open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Solitaire (žaidimas)

**Solitaire** – vienam ar keliems žaidėjams skirtas stalo žaidimas, dažniausiai žaidžiamas vieno asmens su kortomis. *Solitaire* kortų žaidimai Europoje vadinami pasjansu (). Kompiuterinė pasjanso kortų žaidimo versija, realizuota daugelyje kompiuterių platformų, taip pat ir mobiliuosiuose įrenginiuose.

*Solitaire* žaidimų yra labai daug skirtingų rūšių, pvz.:

* Pasjansas () – tai Solitaire tipo žaidimai, žaidžiami su kortomis. Pasjanso žaidimuose dažniausiai pradžioje kortas reikia sudėlioti kažkokiu išdėstymu, o žaidimo metu jas reikia surikiuoti pagal specialias taisykles. Vienas iš labiausiai žinomų pasjanso variantų yra Klondike, šis variantas yra įtrauktas į daugelį populiarių kompiuterių platformų, tarp jų Windows bei Ubuntu operacinėse sistemose, pavadinimu *Solitaire* ir *AisleRiot*.
* Mahjong solitaire – tai Solitaire žaidimas su „Mahjong kaladėlėmis“. Mahjong solitaire irgi yra keletas variantų, populiariausias iš jų – Shanghai solitaire, kitas – Sichuan solitaire (Shisen-Sho)
* Peg solitaire labiau dėlionė nei žaidimas, kadangi jį vieną kartą išsprendus galima pakartoti.

## Klondike solitaire žaidimo tikslas
Žaidimo tikslas – sudėti kortas į keturis pažymėtus laukelius. Kortos į laukelius dedamos pradedant tūzais ir baigiant karaliais. Kortas galima dėti tik tos pačios rūšies (vynus ant vynų ir t. t.).

## Klondike solitaire žaidimo taisyklės
Kortas į laukelius galima nukelti iš apatinių stulpelių, tačiau korta turi būti paskutinė. Jei nei viena paskutinė korta netinka perkėlimui, tai galima kortas perkelti iš vieno stulpelio į kitą. Į stulpelio apačią galima pridėti tik rangu žemesnę ir priešingos spalvos kortą (pvz.: jei stulpelio apačioje buvo juoda dešimakė, tai nukelti į šį stulpelį galima tik raudoną devynakę). Tuo budu stulpelių apačiose susidaro mažėjančio rango ir besikartojančios spalvos eilė. Tokią eilę arba jos dalį taip pat galima nukelti į kito stulpelio apačią (jei eilės viršutinė korta yra rangu žemesnė ir kitos spalvos nei stulpelio apatinė korta). Jei stulpelis ištuštėja, tai į tuščią vietą galima nukelti tik karalius arba kortų eilę su karaliumi viršuje. Jei po perkelimų daugiau nėra galimybės nuimti kortą į laukelius, tai galima atversti vieną kortą iš „kortų banko“. Šią atverstą kortą galima padėti į laukelius (jei tinka), arba į stulpelių apačias pagal tas pačias taisykles. Jei atversta korta niekur netinka – tai reikia versti kitą kortą ir t. t. Kai visos kortos atverstos – reikia jas užversti ir pradėti iš naujo. Kai pervertus visas kortas neįmanoma padaryti jokio ėjimo – pasjansas laikomas nepavykusiu.
Vieniavos herbas

**Vieniavos herbas** – herbas naudotas LDK ir Lenkijos Karalystės bajorų.
## Herbo aprašas
Auksiniame skyde – juoda bekaklė stumbro galva su auksiniu žiedu šnervėse. Virš skydą vainikuojančios riterio karūnos iškilęs auksinis liūtas, letenoje laikantis kardą. Šalmaskraistė – skydo spalvų (auksinė ir juoda).

## Herbo kilmė
Vieniavos herbas priskiriamas prie lenkiškų herbų. Anot heraldinių tyrinėjimų, jis nėra grynai lenkiškas herbas. Yra nuomonių, kad šis herbas riterių buvo atneštas iš Moravijos žemių. 

## Bajorai arba bajorų šeimos, kurios žymėjosi Vieniavos herbu
* Stanislovas Leščinskis – Lenkijos karalius.
* Maria Leszczyńska – Prancūzijos karalienė.
* Janas Dlugošas – Lenkų kronikininkas, istorikas ir diplomatas.
* Kazimieras Karolis Bialozoras – Minsko vaivada.

* Jurgis Bialozoras – Smolensko ir Vilniaus vyskupas.
* Jonas Bialozoras – Abiejų Tautų Respublikos Seimo maršalka.
* Jonas Karolis Bialozoras – Lietuvos referentas.
* Stanislovas Bialozoras – Mstislavlio kaštelionas.
* Marcijonas Bialozoras – Polocko arkivyskupas.
* Slaboševičiai
* Vytautas Vyčas
* Narkevičius

## Verta susipažinti
* Bajorai
* Heraldika
* Herbas

## Nuorodos
* genealog.home.pl
Juozas Rimkus (1960)

**Juozas Rimkus** (g. 1960 m. rugsėjo 14 d. Gineikiuose, Kelmės rajone) – agronomas, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1999–2004 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio universitete. 1999–2002 m. buvo Šiaulių apskrities viršininko administracijos Kelmės r. Žemės ūkio skyriaus patarėjas augalininkystei ir kaimo vystymo reikalams, 2002–2007 m. – Kelmės rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vyriausiasis specialistas. 2007–2016 m. užėmė Kelmės rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vedėjo pareigas.

Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Kelmės apylinkės tarybos narys, 2007 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. iki 2016 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys..

Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose. Išrinktas Kelmės–Šiaulių vienmandatėje apygardoje. Dirbo Kaimo reikalų komitete ir Peticijų komisijoje. 2020 m. antrai kadencijai į Seimą nebuvo išrinktas.

Sutuoktinė Salomėja, vaikai Laimonas, Evaldas.

## Šaltiniai
Patriotizmas

**Patriotizmas** (iš  = tėvynė) – reiškinys, kai gerbiama, ginama ir mylima bei kartais aukštinama sava šalis ar regionas, tauta, kalba, kultūra. Patriotizmu nelaikomas toks savo šalies aukštinimas, kai žeminamos kitos tautos ar jų tėvynės, tuomet tai laikytina šovinizmu. Patriotizmo apraiškos išryškėja kylant tautiniams, teritoriniams konfliktams, ginant savo kraštą ir valstybę. Tokiose situacijose puolančio priešo sutapatinimas su visa jo tauta virsta nacionalizmu.

Patriotizmas dažniausiai skatinamas valstybės, nes ši nori užtikrinti savo saugumą nuo išorės priešų ir išlaikyti savo gyventojus lojaliais valdžiai. Patriotizmas ugdomas per švietimo sistemą, žiniasklaidą ir religines institucijas, valstybinių ir tautinių švenčių metu, patriotines organizacijas – skautai, ateitininkai, šauliai, karių savanorių susivienijimai ir kt., kurios vadovaujasi šūkiu „Dievui ir Tėvynei“ ar pan. Patriotizmu persmelkti valstybiniai himnai. Būna, kad prisidengiant patriotizmu savaip interpretuojami ir perteikiami istoriniai faktai ir iškraipomas istorinis teisingumas. Kosmopolitai yra linkę patriotizmui suteikti nacionalizmo atspalvį, o nacionalistai – pradinės nacionalizmo pakopos vaidmenį.

Pagal 1986–1992 m. ir 1995–1997 m. atliktus sociologinius tyrimus aukščiausi patriotizmo rodikliai buvo JAV, PAR, Kanadoje, Venesueloje, Peru, Turkijoje, Slovėnijoje, Lenkijoje. 

