open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Penktoji Prancūzijos Respublika

**Penktoji Respublika** () – dabartinė Prancūzijos respublikinė valdymo forma. Ją 1958 m. spalio 4 d. nustatė Šarlis de Golis pagal Penktosios Respublikos Konstituciją. Penktoji Respublika atsirado žlugus Ketvirtajai Respublikai ir 1958 m. parlamentinį valdymą pakeitus pusiau prezidentine sistema bei aiškiai atskyrus prezidento, kaip valstybės vadovo, ir ministro pirmininko, kaip vyriausybės vadovo, įgaliojimus.

De Golis, kuris buvo pirmasis Penktosios Prancūzijos Respublikos prezidentas, išrinktas 1958 m. gruodžio mėn., tikėjo stipraus valstybės vadovo vaidmeniu, kurį apibūdino kaip įkūnijantį „tautos dvasią“.

Penktoji Respublika yra trečias pagal trukmę Prancūzijos politinis režimas po „Senojo režimo“ (vėlyvieji viduramžiai – 1792 m.) ir parlamentinės Trečiosios Respublikos (1870–1940 m.).

## Priešistorė
Ketvirtąją Respubliką sugriovė kolonijinės problemos: nesėkmingai baigėsi 1946−1954 m. karas Indokinijoje su Vietnamo komunistais ir 1954 m. prasidėjusi Alžyro krizė. Nedidelė, bet aktyvi gyventojų mažuma reikalavo taikytis su Alžyro patriotais, kariuomenė nenorėjo dar vieno pralaimėjimo. Manydami, kad vyriausybė tarsis su sukilėliais, kariškiai paėmė valdžią Alžyre, kilo karinio perversmo ir pilietinio karo pačioje Prancūzijoje pavojus. Rezultatų nedavė ir Prancūzijos (ir Jungtinės Karalystės, Izraelio) kariniai veiksmai prieš Egiptą 1956 m. (Sueco krizė). Vadovaujantys politikai priėmė sprendimą į valdžią pakviesti populiarų, jau Antrojo pasaulinio karo metais už aktyvų dalyvavimą Pasipriešinimo judėjime didžiulį autoritetą visuomenėje pelniusį Šarlį de Golį. Šis sutiko, ir 1958 m. birželio 1 d. Nacionalinis Susirinkimas balsų dauguma priėmė sprendimą jam suteikti įgaliojimus valdyti šalį. 1958 m. rugsėjo 28 d. referendumu priimta nauja šalies konstitucija ir įkurta Penktoji Respublika.

## Penktosios Respublikos prezidentai

Šaltinis: 

## Penktosios Respublikos ministrai pirmininkai

Šaltinis: 

## Penktosios Respublikos institucijos

## Šaltiniai
Pajūrio dvaro parkas

**Pajūrio dvaro parkas** – parkas, esantis Šilalės rajono savivaldybėje, Pajūrio miestelyje, buvusio Pajūrio dvaro sodybos teritorijoje. Parkas netaisyklingos konfigūracijos, dalijamas pagrindinės miestelio Dariaus ir Girėno gatvės (kelio ), netoli buvusios žemės ūkio mokyklos. Pietryčiuose ribojasi su Brigados generolo Motiejaus Pečiulionio artilerijos bataliono kariniu miesteliu.

Dvaro laikotarpio mišraus stiliaus parke driekiasi sodintų medžių alėjos, auga savaiminių medžių ir krūmų, yra trys nedideli tvenkiniai. Kitoje gatvės pusėje (buvusio bravoro teritorija) pokaryje įrengtas naujas Pajūrio parkas su retesnių rūšių augalais. 

## Parko struktūra

Pajūrio dvaro sodybos planinė-erdvinė struktūra atvaizduota matininko G. Lopato sudarytame 1910 m. plane. Teritorijos šiaurinė dalis žemesnė pirmojoje dešiniojo Jūros upės kranto terasoje, pietinė dalis dalinai išsidėsčiusi šlaite - antrojoje upės terasoje. Sodybą sudarė pagrindinis reprezentacinis kiemas, parkas, sodas ir ūkinė dalis. Į pagrindinį kiemą iš Šilalės-Šilutės vieškelio vedė dvi viena kitai statmenos alėjos. Medinis ponų namas stovėjo vakarinės alėjos ašyje. Išlikę vertingų dvaro laikotarpio parko tūrinės erdvinės kompozicijos fragmentų teritorijos pietinėje dalyje, kur stovėjo ponų namas. Tai senoji alėja, vedusi į gyvenamąjį namą, parterio aikštelė šalia trečiojo tvenkinio, dekoratyviniai krūmai šalia aikštelės ir senieji parko medžiai. Gyvenamasis ponų namas nugriautas, jo vietą žymi augančios eglės. Stovėję dvaro parko vartai – balto mūro, dviejų arkų statinys.

Parko šiaurės rytų ir šiaurės vakarų dalyse auga lapuočių medžių alėjos, kur vyrauja uosiai, klevai, skroblai. Yra pavienių medžių, tarp kurių klevai, uosiai, mažalapės liepos, beržai, skroblai. Yra išskirtinių saugomų medžių, kurie paskelbti gamtos paveldo objektais. Šalia trečio tvenkinio auga Pajūrio parko ąžuolas, netoli, priešingame krante – Pajūrio parko tuopa.

Telkšo trijų tarpusavyje susisiekiančių tvenkinių sistema centrinėje dalyje. Iš jų pirmajame tvenkinyje suformuota nedidelė apskrito plano salelė. Joje pastatyta balto mūro skulptūra.

## Šaltiniai
Pajūrio parko ąžuolas

**Pajūrio parko ąžuolas** – išskirtinis ąžuolas, Šilalės rajono savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas. Medis auga Pajūrio miestelyje, buvusio dvaro parke. Paminklinis medis pirmą kartą paskelbtas saugomu 1989 m. Įrašytas į Pajūrio seniūnijos lankytinų vietų sąrašą. Netoli auga saugoma Pajūrio parko tuopa.

Ąžuolo kamiene prie žemės atsivėrusi drevė, į kurią telpa suaugęs žmogus. Drevė padūmavusi, apanglėjusi – joje piktavalių buvo sukeltas gaisras.

## Duomenys

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.)
* Kamieno apimtis – 5,0 m
* Aukštis – 32 m
	
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Savivaldybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašas
Nacionalinė sporto agentūra

**Nacionalinė sporto agentūra** – sporto valdymo įstaiga. Atsakinga už sporto politikos įgyvendinimą aukšto meistriškumo sporto ir fizinio aktyvumo srityse.

## Istorija
2020 m. uždarius Lietuvos olimpinį sporto centrą ir Kūno kultūros ir sporto departamentą išryškėjo ŠMSM resursų trūkumai sporto politikos formavime, administravime ir įgyvendinime. 2022 m. sausio 18 d. buvo priimta nauja sporto įstatymo redakcija. 2022 m. balandžio 27 d. imtasi kurti Nacionalinę sporto agentūrą.

2022 m. liepos 1 d. buvo priimti agentūros nuostatai ir pradėta veikla.

## Kritika
2022 m. liepos mėnesį NSA buvo kritikuojama, nenumatyta darbuotojų, atsakingų ir kontroliuojančių sutartų varžybų problemą.

## Šaltiniai
Ketvirtoji Prancūzijos Respublika

**Ketvirtoji Prancūzijos Respublika** () – respublikinė Prancūzijos vyriausybė, gyvavusi 1946–1958 m. Valstybės valdymas buvo grindžiamas ketvirtosios respublikos konstitucija. Daugeliu atžvilgių tai buvo Trečiosios Respublikos atgimimas, gyvavusios nuo 1870 m. per Prancūzijos ir Prūsijos karą iki 1940 m. per Antrąjį pasaulinį karą ir patyrusios daug tų pačių problemų. Prancūzija 1946 m. ​​spalio 13 d. priėmė Ketvirtosios Respublikos konstituciją.

