open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kaveret

**Kaveret** (, ) taip pat žinoma kaip **Poogy**, buvo viena garsiausių Izraelio roko grupių, gyvavusi 1973–1976 metais.

1974 metais Kaveret atstovavo Izraeliui 1974 m. Eurovizijoje su daina „Natati La Khayay“ (), kuri užėmė septintą vietą.

1976 m. grupė iširo. Šeši iš septynių grupės narių po jos žlugimo pradėjo solines karjeras, o septintasis narys – būgnininkas Meir Fenigstein tapo režisieriumi. Gidi Gov ir Danny Sanderson, kartu su vokaliste Mazi Koen suformavo grupes „Gazoz“ (1978) ir „Doda“ (1980), tačiau šie projektai buvo trumpalaikiai.

## Grupės nariai
* Danny Sanderson – pagrindinis vokalas, akustinė gitara, elektrinė gitara
* Gidi Gov – pagrindinis vokalas, perkusija, fleita
* Yitzhak Klepter (slapyvardis: Churchill) – vokalas, elektrinė gitara, ritminė gitara
* Alon Oleartchik – vokalas, bosinė gitara
* Efraim Shamir – vokalas, ritminė gitara, lūpinė armonikėlė, klavišiniai, bosinė gitara
* Meir Fenigstein (slapyvardis: Poogy) – vokalas, būgnai, perkusija
* Yoni Rechter – vokalas, klavišiniai

## Diskografija

### Albumai
* Poogy Tales (, Sipurei Poogy) – 1973
* Poogy in a Pitah (, Poogy BePita) – 1974
* Crowded in the Ear (, Tzafuf BaOzen) – 1975

## Nuorodos

* Daina ''Natati La Khayay''

|-
NTV Mir Lithuania

**NTV Mir Lithuania** – televizijos kanalas, transliuojantis NTV televizijos programą. Įkurtas 2012 m.

Transliuotojas – „Baltic Media Alliance“.

Programa transliuojama Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. 

## Skandalas dėl skandalingos laidos
2014 m. kovo 19 d. Lietuvos radijo ir televizijos komisija priėmė sprendimą tris mėnesius nerodyti „NTV Mir Lithuania“ kanalo, nes 2014 m. kovo 10 d. rodytoje laidoje „Pasmerktieji: spąstai grupei „Alfa“ pateikiama savotiška kruvinų Sausio 13-osios įvykių interpretacija, neigiama sovietų vykdyta agresija. Minėtą programą komisija įvertino kaip melą, kuriuo siekiama menkinti Lietuvos valstybingumą ir valstybės atkūrimą. Komisija sprendimą dėl kanalo išjungimo priėmė vienbalsiai.

Per kitus dvejus-trejus metus ši televizija dar kelis kartus buvo nubausta už karo kurstymą.

## Išnašos

## Nuorodos
* NTV Mir Lietuva programa
REN Lietuva

**REN Lietuva**, *REN TV Lietuva* – televizijos kanalas, rodantis REN TV programą. Įkurtas 2013 m. rugsėjį. Transliuotojas – „Baltic Media Aliance“. Televizijos kanalo REN TV versija Baltijos šalims pradėta transliuoti 2005 metų rugsėjo mėnesį.

Populiariausios REN TV Baltija programos temos – gandai apie Rusijos estrados žvaigždes, milijonierius bei politikus, kriminalinės istorijos ir detektyvai, neįtikėtini istoriniai faktai, mistika, NSO paslaptys bei pasaulio pabaigos scenarijai. Rodomi nuotykiniai, įtempto siužeto filmai, romantinės komedijos.

## Skandalas dėl skandalingos laidos
Išanalizavus nepriklausomų ekspertų bei Žurnalistų etikos inspektoriaus išvadas, buvo nuspręsta, kad televizijos programos „Ren TV“ Rusijoje sukurtoje laidoje „Paklydimo teritorija“ 2014 m. lapkričio 19 d. paskelbta informacija atitinka Lietuvos Respublikos Visuomenės informavimo įstatymo 19 straipsnio 1 dalies 3 punkte numatytus kriterijus ir yra draudžiama skelbti visuomenės informavimo priemonėse. Laidoje buvo tendencingai ir šališkai skleidžiama informacija apie pastarojo meto įvykius Ukrainoje, kurstomas karas ir neapykanta ukrainiečiams ir teisėtai Ukrainos valdžiai, Ukrainos suverenumą ir vientisumą remiančioms ES ir NATO valstybėms.

Vadovaujantis Visuomenės informavimo įstatymu komisija nusprendė įpareigoti televizijos programų retransliuotojus, skleidžiančius televizijos programą „Ren TV“ Lietuvos Respublikoje, laikinai, 3 mėnesiams nuo šio sprendimo įsigaliojimo dienos, sustabdyti programų iš ne Europos Sąjungos valstybių narių, Europos ekonominės erdvės valstybių ir kitų Europos Tarybos konvenciją dėl televizijos be sienų ratifikavusių Europos valstybių, sudarančių televizijos programą „Ren TV“, retransliavimą Lietuvos Respublikos teritorijoje.

## Išnašos

## Nuorodos
* REN TV Lietuva kanalas – juoko ir teigiamų emocijų žadantis naujas žiūrovų šeimos narys. In: alfa.lt
Peter Horton

**Peter Horton** (tikrasis vardas *Peter Müller*; 1941 m. rugsėjo 19 d. – 2023 m. rugsėjo 22 d.) – Austrijos dainininkas, muzikantas, gitaristas, kompozitorius ir rašytojas.

## Biografija
Dainuoti pradėjo šeštajame dešimtmetyje, dainuodamas Vienos berniukų chore. 1964 metais persikėlė į Vokietiją, kur iki 1967 m. studijavo dainavimą Štutgarte. 1967 metais Peter atstovavo Austrijai 1967 m. Eurovizijos dainų konkurse, su balade „Warum es hunderttausend Sterne gibt“ () užėmė keturioliktą vietą. Vėliau atlikėjas du kartus savo laimę bandė Vokietijos atrankos konkurse: 1972 metais su daina „Wann kommt der Morgen“ užėmė šeštą vietą ir 1975 m. su kūriniu „Am Fuß der Leiter“ nacionaliniame finale liko vienuoliktas.

Nuo aštuntojo dešimtmečio buvo labiausiai žinomas kaip kompozitorius: buvo parašęs apie 600 dainų. 1989–1991 metais dėstė Hamburgo muzikos akademijoje.

1978–1984 m. su Sigi Schwab grojo grupėje „Guitarissimo“. 1985 metais įkūrė duetą „Symphonic Fingers“ su vokiečių-bulgarų pianiste ir dainininke Slava Kantcheff, su kuria jis buvo susituokęs devynerius metus. Be daugelio televizijos pasirodymų, duetas pasirodė per 2000 koncertų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė

|-
Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė

**Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Lukošiškėje, Tverečiaus seniūnijoje, Ignalinos rajone. Cerkvė stūkso 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelio .

Vietinė religinė bendruomenė pati prižiūri, tvarko šį sakralinį objektą. Šios bendruomenės iniciatyva
2013 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ), kaip pasižyminti sakralinėmis, architektūrinėmis, etnokultūrinėmis vertingosiomis savybėmis. Šis sakralinis objektas vertingas tiek išorinėmis, tiek vidinėmis architektūrinėmis detalėmis: bažnyčios fasadai horizontaliai apkalti medinėmis lentomis, dvivėrės durys iš išorės apkaltos dekoratyviniu sluoksniu „eglute“, saugotinos medinės langų konstrukcijos, o pastato viduje - medinis tapytas altoriaus kryžius, medinių lentų grindys. Šiam kultūros paveldo objektui patvirtintas vietinis reikšmingumo lygmuo.

