryta.

## Šaltiniai
Recopa Sudamericana

**Recopa Sudamericana** () – Pietų Amerikos kasmetinės futbolo varžybos, organizuojamos nuo 1989 m. tarp praėjusių metų *[[Copa Libertadores]]* ir *[[Copa Sudamericana]]* (iki 1999 m. – CONMEBOL taurės) čempionų. Čempionatas tolygus UEFA Europos Supertaurei.

Varžybos susideda iš dvejų rungtynių: pirmosios vyksta Copa Sudamericana čempiono namų stadione, antrosios – Copa Libertadores čempiono namų stadione (tarp 1990 ir 2004 m. neretai vykdavo tik vienerios rungtynės neutraliame stadione).

## Finalai

## Taip pat skaitykite

* Copa Libertadores
* Copa Sudamericana

## Nuorodos

* RSSSF
Argentinos komercinis kodeksas

**Argentinos komercinis kodeksas** () – rgentinos Respublikos komercinis kodeksas, pagrindinis Argentinos komercinės teisės šaltinis. 1858 m. parengė teisininkai Eduardo Acevedo ir Dalmacio Vélez Sarsfield. Priimtas 1859 m. 

1889 m. spalio 5 d. Senato patvirtintu pakeitimu į kodeksą įtrauktas naujas bankroto įstatymas.

## Nuorodos
* Tekstas  (ispanų k.)
Irfan

**Irfan** – ethereal, neoklasikinės, folklorinės muzikos grupė iš Bulgarijos. Grupės pavadinimas kilo iš persiško žodžio *irfan*, reiškiančio „žinojimą“.

Savo muzikoje Irfan jungia gilų, mistišką moterišką vokalą su vyriškų vokalų choru bei folklorine, daugiausia rytų kraštų, melodija. Būdingi instrumentai – darbuka, dafas, bendyras, udas, sazas, banduka, santūras, dudukas, altas ir kt.

Grupė įkurta 2001 m., ją sudarė įvairių Bulgarijos etninės muzikos grupių (Isihia, Kayno Yesno Slonce, Om, Zarathustra) nariai. Pradžioje tai buvo gretutinis muzikos projektas, bet netrukus išaugo į muzikinę grupę. 2003 m. grupė pasirašė sutartį su neofolklorinės muzikos įrašų kompanija „Prikosnovénie“. Irfan muzika pateko į šios grupės kompiliacinį pasaulio muzikos albumą. 2003 m. grupė išleido pirmąjį savo albumą, 2007 m. – antrąjį. 2008 m. Irfan sukūrė garso takelį bulgarų filmui „Didžioji Erezija“ (apie viduramžių eretikus – katarus, bogoliubus ir kt.). 2009 m. įrašė 3 dainas bulgarų filmui „Prognozė“.

Irfan dalyvauja įvairiuose ethereal, neofolk festivaliuose, taip pat lankėsi ir festivalyje Mėnuo Juodaragis.

## Nariai
* Denica Serafimova (2002–2006; 2009-) – vokalas
* Vladislava Todorova (2006–2009) – vokalas
* Kalinas Jordanovas (2001-) – vokalas, dafas, bendyras
* Ivailo Petrovas (2001-) – programavimas, udas, sazas, gitaros, mušamieji
* Kirilas Bakardžijevas (2001–2008) – programavimas, klavišiniai, santūras, sazas
* Peteris Todorovas (2004-) – darbuka, zarbas, rikas
* Jasenas Lazovas (2008-) – fisharmonija, kavalas, nėjus, dudukas
* Darina Zlatkova – vokalas


Irfan Wave-Gotik-Treffen 2016 01.jpg|Kalinas Jordanovas
Irfan Wave-Gotik-Treffen 2016 05.jpg|Darina Zlatkova
Irfan Castlefest 2008-08-02.jpg|Vladislava Todorova


## Diskografija
* *Irfan* (2003 m.)
* *Seraphim* (2007 m.)
* *The Eternal Return* (2015 m.)
* *Roots* (2018 m.)

## Nuorodos
* 
* Myspace profilis
Vokietijos komercinis kodeksas

**Vokietijos komercinis kodeksas** – Vokietijos FR komercinis kodeksas. Pirmtakas – 1860 m. Vokietijos imperijos komercinis kodeksas. Parengė Vokietijos teisingumo ministerija, 1897 m. gegužės 10 d. priėmusi naują kodekso redakciją.

## Struktūra

Kodeksą sudarė 4 knygos:
: I knyga. Komersanto sąvoka
: II knyga. Prekybinės bendrijos ir „tyliosios bendrijos“
: III knyga. Prekybiniai sandoriai
: IV knyga. Jūrų teisė
Petras Motiekaitis

**Petras Motiekaitis** (1920 m. sausio 29 d. Maneitai, Smilgių valsčius, dab. Pakalniškių seniūnija – 1988 m. sausio 21 d. Šiauliai, palaidotas Donelaičio kapinėse) – Lietuvos inžinierius, aviamodeliuotojas, aviakonstruktorius, išradėjas, biologas.