Nepaisant politinės disfunkcijos, Ketvirtoji Respublika išgyveno didelio ekonomikos augimo erą Prancūzijoje ir tautos socialinių institucijų bei pramonės atstatymą po Antrojo pasaulinio karo, padedant JAV Maršalo planui. Taip pat prasidėjo suartėjimas su buvusia ilgamete prieše Vokietija, o tai savo ruožtu paskatino Prancūzijos ir Vokietijos bendradarbiavimą ir galiausiai Europos Sąjungos vystymąsi.

Taip pat buvo bandoma stiprinti vykdomosios valdžios galią, kad būtų užkirstas kelias iki karo buvusiai nestabiliai situacijai, tačiau nestabilumas išliko ir Ketvirtojoje Respublikoje valdžia dažnai keitėsi – per 12 metų istoriją buvo 21 administracija. Be to, vyriausybė negalėjo priimti veiksmingų sprendimų dėl daugelio likusių Prancūzijos kolonijų dekolonizacijos. Po daugybės krizių, svarbiausia 1958 m. Alžyro krizės, Ketvirtoji Respublika žlugo. Šalies vadovas karo metu Šarlis de Golis grįžo iš pensijos ir pirmininkavo pereinamojo laikotarpio administracijai, kuriai buvo suteikta teisė parengti naują Prancūzijos konstituciją. Ketvirtoji Respublika buvo panaikinta 1958 m. spalio 5 d. po visuotinio referendumo, kuriuo buvo įsteigta šiuolaikinė Penktoji Respublika su sustiprinta prezidento valdžia.

## Šaltiniai
Balsė (reikšmės)

**Balsė** gali reikšti:

* balsis, kalbos garsas su didele akustine energija;
* Lietuvos upės:
** Balsė Klaipėdos rajone, Šlūžmės intakas;
** Balsė Marijampolės savivaldybėje, Šešupės intakas.
Akmenynės ąžuolas

**Akmenynės ąžuolas** – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Šilalės rajono savivaldybėje. Tai valstybės saugomas išskirtinis ąžuolas, augantis Pajūrio seniūnijoje, Pakalniškių I kaime, Pajūrio miestelio prieigose iš pietų pusės, šalia kelio . Medis tvirtu aukštu kamienu, stūkso ant šlaito krašto, žemėjančio link Jūros upės. 

## Pagrindiniai duomenys

Ąžuolas paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2017 m. balandžio 10 d. įsakymu Nr. D1-288. Pagrindiniai parametrai (2015 m.):
* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje –  4,45 m
* Medžio aukštis – 24 m

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Pajūrio seniūnija. Lankytinos vietos  *silale.lt*
Šėtono šventykla

**Šėtono šventykla** () – neteistinė religinė ir žmogaus teisių organizacija, kurios pagrindinė būstinė yra Jungtinėse Amerikos Valstijose, taip pat Kanadoje, Australijoje ir Jungtinėje Karalystėje. Organizacija naudoja šėtoniškus įvaizdžius egalitarizmui, socialiniam teisingumui, bažnyčios ir valstybės atskyrimui propaguoti ir savo misijai „skatinti geranoriškumą ir empatiją [tarp visų žmonių]“. Šėtono šventykla savo viešose kampanijose naudoja satyrą, teatrališkus triukus, humorą ir teisinius veiksmus, kad „atkreiptų dėmesį ir paskatintų žmones iš naujo įvertinti baimes ir suvokimą“ bei „atkreiptų dėmesį į religinę veidmainystę ir kėsinimąsi į religijos laisvę“. 

Šėtono šventykla netiki antgamtiniu Šėtonu, o naudoja literatūrinį Šėtoną kaip metaforą, skatinančią pragmatinį skepticizmą, racionalų abipusiškumą, asmeninę autonomiją ir smalsumą. Šėtonas naudojamas kaip simbolis, simbolizuojantis „amžiną maištininką“ prieš savavališką valdžią ir socialines normas. 

Dalyvaudama visuomeninėje veikloje, organizacija imasi politinių veiksmų ir lobistinės veiklos, daugiausia dėmesio skirdama krikščioniškų privilegijų atskleidimui, kai jos kertasi su asmens religijos laisve. 

## Misija ir įsitikinimai
Šėtono šventykla savo misiją apibūdina taip:

### Principai
Šėtono šventykla vadovaujasi septyniais pagrindiniais principais:
# Reikia stengtis elgtis su užuojauta ir empatija visoms būtybėms, vadovaujantis protu.
# Kova už teisingumą yra nuolatinis ir būtinas siekis, kuris turėtų būti svarbesnis už įstatymus ir institucijas.
# Žmogaus kūnas yra neliečiamas ir priklauso tik nuo jo paties valios.
# Reikėtų gerbti kitų laisves, įskaitant laisvę įžeisti. Sąmoningai ir neteisingai kėsintis į kito žmogaus laisvę reiškia atsisakyti savosios.
# Įsitikinimai turėtų atitikti geriausią mokslinį pasaulio supratimą. Reikėtų stengtis niekada neiškraipyti mokslinių faktų, kad jie atitiktų įsitikinimus.
# Žmonės klysta. Jei žmogus suklysta, jis turėtų padaryti viską, kas įmanoma, kad klaidą ištaisytų ir pašalintų bet kokią galimai padarytą žalą.
# Kiekvienas principas – tai pagrindinis principas, kuriuo siekiama įkvėpti kilnumą veikti ir mąstyti. Užuojautos, išminties ir teisingumo dvasia visada turėtų būti svarbesnė už parašytą ar ištartą žodį.

### Šventės
Šėtono šventykla propaguoja penkias šventes.

## Išnašos
Klipštai

**Klipštais** vadintos gyvenvietės Klaipėdos rajone:
* Jonušai Dauparų-Kvietinių seniūnijoje,
* Klipščiai Sendvario seniūnijoje.
Prancūzijos parlamentas

**Prancūzijos parlamentas** () – aukščiausioji Prancūzijos atstovaujamoji institucija, kurią sudaro dveji rūmai: Nacionalinė Asamblėja ir Senatas. Kiekvienų rūmų vieta ir vaidmuo valstybės valdžios institucijų sistemoje yra nustatyta Konstitucijoje, organiniuose įstatymuose ir jų reglamentuose. Abu parlamento rūmai rengia teisėkūros sesijas atskirose Paryžiaus vietose: Senatas renkasi Liuksemburgo rūmuose, o Nacionalinė Asamblėja – Burbonų rūmuose.

Kiekvieni rūmai turi savo nuostatus ir darbo tvarkos taisykles. Tačiau kartais jie gali susirinkti kaip vieni rūmai, kurie yra vadinami Kongresu (). Tokiu atveju Kongresas sušaukiamas Versalio rūmuose, siekiant peržiūrėti ir pakeisti Prancūzijos Konstituciją ar išklausyti prezidento kalbų.

Nacionalinė Asamblėja turi daugiau galių nei Senatas.

## Istorija
Prancūzijos parlamento, kaip įstatymų leidžiamosios institucijos, nereikėtų painioti su įvairiais Senojo režimo parlamentais Prancūzijoje, kurie buvo teisingumo teismai ir tribunolai, atliekantys tam tikras politines funkcijas.

Žodis „parlamentas“ šiuolaikine šio termino reikšme atsirado Prancūzijoje XIX a., konstitucinės monarchijos laikais. Jis nebuvo paminėtas jokiame konstituciniame tekste iki 1948 m. Ketvirtosios Respublikos Konstitucijos. Jo forma – vienerių, dvejų ar daugiau rūmų – ir funkcijos skyrėsi įvairiuose politiniuose režimuose ir pagal įvairias Prancūzijos konstitucijas:

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos
*  (prancūzų k.)
* Site of the CHPP (Comité d'histoire parlementaire et politique) and of  ''Parlement(s), Revue d'histoire politique'' (prancūzų k.)
Čekijos futbolas 2022–2023 m.

**[[Čekija|Čekijos]] futbolo varžybos [[2022]]–[[2023]] m.**
*  prasidėjo 2022 m. liepos 30 d., baigėsi 2023 m. gegužės 28 d.
* s turnyras prasidėjo 2022 m. liepos 22 d., finalas įvyko 2023 m. gegužės 3 d.