## Istorija

Lukošiškės sentikių parapija buvo įkurta XX a. pradžioje. 1912 m. Lukošiškės kaime pastatyti sentikių religinės bendruomenės (Lietuvos senųjų stačiatikių pomorų bažnyčios) maldos namai. Kitų šaltinių duomenimis (šio kaimo gyventojų liudijimu), maldos namai buvo pastatyti 1901 m. Po Pirmojo pasaulinio karo ši teritorija priklausė Lenkijai. 

1948 m. sovietinė valdžia nacionalizavo visų tikybų maldos namus bei kitus bažnytinius pastatus ir kulto reikmenis. 1949 m. buvo užregistruota Lukošiškės parapija ir sudaryta su ja ilgalaikės nuomos sutartis dėl maldos namų panaudojimo religinėms apeigoms.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas 
* Lukošiškės sentikių bendruomenė
Europos Komisijos pirmininkas

**Europos Komisijos pirmininkas** – Europos Komisijos – vykdomosios Europos Sąjungos valdžios – vadovas. Pirmininkas yra atsakingas už EK narių skyrimą ir portfelių dalybas – Komisijos formavimą. Pirmininkas turi teisę pertvarkyti Komisijos narius, taip pat, jei reikia, gali juos atšaukti. Komisijos nariai gali reguliuoti EK politikos darbotvarkę ir visus teisės aktų pasiūlymus. Komisija taip pat yra vienintelė institucija, kuri gali teikti Europos Sąjungos teisės aktus.

Komisijos pirmininkas taip pat atstovauja Europos Sąjungą užsienyje, kartu su Europos Vadovų Tarybos pirmininku ir Sąjungos vyriausiuoju įgaliotiniu užsienio ir saugumo politikai. Europos Komisijos pirmininkas, skirtingai nuo vyriausybės vadovo, negali nustatyti užsienio politikos gairių, reguliuoti ar didinti mokesčius.

Šis postas buvo įkurtas 1958 metais. Pirmininko kadencija – 5 metai. Pirmininkas yra išrenkamas Europos Parlamento, remdamasis Europos Vadovų Tarybos siūlymu. Kai pirmininkas būna išrenkamas, jis kartu su Komisija yra atskaitingas Parlamentui, kuris gali pareikšti nepasitikėjimą EK pirmininku. Dabartinė EK pirmininkė – Urzula fon der Lejen.

## Europos Komisijos pirmininkai
Władysław Kozakiewicz

**Vladislav Kozakevič** (1953 m. gruodžio 8 d. Šalčininkuose, Lietuvos TSR) – Lenkijos šuolininkas su kartimi, 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių čempionas, tris kartus pasaulio rekordininkas, 1977 m. ir 1979 m. Europos lengvosios atletikos uždarų patalpų čempionas, 10 kartų Lenkijos čempionas.

## Biografija

Gimė 1953 m. gruodžio 8 d. Šalčininkuose. 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu Maskvoje pasižymėjo ne tik laimėdamas aukso medalį, bet ir vadinamuoju *Kozakevič gestu*. Finalinio šuolio metu stadione susirinkę žiūrovai įnirtingai kėlė įvairiausią triukšmą V. Kozakevičiaus šuolio metu, nes šio pagrindinis varžovas buvo TSRS lengvaatletis Konstantin Volkov. Peršokęs 5,78 m aukštį ir užsitikrinęs aukso medalį V. Kozakevič stadione susirinkusiems žiūrovams vaizdingai iškėlė suspaustą kumštį. Šis gestas buvo parodytas per visas olimpiadą transliavusias pasaulio televizijas, išskyrus TSRS. Šis gestas, kaip kovos simbolis prieš komunistinę santvarką susilaukė didelio palaikymo Lenkijoje, kurioje jau po mėnesio 1980 m. rugpjūtį prasidėjo Solidarumo judėjimas. Po olimpiados TSRS ambasadorius Lenkijoje, pareiškė kad iš V. Kozakevič turėtų būti atimtas medalis už nepagarbą sovietų žmonėms, Lenkijos valdžia atsakė, kad tai buvo ne gestas, o rankos spazmas. 1998–2002 m. buvo Gdynios miesto tarybos narys.

Brolis Edward Kozakiewicz taip pat buvo lengvaatletis.

## Nuorodos

* Biografija I (ang.) 
* Biografija II (ang.)
* V. Kozakevič gestas www.youtube.com
Novorusijos vėliava

**Novorusijos vėliava** – vienas iš nepripažinto valstybinio darinio Novorusijos Federacijos valstybinių atributų.
Tai simbolikos komisijos pateiktas projektas, kuris nėra oficialiai patvirtintas.

## Aprašas
Novorusijos federacijos valstybinė vėliava yra stačiakampė trispalvė su trimis horizontaliomis vienodo pločio juostomis: viršuje balta, viduryje geltona (auksinė), apačioje juoda..

Vėliavos spalvos atitinka buvusią Rusijos imperijos vėliavą (1858–1896 m.), kuri vadinta dar ir „dinastine Romanovų vėliava“. Projekto autorių nuomone šis panašumas sieja vėliavą būtent su Novorusija, nes Novorusijos gubernijos istorija siejama būtent su Romanovų dinastijos laikais.

Be oficialios vėliavos spalvų traktuotės simbolikos komisija pasiūlė ir neoficialią traktuotę:
* balta – idėjų ir ketinimų tyrumas,
* geltona – auksiniai Luhansko krašto laukai,
* juoda – Donbaso šachtos.

2014 m. rugpjūčio 22 d. Novorusijos parlamentui pateikti du įstatymų projektai. Pirmas siūlo valstybine vėliava laikyti dabartinę karinę vėliavą. Kitas projektas – baltai geltonai juodą trispalvę..

## Karinė Novorusijos vėliava

2014 m. rugpjūčio 13 d. Novorusijos simbolikos komisija pateikė Novorusijos ginkluotųjų pajėgų vėliavą: raudona vėliava su mėlynu šv. Andriaus kryžiumi su baltais apvadais (fimbra). Vėliavos kūrėjai teigia, kad:
* ši vėliava sujungia raudoną TSRS pergalės vėliavą su Rusijos karinio jūrų laivyno vėliava. Rusijos Juodosios jūros laivynas buvo svarbi Novorusijos istorijos dalis.
* Raudonas, tamsiai raudonas ir avietines vėliavas naudojo Zaporožės kazokai..

2014 m. rugpjūčio 22 d. Novorusijos parlamentas patvirtino karinę Novorusijos vėliavą.

## Šaltiniai
Utenos Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės koplyčia

**Utenos Švč. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Utenoje, Dauniškio rajone, Sudeikių gatvėje esančiame partizanų kapų kalnelyje. Priklauso Utenos Kristaus Žengimo į dangų parapijai. Kas savaitę vyksta sekmadieninės pamaldos.

## Istorija

Koplyčia pastatyta už verslininko ir mecenato, JAV lietuvio Aleksandro Žemaičio (1911-1993) lėšas. Lietuvai atgavus Nepriklausomybę, A. Žemaitis lankėsi gimtinėje. Jis pritarė sumanymui Utenoje pastatyti memorialą Kančių kalnelyje Dauniškio ežero pietvakarinėje pakrantėje. Ten po Antrojo pasaulinio karo buvo slapčia užkasti žuvusių partizanų palaikai, tarp jų – ir A. Žemaičio brolio J. Žemaičio-Maumedžio, partizanų būrio vado, žuvusio 1948 m. 1993 m. A. Žemaitis po staigios mirties  palaidotas šioje koplyčioje. Apie sumanymą sukurti memorialą Aukštaitijos partizanų atminimui jo žmona Marija Žemaitienė (1920–2015) vėliau parengė ir 1995 m. išleido knygą „Kančių kalnelis“.

