open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Petras Kvedaras

**Petras Kvedaras** (1939 m. balandžio 17 d. Sitkūnuose, Pakruojo valsčiuje – 2018 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, chorvedys, folklorininkas.

## Biografija

Baigęs Linkuvos vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas, A. Lopas, P. Četkauskas ir A. Ilčiukas).

1964–1967 m. Dusetų (Zarasų r.) K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas. Vėliau buvo Zarasų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, Dusetų vaikų muzikos mokyklos direktorius, Šiaulių vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1972–1974 m. direktorius. 1970–1972 m. Šiaulių 11-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1972–1973 m. Šiaulių miesto moksleivių rūmų berniukų choro vadovas, dėstė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, buvo Šiaulių pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris ir „Verpsto" fabriko moterų choro chormeisteris. Pedagogas dirigavo Zarasų rajono ir Šiaulių miesto dainų šventėse.

Nuo 1975 m. Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių mokyklos – internato ir B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos filialo mokytojas ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. 1977–1989 m. direktoriaus pavaduotojas muzikos mokymo reikalams, 1989–1992 m. muzikos mokytojas.

Nuo 1993 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" mokytojas, nuo 1995 m. muzikos mokytojas metodininkas.

Susidomėjęs lietuvių folkloru, kūrė folkloro ansamblius ir jiems vadovavo. 1980–1995 m. buvo Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių vidurinės mokyklos moksleivių folkloro ansamblio vadovas. 1994 m. ansamblis koncertavo Vokietijoje (Hamburge) ir buvo apdovanotas didžiuoju prizu. 1986–1994 m. Vilniaus miškų ūkio (urėdijos) folkloro ansamblio „Nalšia" meno vadovas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Lenkijoje ir Vokietijoje.

Nuo 1989 m. Vilniaus mokytojų namų folkloro ansamblio „Krivūlė“ meno vadovas. Kolektyvas daug koncertų surengė Rusijos miestų lietuviams (Maskvos, Sankt Peterburgo, Murmansko, Krasnojarsko, Barnaulo, Novosibirsko, Tomsko), dalyvavo festivaliuose Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Lenkijoje ir Šveicarijoje. „Krivūlė“ yra nuolatinis dalyvis folkloro festivalių „Skamba, skamba kankliai“ Vilniuje, dalyvavo 1993 ir 1996 m. folkloro festivaliuose „Baltika“ Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai. „Krivūlė“ išleido dvi audiokasetes: „Lietuvių liaudies dainos“ (1992) ir „Dieve, arčiau Tavęs" (1996).

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Petras Labeckis

**Petras Labeckis** (1950 m. birželio 2 d. Ročių k., Raseinių r.), pedagogas ir chorvedys.

## Biografija

Mokėsi Kuršėnų ir Raseinių vidurinėse mokyklose, o 1967 baigė Gudžiūnų (Kėdainių r.) vidurinę mokyklą. 1969–1973 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (dirigavimą dėstė J. Kavaliauskas ir F. Viskantas).

1973–1977 Kėdainių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Chorą (60 dalyvių) parengė 1976 mokyklinių chorų zonos varžyboms ir 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei.

Nuo 1977 Kėdainių vaikų muzikos mokyklos direktorius.

Nuo 1974 Kėdainių švietimo darbuotojų moterų choro „Aušrinė“ (1984) meno vadovas ir dirigentas. Choras nuo 1975 visų respublikinių dainų švenčių ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dalyvis, 1978 ir 1983 moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dalyvis, 1988 moterų chorų šventės – festivalio „Aš atdarysiu dainų skrynelę“ Kretingoje dalyvis, Kauno miesto ir zoninių dainų švenčių Kėdainiuose ir Radviliškyje dalyvis. „Aušrinė“ pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė įvairiuose konkursuose, 1989 koncertavo Latvijoje, lankėsi Bulgarijoje, Lenkijoje, Jugoslavijoje ir Čekijoje, koncertų surengė Lietuvos mokyklose ir bažnyčiose, 1985 dalyvavo televizijos laidoje. Iš viso „Aušrinė“ išmoko per 120 įvairių kūrinių ir surengė apie 100 koncertų. 1997 m. kovo 10 d. Kėdainių laisvalaikio centro salėje šis choras su Kauno kameriniu orkestru atliko G. Pergolesi „Stabat Mater", dalyvavo 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

P. Labeckis nuo 1978 Kėdainių rajono suaugusiųjų ir moksleivių dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1979, 1980 ir 1989 zoninių dainų švenčių Kėdainiuose ir Radviliškyje dirigentas, 1988 moterų chorų šventės – festivalio Kretingoje dirigentas. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė

**Antanina Gecevičiūtė-Laurenčikienė** (g. 1944 m. gegužės 1 d. Kazimierave, Varėnos rajonas) – Lietuvos chorvedė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Varėnos vidurinę mokyklą, 1961 m. paskirta Kabelių kultūros namų direktore, mokėsi Varėnos vienerių metų chorvedžių kursuose (diriguoti mokė K. Rimkevičius). 1965–1970 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Antanas Jozėnas ir Elona Ylienė). 1980–1985 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. Romaldas Misiukevičius).

1963–1967 m. muziką dėstė, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams Merkinės, o 1967–1970 m. Simno vidurinėse mokyklose.

Nuo 1970 m. Druskininkų vaikų muzikos mokyklos mokytoja, vaikų chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorai buvo parengiami respublikinėms dainų šventėms, taip pat Druskininkų, Vilniaus ir Alytaus miestų dainų šventėms bei koncertams. Moksleivių vokaliniai ansambliai dalyvavo respublikiniuose „Dainų dainelės“ konkursuose. Vaikų choras padarė jrašų Lietuvos radijo fondams. Taip pat vadovavo ir suaugusiųjų chorams – 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje parengė Druskininkų tremtinių ir politinių kalinių mišrųjį chorą, o 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei – muzikos mokyklos jaunių chorą.