## 2022–2023 m. Čekijos futbolo Pirma lyga
* **Čekijos futbolo Pirma lyga** arba **Fortuna:Liga** – aukščiausioji futbolo lyga.
* Dalyvavo 18 komandų.

Pokyčiai:
* FC Trinity Zlín nuo 2022–2023 m. sezono pakito klubo pavadinimas. Anksčiau vadinosi FC Fastav Zlín.

### I etapas


### Galutinė komandų rikiuotė
*  **[[AC Sparta Praha|Prahos „Sparta“]]** futbolininkai tapo čempionais.

### Atkrintamosios
* Ankstesniais metais atkrintamųjų rungtynių cikle paaiškėdavo papildomos vietos Europos turnyruose laimėtojas.
* Šiame cikle buvo kovojama tik dėl geresnės vietos būsimame 2023–2024 m. Čekijos futbolo taurės turnyre. Futbolo specialistai ir gerbėjai šių rungtynių ciklą vadina „grupe už dyką“ arba „kova dėl nieko“.
#### Pusfinaliai

#### Finalas

### Kova dėl išlikimo

### Pereinamosios rungtynės
14 ir 15 vietas užėmusios Pirmos lygos komandos dėl išlikimo kovojo su žemesniojo diviziono atstovais.

----

----

* **Pardubice nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 2–0 ir išsaugojo vietą stipriausioje šalies lygoje.**
----
----

----

* **Trinity Zlín nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 1–0 ir išsaugojo vietą stipriausioje šalies lygoje.**
----

## 2022–2023 m. Čekijos futbolo Antra lyga
* **Čekijos futbolo Antra lyga ()** – antros pakopos pirmenybės.

### Galutinė komandų rikiuotė
*  **[[...]]** tapo pirmenybių nugalėtojais ir pateko į 2023–2024 m. Superlygą.



## 2022–2023 m. [[Čekijos futbolo taurė]]
* **[[Čekijos futbolo taurė]]** – pagrindinis taurės turnyras Čekijoje, vykstantis nuo 1939 metų.
* Turnyro finalas įvyko 2023 m. gegužės 3 d. tarp dviejų Prahos klubų.
### Finalo rungtynės
----

* ✔️ **[[SK Slavia Prague|Prahos „Slavia“]]</span> finale rezultatu 2-0 nugalėjo varžovus ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
----

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: Čekijos čempionų sąrašai
: Čekijos futbolo taurės turnyrai
: 2022–2023 m. sezonas
* Taurės rezultatai flashscore
Dragon Ball Super: Super Hero

**Dragon Ball Super: Super Hero** () – 2022 m. japonų anime kovos menų fantastinis nuotykių filmas, kurį režisavo Tetsuro Kodama, o scenarijų parašė „Dragon Ball“ serijos kūrėjas Akira Torijama. Tai dvidešimt pirmas „Dragon Ball“ filmas, ketvirtas, sukurtas tiesiogiai dalyvaujant Torijamai, antrasis su „Dragon Ball Super“ prekės ženklu ir pirmasis, sukurtas daugiausia naudojant 3D animaciją. 

Filme pasakojama apie Gohano ir Pikolo misiją išgelbėti pasaulį nuo naujai reformuotos Raudonojo Kaspino armijos. Iš pradžių filmas Japonijoje turėjo būti išleistas 2022 m. balandžio 22 d., tačiau dėl neautorizuoto įsilaužimo į „Toei Animation“ tinklą buvo išleistas birželio 11 d. 

## Nuorodos

* *[https://www.imdb.com/title/tt14614892/?ref_=nv_sr_srsg_0 Dragon Ball Super: Super Hero]*. IMDB
* *[https://www.rottentomatoes.com/m/dragon_ball_super_super_hero Dragon Ball Super: Super Hero]*. Rotten Tomatoes
* *[https://www.boxofficemojo.com/title/tt14614892/?ref_=bo_se_r_1 Dragon Ball Super: Super Hero]*. Box Office Mojo
## Išnašos
Anfilada

**Anfilada** () – virtinė pereinamųjų patalpų (aikščių, kiemų), išdėstytų pagal vieną ašį. Anfiladiškos patalpos būna sujungtos vienoje ašyje išdėstytomis durų angomis, pro kurias matoma patalpų perspektyva. Įrengiamos dažniausiai reprezentaciniuose pastatuose. Atsirado senovės Persijoje, Europoje paplito vėlyvojo renesanso rūmų architektūroje (Rafaelio kambariai, XVI a.), plačiau naudotos baroko ir klasicizmo architektūroje.

Žymesni anfiladų pavyzdžiai – Versalio rūmuose Prancūzijoje (XVII a.), Sansusi Naujuosiuose rūmuose Vokietijoje (XVIII a.), Jekaterinos rūmuose Puškine, Rusijoje (XVIII a.).

Lietuvoje anfiladiškų patalpų yra Pacų rūmuose Vilniuje ir Kaune (XVII a.), Paežerių rūmuose (XVIII a.), Verkių dvaro vakarinėje oficinoje (XVIII a. pab.) ir kituose baroko bei klasicizmo rūmuose, buvo XIX–XX a. pr. gyvenamuose namuose miestuose (sovietmečiu, rekonstravus į atskirus butus, užmūrytos).

## Šaltiniai
Lietuvos automobilių ralio čempionatas

**Lietuvos automobilių ralio čempionatas (LARČ)** – Lietuvos automobilių sporto federacijos kasmet organizuojamas automobilių ralio čempionatas. Pirmą kartą įvyko 1931 m.

## Istorija
Lietuvos automobilių sporto užuomazgos prasidėjo 1926 metais, tai buvo 1 km distancijos sprinto rungtis kelyje Kaunas – Garliava. Sutartiniai laikoma, kad 1931 metų data geriausiai atspindi automobilių sporto pradžią Lietuvoje, nes tais metais liepos 24 dieną įvyko pirmasis Respublikinio masto ralis – „Aplink Lietuvą“. Varžybas globojo bei prizą nugalėtojui įsteigė Lietuvos Respublikos prezidentas Antanas Smetona.

## Dalyviai ir įskaitos

LARČ gali dalyvauti tiek Lietuvos, tiek kitų šalių piliečiai. Techninių parametrų pagrindu automobiliai skirstomi į įskaitas. Dabartinė įskaitų klasifikacija įsigaliojo 2017 m. Čempionatas susidaro, jei įskaitoje bent 4 etapuose dalyvauja bent po 3 dalyvius.

## Nugalėtojai

## Išnašos

## Nuorodos
* Lietuvos automobilių sporto federacija
Aeterni Patris

***Aeterni Patris*** – popiežiaus Leono XIII enciklika, paskelbta 1879 m. rugpjūčio 4 d.

Enciklikos kontekstas – bendras pozityvizmo, agnosticizmo įsivyravimas kultūroje. Enciklikos pradžioje svarstoma tikros filosofijos (dėl jos ryšio su teologija) mokymo svarba Katalikų Bažnyčiai, klaidingą filosofiją popiežius laiko daugelio šiuolaikinių blogybių šaltiniu. Popiežius Leonas XIII enciklikoje iškelia krikščioniškosios filosofijos reikšmę šiuolaikiniame pasaulyje, reiškiamos integrizmo idėjos, paminima, kaip aukštai buvo vertinamas Tomas Akvinietis, iškeliama jo filosofijos svarba, raginama ją atgaivinti, taip pat kviečiama grįžti prie akvinietiškosios tyrinėjimo dvasios.