## Nuorodos
Kuko sąsiauris

**Kuko sąsiauris** (, ) – sąsiauris, skiriantis pagrindines Naujosios Zelandijos salas – Šiaurės ir Pietų. Šiaurinėje pusėje pastatyta sostinė Velingtonas, o pietinėje – Marlboro Saundsas ir Klaudi Bėjus. Vidutinis sąsiaurio gylis apie 128 metrų. Ilgis 107 km, plotis 22–91 km. Yra seklių įlankų. Daug mažų salų ir uolų. Potvyniai kas pusę paros; aukštis apie 4 m.

Dvi didelės įlankos Auksinė (*Golden Bay*) ir Tasmano giliai įsirėžusios į Pietų salą, į vakarus nuo sąsiaurio. Šiaurės saloje, į vakarus nuo sąsiaurio, tęsiasi ilga Kapiti pakrantė. Siauriausia sąsiaurio vieta yra ten, kur susieina Teravičio pusiasalis (Šiaures saloje) ir Aradavos sala (šalia Marlboro Saundso).

Sąsiauriu nuolat kursuoja keltas iš Velingtono į Marlboro Saundsą. Kuko sąsiauryje dažni audringi vėjai ir didelės bangos.

Sąsiauris taip buvo pavadintas todėl, kad 1769 metais Džeimsas Kukas praplaukė šį sąsiaurį pirmasis iš europiečių. Tiesa, jau anksčiau (1642 m.) jį pasiekė Abelis Tasmanas, tačiau palaikė įlanka.

## Šaltiniai
Dune II

**Dune II: The Building of a Dynasty **, Europoje išleistas pavadinimu **Dune II: Battle for Arrakis** ir plačiai žinomas tiesiog kaip **Dune II** – 1992 m. kompiuterinis realaus laiko strategijos žaidimas, išleistas „Westwood Studios“. Nors tai ir nėra pirmas realaus laiko strategijos žaidimas plačiąja prasme, tačiau jame pirmą kartą panaudoti įvairūs metodai, neatsiejami nuo šio žanro dabartiniu supratimu. Pavyzdžiui, „Dune II“ kareivius jau galima valdyti pele, taip pat, atsirado uždengtas žemėlapis (*fog of war*). Todėl „Dune II“ galima laikyti šiuolaikinių realaus laiko strategijos žaidimų pradininku.

Šis žaidimas nėra „Dune“ tęsinys siužeto ar net žanro prasme, tačiau taip pat grindžiamas Deivido Linčo filmu „Kopa“, kuris savu ruožtu sukurtas pagal to paties pavadinimo Frenko Herberto romaną. Taip pat, „Dune II“ egzistuoja trečioji įtakinga šeima − *House of Ordos*, kurios nėra nei knygoje, nei filme.

## Apžvalga

*Imperatorius Frederick IV* iš šeimos *Corrino* žūtbūt siekia iškasamų brangenybių Arakio planetoje, kurių dėka gražins skolas, į kurias įklimpo vykdydamas karą tarp šeimos narių. Norėdamas pasiekti šį tikslą, jis pasiūlo tapti Arakio planetos gubernatoriumi, tai šeimai, kuri atgabens daugiausia brangenybių imperatoriui. Karas prasideda kai visos trys šeimos atvyksta į Arakio planetą.

Žaidėjas tampa pasirinktos šeimos kariuomenės vadu. Pirmose keliose misijose, užduotis yra sėkmingai įsteigti bazę neokupuotose planetos teritorijose, kasti brangenybes ir apginti bazę nuo kitos šeimos karių. Vėliau, kai šeimų teritorijos bus šalia, žaidėjas turės užpulti juos ir užgrobti jų teritorijas. Kai didžiausią dalį planetos žemėlapio užims žaidėjas, tada likusios šeimos susijungs į sąjungą, kuri puls žaidėjo šeimą kartu. Paskutinėje misijoje žaidėjas susidurs su trimis šeimomis, įskaitant Fredericko pajėgas – Sardaukarus (nežaidžiamos elitinės pajėgos, kurių sunkiųjų pėstininkų kariai yra ypač stiprūs). Paskutinėje žaidimo scenoje kiekviena šeima reaguos skirtingomis išraiškomis į pasiūlytą sandorį ir pasikeitusią pasaulėžiūrą.

## Nuorodos
* Dune II  svetainėje MobyGames
Paukštys

**Paukštys** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Paukštienė (ištekėjusi moteris) ir Paukštytė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Alfonsas Paukštys (1913–1974) – Lietuvos smuikininkas;
*Jonas Paukštys – vienuolis, pedagogas;
*Juozas Skirmantas Paukštys – gydytojas, politikas;
*Kęstutis Povilas Paukštys – politikas;
*Saulius Paukštys – fotomenininkas;
*Skirmantas Paukštys, g.2007 – futbolinikas;
*Vincas Paukštys – rašytojas, visuomenės veikėjas;
*Arvydas Paukštys - verslininkas, mecenatas.
Vilniaus šv. Jono Bosko bažnyčia

**Vilniaus šv. Jono Bosko bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia, stovinti Vilniuje, Lazdynuose, Erfurto g. 3. Mišios laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

## Istorija

1924 m. į Vilnių atvyko pirmieji saleziečiai, juos pakvietė kunigas Karolis Liubianecas. Arkivyskupui Jurgiui Matulaičiui leidus, jis perdavė jiems Švč. Jėzaus Širdies bažnyčią ir Amatų mokyklą su internatu, esančius Gerosios Vilties gatvėje. 1928 m. arkivyskupas Romualdas Jalbžykovskis vienuoliams pavedė ir Šv. Stepono bažnyčią. Vyriausiasis saleziečių rektorius F. Rinaldi 1931 m. davė sutikimą įsteigti Švč. Jėzaus Širdies namus Gerosios Vilties g. 22 ir Šv. Stepono oratoriją Šv. Stepono gatvėje 37. Lietuvą užėmus vokiečiams, mokykla nustojo veikti, vėliau sovietų nacionalizuota, likusieji saleziečiai kiek galėdami darbavosi parapijose.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, saleziečiai grįžo į Vilnių ir pradėjo statyti vienuolyną bei bažnyčią Lazdynuose, kadangi Švč. Širdies bažnyčios ir mokyklos nebuvo galima atgauti. Parapija įsteigta 1990 m. kovo 12 d. Iš pradžių pamaldos vyko Lazdynų mokyklose, o šiltaisiais metų mėnesiais mišios buvo aukojamos pievoje, prie kryžiaus – dabartinės bažnyčios vietoje. Koplyčia pradėta statyti 1993 m. (projekto autorius – architektas Vytautas Edmundas Čekanauskas), ji pašventinta 1995 m. sausio 31 d.

1996 m. gegužės 17 d. pradėta statyti šv. Jono Bosko bažnyčia, rugpjūčio 12 d. kertinį akmenį pašventino saleziečių vyriausiasis rektorius Juan Edmundo Vecchi. Pirmosios mišios laikytos jau 2000 m. gruodžio 24 d., o 2001 m. sausio 28 d. ji buvo pašventinta. Bažnyčia baigta statyti 2004 m. (bendraautoris architektas Vytenis Gerliakas).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Vyskupijos informacija
Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovė

**Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovė** (seniau vadinta ***Švč. Trejybės bažnyčia***) – neparapinė bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje. Tiesiogiai pavaldi Vilniaus katedrai. Mišios vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Bažnyčios altorių puošia garsusis Dievo Gailestingumo paveikslas, nutapytas Eugenijaus Kazimirovskio Vilniuje 1934 m. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje.