Nuo 1994 m. Druskininkų muzikos mokyklos direktorė, 1994 m. jai suteikta vyresniosios mokytojos kvalifikacijos kategorija, o 1996 m. mokytojos metodininkės kategorija ir pirmoji vadovės kategorija. Daug metų vadovauja Druskininkų miesto muzikos mokytojų metodinei komisijai, nuo 1996 m. muzikos ir meno mokyklų direktorių tarybos narė. Sudarė knygą „Vaikystės upė“ (1996 m.), nuo 1970 m. Druskininkų miesto dainų švenčių dirigentė, 1995 m. Pasaulio dzūkų kongreso Alytuje chorų dirigentė.

Nuo 1997 m. Alytaus apskrities Švietimo tarybos narė. 1987 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šeima
Vyras Antanas Laurenčikas (g. 1931-07-16), sūnūs Antanas (g. 1967-07-21) ir Evaldas (g. 1969-06-21).

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Gediminas Laurinavičius

**Gediminas Laurinavičius** (g. 1933 m. sausio 3 d. Mickūniškiuose) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

## Biografija

1944–1947 m. mokėsi Anykščių gimnazijoje, 1951 m. baigė Vilniaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1953 m. – Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą (V. Dzevočkos akordeono klasė).

Gyvendamas tremtyje (1954–1965 m.), lankė Irkutsko muzikos mokyklą ir įgijo chorvedžio specialybę (diriguoti mokė M. Stebakovas). Akompanavo ir vadovavo Irkutsko geležinkelininkų klubo mišriajam chorui, buvo Irkutsko universiteto studentų mišriojo choro chormeisteris, kultūros – švietimo technikumo dėstytojas ir moksleivių choro studijos vadovas.

Grįžęs į Lietuvą, nuo 1965 m. buvo Kauno profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Gintaras“ chormeisteris, 1957–1976 m. – meno vadovas ir dirigentas. Nuo 1976 m. – Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos akordeono skyriaus vedėjas ir mokytojas, nuo 1995 m. – vyresnysis mokytojas.

1976 m. neakivaizdiniu būdu baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją (doc. Jono Motiekaičio choro dirigavimo klasę). „Gintaro“ chorą (60 dalyvių) išmokė nemaža klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių, koncertavo su juo Kaune, Vilniuje, Minske, Rygoje, Taline, Tartu, Kijeve, Maskvoje, Leningrade. Kolektyvą parengė 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms ir konkursams, Kauno miesto chorų apžiūrose pelnė prizinių vietų.

Nuo 1989 m. – Irkutsko buvusių politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro meno vadovas ir vyr. dirigentas (choras repetuoja atskiromis grupėmis įvairiuose miestuose, o bendros repeticijos vyksta Kaune – susirenka iki 50 dainininkų). Choras koncertavo Kaune, Vilniuje, Alytuje, Šiauliuose, dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į tėvynę“ Panevėžyje ir Klaipėdoje. Choras išleido bukletą „Maža Lietuva Irkutske“ (1994 m.). G. Laurinavičius dirigavo dainų šventėse Kaune, Tartu ir Panevėžyje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Valdereza Laurinavičienė

**Valdereza Laurinavičienė-Skugaraitė** (g. 1959 m. balandžio 10 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, muzikos mokytoja metodininkė, chorvedė, mokytoja progimnazijoje. Neprast9 lygio.

## Biografija
1973 m. baigė Radviliškio vaikų muzikos mokyklą (V. Pakšto fortepijono klasė), o 1973–1977 m. mokėsi Telšių 3-ojoje vidurinėje mokykloje, dainavo chore ir estradiniame ansamblyje. 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose, dėst. Zita Kariniauskienė.

Nuo 1982 m. rudens Telšių Kranto vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir vyresniųjų klasių merginų choro vadovė. Kurį laiką buvo „Žemaičių“ vyrų choro chormeisterė, kur įgijo ir chorvedybos darbo patirties. Buožėnų pagrindinės mokyklos, Telšių kultūros centro muzikos vadovė, Žemaitijos kolegijos dėstytoja asistentė.

Mokyklos jaunučių choras gieda Telšių bažnyčiose, pasirodo koncertuose, dalyvavo 1991 m. ir 1993 m. moksleivių chorų festivalyje „Dainuok, jaunoji Lietuva“ Klaipėdoje. Merginų choras dalyvavo 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 m. vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Pavasario balsai“ Plungėje ir 1996 m. Jaunimo menų šventėje Vilniuje. Abu chorai 1996 m. dalyvavo Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai“ Klaipėdoje, tradicinėje religinių giesmių šventėje „Žodžiai Šv. Cecilijai“ Kretingoje, merginų choras dalyvavo 1997 m. chorų festivalyje „Pavasario balsai" Jurbarke, jaunučių ir merginų chorai – 1997 m. Mažeikių regioninėje dainų šventėje, o merginų choras parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Diriguoja Mažeikių rajono dainų šventėse. Nuo 2000 m. visuomeninės organizacijos „Mūza“ direktorė. Programos „Vilnius – Europos kultūros sostinė 2009“ ambasadorė.

Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) narė. Sutuoktinis Edvardas, vaikai Lauris, Rokas.

## Šaltiniai
Laimutė Leimonienė-Mikulėnaitė

**Laimutė Leimonienė-Mikulėnaitė** (1936 m. kovo 26 d. Kirdeikų k., Utenos r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Augo vargonininko J. Mikulėno šeimoje. Baigusi Prienų vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1951–1955 m. mokėsi Alytaus mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje). 1962–1967 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Pučinskas).