Paskelbus šią encikliką, oficialia Katalikų Bažnyčios filosofija tapo neotomizmas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Leonas XIII. Enciklika „Aeterni Patris“ apie krikščioniškąją filosofiją
Raseinių banko rūmai

**Raseinių banko rūmai** – buvę Lietuvos banko rūmai, stovintys Raseiniuose, Vytauto Didžiojo gatvės dalyje netoli centrinės miesto aikštės su „Žemaičio“ skulptūra. Vietinės reikšmės architektūros paminklas, 2013 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Pagal architekto Mykolo Songailos projektą, 1933 m. gegužės 8 d. patvirtintą VRM Statybos inspekcijos, buvo statomi Lietuvos banko Raseinių skyriaus rūmai. Funkcinė statinio paskirtis buvo įprastinė – pirmas aukštas skirtas operacijų salei ir kitoms bankinės paskirties patalpoms, antrajame numatyta įrengti gyvenamąsias patalpas banko valdytojui ir aptarnaujančiam personalui. Dviejų aukštų, klasikinės architektūros formų, stačiakampio tūrio pastatas Vytauto Didžiojo ir Ančakių (dab. Vaižganto) gatvių sankirtoje pastatytas greitai, per vienerius metus nuo projekto patvirtinimo – užbaigtas 1934 m. Vienas iš nedaugelio Raseinių pastatų, atlaikiusių Antrąjį pasaulinį karą, nors ir buvo smarkiai apgriautas – išliko tik dalis pastato. Rūmai atstatyti 1957 m., rekonstruoti 1996 m. Pastaraisiais metais čia buvo įsikūręs komercinio DNB banko padalinys, biurai, medicinos įstaiga.

## Architektūra

Funkcionalizmo stiliaus pastatas dviaukštis, su pastoge ir rūsiu, kompaktinis, stačiakampio plano, su rizalitais skirtinguose fasaduose. Pagrindiniame fasade rizalitas – su šešių stačiakampių piliastrų portiku, kituose fasaduose – per abu aukštus kylantys piliastrai su stambiais kapiteliais. Uždengtas valminiu stogu, kurį pagyvina ryški danga (originalios lietuviškos čerpės neišlikusios) ir stačiakampiai tūriniai švieslangiai, bokštelis vidurinėje dalyje. Centrinėje pastato dalyje įrengti stačiakampio formos vestibiulis ir operacijų salė.

Plytų mūro sienos padengtos granitiniu tinku. Įrengtas profiliuotas frizas pastato perimetru. Pastate į antrą aukštą veda gelžbetoniniai laiptai su teracinėmis pakopomis. Laiptų turėklų sienelė tinkuota, su metaliniu ažūru, pritaisytais profiliuotais mediniais porankiais. Pastatas aptvertas tinkuoto plytų mūro su ažūrinėmis metalinėmis dalimis tvora.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vidmantas Laurinavičius. BANKAI LIETUVOJE. XIX a. pabaiga-XX a. I pusė. Projektuose, fotografijose, atvirukuose. p 34. Lietuvos bankas, 2003.
Bačiškės liepos

**Bačiškės liepos** – išskirtinių šešių liepų grupė, auganti Šilalės rajono savivaldybėje, Bačiškėje (Pajūrio sen.), 0,5 km į šiaurės rytus nuo kelio , 3 km į pietryčius nuo Pajūrio miestelio. Įspūdingo stoto, apsamanojusios liepos ošia pakelės sodyboje. Medžiai yra savivaldybės saugomas gamtos paveldo objektas, įrašytas į Pajūrio seniūnijos lankytinų vietų sąrašą. 

Šešios liepos išsidėsčiusios toliau nuo privažiavimo kelio, vakariniame sodybos sklypo pakraštyje (į laukų pusę). Žvelgiant nuo kelio, neišsiskiria, nes teritorija apaugusi krūmokšniais, kitais medžiais, tarp jų telkšo kūdra, auga mažesnių liepų. Rytiniame, atvirame nuo medžių, teritorijos pakraštyje stovi medinė troba su ūkiniais pastatais. Aplink sodybą plyti lygūs laukai, priešingoje kelio pusėje įsikūrusi moderni ferma.

Šešios liepos paskelbtos rajoninės reikšmės saugomų medžių grupe 1989 m. Pagrindiniai duomenys (2010 m.):

* Medžiai – liepos (*Tilia*)
* Kamienų apimtis 1,3 m aukštyje – 2,4-3,92 m,
* Aukščiai – 28,0-33,7 m
* Amžius – neskelbiama

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Savivaldybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašas
Tomas Navikonis

**Tomas Navikonis** (g. 2003 m. balandžio 12 d.) – Lietuvos plaukimo rinktinės narys, pasaulio čempionatų dalyvis.

## Biografija
2021 m. T. Navikonis tapo Baltijos čempionu vyrų 200 m plaukimo laisvu stiliumi rungtyje. Tais pačiais metais Europos jaunimo čempionate užimta 36-oji vieta 50 m plaukimo nugara distancijoje ir 8-oji vieta 100 m distancijoje.

Savo debiutiniame 2022 m. pasaulio vandens sporto čempionate Navikonis dalyvavo dvejose rungtyse. 100 m plaukimo laisvu stiliumi rungtyje liko 39-as.

2024 m. Europos vandens sporto čempionate kartu su Lietuvos nacionaline rinktine iškovojo aukso medalius vyrų 4 x 200 m estafetės rungtyje.

## Pasiekimai

## Išnašos
Biržų banko rūmai

**Biržų banko rūmai** – buvęs Lietuvos banko pastatas Biržuose, Kęstučio gatvėje 10, šalia Kęstučio gatvės tilto per Agluoną. Vienas ryškiausių tarpukario architektūros pavyzdžių mieste ir Šiaurės Lietuvoje, regioninės reikšmės architektūros paminklas. Banko statinių kompleksas (pagrindinis pastatas, ūkinis pastatas ir tvora su vartais) 2003 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija
Lietuvos banko Biržų skyrius atidarytas 1925 m. Iš pradžių skyrius neturėjo banko veiklai tinkamų patalpų, o darbuotojai – gerų darbo sąlygų, todėl ketvirtajame dešimtmetyje nuspręsta pastatyti naujus banko rūmus. 1935 m. vasario 11 d. patvirtintas architekto Mykolo Songailos parengtas pastato projektas, rūmams skirtas sklypas Kęstučio gatvėje, prie Agluonos upės. Statybos darbai baigti kitais metais, objektą statė Biržų rangovas Pakštys, technine priežiūra rūpinosi apskrities inžinierius P. Viliūnas. Baigtas statinys provincijos miesto aplinkoje buvęs itin modernus, ekstravagantiškas, papuoštas prabangia apdaila. Sovietmečiu pastatas prarado dalį autentikos: 1970 m. čerpių stogo danga pakeista į šiferį, panaikinti trikampiai stoglangiai, 1995 m. – pakeistos pagrindinės įėjimo durys.

Nuo 2016 m. pastate įsikūrusi Krašto apsaugos savanorių kuopa ir Lietuvos kariuomenės Karo prievolės ir komplektavimo tarnybos Panevėžio regioninio karo prievolės ir komplektavimo skyriaus Biržų poskyris.

## Architektūra
Rūmai funkcionalizmo stilistikos, vienalyčio tūrio, L raidės plano, dviejų aukštų su rūsiu ir pastoge. Stogas valminis, sienos plytų mūro, tinkuotos. Pagrindiniai fasadai – pietinis ir rytinis – panašūs, su dviem šoniniais rizalitais, padengti tamsiu granitiniu tinku. Pietinis fasadas nukreiptas į gatvės pusę, centrinės dalies langai per du aukštus, vakariniame rizalite įrengtas pagrindinis įėjimas. Šoniniai rizalitai sujungti metaline tvora su „tautinio stiliaus“ dekoru ir varteliais centre. „Tautinė“ tvorelė atkartota ant šalia stovinčio, 2022 m. rekonstruoto tilto. Rytinio fasado centrinėje dalyje, antrame aukšte, įrengtas balkonas, šiaurinėje dalyje – laipteliai ir balkonėlis. Pastato pastogę juosia profiliuotas karnizas.

Pagrindinė pastato patalpa – klientų aptarnavimo salė – įrengta per du aukštus, sudalinta į tris navas, kurias skiria arkada. Salės sienos ir kolonos iki 2 m aukščio dengtos rausvu dirbtiniu marmuru, grindys centrinėje dalyje – mozaikiniu betonu. Į salę patenkama per vestibiulį pirmame aukšte, į antrą aukštą – per tris laiptines: abiejuose gatvės fasado rizalituose ir šiaurinėje pastato dalyje. Laiptų pakopos mozaikinio betono, turėklai metaliniai su liaudiškais audinių ornamentais. Kiemo flygelyje abiejuose aukštuose patalpos išdėstytos koridorine sistema, antrame aukšte suprojektuotas banko valdytojo butas.