## Istorija

Dabartinės šventovės (Dominikonų g. 12) vietoje gotikinė vienanavė bažnyčia pastatyta jau XV a. Po 1748 ir 1749 m. gaisrų rekonstruota: sumūryta nauja presbiterija, du bokštai, o gotikinės apsidės vietoje padarytas naujas portalas. Bažnyčia priklausė Vilniaus universitetui, jos klebonu yra buvęs ir universiteto rektorius, astronomas Martynas Počobutas. Caro valdžia 1821 m. perdirbo bažnyčią į cerkvę, bet 1920 m. ji grįžo katalikams.

Sovietų okupacijos laikais apleista. 1968 m. nugriuvo dalis fasado su portalu; 1971 m. toje vietoje atkurta senoji gotikinė trisienė apsidė. Greta (Šv. Jono gatvės link) išlikęs pastatas, kurio pirmame aukšte buvo vyrų špitolė, o antrame – klebonija. Po Pirmojo pasaulinio karo čia veikė Vilniaus lietuvių klubas ir Vilniaus lietuvių studentų sąjunga. Pastatas turi baroko ir istorizmo bruožų.

2004 m. bažnytėlė pritaikyta garbinti paveikslui „Dievo Gailestingumas“ (dailininkas Eugenijus Kazimirovskis, 1934 m.), nutapytam pagal šv. Faustinos regėjimą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* 
* Vyskupijos informacija
* Vilniaus Dievo Gailestingumo šventovė
Vilniaus šv. Juozapo koplyčia

**Vilniaus šv. Juozapo koplyčia** stovi Vilniuje, Pilaitės mikrorajone. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Klebonas - kun. R. Doveika. 

## Istorija

Šv. Juozapo (Pilaitės) parapija įkurta 1999 m. vasario 17 d. arkivyskupo metropolito Audrio Juozo Bačkio pasirašytu steigimo dekretu. Naujajai parapijai priskirti Buivydiškių, Zujūnų gyvenvietės ir aplinkiniai kaimai. Pirmieji parapijiečiai į šv. Mišias rinkdavosi Pilaitės M. Mažvydo vidurinės mokyklos salėje, jas lietuvių ir lenkų kalbomis aukodavo parapijos klebonas kun. Kęstutis Ralys. Šio kunigo rūpesčiu 2001 m. rugsėjo 8 d. duris atvėrė Šv. Juozapo koplyčia ir parapijos namai.

2016 m. pradėta statyti parapijos Šv. Juozapo bažnyčia. Joje laikinai įrengtoje maldų salėje buvo laikomos 2017 m. Kūčių pamaldos. 2023 m. duomenimis, statomoje bažnyčioje vyko vidaus įrengimo darbai.

## Galerija

1. Vilnius. Šv. Juozapo koplyčia.JPG|Koplyčia 2017 m.
3. Vilnius. Šv. Juozapo koplyčia.JPG|Interjeras
2. Vilnius. Šv. Juozapo koplyčia.JPG|Maldų salės prieigos


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Šv. Juozapo (Pilaitės) parapijos svetainė *pilaitesparapija.lt*
* Vilniaus Šv. Juozapo parapija (Vilniaus arkivyskupija)
* Vilniaus Šv. Juozapo koplyčia *vilniusgo.lt*
*
Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia

**Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia** – neparapinė bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje. Tiesiogiai pavaldi Vilniaus katedrai. Kultūros paveldo objektas Nr. 28116. Mišios laikomos lietuvių kalba.

## Istorija

Bažnyčia priklausė vienuoliams bonifratrams. Ji pastatyta 1543 m. (kitais šaltiniais – 1635 ar 1725 m.). Po 1737 m. gaisro bažnyčia rekonstruota, įrengtas vėlyvojo baroko interjeras.

1976 m. sumontuoti nauji vargonai, įkurta Mažoji baroko salė. Iš naujo pašventinta 1995 m. gruodžio 8 d.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Vilniaus Šv. Kryžiaus bažnyčia (dekanato inf.) 
* Bažnyčios ir vienuolyno istorija
Vilniaus šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia

**Vilniaus šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Užupyje. Kultūros paveldo objektas Nr. 28129. Pamaldos laikomos baltarusių kalba.

## Istorija

Pirmoji medinė bažnyčia, priklausiusi juodiesiems augustinams šioje vietoje sudegė karo su Maskva metu, apie 1665 m.

1778 m. pagal architekto Martyno Knakfuso ankstyvojo klasicizmo projektą pastatyta vienuolių oratorija. Pastatas sugriautas 1794 m. sukilimo metu. Atstatytas kaip mūrinė bažnyčia, išlikusi iki šių dienų, 1823–1824 m. tėvo Augustino Stodolniko rūpesčiu. Naujoji bažnyčia pašventinta 1823 m. rugpjūčio 24 d. Jai suteiktas šv. Baltramiejaus bažnyčios titulas. 
Bažnyčia buvo kukli, netinkuota. 1834 m. perstatyta varpinė su stogeliu. Vėliau bažnyčia ištinkuota. 1831 m. sukilimo Baltramiejaus bažnyčia tapo Bernardinų bažnyčios filija. 

1879–1881 m. Baltramiejaus bažnyčia remontuota Vilniaus puodžių ir keramikos cecho lėšomis. Bažnyčios fasade pristatytas istorizmo stiliaus bokštas.  Šioje bažnyčioje saugotas Trakų vartų Marijos paveikslas. Čia taip pat saugotas ir puodžių ir keramikos cecho archyvas. Bažnyčioje pradžioje buvo trys, vėliau penki altoriai. Chorą laikė dvi kolonos. Vilnios pusėje bažnyčios apsidė sutvirtinta akmenų pylimu bei siena. 1900 m. buvo pastatyti vartai. XX a. pirmoje pusėje Baltramiejaus bažnyčia buvo Sudervės Švč. Trejybės bažnyčios filija.

Žinomas baltarusių, lietuvių ir lenkų dailininkas Ferdinandas Ruščicas, kurį laiką gyvenęs Vilniuje, Užupyje, susituokė šioje bažnyčioje ir vėliau savo testamentu nurodė, kad jo širdis būtų palaidota šv. Baltramiejaus bažnyčioje.
 
1948 m. bažnyčia uždaryta. Sovietmečiu čia veikė skulptorių dirbtuvės. Studijomos buvo paversti ir choras su zakristija, pačios bažnyčios šonuose iškirstos durys. Bažnyčioje buvo įrengta katilinė. Iš bažnyčios inventoriaus buvo išsaugoti tik jos vargonai.

## Bažnyčia šiuo metu

1997 m. Šv. Baltramiejaus bažnyčia perduota Vilniaus baltarusių katalikų bendruomenei. Pamaldos joje vyksta tik baltarusių kalba. Šią bažnyčią globoja Baltarusijos Kustodijos kapucinų ordino broliai. 2011 m. surašymo duomenimis, Romos katalikų bendruomenei save priskyrė 49,6 % baltarusių, stačiatikių (ortodoksų) bendruomenei – 32,3 % baltarusių. 

## Galerija

Bartholomew church.jpg|thumb|Bažnyčia iš pietų pusės
Šv. Baltramiejaus bažnyčios šventorius.jpg|thumb|Šv. Baltramiejaus bažnyčios šventorius
Šv. Baltramiejaus bažnyčios vidus.jpg|thumb|Šv. Baltramiejaus bažnyčios vidus
Catholic Church of St. Bartholomew Vilnius (5993391007).jpg|thumb|Šv. Baltramiejaus bažnyčios altorius
Šv. Baltramiejaus bažnyčios vidus ir vargonai.jpg|thumb|Šv. Baltramiejaus bažnyčios vidus ir vargonai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Vilniaus arkivyskupija.
Naujosios Vilnios Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia

**Naujosios Vilnios Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčia** – bažnyčia Vilniaus rytuose, Naujojoje Vilnioje, prie Naujosios Vilnios stadiono. Priklauso Naujosios Vilnios dekanatui, Vilniaus arkivyskupijai. Šventosios Mišios vyksta lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis. Bažnyčios šventoriuje įrengtos rožinio slėpinių stotelės. Prie bažnyčios stovi parapijos namai-klebonija. Parapijoje veikia Vėliučionių koplyčia.