1955–1957 m. mokytojavo Šilavoto (Prienų r.) vidurinėje mokykloje, 1957–1959 m. Prienų septynmetėje mokykloje, 1959–1965 m. Prienų internatinėje mokykloje. Laimutė Leimonienė parengė jaunučių chorą 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. 1965–1987 m. Prienų vaikų muzikos mokyklos direktorė, o vėliau mokytoja. Vadovavo jaunių chorui, kurį paruošė 1969 m. ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, pasirodydavo su juo koncertuose ir kituose rajono kultūros renginiuose.

L. Leimonienė – meno mėgėjų būrelių konsultantė, apžiūrų ir konkursų organizatorė, Prienų rajono dainų švenčių dirigentė, o 1970 m. vyr. dirigentė. 1967 m. ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Elena Leliugienė-Žeimaitė

**Elena Leliugienė-Žeimaitė** (1958 m. vasario 26 d. Plungėje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1974 baigė Plungės vaikų muzikos mokyklą (D. Urnėžienės fortepijono klasė), o 1976 vidurinę mokyklą. 1976–1980 muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Kačinskienė).

Nuo 1980 rudens Plungės 5-osios vidurinės („Ryto“) mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų ir mokytojų vokalinių ansamblių vadovė. Ansambliai dalyvaudavo koncertuose ir konkursuose. Vaikų chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei, o mišrųjį 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei (konkurse pelnė trečiąją vietą) ir 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei. Kartu su choreografe N. Vosyliene subūrė vaikų dainų ir šokių ansamblį, kuriam 1984 suteiktas „Žirginėlių" vardas. 1985–1990 buvo direktoriaus pavaduotoja užklasiniams renginiams. Plungėje suorganizavo du mišriųjų chorų festivalius, kuriuose dalyvavo chorų iš Lietuvos ir buvusios Sovietų Sąjungos mokyklų.

Nuo 1991 Plungės 1-osios vidurinės (A. Jucio) mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir merginų chorų vadovė. Merginų chorą (talkino N. Puplauskienė) parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Chorus parengia Plungės rajono, Klaipėdos ir Pamario krašto dainų šventėms, o jaunuosius dainininkus – „Dainų dainelės" respublikiniams konkursams.

Nuo 1994 Plungės kultūros namų vaikų pramoginės muzikos choro vadovė. Choras 1997 dalyvavo populiariosios muzikos chorų festivalyje Telšiuose ir chorų konkurse Marijampolėje, taip pat chorų festivalyje Palangoje ir Plungės regiono vaikystės šventėje. 1996 subūrė Plungės švietimo darbuotojų moterų chorą, kurį parengė 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

E. Leliugienė nuolat kelia savo kvalifikaciją įvairiuose kursuose Vilniuje, lanko APPLE kursus, dainuoja mokytojų ir chorvedžių kameriniame chore bei pagarsėjusiame dainų ir šokių ansamblyje „Suvartukas“, su kuriuo ne kartą koncertavo ir užsienyje. 1995 jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija. Yra Plungės rajono, Klaipėdos ir Pamario krašto dainų švenčių dirigentė, 1996 moterų chorų festivalio Kretingoje dirigentė. Kai 1996 su „Suvartuku" gastroliavo Australijoje, buvo pakviesta diriguoti tradicinėje Australijos lietuvių dainų šventėje Melburne.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Daiva Leipuvienė-Nenėnaitė

**Daiva Leipuvienė-Nenėnaitė** (1962 m. birželio 13 d. Vilniuje) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1969–1980 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. P. Gylys). 1980–1986 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. V. Masevičiaus klasė).

1985–1987 „Ramunės“ fabriko moterų choro chormeisterė, 1986–1996 Vilniaus 33-osios profesinės technikos mokyklos mišriojo ir merginų chorų vadovė. Mišrųjį chorą parengė 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei, o merginų chorą – 1992 Pietryčių Lietuvos vaikų ir jaunimo dainų šventei Vilniuje. 1990–1993 Vidaus reikalų ministerijos Kultūros ir sporto rūmų berniukų choro studijos „Sakalėlis" chormeisterė.

Nuo 1993 Vilniaus „Ąžuoliuko“ muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1996 vyresnioji mokytoja. Yra jaunučių choro vadovė. Šis choras dalyvauja koncertuose, padarė įrašų Lietuvos radijui, 1997 su „Ąžuoliuko“ berniukų choru įrašė V. Miškinio „Pasaka apie švelnukus" kasetę. Jaunučių chorą (kartu su G. Leipumi) parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei – konkurse pelnė absoliučiai geriausio vaikų choro vardą.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jurgis Lampsatis

**Jurgis Lampsatis** (1912 m. vasario 3 d. Mazūriškių k., Trušelių valsčiuje, Klaipėdos apskr. – 2011 m. kovo 18 d. Berlyne, VFR) – pedagogas ir chorvedys.

## Biografija
1927–1933 m. lankė Klaipėdos mokytojų seminariją, kur mokėsi muzikos pas Vilių Bajorą, V. Voską ir kitus pedagogus. Baigęs studijas, 1934–1939 m. dėstė muziką ir vadovavo gimnazijos bei evangelikų bažnyčios chorams Šilutėje. 1940–1944 m. mokytojavo Joniškio gimnazijoje, 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, mokytojavo Augsburgo lietuvių gimnazijoje.

1949 m. išvyko į JAV, iš pradžių dirbo įvairius pasitaikančius darbus, o 1959 m. pradėjo vadovauti Tėviškės evangelikų liuteronų parapijos lietuvių chorui (50-55 dalyviai) Čikagoje, IL. Choras giedojo bažnyčiose, rengė tradicinius kasmetinius giesmių vakarus Verbų sekmadieniais, dalyvavo 1966 m. ir 1978 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte bei kituose tautiniuose renginiuose.