Į banko kiemą įvažiuojama pro vakarinėje pietinio fasado pusėje esančius metalinius vartus su dviem stačiakampio plano stulpais. Ant kairiojo stulpo išlikęs autentiškas metalinis žibintas. Kieme stovi vienaaukštis ūkinis pastatas dvišlaičiu stogu.

## Šaltiniai
Kurmių pradinė mokykla

**Kurmių pradinė mokykla** – buvusi mokykla Kurmių kaime (Klaipėdos rajonas).

## Istorija

1919 m. sausio mėn. Kurmių kaime ūkininko Petro Alminausko gyvenamajame name atidaryta Kurmių pradžios mokykla. Pirmasis mokytojas buvo Antanas Klumbys, 1919–1924 m. – Juozas Rupšys. Ją lankė Kurmių, Jonikaičių, Šalpėnų, Padagų, Karpiškės, Kelvėtų kaimų vaikai.

Sovietmečiu Kurmių pradinėje mokykloje ilgą laiką dirbo mokytoja Rupšytė Ramonienė (trumpai yra mokytojavusi dailininkė Eva Labutytė). Kurmių mokykloje mokėsi prelatas Kazimieras Toliušis, Lietuvos nusipelnęs agronomas Antanas Būdvytis, rašytojas Antanas Ramonas, anglų kalbos mokytoja Rūta Mikužytė-Vaitiekūnienė ir kiti. Sovietmečiu, sumažėjus mokinių skaičiui, mokykla uždaryta.

## Išnašos
Fauvel AV.60

**Fauvel AV.60** („AV" =  – „skraidantis sparnas“) – vienvietis turistinis eksperimentinis lėktuvas, septintojo dešimtmečio pradžioje sukurtas Prancūzijos aviakonstruktoriaus Šarlio Fovelio () ir pagamintas įmonėje „*Guerchais et Caudron*“. 

Fauvel AV.60 buvo medinės konstrukcijos beuodegio lėktuvo tipo žemasparnis monoplanas su priekyje sumontuotu traukiantį propelerį sukančiu vidaus degimo varikliu, pirmam skrydžiui pakilęs 1963 m. liepos 14 d. 

Pagamintas vienintelis egzempliorius.

## Techniniai parametrai
* **[[Įgula (mašinos)|Įgula]]:** vienas
* **Ilgis:** 4,00 m (13 pėdų 1 colis)
* **[[Sparno mojis]]:** 7,00 m (23 pėdos 0 colių)
* **[[Tuščios transporto priemonės svoris|Tuščio svoris]]:** 220 kg (485 svarai)
* **[[Maksimalus kilimo svoris|Kilimo svoris]]:** 350 kg (772 svarai)
* **Variklis:** 1 × Volkswagen 4 cilindrų vienaeilis vidaus degimo variklis, 30 kW (40 AG) galios

* **[[V greičiai|Maksimalus greitis]]:** 157 km/h (98 mylios per valandą, 85 mazgai)
* **Kreiserinis greitis:** 128 km/h (80 mylios per valandą, 69 mazgai)

## Nuorodos
Traducianizmas

**Traducianizmas** ( – 'atiduodu, perduodu') – teologinė krikščionių sielos samprata, pagal kurią Dievas sielą sukūręs vieną sykį kartu su pirmuoju žmogumi, gimstantys vaikai sielą gaunantys iš tėvų. Teigiama, jog traducianizmas tęsė platoniškąją tradiciją. Jo priešybė – kreacianizmas, pagal kurį Dievas kiekvienam žmogui sielą sukuriąs atskirai.

Šios sampratos laikėsi Tertulianas, kuris savo veikale „De anima“ tvirtino, kad sielos sukuriamos iš sielų taip pat ir tuo pat metu, kaip kūnai iš kūnų. Augustinas neigė, kad traducianizmas būtinai susijęs su gimtosios nuodėmės doktrina; gyvenimo pabaigoje jis negalėjo apsispręsti – pritarti šiai sampratai ar ne. Augustino dvejonės geriausiai atsispindi jo laiške Jeronimui; šis traducianizmą pasmerkė, anot jo, Bažnyčia laikosi kreacianistinės sampratos, tačiau Jeronimas pripažino, kad didžiuma Vakarų krikščionių laikosi traducianistinės sampratos.

Autoritetingas atsakymas į šį klausimą nebuvo pateiktas, tačiau tarp viduramžių teologų įsivyravo kreacianizmas, visuomet dominavęs Rytuose. Kaip ir Augustinas, M. Liuteris šiuo klausimu tvirtos nuomonės neturėjo, o Ž. Kalvinas linko prie kreacianizmo.

## Išnašos
Lypovyj Rihas

**Lypovyj Rihas** () – Ukrainos kaimas, priklausantis Kijevo srities Obuchivo rajono Ržyščivo bendruomenei. Lypovyj Rihas išsidėstęs už 75 km į pietryčius nuo Kijevo. 2001 m. duomenimis, Lypovyj Rihe gyveno 303 žmonės.

Iki 1954 m. kaimas įėjo į Ržyščivo rajono Lypovyj Riho kaimiškąją apylinkę, kurios vienintelė gyvenvietė buvo Lypovyj Rihas. 1954 m. ši kaimiškoji apylinkė buvo panaikinta, o pats kaimas priskirtas Ržyščivo rajono Pijų kaimiškajai apylinkei.

Lypovyj Rihas kitados priklausė Kijevo gubernijos Kijevo pavieto Ržyščivo valsčiui, ir Viešpaties Atsimainymo cerkvės metrikų knygos, kanceliarijos duomenys, religiniai paveikslai saugomi Ukrainos centriniame valstybiniame istorijos archyve Kijeve.

Kaimo pavadinimas *Lypovyj Rih* 'liepų ragas', kaip ir gretimo kaimo vardas *Vedmedivka* < *vedmidj* 'lokys', tikriausiai susijęs su tuo, kad šiose vietovėse nuo seno verstasi bitininkyste, medaus kopinėjimu.

Kaime prasideda Čučynkos upė. Į pietvakarius nuo kaimo yra Rosavos intako Ševeluchos ištakos.

## Išnašos
Kaminskių šeimos koplyčia-mauzoliejus

**Kaminskių šeimos koplyčia-mauzoliejus** arba **Lukšių kapinių koplyčia** – veikiančių kapinių koplyčia su laidojimo rūsiu, esanti  Lukšių miestelio kapinėse, Šakių rajone. Ji stovi pietrytinėje kapinių dalyje, esančioje šalia Lauciškių gatvės (kelio ), supama XIX-XX a. pradžios laikotarpio antkapių. Priklausė dvarininkams Kaminskiams, pastatyta XIX a. pabaigoje.

2022 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą kaip regioninės reikšmės kultūros paminklas. Saugoma teritorija – 17 kv. m.

## Istorija

Koplyčia pastatyta 1870-1896 m. Yra žinoma, kad XIX a. antroje pusėje sutuoktiniai Kaminskiai buvo Zyplių dvaro, stovinčio gretimuose Tubeliuose, nuomininkai. Pranciškus Kaminskis su žmona Darata Bartkovskaite padėjo baigti statyti dabartinę Lukšių Šv. Juozapo bažnyčią. Šalia koplyčios stovi beveik už ją aukštesnis 2020 m. restauruotas aukštas paminklas su kryžiumi Zyplių dvaro įkūrėjui, vienam iš  bažnyčios fundatorių Jonui Bartkovskiui (1782–1855).

## Architektūra

Koplyčia-mauzoliejus yra eklektiškos istorizmo architektūros su neoromanikos ir neorenesanso bruožais. Statinys kvadratinio plano, vieno aukšto, su laidojimo kripta rūsyje. Stogas daugiašlaitis, jo dangai panaudotos smiltainio plokštės. Kraigą frontonuose dekoruoja kriauklės formos akroterijai. Ant stogo įtaisytas masyvus laiptuotas smiltainio postamentas su kryžiumi kraigo centre.