## Istorija

1932 m. prasidėjo akcija, skirta naujos bažnyčios statyboms. Bažnyčia turėjo būti pašventinta Stanislavo Kostkos vardu. Bažnyčios architektas Jan Borowski. Ši modernizmo stilistikos šventovė pretendavo tapti pačia moderniausia visame Vilniaus krašte, tačiau dėl lėšų stygiaus įgyvendintas kiek santūresnis projekto variantas.

XX a. tarpukariu dabartinės psichiatrinės ligoninės teritorijoje buvo įsisteigusios kareivinės, kuriose buvo įsikūręs lenkų kariuomenės 13-tas Vilniaus ulonų pulkas. Tuo metu kareiviai pradėjo statyti įgulos bažnyčią norėdami jai priskirti šv. Stanislovo Kostkos titulą. Statybos darbus nutraukė Antrasis pasaulinis karas, ir bažnyčia maldos vieta netapo.

Po karo, sovietmečiu, bažnyčios pastatas buvo naudojamas parduotuvės, vyno sandėlio, o vėliau dirbtuvių reikmėms. Bažnyčios pastatas priklausė psichiatrinei ligoninei, o ši ligoninė prieš tai buvo įsikūrusi buvusių kareivinių patalpose, tiksliau sakant, ligoninė sugrįžo į caro laikais jai ir statytas patalpas.

2002 m., kuomet Lietuva jau 12 metų buvo nepriklausoma, ligoninės valdžia perdavė bažnyčią ir dar vieną ligoninės pastatą Vilniaus arkivyskupijai. Naujos parapijos, kuriai buvo suteiktas Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės titulas, kūrimui Vilniaus arkivyskupas metropolitas kardinolas Audrys Juozas Bačkis paskyrė kleboną kun. Vaclav Volodkovič.

2005 m. spalio 8 d. kardinolas A. J. Bačkis, dalyvaujant gausiam tikinčiųjų būriui drauge su dvasininkais, iškilmingai konsekravo Švč. Mergelės Marijos Taikos Karalienės bažnyčią.

2014 m. parapija tapo naujai įsteigto Naujosios Vilnios dekanato centru, o pastarajam dekanatui buvo priskirtos: šv. Kazimiero (Naujosios Vilnios), Nemenčinės, Sužionių, Bezdonių, Balingrado, Buivydžių, Lavoriškių, Mickūnų, Šumsko, Medininkų, Pavilnio, Rukainių ir Rudaminos parapijos bei keletas Vilniaus apylinkių koplyčių.

## Kunigai

Klebonai:
* Wacław Wołodkowicz, 2002–2003 m.
* Wojciech Górlicki, 2003–2017 m.
* Eduardas Kirstukas, nuo 2017 m.

Parapijos vikaras: kun. Aleksandr Romanovski, nuo 2023 m. Kiti buvę kunigai:
* kun. Edgar Jan Šostak, nuo 2022.06.27 iki 2023.
* A+A Kun. Petras Tarvydas, nuo 2003-08-24 iki 2017.08.14.
* Jonas Naujokaitis: iki 2017-07-04.
* Ernestas Maslianikas: iki 2016-09-14.
* A†A Kun. Zbigniew Mickiewicz (1973–2016): nuo 2008-11-24 iki 2016.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Arkivyskupijos informacija
* Vilniaus Švč. M. Marijos Taikos Karalienės parapija
Vilniaus pal. Jurgio Matulaičio bažnyčia

**Vilniaus palaimintojo Jurgio Matulaičio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniuje, Viršuliškėse. Pamaldos bažnyčioje vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.

## Istorija

1988 m. lapkričio 14 d. Vilniaus arkivyskupas Julijonas Steponavičius įsteigė naująją palaimintojo Jurgio Matulaičio parapiją, apimančią naujuosius miesto rajonus (Viršuliškės, Justiniškės, Pašilaičiai, Šeškinės dalis). 1990 m. rugpjūčio 16 d. pirmą kartą atkurtoje Lietuvos Respublikoje pradėti statyti parapijos namai ir koplyčia. 1991 m. liepos 12 d. pašventinta parapijos namų koplyčia. 1991 m. pradėta bažnyčios statyba. Projekto autoriai – G. Aperavičius, V. Balčiūnas, G. Baravykas, R. Krištopavičius.

1996 m. gruodžio 22 d. paaukotos pirmosios Mišios naujojoje bažnyčioje. 2005 m. gruodžio 16 d. konsekruotas naujasis bažnyčios altorius.

## Dvasininkai

2025 m. parapijoje tarnaujantys dvasininkai:
* Justinas Aleknavičius – klebonas kunigas, teologijos lic.
* Kęstutis Dailydė – rezidentas kunigas, teol. m. dr.
* Darius Graževič – vikaras kunigas
* Stanislav Valiukevič – vikaras kunigas, teol. m. mgr., vadyb. mgr.
* Arūnas Kalpakovas – diakonas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Vyskupijos informacija
Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

**Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** (arba ***Vilniaus pranciškonų bažnyčia***) – neparapinė bažnyčia Vilniaus senamiestyje, priklausanti pranciškonams. Kultūros paveldo objektas Nr. 25024. Mišios laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis. Šventoriuje stovi Suzinų koplyčia-mauzoliejus. Priskirta Vilniaus šv. Mikalojaus parapijai.

## Istorija

Pranciškonų bažnyčia – vienas seniausių miesto statinių, jo istorija siekia XIV a. Bažnyčia gotikinė, bet XVIII a. ji įgijo ir baroko formų.

1812 m. bažnyčia buvo apgriauta, joje įrengtas grūdų sandėlis. Vėliau ji buvo paversta archyvu ir tik XX a. pradžioje grąžinta pranciškonams.

Sovietmečiu bažnyčia buvo paversta Lietuvos SSR Vidaus reikalų ministerijos archyvu.

Atkūrus nepriklausomybę, 1998 m. liepos 5 d. bažnyčia grąžinta tikintiesiems ir yra restauruojama. Neseniai joje atidengta stebuklinga laikoma Švč. Mergelės Marijos (Baltosios Dievo Motinos) statula.

2013 m. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas priėmė nutarimą, kuriuo grąžino šalia bažnyčios stovinčius vienuolyno pastatus valstybei, o ši 2017 m. juos perdavė pranciškonų konventualų ordinui. Šis sprendimas susilaukė kritikos, kadangi Vyriausybė grąžino ne Lietuvos, o Lenkijoje veikiančiam ordinui, kuris šiuos pastatus nuosavybės teise įgijo tik 1938 m., t. y. faktinės Lenkijos okupacijos sąlygomis be Lietuvos Vyriausybės žinios ir nesprendžiant Lietuvos teismams.

## Bažnyčios ir vienuolyno vaizdai

Svc Marijos Emimo i dangu baznycios interjeras.jpg|Bažnyčios interjeras
Tryptykfr -Wilno.jpg|Pranciškonų Triptikas dešiniojoje navoje
Monastery of Conventual Franciscans in Vilnius01.JPG|Vienuolyno vidinis kiemas
Kościół Wniebowzięcia NMP w Wilnie - Organy.jpg|Vargonai


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Vilniaus pranciškonų (Mažesniųjų brolių konventualų) vienuolynas ir Švč. Mergelės Marijos Dievo Motinos Ėmimo į dangų bažnyčia
Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia

**Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia** – neparapinė bažnyčia, stovinti Kalveliuose, priklauso Šumsko parapijai. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių (sekmadieniais) kalbomis.