Chorui nuolatos akompanavo kompozitorius Vladas Jakubėnas, šios parapijos chorui jis skyrė savo kūrinius. Choras populiarino kompozitoriaus harmonizuotas giesmes, atliko jo kantatas „Pranaše didis“, „De profundis“ ir „Prisikėlimo kantatą“, talkino Lietuvių operos chorui statant G. Verdi „Requiem“ ir B. Markaičio „Vilniaus varpus". 1964 m. į plokštelę „Liaudies giesmė“ įrašė 11 liaudies giesmių, 1972 m. įgiedojo V. Jakubėno kantatą „Pranaše didis". 1973 m. lapkričio 23 d. jungtinis choras dalyvavo kompozitoriaus V. Jakubėno] kūrybos 50-mečio jubiliejiniame koncerte. 

Tais pačiais metais choras giedojo Toronto evangelikų liuteronų Išganytojo parapijos 10-mečio minėjime Kanadoje. 1976 m. choras atliko meninę programą Vasario 16-osios minėjime Maria H. S. salėje Čikagoje. Kolektyvas dalyvavo televizijos laidose, muzikų ir kitų kultūros veikėjų jubiliejiniuose koncertuose. 1977 m. balandžio 3 d. koncertu pažymėjo choro veiklos 25-metį Tėviškės parapijos bažnyčioje. Kolektyvas yra atlikęs F. Schuberto Mišias G-dur, J. S. Bacho, G. Verdi ir kitų kompozitorių kūrinių. 

J. Lampsatis chorui vadovavo iki 1981 metų, o vėliau darbavosi įvairiose lietuvių organizacijose. 1997 m. kovo 9 d. Tėviškės parapijos salėje jis buvo pagerbtas gimimo 85-mečio proga. Nuo 2008 m. gyveno Berlyne pas dukrą Ramintą, po mirties palaidotas Čikagos Tautinėse lietuvių kapinėse.

## Šeima
Žmona Palmyra Lampsatienė (1909–1993) – pedagogė. Jųjų dukra Raminta Lampsatytė – žinoma pianistė, mokslininkė ir pedagogė, dažnai padėdavo chorui. Ji yra koncertavusi Lietuvoje ir daugelyje pasaulio valstybių, išrinkta Lietuvos kompozitorių sąjungos garbės nare.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 
* Chorvedys Jurgis Lampsatis // 8diena.lt
Danutė Lapienė-Staponaitė

**Danutė Lapienė-Staponaitė** (1956 m. vasario 28 d. Vilkyčių k., Šilutės r.), choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Baigusi Priekulės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1971–1975 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kvedaraitė). 1975–1984 m. neakivaizdiniu būdu studijavo choro dirigavimą Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. B. Jankauskas).

1975 m. pradėjo mokytojauti Pagėgių vaikų muzikos mokykloje, 1976–1983 m. vadovavo Smalininkų žemės ūkio technikumo mišriajam chorui (80 dalyvių), kurį parengė 1978 m. respublikinei chorų apžiūrai (laimėjo trečiąją vietą) ir 1980 m. respublikinei dainų šventei. Daug metų dirbo su Jurbarko suaugusiųjų chorais: 1979–1985 m. vadovavo centrinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1983–1990 m. vadovavo kultūros rūmų vyrų chorui – parengė 1985 m. ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo vyrų chorų sąskrydžiuose Ariogaloje, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmąsias ir antrąsias vietas, 1989–1990 vadovavo rajkoopsąjungos moterų chorui – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Chorai dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse ir respublikiniuose chorų sąskrydžiuose, nemažai koncertavo.

D. Lapienė gražių kūrybinių laimėjimų pasiekė su moksleivių chorais.

Nuo 1977 m. mokytojauja Jurbarko A. Sodeikos vaikų muzikos mokykloje ir nuo 1992 m. vadovauja jaunių chorui. 1992 m. choras dalyvavo vaikų chorų festivalyje Austrijoje (Gleinstafene), parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. A. Sodeikos muzikos mokyklos vokalinius ansamblius parengė ne vienam respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui – 1990 m. merginų kvartetas tapo laureatu. 1991 m. pradėjo dirbti ir Jurbarko A. Giedriaus-Giedraičio vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir merginų choro vadove. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija), 1995 m. choras dalyvavo chorų festivalyje Austrijoje, koncertavo Vokietijoje (Bernburge). Merginų choro koncertų programose per 50 pasaulietinės ir religinės muzikos kūrinių (chorui vargonais akompanavo ir kompozitorius Darius Lapinskas).

D. Lapienė 1994 m. Jurbarko kultūros rūmuose subūrė 30 dalyvių berniukų chorą, kuris pasirodo koncertuose, gieda bažnyčioje, su juo 1996 m. dalyvavo Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje. Mokytoja gerai moka anglų kalbą, yra Jurbarko rajono dainų švenčių, vyrų chorų sąskrydžių Ariogaloje ir zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė. 1995 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Česlovas Leonas

**Česlovas Leonas** (g. 1932 m. sausio 8 d. Aušrinės k., Raseinių r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. D. Vaitkutė). 1961–1966 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Budriūno klasė).

Nuo 1964 m. Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1994 m. muzikos mokytojas metodininkas. Daug metų vadovauja mokyklos akordeonų orkestrui. Šis kolektyvas – vienas iš geriausių Lietuvos vaikų muzikos mokyklų orkestrų, surengęs daug koncertų Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavęs respublikinėse dainų šventėse, konkursuose pelnęs laureatų vardus. Orkestras išleido dvi audiokasetes, padarė įrašų Lietuvos radijui. Pedagogas yra aranžavęs apie 50 įvairių kūrinių akordeonų orkestrams.