## Biografija
1941 m. baigė Kauno aukštesniąją technikos mokyklą. 1950–1983 m. Šiaulių „Elnio“ kombinato vyr. inžinierius konstruktorius. 5 odos gamybos ir 2 spalvotosios fotografijos išradimų autorius. Sukonstravo ir pastatė 3 sportinius sklandytuvus. Surinko unikalią Šiaulių apylinkių drugių kolekciją, sukūrė portatyvų elektros srovės generatorių drugiams gaudyti naktį.

## Sportiniai pasiekimai
Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėjo gaminti aviamodelius. 1934 m. gruodžio 29 d. Manaituose įkūrė pirmąjį Dariaus ir Girėno vardo aviamodeliavimo būrelį, oficialiai vartojo trumpinimą „Da Gi“. 1935 m. sausio 3 d. Manaituose suorganizavo pirmąsias aviamodeliuotojų varžybas. Nuo 1946 m. aviamodeliavimo būrelio Panevėžyje vadovas.
* 1939 m. Pabaltijo varžybose Kaune pasiekė Lietuvos rekordą – jo modelis nuskriejo 5,5 km.
* 1948 m. TSRS sklandytuvų modelių klasės čempionas.
* 1948–1981 m. pasiekė 16 pasaulio ir 22 TSRS rekordus sraigtasparnių su gumos varikliais, lėktuvų ir hidroplanų modelių klasėse.

## Bibliografija
* Jaunasis aviamodelistas, su A. Pranskėčiu, 1957 m.

## Įvertinimas
* 2000 m. jo vardu pavadinta gatvė Zokniuose

## Šaltiniai

## Nuorodos
* EKSPERIMENTINIS SKLANDYTUVAS MOTI-1. Lietuvos senovinių ir klasikinių sklandytuvų klubo svetainė
* Sklandytuvo MO-2 konstruktorius P. Motiekaitis. Aeroklubo istorija
Zigmantas Motiekaitis

**Zigmantas Motiekaitis** (g. 1936 m. rugpjūčio 12 d. Dacijonuose, Tauragės valsčius) – Lietuvos kūno kultūros ir sporto darbuotojas.

## Biografija
Baigė Tauragės vidurinę mokyklą. 1954–1955 m. Žygaičių septynmetės mokyklos mokytojas. 1959 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą. 1959–1960 m. Saugų vidurinės mokyklos mokytojas. 1960–1962 m. Šilutės rajono liaudies švietimo skyriaus mokyklų inspektorius. 1962–1972 m. Vilniaus aukštojo sportinio meistriškumo mokyklos direktorius ir fechtavimo treneris. 1964 m. sklandymo, 1969 m. lėktuvų sporto SSRS sporto meistras. 1970–1972 m. Lietuvos fechtavimo federacijos pirmininkas. 1971 m. sąjunginės kategorijos teisėjas.

1972–1974 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto prie LSSR MT Sporto federacijų valdybos viršininkas, 1976–1986 m. šio komiteto pirmininkas. 1974–1976 m. LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus instruktorius. 1984 m. Maskvoje baigė Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1986–1990 m. LSSR valstybinio Kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas. 1985–1990 m. LSSR AT deputatas. 1986–1989 m. LKP Revizijos komisijos narys.

1990–1992 m. Kūno kultūros ir sporto departamento patarėjas-konsultantas. 1992 m. Respublikinio sporto informacijos ir specialistų tobulinimosi centro direktoriaus pavaduotojas, 1993–1997 m. direktorius. Nuo 1997 m. Lietuvos sporto informacijos centro direktorius.

1988–2007 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos narys, nuo 2007 m. garbės narys. Nuo 1994 m. Europos Tarybos sporto informacijos tinklo (SLONET) narys. 1996–2003 m. 2011–2014 m. žurnalo „Treneris“, 2003–2009 m. informacinio leidinio „Kūno kultūros ir sporto aktualijos“ vyr. redaktorius. Lietuvos sporto enciklopedijos redakcijos darbo grupės vadovas, 2012–2015 vyr. redaktorius.

## Įvertinimas
* 1972 m. LTSR nusipelnęs treneris
* 2002 m. Dariaus ir Girėno medalis 
* 2011 m. LTOK olimpinė žvaigždė

## Šaltiniai
Urugvajaus Konstitucija

**Urugvajaus Konstitucija** - Urugvajaus pagrindinis įstatymas, konstitucija. Pirmoji Konstitucija buvo priimta 1830 m. liepos 18 d. (po 1828 m. Montevidėjo sutarties, skatinant britams, buvo pripažinta Urugvajaus nepriklausomybė). 1967 m. Konstitucija buvo iš dalies pakeistas 1989, 1994, 1996 ir 2004 metais (1996 metų pakeitimai buvo vieni svarbiausių; kai kuriais vertinimais - buvo sukurta nauja Konstitucija).

Visas dabartinio teksto pavadinimas yra: "1967 m. Konstitucija su pataisomis, dėl kurių balsuota 1989 m. lapkričio 26 d., 1994 m. lapkričio 26 d., 1996 m. gruodžio 8 d. ir 2004 m. spalio 31 d."

## Šaltiniai

## Nuorodos
*1830 m. 
*1918 m. 
*1934 m. 
*1942 m. 
*1952 m. 
*1967 m.