## Istorija

1993 m. Kalvelių centre, tuometinio Šumsko parapijos klebono Darjušo Stančiko iniciatyva, buvo pastatytas kryžius. Tai buvo tikėjimo ženklas ir liudijimas, kad būtent ši vieta pasirinkta būsimai šventyklai. Pasitaręs su vietos bendruomene, tikinčiaisiais, D. Stančikas nutarė statyti nedidelę bažnyčią. Pradėjo rinkti aukas. Parėmė rajono savivaldybė. Paklojus dalį pamatų, kun. D. Stančiką iškėlė. Po jo atvykęs dirbti kun. Voicechas Gorlickis baigė statyti bažnyčią. Ją 2000 m. spalio 15 d. pašventino Vilniaus arkivyskupas Audrys Juozas Bačkis. 

2007 m. šalia bažnyčios iškilo pirmasis Lietuvoje bronzinis paminklas popiežiui Jonui Pauliui II. Lėšas paminklui kelerius metus rinko vietos skautai. Aukojo visi parapijiečiai. Paminklas buvo nulietas Lenkijoje.

## Architektūra

Kalveliuose pastatyta pirmoji Lietuvoje Dievo Gailestingumo bažnyčia. Projekto autoriai architektai Tadeušas Derliatka iš Radomo (Lenkija) ir Mečislavas Jagusinskas iš Vilniaus. Bažnyčia mūrinė, turinti modernaus stiliaus bruožų. Bažnyčios rūsyje įrengtos šarvojimo, taip pat ir kitiems renginiams skirtos salės.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Kalvelių seniūnija
Vilniaus Švč. Trejybės Graikų apeigų katalikų bažnyčia

**Vilniaus Švč. Trejybės Graikų apeigų katalikų vienuolynas ir bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje. Pamaldos laikomos tik ukrainiečių kalba. Greta yra kvadratinio plano monumentali renesansinė varpinė, o įėjimas į vienuolyno kiemą yra pro puošnius barokinius Kristupo Glaubico sukurtus vartus. Memorialinėje lentoje pažymėta, kad šioje vietoje, iki cerkvės pastatymo, XIV a. buvo nukankinti Vilniaus kankiniai, vėliau paskelbti šventaisiais. Kultūros paveldo objektas Nr. 27316.

Dabartinis klebonas: Yosafat Ostap Andrii Popovych (2025 m. duomenimis).

## Istorija

1347 m. pastatyta medinė stačiatikių cerkvė. Dabartinę mūrinę bažnyčią 1514 m. fundavo Konstantinas Ostrogiškis po skambios pergalės Oršos mūšyje. XVI a. perduota unitams bazilijonams.  1821 m. ji buvo uždaryta ir įkurta stačiatikių seminarija, kuri 1919 m. buvo perduota katalikiškai šv. Vincento Pauliečio draugijai.

Sovietmečiu 1940–1991 m. bažnyčia neveikė, po to perduota Graikų apeigų katalikų (unitų) bendruomenei. 1994 m. atiteko šv. Juozapato bazilijonų ordinui Lietuvoje.

## Galerija

HolyTrinityGate.jpg|Bazilijonų vienuolyno vartai
Vilnia, Vastrabramskaja, Bazylanski. Вільня, Вастрабрамская, Базылянскі (J. Čachovič, 1873).jpg|Bazilijonų vienuolyno vartai 1873 m.
Trinity church belfry Vilnius.jpg|Bazilijonų bažnyčios renesansinė varpinė
Tower of the Greek Catholic Church of Holy Trinity in Vilnius, Lithuania.jpg|Vienas iš bažnyčios bokštų
Exterior fresco (front facade; left) of the Church of Holy Trinity in Vilnius, Lithuania.jpg|Priekinio fasado freska
Exterior fresco (front facade; right) of the Church of Holy Trinity in Vilnius, Lithuania.jpg|Priekinio fasada freska


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vyskupijos informacija
* Bažnyčios ir vienuolyno istorija 
* Bazilijonų vienuolynas ir Švč. Trejybės bažnyčia
* Bazilijonų bažnyčia
* Švč. Trejybės ir Bazilijonų vienuolyno vartai
* Bazilijonų ordino provincijos interneto svetainė
Teapacks

**Teapacks** () – Izraelio roko muzikos grupė. Susibūrė 1988 m. Sderote. Pradžioje vadinosi *Tipp-Ex*, bet vėliau pakeitė pavadinimą į *Teapacks*, kad nesidubliuotų jau su esama kita grupe. Išpopuliarėjo tradicinę rytų muziką papildydama ironiškais, humoristiniais tekstais. Teapacks nekartą įvairių Izraelio radio stočių buvo išrinkta metų grupe. Yra išleidusi 7 albumus.

2007 m. sausio 7 d. Teapacks grupė išrinkta atstovauti Izraelį 2007 m. Eurovizijos dainų konkurse Suomijoje. Ten jie pristatė dainą „Push the Button“ (*spausk mygtuką*). Dainoje pateikiamos ironiškos užuomenos apie atominį karą ir terorizmą. Tačiau pusfinalyje užėmė tik 24 vietą ir nepateko į finalą.

## Nariai
* Kobi Oz (pagrindinis vokalistas)
* Gal Peremen (bosai ir vokalas)
* Rami Yosifov (gitara ir vokalas)
* BIG M (Meir Amar)
* Motti Yoseff (būgnai ir kiti mušamieji)
* Noam Yankelevich (3KO) (klavišiniai ir vokalas)

## Nuorodos
* Grupės svetainė
*
Kolainių Švč. Mergelės Marijos Karmelio kalno karalienės bažnyčia

**Kolainių Švč. Mergelės Marijos Karmelio kalno karalienės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kolainiuose. Kultūros paveldo objektas Nr. 3042.

## Istorija

Apie 1740 m. dvarininkas Jonas Adamkavičius pastatė nedidelę mūrinę koplyčią, užrašė fundaciją. Netrukus prie koplyčios įsikūrė vienuoliai karmelitai. 1817–1831 m. jie turėjo įsteigę šešiaklasę viešąją mokyklą. Didėjant bendruomenei senoji koplyčia tapo per ankšta. 1827 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia, panaudojant senosios koplyčios ir vienuolyno fragmentus.

Po 1864 m. bažnyčia uždaryta, 1867 m. ji paversta cerkve. 1922 m. cerkvė vėl pertvarkyta į katalikų bažnyčią, o 1942 m. pastatyta nauja medinė Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja“ cerkvė.

Sovietmečiu bažnyčia buvo ne tik atimta, bet ir gerokai nuniokota. Dabartinė, atstatyta bažnyčia pašventinta 1997 m. spalio 12 d. Bažnyčios atstatymą inicijavo ir finansavo Lietuvos politikas, valstybės veikėjas Adolfas Šleževičius.

## Architektūra

Bažnyčia stovi ant kalnelio, nuo kurio atsiveria apylinkių panorama (Ventos upės slėnis). Bažnyčiai grąžintas istorinis vaizdas. Žemiau stovėjusio medinio vienuolyno nebelikę nė ženklo. Pagal išlikusius fragmentus, suformuotas istorinis šventoriaus planas, atkurti buvę vartai. Bažnyčios viduje planas nebuvo keistas. Palikta vienanavė erdvė. Viduje atidengti senos XIX a. pirmosios pusės sienų tapybos fragmentai. Didžiajame altoriuje įstatyta 1997 m. sukurta Prisikėlusio Kristaus skulptūra ir Švč. Mergelės Marijos bareljefas (autorius Stanislovas Kuzma). 