1967–1977 m. Č. Leonas Vilniaus radijo komponentų gamyklos mišriojo choro „Vilnis“ (1973 m.) meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs maždaug 60 dainininkų, juos išmokė apie 80 lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių. Choras surengė per 100 koncertų Lietuvoje, dainavo Rusijoje, Užkarpatėje, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje ir Vokietijoje. Dalyvavo respublikinėse, Vilniaus ir Kauno miestų dainų šventėse, televizijos ir radijo laidose, chorų apžiūrose; konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Keletą metų chorvedys vadovavo Vilniaus mokytojų namų moterų chorui, kurį išmokė rečiau atliekamų kūrinių ir su kuriuo 1985 ir 1986 m. viešus koncertus surengė Vilniaus universiteto ir Lietuvos filharmonijos salėse, dalyvavo chorų festivalyje „Vivat classica“ ir kituose kultūros renginiuose.

Nuo 1994 m. Vilniaus Arkikatedros Bazilikos didžiojo choro chormeisteris.

Č. Leonas – respublikinių dainų švenčių konsultantas, 1969, 1977 ir 1987 m. respublikinių moksleivių dainų švenčių dirigentas, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vladas Leparskas

**Vladas Leparskas** (1902 m. rugsėjo 5 d. Žagarėje, Joniškio raj. – 1982 m. liepos 5 d. Šakiuose) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas, pedagogas.

## Biografija

Tėvas buvo vargonininkas, todėl ir sūnų išmokė vargonuoti. 1916–1927 m. Vladas vargonininkavo ir vadovavo chorui Žagarėje, kur baigė ir „Saulės“ progimnaziją. 1927–1931 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas Juozą Žilevičių mokėsi diriguoti, o pas A. Johowa – vargonuoti. 1931–1937 m. dainavo Valstybės teatre Kaune, 1938–1940 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (E. Vittingo klasė).

1940–1942 m. ir 1944–1945 m. – Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio solistas ir chormeisteris. Vokiečių okupacijos metais buvo Šiaulių operetės chormeisteris ir solistas. 1946–1948 m. – Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro, 1949–1952 m. – Kauno valstybinio muzikinio teatro chormeisteris. Kurį laiką dėstė teorines disciplinas Kauno dešimtmetėje muzikos mokykloje, vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos studentų mišriajam chorui. 1952–1954 m. – vėl Lietuvos valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio chormeisteris – chorą parengė 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje.

1955–1958 m. vadovavo „Kauno audinių“ fabriko mišriajam chorui, kurį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje. Abiejų švenčių konkursuose choras laimėjo pirmąsias vietas. 1959–1964 m. buvo Kretingos rajoninių kultūros namų meno vadovas, 1960–1963 m. – Kretingos rajkoopsąjungos mišriojo choro „Gintaras“ (1963 m.) meno vadovas ir dirigentas. Choras surengė koncertų daugelyje Žemaitijos miestų ir miestelių, dainavo Vilniuje (dalyvavo televizijos laidoje) ir Latvijoje. Buvo paruoštas 1960 m. respublikinei dainų šventei, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Choro repertuare buvo ir sudėtingesnių dainų: Juozo Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero„, Česlovo Sasnausko „Užmigo žemė“, Stasio Šimkaus „Darbininko daina", chorų iš Richardo Vagnerio ir Šarlio Gouno operų.

1961-1962 m. buvo Kretingos vaikų muzikos mokyklos direktorius. Nuo 1964 m. – chorvedys – Šakių rajoninių kultūros namų meno vadovas, kultūros namų mišriojo ir rajoninės ligoninės moterų choro dirigentas. Chorus parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo su jais koncertuose. 1975–1979 m. buvo Sintautų kultūros namų meno vadovas ir vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Vadovavo kultūros namų ir mokyklos chorams bei vokaliniams ansambliams. 1976 m. su kultūros namų meno mėgėjais pastatė Viktoro Kuprevičiaus operetę „Kraitis". 1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Šakių centrinės ligoninės ir Slavikų kultūros namų jungtinį moterų chorą.

Nuo 1979 m. iki mirties vadovavo moterų vokaliniams ansambliams Šakiuose ir Slavikuose. Buvo Kretingos ir Šakių rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.

## Šaltiniai
Zigmas Leškevičius

**Zigmas Leškevičius** (1908 m. lapkričio 1 d. Vilniuje – 1990 m. kovo 11 d. Švenčionėliuose) – valtornininkas, pedagogas, chorvedys.

## Biografija

Tėvas Petras Leškevičius žuvo Pirmajame pasauliniame kare. Su motina ir dviem broliais 1917 m. apsigyveno Marijampolėje. Lankė mokyklą, o ją baigęs tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

1924–1930 m. Klaipėdos muzikos mokykloje – konservatorijoje mokėsi groti valtorna ir muzikos pedagogikos. Grojo mokyklos simfoniniame orkestre, koncertavusiame Klaipėdoje, Palangoje ir kitur.

1930–1931 m. valtorna grojo Valstybės teatro simfoniniame orkestre Kaune. 1931–1935 m. mokytojavo Eržvilke ir vadovavo chorams bei orkestrams, 1935–1942 m. – Švėkšnos gimnazijos muzikos mokytojas ir chorų vadovas, nuo 1942 m. rudens mokytojavo Šilalės gimnazijoje, 1943–1948 m. – Anykščių gimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas, chorų ir vokalinių ansamblių vadovas.

1948–1956 m. – Ukmergės pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas ir merginų choro vadovas; mieste suorganizavo pučiamųjų instrumentų orkestrą. 1956–1962 m. dirbo Ignalinoje: vadovavo kultūros namų pučiamųjų orkestrui, kultūros namų, rajkoopsąjungos ir mokytojų mišriesiems chorams. Kartu dėstė muziką Ignalinos 1-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, organizavo dainų šventes bei festivalius, rengė koncertus.