Koplyčia vienos patalpos, su įėjimu pietvakarių pusėje (nuo kapinių pusės). Priekinis fasadas – įgilintas portalas su puskolonėmis šonuose ir profiliuotu archivoltu viršuje. Pietvakarių fasade įrengta pusapskritės arkos durų anga, pietryčių ir šiaurės vakarų fasaduose – graikiško kryžiaus formos ratlangių angos. Pakloti smiltainio pakopų įėjimo laipteliai. Virš įėjimo durų iškaltas įrašas lenkų kalba: „GRÓB MAŁƵONKÓW KAMIŃSKICH“. Pietryčių fasado kampe, apačioje, iškalta pastato gamintojo signatūra: „*WYKONANO / W PRACOWNI Jᶠᴬ / MANZEL / W WARSZAWIE N-927ᴯ*“, prie pietvakarių fasado durų pritvirtinta lieta lentelė su išlieta gamintojo signatūra: „*FABRYKA / WYROBÓW ƵELAZNYCH / WŁ. GOSTYŃSKIEGO i Sᴷᴵ / <...> / CIEPŁA N ͦ 12 w WARSZAWIE*“. Šiaurės vakarų sienoje iškalti įgilintų raidžių įrašai lenkų kalba, smiltainio reljefiniai įrašų rėmai: „*TU SPOCZYWAJĄ ZWŁOKI / Ś. P. FRANCISZKA / KAMIŃSKIEGO / ZMARŁEGO W ZYPLACH / DNIA 27 STYCZNIA 1886 R / W WIEKU LAT 70.“ ir „I JEGO MAŁƵONKI / DOROTY Z BARTKOWSKICH / KAMIŃSKIEJ / ZMARŁEJ W MERANIE / DNIA 7 CZERWCA 1882 R / W WIEKU LAT 55.*“

Pastate įrengtas laidojimo rūsys, pamatas su plytų mūro bei tašyto smiltainio blokų cokoliu. Sienos sudėtos iš pilko tašyto smiltainio plokščių. Virš laidojimo kriptos išlieta betoninė perdanga. Koplyčios patalpa perdengta su stilizuotu kryžminiu skliautu (vidine daugiašlaičio stogo puse). Pagrindinės durys dvivėrės, metalinės, dekoruotos vinutėmis. Koplyčios grindų dangai panaudotos 19,5 x 19,5 cm dydžio marmurinės plytelės (didžioji dalis jų neišlikę).

Smiltainio konstrukcinius ir dekoratyvinius elementus koplyčiai pagamino Juzefo Manzelio (1834-1904) dirbtuvės, duris – Vladislovo Gostynskio (1849-1935) metalo gaminių fabrikas Varšuvoje.

## Šaltiniai
DFS 39

**DFS 39** *Delta IVc* – beuodegis eksperimentinis orlaivis, XX a. ketvirtajame dešimtmetyje sukurtas Vokietijos sklandymo tyrimų institute (vok. *Deutschen Forschungsanstalt für Segelflug* – DFS).

## Kaonstrukcijos istorija
Darbus su „skraidančio sparno" tipo orlaiviais Gerhardas Fizleris (vok. *Gerhard Fieseler*) pradėjo 1932 m. Buvo tikimasi, kad toks orlaivis gali gerai pasirodyti oro lenktynėse. Tuo metu Aleksandras Lipičas (vok. *Alexandeer Lippisch*) turėjo problemų su Vokietijos aviacijos ministerija ( - RLM) dėl panašaus tipo orlaivio Delta III katastrofos. RLM, kaip projekto sponsorius, buvo uždraudusi toliau plėtoti orlaivius su delta sparnais.

Lipičo sąjungininku tapo profesorius Valteris Georgijus (vok. *Walter Georgi*) iš DFS (Vokietijos motorizuotų skrydžių tyrimų instituto), kuris padėjo panaikinti draudimą ir gauti finansinę paramą iš RLM. Už šias lėšas buvo įsigytas anksčiau sudužęs panašios konstrukcijos Fizlerio lėktuvas „Fieseler F 3" su gale sumontuotu varikliu ir stumiančiu propeleriu. Lipičas atstatė orlaivį, variklį perkėlė į priekį ir naują konstrukciją pavadino „Delta IVa".

Nors lėktuvas skrido geriau nei jo pirmtakas, bandymų metu įvyko dar viena avarija, dėl kurios buvo pradėtas tolesnis Lipičo projekto tyrimas, o Reicho aviacijos ministerija ir DVL (Vokietijos aviacijos bandymų institutas) vėl rekomendavo nutraukti tolesnę plėtrą. Georgijus toliau palaikė Lipičą ir tai leido tęsti projektą.

Mašina buvo dar kartą perstatyta, šį kartą pakoregavus aerodinamines konstrukcijas, pagrįstas kuriant Lipičo sklandytuvą „Storch IX" gautą patirtimi.

Bandomasis *Delta serijos* orlaivis DFS 39 buvo sukurtas 1935 m. Šios Lipičo sukurtos eksperimentinių orlaivių serijos tikslas buvo ištirti beuodegių lėktuvų, t. y. orlaivių be horizontalaus stabilizatoriaus, skrydžio stabilumą. „*Delta IVc"* buvo Lipičo pasiūlymų dėl ankstesnių modelių tobulinimo rezultatas. Kurdamas šį modelį Lipičas siekė įrodyti, kad vertikalų stabilumą galima pasiekti išnaudojant žemyn nukreiptų sparnų galiukų ir lenktų (žuvėdros tipo) sparnų formos kuriamą aerodinaminį efektą. „Delta IVc" pagalba šį įžvalga buvo patvirtinta.

## Statyba

Lėktuvas buvo suprojektuotas kaip beuodegis konsolinis žemasparnis medinės konstrukcijos monoplanas, beveik atitinkantis kiek vėliau suformuotą „skraidančio sparno" koncepciją. Liemens priekyje buvo sumontuotas variklis su traukiančiu propeleriu, liemuo siaurėjo į galą ir baigėsi spyglio formos plokštuma. Orlaivyje buvo montuojama fiksuota trijų taškų važiuoklė. Dviejų žmonių ekipažas sėdėjo tandemo principu išdėstytose atskirose sėdynėse, vienas už kito.

Mašina pasirodė esanti labai stabili ir lengvai valdoma. Ji patraukė RLM dėmesį ir tapo „Projekto X“ – raketinio lėktuvo kūrimo programos – atskaitos tašku. Tolesnės plėtros rezultatu tapo raketinis naikintuvas „Me 163 Komet".

## Techniniai duomenys

## Literatūra

* (EN) Alexander M. Lippisch: *Tailless Tailpiece*. In: *AIR Enthusiast*, September 1972, S.&nbsp;136–138, 150
* (CZ) Balous, Miroslav. DFS 39 Delta IVc. Letectví a kosmonautika. říjen 2014, čís. 10.
* (EN) Günter Frost: FieselerF 3 „Wespe“ (RRG „Delta IV“). 2013.  

## Išnašos
Antiklerikalizmas

**Antiklerikalizmas** – priešiškumas dvasininkijai ir juo pagrįstas visuomeninis judėjimas, siekiantis stiprinti valstybės ir piliečių privataus gyvenimo nepriklausomumą nuo bažnyčios, nukreiptas prieš dvasininkijos pastangas kontroliuoti valstybės kultūrinę, politinę, ekonominę veiklą. Tai reikalavimas, kad visuomeninis, politinis ir kultūrinis gyvenimas nepriklausytų nuo bažnyčios įtakos; judėjimas prieš klerikalizmą, kurio tikslas – neleisti dvasininkijai veikti ir kontroliuoti visuomeninį, politinį, valstybės ar piliečių asmeninį gyvenimą. Antiklerikalizmo tendencijų dažniausiai atsiranda valstybėse, kuriose vyraujanti religija turi susiformavusį dvasininkijos luomą ir yra įgavusi valstybinės religijos statusą ar palaikoma valdančiosios grupės.