## Galerija

Kolainiai, bažnyčia, vartai.jpg|Atkurti vartai į suformuotą istorinio plano šventorių
Kolainiai, bažnyčia nuo gatvės.jpg|Nuo gatvės pusės. Už bažnyčios – atviras apylinkės vaizdas
Katalikų bažnyčia Kolainiai.jpg|Bažnyčios  apsidė (nuo raudonplyčio pastato griuvėsių pusės)
Kolainiai, šventorius.jpg|Griuvėsiai šventoriaus kampe


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia (*facebook.com*)
* Kolainių Švč. Mergelės Marijos, Karmelio kalno karalienės bažnyčia (panoraminės nuotraukos)
Naujosios Zelandijos herbas

**Naujosios Zelandijos herbas** – oficialus Naujosios Zelandijos simbolis. Pradinį herbą 1911 m. rugpjūčio 26 d. patvirtino karalius Džordžas V, o dabartinę herbo versiją 1956 m. – karalienė Elžbieta II.

## Istorija ir dizainas
Iki 1911 m. Naujoji Zelandija naudojo tokį pat herbą kaip ir Jungtinė Karalystė. Nuo patvirtinimo dienos 1911 m. herbas pasikeitė (nežymiai) tik vieną kartą, 1956 m. Nuo 1911 m. skydas herbe nepakito: skydas padalintas į keturias dalis, su balta juosta per vidurį. Pirmame skydo ketvirtyje – keturios žvaigždės, simbolizuojančios Pietų Kryžiaus žvaigždyną, kurios yra ir nacionalinėje vėliavoje, tik kitokiomis proporcijomis. Antrame ketvirtyje pavaizduota auksinė avis, simbolizuojantis šalies gyvulininkystę. Trečiame ketvirtyje – kviečių pėdas, simbolizuojantis žemės ūkį. Ketvirtame – du kūjai, simbolizuojantys kasybą ir pramonę. Baltoje juostoje pavaizduoti trys laivai, simbolizuojantys jūros mainų svarbą ir imigrantišką Naujosios Zelandijos gyventojų prigimtį.

Iki 1956 m. skydas buvo identiškas, tačiau aplinka kitokia. Virš skydo buvo vaizduojama pusė liūto, laikančio Jungtinės Karalystės valstybės vėliavą, o po skydu rankraštis su užrašyta to meto šalies moto 'Onward' (pirmyn).

Žmonės laikantys skydą irgi buvo šiek tiek kitokie. Moteris kairėje turėjo rusvus plaukus, be tom tiek moteris, tiek karys stovėjo atsukę veidus, o dabar jie žiūri link skydo. Manoma, kad moters modeliu galėjo būti Velingtono aukštuomenės atstovė Alice Spragg. *Māori* kario modelis nežinomas.

Dabar skydą remia moteris šviesiais plaukais, laikanti Naujosios Zelandijos vėliavą, ir *Māori* karys, laikantis *Māori lazdą*. Skydo viršuje padėta šv. Edvardo karūna, o po apačia – du sidabrinai paparčių lapai su rankraščiu, ant kurio anglų kalba užrašyti žodžiai – *Naujoji Zelandija*
Aurangzebas

**Muhamadas Aurangzebas Alamgiras** (1618 m. lapkričio 3 d. – 1707 m. kovo 3 d.) buvo Džahanšacho sūnus ir Didžiųjų Mogolų valdovas nuo sosto užgrobimo 1658 m. birželio 26 d. iki savo mirties 1707 m.

## Valdymas

Aurangzebas buvo ryžtingas ir drąsus valdovas, tačiau ir labai smulkmeniškas. Sostą užėmė po 1658-59 metais vykusio karo su savo broliais, kai tėvas 1657 m. rugsėjo mėn. sunkiai susirgo. Kovose rėmėsi jam nuo 1631 m. pavaldžiu Dekanu. Pasižymėjo ypatingu žiaurumu savo priešams. Savo pagrindinį varžovą, hinduistams palankų vyresnįjį brolį Dara Šiko ir jo dvejų metų sūnų, taip pat ir antrąjį brolį nužudė, trečiąjį ištrėmė į Arakaną (dab. Mianmaras), o tėvą šachą Džahaną iki jo mirties laikė įkalinęs Agroje.

Aurangzebo islamiška valstybė tęsėsi nuo Kabulo iki Asamo. Visą savo valdymą praleido nuolatiniuose karuose, pradžioje su tėvu, broliais, vėliau su musulmonų priešais Indijoje, kurie nenorėjo priimti jiems jėga primetamo islamo ir keldavo sukilimus (Sividžai, Simbadži, Golkondos ir Bidžapuro valdovai ir kt.). Į valdymo pabaigą sėkmingai kariavo ir su savo sūnumis. Aurangzebo sūnums sukilus, jis juos nugalėjo ir įkalino. Aurangzebas buvo ortodoksalus musulmonas, uždraudė muziką dvare, atleido dailininkus ir pastatydino vienintelį reikšmingą pastatą – Badžachio mečetė Lahore. Jam mirus, jo sukurta valstybė suiro, kartu žlugo ir musulmonų valdžia Indijoje.
700 Auraviktriksas

**Auraviktriksas** (700) – asteroidas pagrindiniame asteroidų žiede. Skersmuo – 15 km, vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,23 astronominiai vienetai. Aplink Saulę apskrieja per 3,2 m. Apsisukimo periodas 6,075 valandos.

Asterodas buvo atrastas 1910 m. birželio 5 d.

## Šaltiniai
419 Aurelija

**Aurelija** (419) – asteroidas, kurį 1896 m. rugsėjo 7 d. atrado vokiečių astronomas Maksas Volfas. Vidutinis atstumas nuo Saulės – 2,59 av. Siderinis periodas – 4,1 m. Matmenys 124,47 ± 3.08 km

## Šaltiniai
Via Aurelia

**Via Aurelia** – senovės romėnų karo kelias iš Romos per Etrūriją ir Ligūriją, vienas svarbiausių senovės kelių Italijoje. Kelio statybą 241 m. pr. m. e. pradėjo cenzorius Gajus Aurelijus Kota. Iš Romos kelias vedė į *Alsium* Tirėnų jūros pakrantėje, o po to palei jūrą vedė į *Vada Volaterrana*, *Cosa* ir *Pisae* (dabar Piza), kur kelias baigėsi. Tai buvo ypač svarbus maršrutas ankstyvosios respublikos laikais, nes Koza buvo svarbi kolonija ir karinis postas Etruskijoje, o Piza - vienintelis uostas tarp Romos ir Genujos. Tad Piza buvo svarbi jūrinė bazė kovose su ligūrais, galais ir Kartagina.
Aurelianas

**Aurelianas** (*Lucius Domitius Aurelianus*; g. 212 m. – 275 m.) – 270–275 m. Romos imperatorius.

## Biografija

Gimė valstietiškoje šeimoje vienoje iš Dunojaus žemupio provincijų, pasižymėjo didele fizine jėga, nuo jaunystės tarnavo Romos kariuomenėje, savo narsa ir energija pasiekė karjeros karinėje hierarchijoje. Valdant imperatoriui Valerianui pasižymėjo kaip karvedys prie Reino ir Dunojaus. Prie imperatoriaus Galijeno jau užėmė aukštas vadovaujamas pareigas, prie Klaudijaus buvo jo artimiausias patarėjas, vadovavo kariuomenei prie Dunojaus. Klaudijui 270 m. mirus kariuomenė Panonijoje paskelbė jį imperatoriumi. Italijoje imperatoriumi paskelbtas Klaudijaus brolis Kvintilas nesiryžo kovoti su Aurelianu ir nusižudė.