Nuo 1962 m. rudens – Švenčionėlių 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Suorganizavo mokytojų mišrųjį chorą, su kuriuo koncertavo savo ir kituose rajonuose, dainavo Latvijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo dainų šventėse. Buvo Ignalinos ir Švenčionių rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas. Anykščių gimnazijoje jo mokinėmis (dainavo chore) buvo dainininkė Stasė Repečkaitė ir pianistė Gražina Ručytė-Landsbergienė.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mečislovas Leškys-Leškevičius

**Mečislovas Leškys-Leškevičius** (1911 m. rugpjūčio 21 d. – 1959 m. vasario 2 d. Omahoje, NE, JAV) – pianistas, muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Tėvas Mykolas Leškevičius buvo smuikininkas ir griežė Valstybės teatre, motina Bronė Leškienė pianistė. Todėl pirmieji Mečislovo muzikos mokytojai buvo tėvai. Paūgėjęs lankė Kauno gimnaziją, vėliau – Kauno konservatoriją, kur studijavo fortepijoną. Studijuodamas fortepijonu skambino nebyliuose filmuose, taip pat griežė vargonais ir akordeonu. Turėjo labai gerą muzikinę klausą ir atmintį.

Baigęs konservatoriją, mokytojavo Kaune, Žagarėje ir Kaišiadoryse. Jo vadovaujamas Žagarės gimnazijos choras mokyklų chorų varžybose laimėjo I-ą vietą. Vokiečių okupacijos metais dirbdamas Vilniaus filharmonijos atkurtame dainų ir šokių ansamblyje su G. Velička pastatė montažą „Šienapjūtė“, gastroliavo po Lietuvos miestus ir miestelius.

1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją ir apsistojo Augsburge. Čia mokytojavo Augsburgo lietuvių gimnazijoje ir vadovavo chorui, o perkeltas į tremtinių kuopą dirbo sunkvežimio vairuotoju, vėliau – koncertmeisteriu amerikiečių karininkų klube.

1949 m. žiemą atvyko į JAV, apsigyveno Omahoje ir iki mirties vargonininkavo bei vadovavo chorui Šv. Antano lietuvių parapijoje. Taip pat vadovavo ir Omahos lietuvių chorui „Rambynas“. 1951 m. šis choras susijungė su tautinių šokių grupe ir pasivadino ansambliu.

Su chorais rengė koncertus, statė muzikinius veikalus, dainavo 1950 m. Omahos miesto įkūrimo 100-mečio jubiliejaus iškilmėse, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, 1956 m. I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Išaugino du sūnus: Gediminą ir Algirdą, kurie baigė aukštuosius mokslus ir gyvena Vakarų Amerikoje, dalyvauja lietuvių kultūrinėje veikloje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Saulius Liausa

**Saulius Liausa** (g. 1965 m. birželio 12 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas. 1980–1984 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Kriščiūnaitė). 1984–1991 m. su pertrauka (1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Vailionio klasė).

Dar studijų metais pradėjo vadovauti chorams. Kurį laiką buvo Vilniaus mergaičių choro „Liepaitės“ chormeisteris, vadovavo Lentvario kilimų fabriko chorui ir folkloro ansambliui. 1990–1994 m. buvo Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ chormeisteris. 1993 m. prie ansamblio subūrė mišrųjį chorą „Linas“, su kuriuo tarptautiniame chorų konkurse Austrijoje (Spittal) pelnė antrąją vietą. 1993–1994 m. Vilniaus vyrų choro „Varpas" meno vadovas ir dirigentas. Surengė keletą koncertų, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1989 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų mišriojo choro „Ave Vita“ chormeisteris – dirigentas, nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Muzikos katedros fortepijono ir choro dirigavimo dėstytojas. Chorą išmokė daug sudėtingų kūrinių: G. Faurė „Requiem“, S. Moniuszkos „Aušros Vartų litaniją Nr. 1“, J. Haydno „Missa St. Bernardi von Offida“, V. Bartulio „Missa brevis“ ir kt. Chorui dirigavo koncertuose Lietuvoje, Latvijoje, Ukrainoje, Lenkijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje, Maltoje. Taip pat dirigavo tarptautiniuose konkursuose: 1995 m. Vokietijoje (Darmstadt) pirmoji vieta, 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje trečioji vieta, 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse pirmoji vieta, 1995 m. Nyderlanduose (Heythuysen) – trys pirmosios vietos ir pagrindinis prizas, 1996 m. Slovėnijoje (Maribor), 1996 m. Maltoje (Valletta) trečioji vieta ir 1998 m. Šveicarijoje (Montreux); religinės muzikos festivaliuose Šiauliuose (1995) ir Loreto mieste Italijoje (1996), 1997 m. studentų chorų konkurse „Juventus“ Kaune ir 1997 m. tarptautiniame chorų festivalyje „Riga dimd" Latvijoje.

Nuo 1994 m. S. Liausa – Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos sektoriaus vyresnysis specialistas. Daug prisideda prie dainų švenčių (1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Dainų dienos, 1998 m. I tarptautinio studentų chorų festivalio ir 1999 m. Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XIII“ Vilniuje direktorus), festivalių, konkursų ir kitų kultūros renginių organizavimo, yra įvairių konkursų žiuri narys. Sudarė leidinius „Kūriniai liaudiškos muzikos kapeloms“ (1997), „Gimtinės dainos“ moksleivių chorams (1997), „Vasaros paukštis" jaunimo chorams (1998). Yra Lietuvos chorų sąjungos narys, nuo 1998 m. prezidiumo narys.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Aleksandras Liberis

**Aleksandras Liberis** (1915 m. lapkričio 18 d. Žvirbliuose, Panevėžio rajone – 2014 m. gruodžio 16 d. Panevėžyje) – Lietuvos vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

## Biografija
Paaugęs dirbo tėvų ūkyje ir padieniu darbininku pas turtinguosius, o žiemomis mokėsi. Nuo 1934 m. pradėjo mokytis muzikos pas Ramygalos progimnazijos muzikos mokytoją R. Dovydaitį. 1936–1938 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir gavo puskarininkio laipsnį.