Statinio kertinis akmuo buvo padėtas 1992 m. gegužės 14 d. Projekto autoriai architektai Algimantas Kuras ir Antanas Remeikis. Teritorijoje aplink koplyčią, vadinamame partizanų kalnelyje, yra palaidota partizanų, kurie žuvo kovodami už Lietuvos laisvę, jiems atminti pastatyta daug kryžių. Priešingoje pusėje nuo koplyčios, Užpalių gatvėje, su šventoriumi ribojasi Antrojo pasaulinio karo tarybinių karių kapinės.

2015 m. koplyčios išorė buvo atnaujinta: nudažytos koplyčios lauko sienos, pakeistos pagrindinės ir išorinės durys. Koplyčioje pradėtos laikyti reguliarios pamaldos, į kurias gausiai renkasi uteniškiai ir miesto svečiai.

Koplyčios kriptoje palaidoti fundatoriai Aleksandras ir Marija Žemaičiai.

## Galerija

Utena, Marijos koplyčia 3.JPG|Partizanų kapai
Utenos Marijos koplyčia.JPG|Priekinis fasadas
Unnamed2 - panoramio (4879).jpg|Vaizdas nuo Dauniškio ežero


## Literatūra
* Marija Žemaitienė. *Kančių kalnelis*. Kaunas: Spindulys, 1995. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Utenos TIC: Marijos-Kankinių Karalienės koplyčia
* Utenos koplyčios vargonininkai
* Utenos koplyčia (fotogalerija)
Steam Machine

**Steam Machine**, kartais vadinama **Steam Box** – iš anksto surinktų žaidimų kompiuterių linija, kurią skirtingomis variacijomis kuria ir platina keletas kompanijų pagal „Valve Corporation“ nurodytas technines sąlygas. Visuose Steam Machine kompiuteriuose naudojama SteamOS, atvirojo kodo Linux pagrindu sukurta operacinė sistema, skirta su Linux suderinamiems žaidimams, talpinamiems Steam internetinėje parduodutėje, ir kitoms pramogoms. Kai kurios kompanijos siūlo galimybę papildomai įsidiegti ir Microsoft Windows.

Panašiai kaip tradicinius kompiuterius, daugelį šių kompiuterinių galima patobulinti keičiant sudedamąsias dalis. SteamOS taip pat galima įdiegti į bet kurį kompiuterį nemokamai. Steam Machine kompiuteriai skiriasi technine įranga, t. y. galingumu, dydžiu ir kaina. „Valve“ taip pat sukūrė jutiklinį žaidimų pultą Steam Controller, kuris, manoma, geba suteikti panašų į klaviatūros ir pelės komplekto suteikiamą tikslumą.

Nors iš pradžių buvo numatytą žaidimų kompiuterį išleisti 2014 m., „Valve“ nusprendė išleidimą atidėti vieneriems metams. Rinkoje jis pasirodė 2015 m. lapkričio 10 d. Neoficiali nešiojamoji versija, žinoma kaip „SMACH Z“, turėjo pasirodyti 2016 m. pabaigoje, tačiau susidūrė su finansiniais sunkumais, o 2021 m. paskelbė bankrotą taip ir nesulaukusi „Valve“ patvirtinimo. Pastaroji pasuko kiek skirtingu keliu ir vietoj to, kad toliau vystytų „Steam Machine“, 2021 m. pasauliui pristatė „Steam Deck“, kuris iš esmės yra nešiojamoji konsolė, leidžianti žaisti „Steam“ platformos žaidimus.

## Techniniai duomenys
* **[[Procesorius|Procesorius (CPU)]]:** Intel Core i7-4770, i5-4570, i3
* **[[Vaizdo plokštė]]:** Nvidia GeForce GTX Titan, GTX 780, GTX 760, GTX 660
* **Vaizdo plokštės atmintis:** 3 GB GDDR5
* **[[Atmintis (kompiuterio)|Atmintis (RAM)]]:** 16 GB DDR3-1600
* **[[Standusis diskas]]:** 1 TB talpa/8 GB SSD talpyklos hibridinis įrenginys
* **Maitinimas:** 450 W maitinimo šaltinis
* **Matmenys:** 30,5 cm × 31,5 cm × 7,4 cm


Steam Machine from Gigabyte and Steam Controller.jpg|„Gigabyte“ gamintas Steam Machine su Steam Controller pultu


## Išnašos
Gigabyte Technology

**Gigabyte Technology Co., Ltd.** () – tarptautinis techninės įrangos gamintojas ir platintojas, geriausiai žinomas dėl apdovanojimus pelniusių pagrindinių plokščių. Įmonės akcijomis prekiaujama Taivano vertybinių popierių biržoje.

## Istorija
„Gigabyte“ 1986 m. įkūrė Pei-Cheng Yeh.

2006 m. „Gigabyte“ išleido savo pirmąsias ilgalaikio patvarumo pagrindines plokštes. Tais pačiais metais pranešta apie bendradarbiavimą su „ASUS“.

2007 m. „Gigabyte“ sukūrė pirmąjį pasaulyje programine įranga valdomą maitinimo bloką.

2011 m. prekyboje pasirodė „Gigabyte“ sukurta Z68 pagrindinė plokštė.

2013 m. įmonė pardavė 21 mln. pagrindinių plokščių vnt. pasauliniu mastu.

Per pirmąjį 2015 m. ketvirtį „Gigabyte“ pagamino 4,8 mln. pagrindinių plokščių ir taip tapo pirmaujančiu pagrindinių plokščių pardavėju pasaulyje.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Oficialus forumas
Calvin Klein (dizaineris)

**Calvin Richard Klein** (g. 1942 m. lapkričio 19 d.) – amerikiečių mados dizaineris, kuriam priklauso jo paties vardo mados namai „Calvin Klein Inc.“.

## Biografija
Calvin Klein gimė Bronkso rajone Niujorke, Jungtinėse Valstijose. Klein baigė vidurinę menų ir dizaino mokyklą Niujorke, taip pat pradėjo mokslus mados technologijų institute tame pačiame mieste, bet niekada nebaigė. 2003 m. jame įgijo garbės daktaro laipsnį. 1967 m. Calvin Klein įkūrė savo vardo kompaniją „Calvin Klein, Ltd“, kartu su savo vaikystės draugu Barry Schwartz, kuris turėjo nuosavą maisto prekių parduotuvę. Schwartz tapo Klein verslo partneriu ir paskolino jam 10 tūkst. JAV dol., kad jis galėtų pradėti savo verslą nuo pat pradžių. 1968 m. kompanija pritraukė investuotojų, pardavimų pajamos pasiekė 1 mln. dolerių; kompanija Niujorke įkūrė centrinę būstinę, kuri išliko toje pačioje vietoje iki šiol.

Calvin Klein prekės ženklas yra vienas žinomiausių visame pasaulyje; pačios garsiausios prekės yra „Calvin Klein“ džinsai bei kvepalai, taip pat laikrodžiai bei papuošalai. Dizainerio valdomai kompanijai priklauso įvairūs prekių ženklai, įskaitant „Calvin Klein Collection“, „Calvin Klein Platinum Label“, „Calvin Klein White Label“, „Calvin Klein Jeans“, „Calvin Klein Underwear“, taip pat „Calvin Klein“ kvepalai. Kompanijos produkcija yra orientuota į aukštesnias pajamas gaunančius asmenis, priskiriama prie prabangos prekių. 2012 m. kompanijos pajamos siekė 7,6 mlrd. JAV dol., prekės buvo prieinamos daugiau nei 100-ame pasaulio šalių.
Klein buvo vedęs du kartus. Tekstilės dizainerė Jayne Centre ištekėjo už Klein 1964 m. Jiedu kartu turi dukrą Marci. Pora išsiskyrė 1974 m. Klein antrą kartą vedė 1986 m.; šįkart garsią fotografę Kelly Rector. Draugystę nutraukė 1996 m., oficialiai išsiskyrė 2006 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Ilanit

**Hanna Drezner-Tzakh** (), geriau žinoma sceniniu vardu **Ilanit** (; g. 1947 m. rugsėjo 17 d. Tel Avive) – Izraelio dainininkė, labai populiari septintojo dešimtmečio pabaigoje-devintajame dešimtmetyje.