## Istorija

Terminas antiklerikalizmas atsirado XIX a., bet pats reiškinys atsirado anksčiau. Viduramžių pabaigoje pirmieji antiklerikalinę veiklą vykdė protestantų reformatoriai. Martinas Liuteris ir kiti reformacijos šaukliai aktyviai kalbėjo apie dvasininkijos ydas, kritikavo pasaulietinę popiežiaus valdžią, kunigystės sakramento ir luomo idėjas. XVII–XVIII a. estafetę perėmė vadinamosios Apšvietos mąstytojai, o XIX a. – antiklerikalai, įvedę šiuolaikinę terminologiją. Judėjimas ypač išplito XX a. valstybėms perėjus nuo religinės prie pasaulietinės (sekuliarios) valdymo formos.

## Lietuva

XVI a. Lietuvoje reiškėsi dogminis reformistinis klerikalizmas – reformacija. XX a. tarpukariu antiklerikalizmu iš dalies rėmėsi Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga ir Lietuvos socialdemokratų partija, kritikuodamos valdančiąją Lietuvos krikščionių demokratų partiją, vėliau – tautininkų valdžia, siekdama sumažinti krikščionių demokratų įtaką.

Sovietmečiu antiklerikalizmas faktiškai virto kunigų ir tikinčiųjų persekiojimu – uždaryti vienuolynai, dalis bažnyčių, drausta religinė spauda, neleista kurti naujų parapijų, diegiamas ateizmas.

## Šaltiniai
Percy Liza

**Karlosas Persis Lisa Espinosa** (; g. 2000 m. balandžio 10 d.) – perujiečių futbolininkas, puolėjas.

## Karjera
Gimė Čimbotėje, Peru. Nuo 2012 m. futbolo paslapčių mokėsi „José Galvez FBC“ jaunimo ekipose, o vėliau (2017–2019 m.) „Sporting Cristal“ klube.

### Sporting Cristal
Pirmasis profesionalus klubas buvo Sporting Cristal, kuriame žaidė nuo 2019 m. sezono.

## Laimėjimai

; Sporting Cristal
* Primera División Peruana: 2020
* Copa Bicentenario: 2021

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Fair use

**Fair use** () – doktrina Jungtinių Amerikos Valstijų teisėje, leidžianti naudoti darbus, apsaugotus autorių teisių, negavus sutikimo iš jų savininko. *Fair use* doktrina yra teisės į autorystę apribojimas, skirtas visuomenės ir autoriaus interesų pusiausvyrai išlyginti, tam tikrais atvejais leidžiantis platinti ir naudoti autorių sukurtus darbus.

*Fair use* vartotojams suteikia teisę autorių teisių apsaugotus veikalus naudoti švietimo, žurnalistikos, kritikos, parodijos ir net naudojimo buityje (jei toks naudojimas nesuvaržo autoriaus galimybės eksploatuoti sukurto darbo) atvejais. Federalinėje JAV teisėje *fair use* doktrina apibrėžiama 1976 m. Autorių teisių įstatymo 107 paragrafe, kuriame autorių teisių apsaugai daroma išimtis atvejais, kai darbai naudojami kritikos, komentavimo, žurnalistikos, švietimo (įskaitant kopijų naudoti klasėje darymą) ar mokslo sumetimais. Ten sąžiningo tokių darbų naudojimo (*fair use*) kriterijai apibrėžiami taip:

# naudojimo priežastis – ar darbas naudojamas informavimo tikslais, nesiekiant pelno;
# autorių teisių apsaugoto darbo pobūdis;
# kokia dalis darbo yra naudojama; ir
# kaip tai paveiks darbo paklausumą ar vertę.

Tai, jog darbas nebuvo viešai platintas, nėra priežastis, kodėl jis negali būti laikomas sąžiningai panaudotu, jeigu apsvarstomi minėti kriterijai.

## Išnašos
Syniavka (Čerkasų rajonas)

**Syniavka** () – Ukrainos kaimas Čerkasų srityje, Čerkasų rajone, priklauso Bobrycios kaimo bendruomenei. Syniavka išsidėsčiusi maždaug už 93,5 km į pietryčius nuo Kijevo.

2019–2022 m. Bobrycios kaimo bendruomenės svetainėje nurodoma, kad Syniavkoje gyvena 216 žmonių.

## Istorija
Remiantis XVII a. vidurio dokumentais, kaimas priklausė Poniatovskiui, jo gyventojai teikė pagalbą Bohdanui Chmelnyckiui.

XX a. pradžioje kaimas tapo grafo Cezario Šembeko nuosavybe, jam priklausė 693 dešimtinės. Dėl uždarbio stokos valstiečiai vykdavo dirbti į Chersono ir Jekaterinoslavo gubernijas.

Apie 30% kaimo gyventojų mirė per 1932–1933 m. Holodomorą. Šių aukų atminimui kapinėse pastatytas paminklinis kryžius.

Per Antrąjį pasaulinį karą, Vokietijos ir Sovietų Sąjungos mūšiuose, žuvo 80 syniavkiečių, tarp kurių buvo Sovietų Sąjungos didvyris O. Vološynas.

Šiomis dienomis kaime dirba kultūros namai, felčerio-akušerio punktas ir parduotuvė. Prie Syniavkos kaimo į Rosavą įteka Ševelucha ir upė Syniavka, čia yra vietinės reikšmės Syniavkos hidrografinis draustinis.

## Išnašos
Lietuvos vyrų 3x3 krepšinio rinktinė

**Lietuvos vyrų 3x3 krepšinio rinktinė** – 3x3 krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Lietuvai. Rinktinę administruoja Lietuvos krepšinio federacija.

2022 m. pasaulio čempionate vyrų rinktinė pelnė sidabro medalius.

2024 m. gegužės 19 d. Vengrijoje vykusiame 3x3 krepšinio atrankos turnyre Lietuvos vyrų rinktinė laimėjo vieną iš 3 pakvietimų į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes ir taip pirmą kartą istorijoje užsitikrino vietą olimpiadoje. Olimpinę rinktinę sudarė Evaldas Džiaugys, Gintautas Matulis, Aurelijus Pukelis ir Šarūnas Vingelis.

Debiutinėse olimpinėse žaidynėse Lietuvos komanda kovoje dėl 3 vietos nugalėjo Latvijos ekipą ir pelnė bronzos medalį.

## Pasiekimai

### Olimpinės žaidynės
* 2024 –  3 vieta

### Pasaulio čempionatas
* 2012 – 
* 2014 – 4 vieta
* 2016–2018 – 
* 2019 – 9 vieta
* 2022 –  2 vieta
* 2023 – 10 vieta
* 2025 – 16 vieta

### Europos čempionatas
* 2014 –  3 vieta
* 2016–2018 – 
* 2019 –  3 vieta
* 2021 –  2 vieta
* 2022 – 4 vieta
* 2023 –  2 vieta
* 2024 –  3 vieta
* 2025 –  1 vieta

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos krepšinio federacijos svetainė
* Rinktinės profilis 2022 m. pasaulio čempionate
Helmī Stalte

**Helmė Staltė** (, 1949 m. rugpjūčio 7 d. Agenskalnas (Ryga), Latvija – 2023 m. birželio 6 d. Ryga, Latvija) – lyvių ir latvių muzikė, pedagogė, kultūros ir visuomenės veikėja, politikė.

## Biografija
Gimė lyvio jūrų kapitono Oskaro Stalto šeimoje. Tėvai davė suomišką vardą:  reiškia 'perlas'. Vardas parinktas Helmės, pusseserės iš tėvo pusės, garbei. Rygos J. Medinio muzikos vidurinėje mokykloje baigė chorinio dirigavimo specialybę, vėliau – Rygos pedagogikos mokykloje pradinių mokslo įstaigų muzikos vadovės specialybę.

Helmė Staltė yra dirbusi Latvijos Etnografinio buities muziejaus po atviru dangumi folkloro specialiste, Rygos tarybos Kultūros valdyboje, Nacionalinio radijo ir televizijos valdyboje. Du kartus (2001–2009 m.) išrinkta iš partijos „Tėvynei ir laisvei“ sąrašo dirbo Rygos tarybos deputate, buvo Kultūros, meno ir religijos reikalų komiteto pirmininkė.