Nuo 1939 m. pradėjo vargonininkauti Ėriškių parapijoje, nuo 1942 m. vargonininkavo Grinkiškyje, nuo 1943 m. Troškūnuose. Visur turėjo subūręs 25-35 dalyvių chorus, kurie atlikdavo religinius ir pasaulietinius kūrinius. 1944 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą, kur vargonuoti mokė Zigmas Aleksandravičius, diriguoti – Konradas Kaveckas. 1947–1952 m. choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Vincas Arnastauskas, Jonas Motiekaitis, Konradas Kaveckas ir Antanas Budriūnas). Studijuodamas dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore ir Radijo komiteto vokaliniame ansamblyje.

1952–1979 m. Panevėžio muzikos mokyklos (vėliau muzikos technikumo, Jono Švedo pedagoginės muzikos mokyklos) choro dirigavimo dėstytojas. 1952–1969 ir 1977–1979 m. moksleivių choro studijos vadovas, 1953–1979 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. Moksleivių mišrųjį chorą išmokė daug sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio konkurse šis choras pelnė laureato vardą, 1960 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose – prizines vietas. Mokykloje išugdė 108 jaunuosius chorvedžius.

Be pedagoginio darbo, A. Liberis nuolat vadovavo ir mėgėjų chorams. 1956–1968 m. vadovavo Panevėžio lietkoopsąjungos mišriajam chorui, kurį parengė 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje, 1960 ir 1965 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, koncertų surengė daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. 1962–1964 ir 1973–1975 m. vadovavo Panevėžio „Lietkabelio“ mišriajam chorui (70 dalyvių) – jį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1964–1968 m. vadovavo Panevėžio medicinos darbuotojų mišriajam chorui, nuo 1968 m. keletą metų dirbo su Panevėžio autokompresorių gamyklos mišriuoju choru (60-70 dalyvių), su juo 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1979 m. vadovavo Panevėžio melioracijos statybos valdybos vyrų chorui, miesto dujofikacijos valdybos ir Paežerio kaimo kultūros namų mišriesiems chorams. Pastarąjį parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1986–1991 m. vadovavo Panevėžio baldų fabriko moterų vokaliniam ansambliui.

A. Liberis buvo Panevėžio miesto dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas Obelių, Rokiškio, Pakruojo ir Biržų rajonams, 1965 m. respublikinės dainų šventės dirigentas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas bei narys.

## Šaltiniai
Gražina Liaudanskienė-Bružaitė

**Gražina Liaudanskienė-Bružaitė** (1956 m. sausio 4 d. Žalpių miestelyje, Kelmės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

Baigusi Žalpių aštuonmetę mokyklą, 1971–1975 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). 1975–1979 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Pupelio klasė).

Nuo 1979 Šilutės 4-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja, vyresniųjų klasių merginų choro ir žemesniųjų klasių mergaičių vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblį paruošė respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui Vilniuje. 1979–1983 ir Traksėdžių pagrindinės mokyklos muzikos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė – abu chorus parengė 1980 Šilutės rajono dainų šventei.

Nuo 1987 Šilutės vaikų muzikos mokyklos (meno mokyklos) mokytoja, nuo 1996 vyresnioji muzikos mokytoja.

1979–1986 Šilutės rajoninių kultūros namų šokių ir dainų liaudies ansamblio „Rezginėlė“ vokalinės grupės vadovė. 1981 šio kolektyvo moterų ir mišrusis ansamblis „Sidabrinių balsų“ konkurse Palangoje pelnė pirmąsias vietas, o 1986 analogiškame konkurse antrąsias. „Rezginėlė" nemažai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1979–1986 G. Liaudanskiene – Šilutės rajono švietimo darbuotojų moterų choro chormeisterė, taip pat meno vadovė ir dirigentė. Choras koncertavo Šilutėje, Tauragėje, Jurbarke, Klaipėdoje, Latvijoje, Čekijoje, Slovakijoje ir Bulgarijoje, dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse.

Nuo 1983 chorvedė – Šilutės centrinės ligoninės moterų choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvas prizinių vietų pelnė respublikinėse meno mėgėjų apžiūrose, dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1994 koncertavo Vokietijoje, gieda bažnyčiose ir ligoninėse, dalyvavo Vydūno garbei skirtoje dainų šventėje Klaipėdoje ir kituose savo rajono kultūros renginiuose. Mokytoja yra Šilutės rajono dainų švenčių dirigentė.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antanas Linas

**Antanas Linas** (1916 m. rugpjūčio 28 d. Kaune) – pedagogas, vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Kauno konservatorijoje pas Joną Motiekaitį mokėsi smuikuoti, pas Balį Dvarioną – skambinti fortepijonu, pas Juozą Gruodį – harmonijos – kontrapunkto.

Nuo 1942 m. buvo Ginklų valdybos choro vadovas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vadovavo Wehneno stovyklos vyrų chorui, buvo Oldenburgo „Vaidilos“ choro organizatorius ir vadovas.

1949 m. atvykęs į JAV, kurį laiką talkino Čikagos Lietuvių operos chorui, vadovavo vyrų chorui Rockforde, IL. Choras giedojo pamaldose, minint lakūnų Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydžio per Atlantą 60-metį.

Nuo 1975 m. – Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijos Čikagoje vargonininkas ir choro vadovas. Paminėtinas choro koncertas, įvykęs 1987 m. lapkričio 28 d. parapijos bažnyčioje, kur buvo atliktos Šv. Mišios už Lietuvą. Tada giedojo 60 žmonių choras su 16 muzikantų orkestru, vargonavo Marija Mondeikaitė, dirigavo Antanas Linas. Skambėjo G. Šukio Mišios, Jono Dambrausko, Juozo Naujalio, Juozo Gruodžio, Liudviko van Bethoveno ir Georgo Frydrycho Hendelio kūriniai. Su choru išleista giesmių plokštelė.