1971–1977 m. pelnė Izraelio Metų atlikėjos apdovanojimą.

Atlikėja du kartus atstovavo Izraeliui Eurovizijos dainų konkurse. Pirmą kartą dalyvavo 1973 m., su daina „Ey Sham“ užėmė ketvirtąją vietą. Tai buvo pirmasis Izraelio dalyvavimas šiame konkurse.

Antrąjį kartą dalyvavo 1977 m. Londone vykusiame konkurse su daina „Ahava Hi Shir Lishnayim“, surinkusi 49 taškus, užėmė vienuoliktą vietą. Ilanit šiame konkurse būtų dalyvavusi 1984 metais: nors transliuotojo IBA išrinkta dalyvauti su daina „Balalaika“, tačiau 1984 m. Eurovizijos data sutapo su Izraelio atminimo diena, todėl IBA atšaukė dalyvavimą. Tuo metu Ilanit jau buvo viena Izraelio populiariausių dainininkių. Daina „Balalaika“, nors ir nedalyvavusi Eurovizijoje, šalyje tapo hitu.

1974 metais Ilanit atstovavo Izraeliui Pasaulio populiariosios muzikos dainų šventėje (dar žinoma kaip Yamaha Music Festival) Tokijuje su daina „Shiru Shir Lashemesh“, kuri užėmė devintą vietą.

## Nuorodos
* Ilanit IMDB svetainėje

|-
Edward Kozakiewicz

**Edvard Kozakevič** (1948 m. gegužės 27 d. Šalčininkuose, Lietuvos TSR) – Lenkijos lengvaatletis, dešimtkovininkas ir šuolininkas su kartimi. Brolis Władysław Kozakiewicz taip pat buvo lengvaatletis.

## Biografija

Gimė 1948 m. gegužės 27 d. Šalčininkuose. 1971 m. Lenkijos lengvosios atletikos čempionate šuolio su kartimi rungtyje iškovojo bronzos medalį. 1972 m. Lenkijos lengvosios atletikos čempionate dešimtkovės rungtyje iškovojo sidabro medalį. Šuolio su kartimi rekordas 5,13 m, dešimtkovėje geriausias rezultatas 7633 taškai.

## Literatūra

* Henryk Kurzyński, Stefan Pietkiewicz, Janusz Rozum, Tadeusz Wołejko: Historia Finałów Lekkoatletycznych Mistrzostw Polski 1920-2007. Konkurencje męskie. Szczecin - Warszawa: Komisja Statystyczna PZLA, 2008. ISBN 978-83-61233-20-6.
Filistinai

**Filistinai** () – senovės Artimųjų Rytų (Istorinės Sirijos) etninė grupė, XII–V a. pr. m. e. gyvenusi Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje (dab. Gazos ruože ir Izraelio vakarinėje dalyje (Pietų apskrityje). Jų gyvenamas regionas buvo vadinamas **Filistija** ().

## Etimologija

Kadangi filistinų kalbos paminklų beveik nėra, nežinoma, kaip jie vadino save. Daugiausiai jie minimi senovės hebrajų šaltiniuose, kur įvardijami kaip *plištim*: šis etnonimas bei jų gyvenamas regionas Biblijoje minimas net 286 kartus. Manoma, kad šis įvardijimas yra semitiškos kilmės ir kildinamas iš veiksmažodžio *plš* (פלש), reiškiančio „padalinti“, „pereiti“, „įsiveržti“. Kitas hebrajų šaltiniuose minimas filistinų etnonimas *kaphtor* (כפתור‎), anot vieno spėjimo, galėtų būti kilęs iš filistinų savivardžio.

Manoma, kad egiptietiškas *plištim* atitikmuo yra *prst* (*pereset*), o asiriškas – **Palaštu** ar *Pilistu*.

Jau po filistinų išnykimo jų etnonimas į graikų kalbą buvo perduotas iš hebrajų kalbos kaip *Phylistiim*, tačiau graikiškame Biblijos vertime ši tauta dažniau įvardijama kitu terminu – *allophyloi* (, „kitos gentys“). Ilgainiui filistinų gyvenama Filistija davė pradžią gerokai didesnio Palestinos regiono pavadinimui.

## Geografija
Filistijos regionas buvo išsidėstęs Viduržemio jūros pakrantėje tarp Vadi Gazos pietuose ir Jarkono upės šiaurėje. Rytinė regiono riba nebuvo apibrėžta, bet čia ji ribojosi su Judėja.

Svarbiausi Filistijos miestai buvo 5 – Gaza, Ašdodas, Aškelonas, Gatas ir Ekronas.

## Raida
Iki XII a. pr. m. e. Filistija sudarė neatskiriamą Kanaano dalį. Nei filistinai, nei Filistija nėra minimi tarp dešimties Abraomo tautų palikuonių, ar tarp Mozės turimų užkariauti tautų. Filistinai regione pasirodė tik XII a. pr. m. e., ir pirmiausia minimi Egipto šaltiniuose kaip viena iš 9 jūros tautų. Šis priskyrimas lyg ir leistų laikyti juos indoeuropiečiais (kaip kitos jūros tautos), tačiau tvirtų lingvistinių ar archeologinių įrodymų, pagrindžiančių šią hipotezę, nėra.

Po įsitvirtinimo regione, filistinai gyveno susiskaldę į 5 miestus valstybes, kuriuos valdė karaliai, tituluojami *seranim* (, randama panašumų su senovės graikų *thyranos*). Tuo metu jų priskaičiuojama apie 25 tūkst. Kuomet izraelitai apie XII a. pr. m. e. migravo iš Egipto į Pažadėtąją žemę, filistinai tapo jų nuožmiausiais priešais. Jie ne kartą sumušė izraelitų armijas, netgi pagrobė Sandoros skrynią.

Netgi kuomet izraelitai Palestinoje sukūrė galingą karalystę, filistinai jiems nepakluso ir išsaugojo nepriklausomybę. Karas tarp abiejų tautų tęsėsi nuolat. Palestiną nukariavus Asirijos imperijai, filistinų tauta nunyko.
Zigmantas Šarka

**Zigmantas Šarka** (g. 1958 m. balandžio 5 d.) – Lietuvos sportinio jojimo raitelis, Lietuvos žirginio sporto sąjungos narys.

## Biografija
Gimė Klaipėdos rajone esančiame mieste Priekulėje. Augo Vilkyčių kaime. Joti sportiniais žirgais pradėjo nuo 1969 m. Priekulėje. Pirmieji jojimo treneriai buvo Antanas Juodžbalis, Juozas Bardauskas, VIktoras Mažeika. 1973 m. pirmą kartą startavo jojimo varžybose. 1976 m. baigė Priekulės vidurinę mokyklą. 1977 m. įstojo į Lietuvos Kūno kultūros institutą (dabar Lietuvos sporto universitetas). Dirbo jojimo treneriu Lietuvoje (Priekulėje, Kaune, Marijampolėje, Vilniuje), Norvegijoje.