1972 m. Rygoje susikūrus lyvių ansambliui „Līvlist“ („Lyviai“), Helmė Staltė aktyviai įsitraukė į jo veiklą. 1976 m. drauge su vyru Dainiu Staltu įkūrė lyvių ir latvių folkloro ansamblį „Skandinieki“ ir buvo jo vadovė. H. Staltė ir D. Staltas 1989 m. Mazirbėje pirmą kartą surengė Lyvių šventę, kuri nuo tol tapo kasmetine. H. Staltė buvo tarptautinio folkloro festivalio „Baltica” meno valdybos narė, švenčių režisierė, taip pat – Latvijos folkloro draugijos narė, 2009 m. viena iš jos steigėjų. Ji intensyviai darbavosi Lyvių sąjungos veikloje, palaikė lyvišką dvasią lyvių vaikų stovyklose. 2019 m. apie ją pastatytas dokumentinis filmas „Helmė Staltė – lyvių vėjo balsas“ („Helmī Stalte – līvu vēja balss“).

### Šeima
Būsimasis vyras Dainis Grasis po vedybų priėmė žmonos pavardę ir tapo Dainiu Staltu. Sūnūs – Raigas Staltas (iš pirmosios santuokos, miręs (1967–2014), Davis Staltas, duktė – Julgė Staltė.

## Apdovanojimai
* Trijų žvaigždžių ordinas (2006)
* Marijos žemės kryžiaus ordinas (2006)

## Nuorodos
* H. Staltės atliekamos dainos

## Išnašos
Dievažmogis

**Dievažmogis** (; ) – titulas, duotas Jėzui Kristui, kuris, kaip tikima, būdamas Dievo Sūnus, prisiėmęs žmogiškąjį pavidalą.

Teigiama, kad terminą, kaip teologinę koncepciją, savo raštuose pirmasis pavartojo III a. krikščionių rašytojas Origenas, įvardydamas dieviškumo ir žmogiškumo vienybę Jėzuje Kristuje.

Pagal krikščioniškosios teologijos sampratą, Jėzus Kristus turįs dvi prigimtis – esąs ir Dievas, ir žmogus, tokia jo būties struktūra leidusi jam, įsikūnijusiam žmogumi, kankinio mirtimi mirti ant kryžiaus, įvykdant dieviškąją atpirkimo misiją, o paskui prisikelti iš mirusiųjų.

Tai, kaip Jėzaus Kristaus asmenyje tarpusavyje dera dieviškumas ir žmogiškumas, Bažnyčia ypač uoliai aiškinosi V ir VI a. Po pergalės prieš nestorianizmą Jėzaus Kristaus asmens vienybė buvo aiškiai apibrėžta, o atmetus monofizitizmą, galutinai nusistovėjo mokymas apie dieviškosios ir žmogiškosios prigimčių vienybę.

## Išnašos
Maramurešas

**Maramurešas** (, , ) – geografinis, istorinis ir kultūrinis regionas šiaurės Rumunijoje ir vakarų Ukrainoje. Jis yra šiaurės rytų Karpatuose, dalyje Tisos upės aukštupio baseino. 

Terminas taip pat vartojamas Rumunijos Maramurešo apskričiai, kurioje yra pietinė istorinio regiono dalis, pavadinti. 

## Istorija
Senovėje šioje teritorijoje gyveno keltai, dakai, sarmatai ir germanai. I a. pr. m. e. ji priklausė Burebistos valdomai Dakijos karalystei, o ankstyvaisiais viduramžiais ją valdė Hunų imperija, Gepidų karalystė, Avarų karalystė ir Kijevo Rusia.

Nuo XI a. teritorija priklausė Vengrijos karalystei, tačiau XVI a. į Vengriją įsiveržė Osmanų imperija ir ją beveik sunaikino, o vietovę administravo pusiau nepriklausoma Osmanų Transilvanijos kunigaikštystė. Vėliau, XVII a. pabaigoje, regionas atiteko Habsburgų monarchijos (kuri 1804 m. tapo Austrijos imperija) administracijai. 

Po Pirmojo pasaulinio karo regionas buvo padalytas tarp Rumunijos ir Čekoslovakijos Karpatų Rusios regiono, o riba atitiko trumpai gyvavusios Huculų respublikos sieną. 1939 m. kovo mėn. Vengrija aneksavo Karpatų Rusią, o 1940 m. rugpjūčio mėn. iš Rumunijos aneksavo Šiaurės Transilvanijos regioną, į kurį įėjo ir pietinis Maramurešas. Šios teritorijos išliko Vengrijos kontrolėje iki 1944 m. Po Antrojo pasaulinio karo pietinė dalis grįžo Rumunijai ir dabar yra Maramurešo apskrities dalis, o šiaurinė dalis buvo įtraukta į Sovietų Sąjungą kaip Ukrainos TSR dalis ir dabar yra nepriklausomos Ukrainos Užkarpatės srities dalis.

## Žmonės
Pietinėje teritorijoje daugumą gyventojų sudaro rumunai. Taip pat gyvena vengrai, rusinai, žydai ir čigonai. Šiaurinėje teritorijoje daugumą sudaro ukrainiečiai, mažesnės rumunų, vengrų ir vokiečių bendruomenės.

Šiaurinėje teritorijoje dauguma žmonių kalba rusinų kalba, o pietinėje – rumunų kalba, todėl regionas buvo padalytas į dvi dalis. Nuo XX a. ketvirtojo dešimtmečio yra kaimų, kuriuos valstybės siena perskyrė į dvi dalis. Šiaurėje (Ukrainos teritorijoje) yra keletas kaimų, kuriuose gyvena nemažai rumunų, taip pat yra keletas kaimų Rumunijoje, kuriuose gyvena nemažai ukrainiečių.

## Išnašos
Slovakijos futbolas 2022–2023 m.

**[[Slovakija|Slovakijos]] futbolo varžybos [[2022]]–[[2023]] m.**
*  prasidėjo 2022 m. liepos 15 d., baigėsi 2023 m. gegužės 20 d.; 
* s turnyras prasidėjo 2022 m. rudenį, finalas įvyko 2023 m. gegužės 1 d.

## 2022–2023 m. Pirma lyga (Fortuna liga)
* **Pirma lyga (Fortuna liga)** – aukščiausioji futbolo lyga.
* Dalyvavo 12 komandų.

### I etapas
* Po dviejų ratų (22 turų) buvo čempionatas buvo skeliamos pusiau.

### II etapas
#### Stipriųjų grupė

#### Silpnųjų grupė

### Pereinamosios rungtynės
----

----

* **Zlaté Moravce nugalėjo bendru dviejų rungtynių rezultatu 3–1 ir išsaugojo vietą Superlygoje.**
----

## 2022–2023 m. Antra lyga (2. liga)
* **Antra lyga** – antros pakopos futbolo lyga.
* 2022–2023 m. dalyvavo 16 komandų.(EN)

### Galutinė komandų rikiuotė

## [[Slovakijos moterų futbolo Pirma lyga]]
* **Pirma lyga** () – pirmos pakopos, elito divizionas, aukščiausioji moterų futbolo lyga šalyje.
* Spartak Myjava gynė čempionių titulą.
### Turnyrinė padėtis po dviejų ratų
; Po 18 turų

### Galutinė ekipų rikiuotė
; Stipriųjų grupė
* Spartak Myjava tapo čempionėmis ir pateko į UEFA moterų čempionių lygos atrankos turnyrą.

; Silpnųjų grupė

## 2022–2023 m. [[Slovakijos futbolo taurė]]
* **[[Slovakijos futbolo sistema|Slovakijos futbolo]] taurė** – pagrindinis Slovakijos futbolo taurės turnyras.
### Finalo rungtynės
----

* **[[FC Spartak Trnava|Spartak Trnava]] nugalėjo varžovus rezultatu 3-1 (po pratęsimo) ir iškovojo taurę.**
----

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali lygos svetainė
* RSSSF duomenų bazė:
: Čempionų sąrašas
: Slovakijos futbolo taurė
: Supertaurės finalai
* flashscore archyvas