Per trumpą savo valdymo laikotarpį pasižymėjo veiklumu, didžiąją dalį laiko praleido karuose prieš besiveržiančius į Romos imperiją germanus.

Iš Dunojaus žemupio išstūmė vandalus ir gotus. Negalėdamas išlaikyti Dakijos provincijos kairiajame Dunojaus krante, užleido ją gotams ir įkūrė dešiniajame krante vadinamąją *Dacia ripensis*. Po to, kai 271 m. prie Pjačencos pralaimėjo alemanams, ir germanams atsivėrė kelias į Romą, organizavo Romos aptvėrimą 16 km ilgio siena, kurią jau jam mirus pabaigė Probas. Alemanus vėliau jam pavyko sumušti ties Fano ir Pavija. Tuo pačiu metu malšino separatistines tendencijas Galijoje, kur sumušė imperatoriumi pasiskelbusį Klaudijų Eustaką Tetriką.

Rytuose Odenato našlei Zenobijai kuriant beveik nepriklausomą nuo Romos Palmiros valstybę, kuri savo įtaką išplėtė nuo Sirijos į visą Mažąją Aziją ir Egiptą, suruošė prieš ją žygį, sumušė Palmiros kariuomenę ties Emesa, po apgulties 272–273 m. užėmė Palmirą ir ją sugriovė. Pasiduoti Aurelianui buvo priverstas ir Egiptas.

Gindamas valstybę nuo išorės priešų, viduje sistemingai centralizavo valdymą, pirmasis savo kalamose monetose pasivadino *Dominus et Deus*, apribojo senato įtaką, sutvarkė iždą. Amžininkų buvo vadinamas Romos imperijos atstatytuoju.

Buvo nužudytas sąmokslininkų žygio prieš persus metu ties *Caenophryrium* miestu tarp Bizantijaus ir Heraklėjos. Sąmokslui vadovavo Aureliano slaptasis sekretorius, bijojęs keršto už kažkokį nusižengimą.

## Šaltiniai
* Lietuviškoji enciklopedija. II tomas. Kaunas: Spaudos fondas, 1934.- p.261-262.
Iskeras

**Iskeras** () − upė vakarų Bulgarijoje, dešinysis Dunojaus intakas.

Iskaras susidaro iš trijų upių: Juodojo Iskero (), Baltojo Iskero () ir Kairiojo Iskero (), prasidedančių Rilos kalnuose. Teka į šiaurę per Sofijos įdubą, Sofijos miesto rytinį pakraštį, Stara Planiną, iš ten pasuka į rytus, toliau – šiaurės rytus; žemupys teka Dunojaus žemupio lyguma. Įteka į Dunojų prie sienos su Rumunija, netoli Korabijos miesto. Iskeras yra vienintelė upė, kuri prasideda pietvakarių Bulgarijoje ir tekėdama per Stara Planinos kalnus, įteka į Dunojų.

Iskeras prateka per šešias Bulgarijos sritis: Perniko sritį, Sofijos miestą, Sofijos sritį, Vracos sritį, Lovečo sritį ir Pleveno sritį.

Vidutinis debitas 54 m³/s, didžiausias 800 m³/s. Balkanų kalnuose Iskeras teka giliu tarpekliu (ilgis apie 65 km), kertančiu karstinę sritį; tarpeklio šlaituose daug karstinių urvų (Tamsusis urvas, Prochodna Dupka). Iskero slėniu eina Sofijos–Mezdros geležinkelis ir plentas. Aukštupyje – 3 hidroelektrinės, Iskero tvenkinys (tiekia vandenį Sofijai). Vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Iskeras  (bulgarų k.)
Dalelvenas

**Dalelvenas** arba ***Dalis*** () – upė centrinėje Švedijoje. Susidaro ties Djorasu susiliejus Esterdalio ir Vesterdalio upėms, prasidedančioms Skandinavijos kalnuose, Norvegijoje. Slenkstėta, yra krioklių, žemupyje prateka ežerų virtinę. Įteka į Baltijos jūros Botnijos įlanką. 

Hidroenergetinis potencialas – 1420 MW, du trečdaliai jo išnaudojama. Upė naudota medienos plukdymui, žemupys laivuojamas.

## Šaltiniai
Fallout 2

**Fallout 2** – kompiuterinis vaidmenų žaidimas (RPG), skirtas Windows ir Macintosh platformoms; „Fallout“ tęsinys. Šioje dalyje daugiau – monstrų, ginklų ir šarvų bei gausu kitokių patobulinimų.

## Apžvalga

### Atributai
„Fallout 2“ kaip ir pirmtakas naudoja tokius atributus: jėga, suvokimas, ištvermė, išmintis, charizma, vikrumas, sėkmė. Pagal šiuos 7 pagrindinius atributus apsprendžiami žaidėjo veikėjo sugebėjimai.

### Įgūdžiai
Žaidime yra 18 skirtingų įgūdžių, kurių vertė gali būti nuo 0 % iki 300 %. Kai žaidėjo veikėjas pasiekia naują lygį, žaidėjas gali patobulinti jo įgūdžius gautais taškais, kurių kiekis apskaičiuojamas pagal formulę 5 + Intelektas padaugintas iš 2.
* 6 koviniai gebėjimai: lengvi ginklai, sunkūs ginklai, energetiniai ginklai, neginkluota kova, artima kova, metimas.
* 8 aktyvūs gebėjimai: Pirmoji pagalba, daktaras, sėlinti, laužtis, vogti, spąstai, mokslas, taisyti.
* 4 pasyvus gebėjimai: iškalba, derėjimasis, lošimas, dykynė.

## Siužetas

Pirmoji misija yra surasti GECK – Garden of Eden Creation Kit, tai galima atlikti suradus Vault 13. Vėliau prireikia susigrumti su technologiją išsaugojusia technokratine Enclave organizacija.
Damodaras

**Damodaras** (, ) – upė Indijoje. Prasideda Čhota Nagpuro plynaukštėje, Džarkande, Palamu apygardoje. Teka Indo-Gangos lygumos rytiniu pakraščiu, per Vakarų Bengalijos valstiją. Įteka į Gango deltos atšaką – Hugli.

Didžiausi intakai: Barakaras, Konaras, Guaja, Jamanija, Usris.

Damodaro ištakose, Čhota Nagpuro plynaukštėje liūčių sezono metu iškrenta daug kritulių, kas dažnai sukeldavo potvynius. Šiuo metu potvyniai reti. Žemupys laivuojamas. Ant Damodaro įrengta hidroelektrinė, upės vanduo naudojamas drėkinimui. Damodaro slėnis – svarbus pramoninis Bengalijos regionas (metalurgija, mašinų pramonė, anglies gavyba), kartais vadinamas „Indijos Rūro regionu“. Dėl aktyvios pramoninės veiklos Damodaras yra viena labiausiai užterštų Indijos upių.

## Nuorodos
Aukštvilkiai

**Aukštvilkiai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Lauksargių. Pro kaimą teka upelis Vilka.

## Istorija

Kaimas minimas nuo 1615 m., kai čia buvo 21 ūkis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Civilization (kompiuterinis žaidimas)

: *Apie žaidimų seriją žr. straipsnį [[Civilization (serija)]].*

**Civilization** () – kompiuterinis žaidimas, 1991 metais sukurtas Sid Meierso iš „MicroProse“ kompanijos, pirmoji ''Civilization'' serijos dalis.  Jis laikomas pirmuoju ėjimais paremtos strategijos žanro kompiuteriniu žaidimu. 