## Pasiekimai
* Daugkartinis Lietuvos jojimo konkūrų čempionas, kartu su kitais raiteliais buvusios Lietuvos TSR jojimo rinktinės narys ir čempionas, respublikos jaunių varžybų čempionas, pasaulio jojimo čempionato dalyvis, Europos jojimo čempionatų dalyvis ir prizininkas.
* 1975 m. buvusios Lietuvos TSR jaunių čempionate užėmė pirmą vietą.
* 1979 m. trikovės rungčių Minske (Baltarusija) dalyvis.
* 1983 m. tautų spartakiados nugalėtojas asmeninėje ir komandinėje įskaitoje.
* 1986 m. pasaulio čempionate Achene (Vokietija) su žirgu Ford Post iškovojo Acheno prizą.
* 1994 m. Lietuvos jojimo konkūrų čempionas.
* 1997 m. Priekulėje su žirgu Ema laimėjo Edmundo Klimovo taurę.
* 1998 m. tapo pirmuoju Lietuvos raiteliu po Nepriklausomybės atkūrimo iškovojusiu teisę su žirgu Ema dalyvauti Pasaulio žirginio sporto žaidynėse Romoje.
* 1998 m. su žirgu Sir Salut pagerino Lietuvos jojimo šuolio į aukštį rungties rekordą, įveikė 209 cm aukščio kliūtį.
* 2000 m. Lietuvos jojimo konkūrų čempionas, taip pat pripažintas geriausiu Lietuvos žirginio sporto sąjungos sportininku.
* 2003 m. su žirgu Chanu laimėjo Vilniuje vykusių Tarptautinės žirgų sporto federacijos (FEI) pasaulio jojimo konkūrų taurės Vidurio Europos lygos etapo atrankos rungtį.
* 2006 m. su žirgu Penelope laimėjo Vladui Saudargui atminti skirtą taurę.
* 2014 m. Dargužiuose (Klaipėdos r.) atvirame Lietuvos jojimo konkūrų čempionate su žirgu Cashman tapo Lietuvos konkūrų čempionu, bei didžiojo prizo – „VMG Taurės“ laimėtoju.

## Nuorodos
* http://www.sportas.lt/straipsnis/darguziuose-prauze-atviras-lietuvos-konkuru-cempionatas-55038?menuRaised=1
Kalašai

**Kalašai** (*Kaĺaśa*) – indoiranėnų tauta, priklausanti dardų grupei. Įsikūrusi šiaurės Pakistane, Chaiber Pachtunchvos provincijoje, kalnuotame Čitralio rajone. Kalba kalašų kalba, priklausančia dardų kalbų grupei. Kultūriškai artimi Afganistane gyvenantiems nuristaniečiams ir yra vieni paskutinių Pakistano „pagonių“ (nepriėmę islamo ar budizmo). Kalašų kultūra laikoma unikalia ir artima Rigvedoje aprašytai indoarijų kultūrai.

Kalašų populiacija, kurią sudaro ~4000 žmonių, gyvena trijuose Hindukušo slėniuose Čitralio rajone: Mumurete, Rampure ir Biriu. Šie slėniai atsiveria į Kunaro upę, prie kurios žemiau įsikūręs Čitralio miestas. Kalašai tradiciškai verčiasi žemės ūkiu – augina kviečius, kukurūzus, vynuoges, vaismedžius, veisia ožkas, karves, arklius, avis. Dabar daugiausia pajamų teikia turizmas.

Kalašų tradicinė religija yra politeistinė, artima senajai indoarijų religijai. Tiesa, dabar apie pusė kailašų jau yra priėmę islamą (izmailitai), bet yra išsaugoję daug senųjų papročių. Tarp garbinamų dievybių yra dangaus dievas Imr’o (nuo **Yama Rājan*), griausmų dievas *Waræn, Werín* (nuo **Varendra*). Kultūrinio didvyrio vaidmenį atlieka *Baḷimaín* (atėjūnas raitelis). Piktoji būtybė yra šuns pavidalo *Jeṣṭan*, į kurį dievai (*Dewalók*) mėto akmenis. Viduriniojo pasaulio valdovas yra *Munjem Malik*, turtų dievas – *Mahandéo*. Namus globojanti dievybė yra *Jéṣṭak*. Taip pat tikima vietų dvasiomis *Peri* ir *Varōti*. Kailašų apeigas (ožkos aukojimą) tradiciškai atlikdavo žyniai, vadinami *ištikavan*, tačiau dabar šis paprotys išnykęs, tačiau tebėra svarbus šamanų (*dehar*) vaidmuo. Aprašoma seniau buvus įvairius altorėlius dievams. Labai svarbi skirtis tarp tyros ir netyros – moterys po mėnesinių, po laidotuvių, grįžimo iš „aplinkinio pasaulio“ atliekamos apvalymo apeigos. Kaip apeiginis gėrimas, skirtas Varendrai, geriamas vynas.

Manoma, kad kalašai atsikėlė į Čitralio slėnį iš Vidurinės Azijos ~II a. pr. m. e. Patys kalašai neretai save sieja su Aleksandro Makedoniečio kariauna ir laiko save graikų ainiais. Nuo XVIII a. kalašai buvo pavaldūs musulmoniškai Čitralio kunigaikštystei. Jie palaikė gerus santykius su musulmonais čitraliais ir išsaugojo savo kultūrą nuo islamo įtakos. Tuo tarpu kitapus Hindukušo, Kafiristane, gyvenantys nuristaniečiai XIX a. prievartos būdu atversti islaman. Dabar kalašai yra saugomi Pakistano, tačiau Talibano grupuotės kelia pavojų paskutiniams Pakistano „pagonims“.


File:Old kalasha women pakistan.jpg|Kalašų senolės
File:Kalash girl 2.jpg|Kalašų mergaitė
File:Kalash man headdress.jpg|Kalašų vyras
File:Spring festival kalash.jpg|Pavasario šventė
File:Cultural center "Kalasha Dur" in Brun in the valley of Mumuret (Bumburet).jpg|Kalašų kultūros centras Mumureto slėnyje
File:Birir valley.JPG|Biriu slėnis
Kalash Girls); Tahsin Shah 04.jpg|Kalašų merginos


## Šaltiniai
Laukiniai mėnesiai

**Laukiniai mėnesiai** – pirmoji rašytojos Renatos Šerelytės eseistikos rinktinė, kurioje pašiepiama kasdienybė, rutina, politinės aktualijos.

## Nuorodos

* kauno.diena.lt apie knygą
* Gitanos Gugevičiūtės recenzija
Kambarys jazmino krūme

**Kambarys jazmino krūme** – lietuvių rašytojos Lauros Sintijos Černiauskaitės knyga, kurią sudaro apysaka „Prieblandos seserys“ bei apsakymas „Kambarys jazmino krūme“.

Knygos naratyvo ašis – skausmas dėl kadaise nutrūkusių artimų santykių. Laura Sintija Černiauskaitė paprasta, tačiau įtaigia kalba aprašo dvasios virsmus, kurie, pasak autorės, būtini kiekvienam žmogui.

## Nuorodos
* „Knygų klubo“ informacija 
* L. S. Černiauskaitės knyga „Kambarys jazmino krūme“
Kazimieras Mykolas Pacas

**Kazimieras Mykolas Pacas** (apie 1655–1719) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1683–1710 m.), Lietuvos dvaro maršalka (1708–1709 m.), Širvintų ir Maišiagalos seniūnas.

## Biografija
Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdava“ savininkas. Jeronimo Dominyko Paco (apie 1620–1662) ir Anos Vainos (m. po 1669) jaunesnysis (trečiasis) sūnus. Broliai – Žemaičių seniūnas Petras Mykolas Pacas (m. 1696) ir Lietuvos dvaro vėliavininkas Jonas Kazimieras Pacas (m. 1696). Lietuvos dvaro paiždininkio ir Trakų vaivados Petro Paco (apie 1570–1642) anūkas.

Nuo 1675 metų – Maltos ordino riteris. 1685 metais Kazimieras Mykolas Pacas buvo paskirtas Maltos ordino komandoru ATR Poznanėje. 1688 metais vadovavo antrai komandorijai Stolovičiuose. 1683 metais Kazimieras Mykolas Pacas gavo Lietuvos didžiojo raštininko pareigybę.

Šiaurės karo metu Kazimieras Mykolas Pacas palaikė švedų statytinį Stanislovą Leščinskį jo priešpastatyme su Augustu II. 1708 metais buvo paskirtas S. Leščinskio Lietuvos dvaro maršalka. 1709 m. po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo Kazimieras Mykolas Pacas neteko dvaro maršalkos pareigybės.

Nebuvo vedęs ir nepaliko palikuonių.

## Nuorodos
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

|-
Henoch Leibowitz

**Henochas Leibovičius** (1918 m. Šalčininkuose, Vokietijos imperija – 2008 m. balandžio 15 d. Niujorke, JAV) – rabinas, mokytojas.

## Biografija

Gimė 1918 m. Šalčininkuose, rabino Dovid Leibowitz šeimoje. 1926 m. kartu su tėvais išvyko į JAV. Jo tėvas 1933 m. įkūrė Yeshivas Rabbeinu Yisrael Meir HaKohen ješivą, tačiau jam mirus 1941 m. ješivos valdytoju tapo H. Leibovičius. Jis visą gyvenime dirbo šioje ješivoje, jo pastangomis ješiva įsitvirtino žydų ortodoksų bendrijoje ir išsiplėtė į kitus JAV, Kanados ir Izraelio miestus.

## Nuorodos

* Biografija (ang.)
Naujosios Vilnios pilkapynas

**Naujosios Vilnios pilkapynas** – senovinis pilkapynas Vilniuje, Rokantiškėse (Naujosios Vilnios seniūnija), Pavilnių regioniniame parke. Įrengtas kalvoje, stūksančioje virš Vilnios slėnio (ties Rokantiškių tvenkinio užtvanka) ir A. V. Kojalavičiaus gatvės (ties nakvynės namais), iš šiaurės supamas Barsukynės miško.

Pilkapyne išlikę I tūkstantmečio antros pusės 4 pilkapiai. Sampilai gerai išsilaikę ne visuose pilkapiuose, labiausiai nutolusiuose į pietus – iškastos duobės. Didesnieji sampilai yra 9-10 m skersmens ir iki 1,6 m aukščio, mažesnieji – 6 m skersmens ir iki 1 m aukščio.

XIX amžiuje Naujosios Vilnios pilkapyną kasinėjo Adomas Pliateris, kuris aptiko 40 degintinių žmonių kapų ir 32 griautinių (nedegintinių) žirgų kapų ir VI–XII a. įkapių: ginklų, žirgų aprangos daiktų, papuošalų. Vėliau ištirti du X–XI a. pilkapiai. Viename jų rasta laužavietė, joje ir aplink ją – sudegusių kaulų, molinių puodų, geležinių plačiaašmenių kirvių, dviašmenis kalavijas, pjautuvas ir kiti radiniai, saugomi Varšuvos archeologiniame muziejuje.

2014 m. pilkapynas pritaikytas lankymui – nušienauta aikštelė, įrengti laiptai. Ant pilkapyno taip pat įrengtas savitas akmenų muziejus, kur ant paprastų akmenų atvaizduoti Lietuvoje rasti senoviniai įrėžiai akmenyse (akmenys, kurių įrašai atvaizduoti: Airėnų akmuo, Salako akmuo, Gerklinės akmuo, Žvėryno akmuo, Dubingių akmuo, Kadarų akmuo, Paragių akmuo, Paparčių akmuo, Valiulio akmuo, Kuktiškių akmuo, Vileikių akmuo).


File:N Vilnios pilkapynas 2.JPG|Pilkapiai
File:N Vilnios pilkapynas 3.JPG|Akmenų įrėžių muziejus
File:Runų akmuo N Vilnia.JPG|Akmuo su runas primenančiais ženklais (Kuktiškių plokštelės kopija)
File:Akmuo su sukūrėliais N Vilnia.JPG|Akmuo su sukūrėliais (Vileikių akmens kopija)


## Šaltiniai
Utenos regioninis profesinio mokymo centras

**Utenos regioninis profesinio mokymo centras** – profesinio mokymo įstaiga, įsikūrusi Utenoje, Aukštaičių g. 5, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba. Įstaigą įkūrė Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija, jos kodas 111965099, teisinė forma viešoji įstaiga.

Profesinio mokymo centras teikia mokiniams ir suaugusiems  profesinį, pagrindinį ir vidurinį  išsilavinimą, kvalifikacijos tobulinimą ir perkvalifikavimą. Čia vykdomas antrojo, trečiojo ir ketvirtojo ISCED 97 lygmens profesinis mokymas pagal formaliojo pirminio ir tęstinio profesinio mokymo programas su įprasta vyraujančia dalykine specializacija ir teoriniu bei praktiniu ugdymu. Mokymas teikiamas ne jaunesniems, kaip 14 metų asmenims. Programos trukmė - 1-4 metai.

Rengiami apdailininkai (statybininkai), staliai, virėjai, maisto pramonės darbuotojai, automobilių mechanikai, prekybos įmonių vadybininkų padėjėjai, barmenai, padavėjai, viešbučių darbuotojai. 

## Istorija

1983 m. rugsėjo 1 d. buvo įsteigta 58–ji vidurinė profesinė mokykla. Tuo metu į mokyklą buvo priimti 162 moksleiviai mokytis šių specialybių: maisto pramonės įrengimų derintojai, mėsos išpjaustytojai ir dešrų formuotojai, sūrių gamintojai ir formuotojai, traktorių, automobilių, žemės ūkio paskirties mašinų šaltkalviai-remontininkai, pieno produktų meistrai.

2000 m. liepos 1 d. reorganizavus aukštesniąją žemės ūkio ir maisto pramonės mokyklą įkurtas Utenos regioninis profesinio mokymo centras.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
*
Robert Mickevič

**Robert Mickevič** (1969 m. gegužės 31 d. Šalčininkuose, Lietuvos TSR) – žurnalistas, politikas, dienraščio Kurier Wileński redaktorius.

## Biografija

Baigė istorijos studijas Gardino universitete. Baigęs studijas 1993 m. pradėjo dirbti žurnalistu ir korespondentu dienraštyje *Kurier Wileński*. Nuo 1998 m. dirbo sekretoriumi Lietuvos lenkų sąjungos savaitraštyje *Nasza Gazeta*, o nuo 2001 m. laikraščio Nasz Czas redakcijos sekretorius. 2003 m. grįžo dirbti į *Kurier Wileński*, taip pat dirba Lenkijos laikraščio Rzeczpospolita korespondentu Vilniuje.  

## Nuorodos

* Biografija (lenk.) 
* Biografija ir kontaktai (lenk.)
Vardas tamsoje

**Vardas tamsoje** – lietuvių rašytojos Renatos Šerelytės romanas, pirmą kartą išleistas 2004 m. „Vardas tamsoje“ dėl psichologinės prozos elementų bei detektyvinių motyvų vadinamas lietuviškuoju *euroromanu*. 

Pagrindinė kūrinio veikėja – policijos tardytoja. Romane glaudžiai susipina jos tiriamas nusikaltimas ir prisiminimai apie savąją jaunystę.

Romanas perleistas 2013 m. Tais pačiais metais knygos motyvais sukurtas detektyvinis filmas (rež. Agnė Marcinkevičiūtė).