Žaidėjas valdo vieną iš kelių civilizacijų – kinus, rusus, romėnus ar kt., ir turi net kelis kelius į pergalę – nukariauti likusias civilizacijas, žaidimo pabaigoje (2050-aisiais) būti surinkus daugiausiai taškų arba pastatyti erdvėlaivį į Kentauro Alfą. Taškai žaidime duodami už įvairius dalykus, vienas iš ypatingesnių – už kuo ilgesnį taikos laikotarpį. Pats žaidimas labai supaprastintai simuliuoja civilizacijos vystymąsi – yra galimybė statyti miestus, kariauti, vystyti mokslą, miestuose statyti pastatus ir pasaulinius stebuklus, kaip kad Egipto piramidės ar Rodo kolosas. Galima mainytis su kitomis civilizacijomis, kurti karinius aljansus, keisti valdymo formą – despotizmas, monarchija, respublika ir kitos. Kiekviena valdymo forma turi savų privalumų ir trūkumų.

„Civilization“ yra vienas populiariausių visų laikų strateginių žaidimų. 1992 jis laimėjo „Origins“ apdovanojimą už geriausią metų žaidimą *strateginių arba karinių žaidimų* kategorijoje. 1996 metais „Computer Gaming World“ proginiame leidime buvo išspausdintas „150 geriausių visų laikų žaidimų“ sąrašas, kuriame „Civilization“ įrašyta 1-uoju numeriu.

2010 m. svetainė „GameSpot“ pirmąją Civilization dalį išrinko dešimtu didžiausią įtaką padariusiu vaizdo žaidimu. O kanalas „IGN“ šį žaidimą išrinko ketvirtu visų laikų geriausiu PC žaidimu.

Buvo sukurtos įvairios nemokamos atviro kodo versijos, kaip kad Freeciv. 1995 išleista CivNet versija buvo praktiškai identiška originaliam žaidimui, tik jau turėjo žaidimo tinkle galimybę.

Vėliau buvo išleisti ir keli komerciniai tęsiniai – „Sid Meier's Civilization II“, „Civilization: Call to Power“, „Sid Meier's Civilization III“, „Sid Meier’s Civilization IV“ ir kiti.

1996 m. šios dalies kopijų visame pasaulyje buvo parduota 850 000. 2001 m. šis skaičius pasiekė vieną milijoną, o 2016 m. skaičiavimais „Civilization“ buvo parduota 1,5 milijonų kopijų. 

## Šaltiniai
Troika Games

**Troika Games** – kompiuterinius vaidmenų žaidimus kūrusi bendrovė, įsteigta 1998 ir uždaryta 2005 m. Šią kompaniją įkūrė iš „Interplay Entertainment“ pasitraukę trys pagrindiniai „Fallout“ kūrėjai – Tim Cain, Leonard Boyarsky ir Jason Anderson.

Viso Troika išleido tris žaidimus: „“ (2001), „The Temple of Elemental Evil“ (2003) ir „“ (2004). Jie buvo ypač vertinami dėl siužeto linijų, pasirinkimo laisvės, idėjų, tačiau kritikuojami dėl techninio išpildymo, ypač, dėl gausybės „bugų“. Pardavimų atžvilgiu žaidimai taip pat nebuvo labai sėkmingi.

Kompanija buvo uždaryta dėl finansinių priežasčių. Nors jos kūrėjai teigė, esą yra tikimybė, kad „Troika“ atsikurs, tai – menkai tikėtina. Šiuo metu Jason Anderson apskritai palikęs žaidimų verslą ir dirba nekilnojamo turto prekyboje. Dauguma kitų darbuotojų perėjo į kitas žinomas žaidimų kompanijas, kaip kad „Activision“, „Point of View“ ar „Sony Computer Entertainment“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficialaus puslapio kopija, saugoma Arcanum ir Troikos fanų svetainėje Terra Arcanum (anglų k.)
* „Troika Games“ profilis MobyGames svetainėje (anglų k.)
Plieno Brolija

**Plieno Brolija** () – fiktyvi organizacija Fallout žaidimų pasaulyje.

Plieno Brolija siekia surinkti išsaugoti po branduolinio karo dar likusias technologijas bei taip pat – naujas technologijas. Ji yra organizuota kariuomenės pavyzdžiu, egzistuoja narių laipsniai.

Ji buvo įkurta 2076 metais iš ekspedicijos, pasiųstos į Mariposos karinę bazę. Kai ekspedicijos kareiviai atrado, kad joje mokslininkai eksperimentuoja su žmonėmis naudodami Priverstinės evoliucijos virusą, būrys išžudė visus tyrinėtojus ir per radiją paskelbė apie savo dezertyravimą. Po kelių dienų prasidėjo didysis branduolinis karas.

Fallout 3 dalyje Plieno brolija kovoja su Anklavu, kuris trukdo įgyvendinti Grynumo projektą.

## Nuorodos
* Aprašymas iš Fallout Biblijos
Rūta Cirtautaitė

**Rūta Cirtautaitė** (g. 1959 m. lapkričio 17 d. Lomiuose, Tauragės rajonas) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
1978 m. baigė Klaipėdos pedagoginę mokyklą, darželio auklėtoja, 1983 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, ikimokyklinio ugdymo ir psichologijos dėstytoja, 1995 m. baigė Klaipėdos universiteto Kvalifikacijos kėlimo institutą, pradinių klasių mokytoja, 2006 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.

1978 m. Kretingos „Žibutės“ vaikų darželio auklėtoja. 1983 m. Klaipėdos rajono švietimo skyriaus inspektorė metodininkė, Klaipėdos universiteto dėstytoja, Gargždų vidurinės mokyklos mokytoja, Klaipėdos Pamario vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui, Gargždų miesto seniūnijos seniūnė, 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės mero pavaduotoja.

1984 m. SSKP narė, 1990 m. LDDP, 2007 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narė. 2003–2007 m. (partijos Lietuvos krikščionys demokratai sąraše), 2007–2011 m. (Tėvynės sąjungos sąraše) ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narė.

## Šaltiniai
Česlovas Tarvydas

**Česlovas Tarvydas** (1935 m. sausio 24 d. Šermukšniuose, Klaipėdos rajonas – 2020 m. sausio 16 d.) – Lietuvos ir Klaipėdos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1952 m. vasarą iš Priekulės geležinkelio stoties drauge su šeima ištremtas į Sibirą. Tremtyje dirbo plytinėje, į gimtąjį kaimą sugrįžo 1957 m. 1972 m. baigė Rietavo žemės ūkio technikumą, mechanizatorius. Č. Tarvydo individualios įmonės savininkas.

Tėvynės sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 1990–1995 m. Klaipėdos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Klaipėdos rajono asociacijos pirmininkas.

Priekulės Laisvės kovų ir tremties istorijos muziejaus steigimo iniciatorius, padėjo pargabenti į Lietuvą Vasario 16-osios akto signataro Jurgio Šaulio archyvus ir daiktus. Taip pat inicijavo (drauge su kitais) knygos apie rezistenciją ir tremtį Klaipėdos rajone leidybą.

2009 m. Česlovui Tarvydui suteiktas Gargždų miesto garbės piliečio vardas.

Sutuoktinė Marijona, duktė Jūratė.

## Šaltiniai
Krunis

**Krunis** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Aukštadvario, 5 km į pietvakarius nuo Semeliškių, Semeliškių miške, prie Krunio ežero. Pro kaimą eina kelias , atsišakoja . Yra autobuso stotelė. Kaime stovi trys šimtametės liepos.

Kaime yra buvusi dūminė pirkia pastatyta 1900 m.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs nuo Krunio ežero vardo (ankstesnės formos **Krunis*).

## Istorija
XIX a. pab. buvo Krunio valstybinis kaimas Trakų apskrities Semeliškių valsčiuje. XX a. pr. buvo Krunio kaimas ir gyvenvietė.

## Gyventojai

## Šaltiniai