## Nuorodos

* Leidyklos informacija
* Autorė apie „Vardą tamsoje“
* Antrą kartą perleistas Renatos Šerelytės romanas „Vardas tamsoje“
Bogdanas Stetkevičius

**Bogdanas Stetkevičius** (????–1651) – LDK valstybinis veikėjas, stačiatikių mecenatas.

## Biografija

Kilo iš Stetkevičių bajorų giminės, herbo „Kosceša“ savininkas. Mstislavlio pakamaris 1630–1644 metais, Mstislavlio kaštelionas 1644–1646 metais, Naugarduko kaštelionas 1646–1651 metais.

Buvo aktyvus stačiatikių šalininkas Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Kartu su žmona Elena Bogdanovska (Solomereceka) įkūrė Voznesencko, Buinicko, Bogojavlenskio, Uspenskio vienuolynus. Finansavo Kuteinsko tipografijos veiklą
## Šeima
Pirma žmona − kunigaikštytė Elena (†1640), Bogdano Solomereckio duktė. Vaikai:
* Elena − etmono Ivano Vygovskio žmona (1656−1664)
* Michailo, tapo vienuliu
* NN − Ivano Suchodolskio žmona 

Antra žmona − Ana Katerina Frackevič, Lydos maršalkos duktė Horaiskio našlė. Jų duktė Kristina tapo Liubeckio žmona.

## Literatūra
* Уладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта Статкевічы // Вялікае Княства Літоўскае. Энцыклапедыя у 3 т. – Мн.: Беларуская Энцыклапедыя імя П. Броўкі, 2005. – Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – С. 630. – 788 с. – ISBN 985-11-0378-

## Išnašos

|-
Pipirų krantas

**Pipirų krantas** (*Costa da Pimenta*) – istorinis regionas Vakarų Afrikoje, dabartinėje Liberijoje.

Taip vadinamas dėl to, kad pagrindinė vietos prekė, dominusi europiečius kolonizatorius, buvo melegetos pipirai (*Aframomum melegueta*), dar vadinami „Rojaus grūdais“. Dėl to krantas dar buvo žinomas kaip **Grūdų krantas** ar **Melegetos krantas**. Šie pipirai, kaip pigesnė juodųjų pipirų alternatyva, buvo ypač populiarūs XIV–XV a. Europoje.

Dažniausiai Pipirų krantas buvo apibrėžiamas kaip pajūrio atkarpa tarp Mesurado kyšulio šiaurėje ir Palmių kyšulio pietuose. Tačiau kai kuriuose žemėlapiuose jis apimdavo ir gerokai ilgesnę juostą, įskaitant ir teritorijas dab. Siera Leonėje bei Dramblio Kaulo Krante. Į šiaurę nuo Pipirų kranto buvo istorinis Senegambijos regionas, o į rytus Dramblio Kaulo Krantas.

Regione nuo seno vyravo kru kalbomis kalbančios vietinės gentys, kurios dėl vietos gamtinių sąlygų nesukūrė didesnių ikikolonijinių valstybinių darinių. XV a. Pipirų krantą pasiekė portugalai, kuriuos domino vietos pipirai. Jie užmezgė naudingą prekybą su vietos gentimis. Ilgainiui mažėjant pipirų populiarumui (juos keitė juodieji pipirai), mažėjo ir regiono reikšmė. XVII a. olandai ir britai keletą kartų bandė pakrantėje steigti gyvenvietes, tačiau nesėkmingai. Todėl regionas ilgą laiką liko nekolonizuotas.
Janas Kazimieras Zamoiskis

**Janas Kazimieras Zamoiskis** (1658–1692) – ATR valstybinis veikėjas, Haličo kaštelionas (1688 m.), Belzo vaivada (1689–1692 m.).

## Biografija
Lenkų magnatų Zamoiskių giminės atstovas, herbo „Jelita“ savininkas. Jaunesnysis Černigovo kašteliono Jono Zdislavo Zamoiskio (m. 1670) ir Anos Sofijos Lianckoronskaitės sūnus. 1689 metais gavo Bielsko vaivados pareigybę.
## Šeima
Buvo vedęs Uršulę Kalinską, Konarskio ir Kujavijos kašteliono Jasentjaus Dombskio našlę, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.

## Išnašos
* Kasper Niesiecki, Jan Nepomucew Bobrowicz; Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J. s.70-71
* Leszek Podhorodecki, Stanisław Żółkiewski, 1988

## Nuorodos

|-
Vilniaus dailės akademijos Telšių fakulteto skulptūrų parkas

**Vilniaus dailės akademijos Telšių fakulteto skulptūrų parkas** – skulptūrų parkas, įkurtas 2011 m. spalio 21 d. Masčio ežero pakrantėje šalia Vilniaus dailės akademijos Telšių fakulteto. Idėjos autoriai – Telšių savivaldybės Architektūros skyriaus vedėjas prof. Algirdas Žebrauskas bei doc. Osvaldas Neniškis. Skulptūrų parke eksponuojami 9 autorių darbai, kurių kūrėjai yra Telšių aukštesniosios taikomosios dailės mokyklos ir Vilniaus dailės akademijos Telšių fakulteto absolventai.

## Skulptūros

* Petras Rimkus. Dekoratyvinė forma. Diplominis darbas. Granitas. 1978 m.
* Leonardas Kaleinikovas. „Laiptai“. Diplominis darbas. Granitas. 1985 m. 
* Ovidijus Šileika. „Pumpuras“. Granitas. Diplominis darbas. 1983 m.
* Vytautas Borusas. „Stalas“. Diplominis darbas. Granitas. 1983 m.
* Raimundas Poškus, Juozas Bagdonas, Rolandas Repšys, Ovidijus Šileika, Audrius Jonušas, Kęstutis Lenkauskas, Igoris Remeika. „Bendravimo ratas“. IV k. kursinis darbas. Granitas. 1983 m.
* Valdas Adomkus. „Vikšras“. Diplominis darbas. Granitas. 1988 m.
* Arvydas Šlaustas. „Saulėlydis“. Diplominis darbas. Granitas. 1997 m.
* Arūnas Guokas. „Tik įspėti“. Diplominis darbas. Granitas, plienas. 1998 m. 
* Rimantas Jarašius. „Pėstininkas“. Diplominis darbas. Plienas, betonas. 2004 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Žemaitijos turizmo informacijos centras apie Vilniaus dailės akademijos Telšių fakulteto skulptūrų parką
Merkelis Stanislovas Savickis

**Merkelis Stanislovas Savickis** (; m. 1668 m. sausio 4 d.) – XVII amžiaus lenkų mokslininkas ir poetas, Bresto vaivada.

## Biografija
Išsilavinimą gavo Vilniaus universitete. Buvo Gardino seniūnas, po to Bresto kaštelionas.

Išsiskyrė Bresto gynyboje įsiveržus švedams (1655 m.) ir atidavė miestą garbingose sąlygose 1657 m.

Jo sūnus Karolis Petras Savickis (m. 1733 m.), jėzuitas, išspausdino „Prawdziwe zwierciadło niewinności“ ir „Krzywda bez szkody“ (1726 m.).

|-
Jokūbas Florianas Nažymskis

**Jokūbas Florianas Nažymskis** (; 1690–1759 m. rugpjūčio 21 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Zakromo stalininkas ir Nursko pakamaris, Plocko kaštelionas (1730–1734 m.), Černigovo vaivada (1734–1737 m.), Pamario vaivada (1737–1758 m.), Boberovnicko, Cechanuvo, Skarševo seniūnas.

## Biografija

Lenkijos bajorų giminės, išeivių iš Nažymo (Prusija) palikuonis, herbo „Dolenga“ savininkas.

1740 m. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Mirė ir palaidotas Varšuvoje.

## Nuorodos
* 
* Portal społecznościowy miłośników polskich zabytków

|-
Aronas Solcas

**Aronas Solcas** (1872 m. kovo 10 d. Šalčininkuose, Rusijos imperija – 1945 m. balandžio 30 d. Maskvoje, TSRS) – politikas, teisėjas. Buvo laikomas komunistų partijos sąžine. Buvo vienas iš nedaugelio aukščiausio rango komunistinių veikėjų, kuris prieštaravo J. Stalino vykdytam didžiajam valymui.

## Biografija

Gimė 1872 m. kovo 10 d. Šalčininkuose, prekeivio šeimoje. Studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kur įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1898 m. priklausė Rusijos socialdemokratų darbininkų partijai, leisdavo ir platindavo uždraustą spaudą. Dalyvavo visose revoliucijose, daug kartų kalintas ir ištremtas. Tremties metu Turuchanske gyveno viename kambaryje ir dalinosi viena lova su J. Stalinu. 1917 m. tapo Tarybų Sąjungos komunistų partijos Maskvos tarybos narys, redagavo laikraštį Pravda ir *Socialdemokratas*. Nuo 1920 m. komunistų partijos centrinio revizijos komiteto narys. Nuo 1921 m. TSRS aukščiausiojo teismo teisėjas. 1920–1934 m. buvo komunistų partijos centro komiteto narys. Nuo 1935 m. TSRS generalinės prokuratūros atstovas, o vėliau TSRS aukščiausiojo teismo teisėjų kolegijos pirmininkas. 1937 m. spalį Jekaterinburge vykusioje partinėje konferencijoje išsakė abejones dėl vykdomo kadrų valymo ir iškart buvo atleistas iš savo pareigų. Bandė susisiekti su Stalinu, tačiau šis jam neatsakė. 1938 m. surengė bado streiką ir už tai buvo uždarytas į Maskvos psichiatrinę ligoninę, kur po 7 metų „gydymo“ mirė 1945 m. balandžio 30 dieną.

## Darbai

* Сольц А. Н. Ленин. К пятидесятилетнему юбилею. Пенза: Пенз. отделение Центропечати, 1920. – 22 с. 6000 экз.
* Сольц А. и Файнбит С. Революционная законность и наша карательная политика. М.: «Московский робочий», 1925.- 126 с.

## Nuorodos

* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.)
Čekijos rajonai

**Čekijos rajonai** – antrojo lygmens Čekijos administraciniai vienetai. Šalis yra padalinta į 76-is rajonus. 3 iš jų yra statutiniai miestai: Brno, Ostrava ir Pilzenas, kuriems 1971 m. buvo suteiktas rajono statusas. Prahos miestas () turi ypatingą statusą.

Nuo 2003 m. sausio mėnesio rajonai buvo padalinti į 204-ias savivaldybes (trečiojo, žemiausio lygmens administraciniai vienetai), neoficialiai vadinamais 'mažaisiais rajonais' (). Savivaldybės perėmė buvusių rajonų didžiąją administracinę dalį. Senieji rajonai egzistuoja kaip teritoriniai vienetai.

## Taip pat skaitykite
* Čekijos kraštai
* ISO 3166-2:CZ
Twitch

**Twitch** (anksčiau – **Twitch.tv**) – vaizdo transliacijų gyvai internetu platforma, įkurta 2011 m. birželį kaip kitos panašios platformos Justin.tv šalutinė bendrovė.

2013 m. vidury tinklalapio pritrauktų žiūrovių skaičius per mėnesį vidutiniškai siekė 43 mln., 2015 m. – per 100 mln. Tinklalapio lankytojų srautai vieni didžiausių Jungtinėse Valstijose, Twitch lenkia tik „Netflix“, „Google“ ir „Apple“. Pagrindiniai konkurentai – YouTube ir Dailymotion.

## Istorija
Kai 2007 m. pradėjo veiklą projektas Justin.tv, tinklalapis turėjo keletą turinio kategorijų. Žaidimų kategorija išaugo ypač sparčiai ir tapo populiariausiu tinklalapio turiniu. Į tai atsižvelgdama kompanija nusprendė įsteigti antrinį tinklalapį žaidimų turiniui pavadinimu Twitch. TV. Visuomenei Twitch. TV tapo prieinamas 2011 m. birželio 6 d. Twitch įmonėje dirba apie 80 darbuotojų, būstinė įsikūrusi San Franciske.

2014 m. rugpjūtį, po keletą mėnesių vyravusių spekuliacijų, jog įmonę už 1 mlrd. JAV dolerių žada įsigyti „Google“, Twitch pranešė, kad kompaniją už 970 mln. JAV dolerių perka Amazon.com.

## Turinys
Tinklalapyje daugiausia talpinami vaizdo įrašai, susiję su kompiuteriniais žaidimais, tokie kaip paprastų žaidėjų žaidimo įrašai, el. sporto turnyrų ar pokalbių laidų medžiaga. Be su kompiuteriniais žaidimais susijusio turinio, svetainėje talpinama kitokio sporto (pvz., šachmatų) vaizdinė medžiaga, gyvo garso muzikos pasirodymai, gyvenimo būdo vaizdo tinklaraščiai ir kt.

Pagal poreikį, tinklalapio turinį galima stebėti gyvai arba pasirinktinai.

## Partnerių programa
2011 m. liepos mėn. „Twitch“ pristatė partnerystės programą, panašią į „YouTube“. Norėdami pasinaudoti šia programa, turinio kūrėjai turi reguliariai transliuoti savo kuriamą turinį ir, pasak „Twitch“, turėti „esamą ir nuolat augančią žiūrovų bendruomenę“; tikslus žiūrovų skaičius nėra nurodomas. Tapę partneriais, turinio kūrėjai įgyja galimybę rodyti interaktyvias internetines reklamas savo vaizdo transliacijose ir mainais už tai gauna dalį tokiu būdu iš reklamos surenkamų pajamų. Žiūrovai partnerių kanalus gali užsiprenumeruoti už 4,99, 9,99 arba 24,99 JAV dol. mėnesinę įmoką. Nuo 2016 m. birželio mėn. papildomai už tikrus pinigus galima pirkti vadinamuosius „bitus“ ir juos paaukoti žinute turinio kūrėjui svetainės pokalbių kambaryje.

## Platformų palaikymas
Twitch transliavimo programėlės yra prieinamos mobiliųjų įrenginių, skaitmeninės medijos grotuvų ir kompiuterinių žaidimų konsolių sistemoms, kaip kad Android ir iOS, Fire TV, Fire HD, Apple TV, PlayStation 5, PlayStation 4, PlayStation 3, Xbox Series X/S, Xbox One, Nintendo Switch ir Xbox 360.

Naudotojai gali transliuoti iš Windows, Mac arba Linux operacinių sistemų, naudodamiesi atskira programine įranga, tokia kaip OBS, arba per trečiųjų šalių platformas, kaip antai „EA“ Origin, „Ubisoft“ Uplay arba „Valve“ Steam.

## Šaltiniai
Odė džiaugsmui (knyga)

**Odė džiaugsmui** – antroji lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinė, išleista 2007 m. Knyga pasirodė rašytojos laidotuvių dieną – 2007 m. vasario 20 d. Ją per dvi dienas suredagavo ir spaudai paruošė Dovilė Zelčiūtė.

Poezijos rinktinę sudaro trys skyriai: „Čia“, „Ten“ ir „Niekur“, knyga iliustruota Jurgos Ivanaukaitės piešiniais.

Knygoje publikuoti eilėraščiai pateko į anglų kalba išleistą Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinę „108 Moons“ ().

## Nuorodos

* Odė džiaugsmui, kuris trunka tik akimirką… (I dalis)
* Odė džiaugsmui, kuris trunka tik akimirką… (II dalis)