1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės proga Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijos bažnyčioje vyko pamaldos, kurių metu giedojo A. Lino vadovaujamas parapijos choras.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kazimieras Linkevičius

**Kazimieras Linkevičius** (1929 m. gruodžio 25 d. Dvarniškis, Molėtų raj. – 2013 m. gruodžio 21 d.) – instrumentalistas (obojus), dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Bendrąjį lavinimą gavo Kauno mokyklose, 1949 m. baigė Kauno 3-ąją suaugusiųjų gimnaziją. 1942–1944 m. pas Panemunės vargonininką K. Kairiūkštį išmokęs vargonuoti, dvejus metus dirbo jo padėjėju. Įstojęs į Kauno muzikos mokyklos antrą kursą, pas Nikodemą Martinonį mokėsi vargonavimo, o pas V. Klovą ir A. Daunorą – kompozicijos.

1947 m. perėjo į Kauno konservatorijos doc. R. Džiugo obojaus klasę. 1952 m. baigęs Lietuvos valstybinę konservatoriją, įgijo orkestro solisto ir pedagogo kvalifikaciją. Vėliau dvejus metus konservatorijoje neakivaizdiniu būdu studijavo choro dirigavimą (dėst. Nadežda Kazakauskienė). Maskvos universitete lankė kvalifikacijos kursus, parengė estetikos dėstymo programą, kuri 1972 m. patvirtinta universiteto Estetikos katedros taryboje (vadovas M. Ovsianikovas). 1975–1983 m. neakivaizdiniu būdu studijavo Maskvos pedagoginio instituto aspirantūroje, parengė ir apgynė pedagogikos mokslų kandidatinę disertaciją (vadovė prof. N. Vetlugina). 1986 m. Kauno Politechnikos instituto mokslinė taryba suteikė jam docento vardą. Lietuvos mokslo nostrifikacijos taryba pripažino socialinių mokslo daktaro laipsnį ir docento vardą.

1945–1947 m. dirbo muzikos vadovu Aleksoto vaikų darželiuose, 1948–1950 m. – Kauno 12-ojoje vidurinėje mokykloje, kur suorganizavo apie 80 dalyvių vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei, dalyvavo su juo koncertuose bei Kauno miesto kultūros renginiuose. Kauno 5-ojoje vidurinėje mokykloje ir Dirbtinio pluošto gamyklos ceche suorganizavo vokalinius ansamblius.

1950–1956 m. dėstė muziką Kauno mokytojų seminarijoje, 1952–1968 m. – Kauno muzikinio teatro chormeisteris, parengė 16 operų ir 38 operečių chorines scenas. 1967–1974 m. – Kauno medicinos instituto vyr. dėstytojas, 1974–1979 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Estetikos katedros vedėjas, 1979–1987 m. – Kauno Politechnikos instituto vyr. dėstytojas ir docentas. 1987–1991 m. – Kauno medicinos instituto Filosofijos katedros docentas, nuo 1992 m. – Kauno „Versmės“ vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ekspertas.

Dirbo ir su pučiamųjų orkestrais. Vadovavo Kauno mokyklų ir vaikų namų moksleivių orkestrui (buvo suorganizavęs ir išpopuliarinęs vien merginų orkestrą), taip pat vadovavo Šilko kombinato ir Medicinos instituto pučiamųjų instrumentų orkestrams. Studentų orkestras dalyvavo Baltijos respublikų dainų šventėse „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje ir Taline, o vadovas buvo šių švenčių dirigentas.

K. Linkevičius yra daugelio muzikinių straipsnių, bukletų ir metodinių darbų autorius. 1959 m. išleido knygą „Muzikinis auklėjimas vaikų darželyje“, metodinius darbus „Muzikuokime visi“ (1979 m.), „Mokomės groti“ (1990 m.) ir kt. Skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose, sukūrė ir išleido daugiau kaip 40 dainelių vaikams (kai kurioms pats parašė ir tekstus), harmonizavo per 10 lietuvių liaudies dainų vaikams.

## Literatūra
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Julija Lisauskienė

**Julija Lisauskienė** (1933 m. lapkričio 16 d. Bildenių k., Tauragės r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

## Biografija

1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1971–1976 muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė G. Gokaitė).

1961–1982 Klaipėdos 1-osios mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Klaipėdos miesto dainų šventėms, o vokalinius ansamblius respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. Skambus ir veiklus buvo jaunių choras (50-60 dalyvių), dalyvavęs 1964, 1969, 1970 ir 1975 respublikinėse dainų šventėse, tapęs 1978 III Stasio Šimkaus chorų konkurso laureatu, nemažai koncertavęs. 1966–1967 vadovavo Klaipėdos politechnikumo moksleivių mišriajam chorui.

Nuo 1982 iki pensijos Klaipėdos 15-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei bei Klaipėdos miesto dainų šventėms.

J. Lisauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių moksleivių jungtinių chorų dirigentė. 1978 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Mykolas Liuberskis

**Mykolas Liuberskis** (1901 m. kovo 6 d. Čikagoje – 1971 m. spalio 12 d. Brukline) – chorvedys ir vargonininkas.

## Biografija

Būdamas šešerių metų su tėvais grįžo į Lietuvą. Muzikos mokėsi pas Žagarės ir Joniškio vargonininkus. 1919 m. savanoriu įstojo į Lietuvos kariuomenę, vadovavo Ryšių bataliono vyrų chorui, kurį laiką muzikos mokėsi pas Juozą Žilevičių.

Nuo 1930 m. vadovavo Šančių Šaulių būrio chorui, kuris pasiekė aukštą meninį lygį ir buvo pirmaujantis choras Kauno rinktinėje. Vėliau iš geležinkelio tarnautojų subūrė beveik šimto vyrų chorą „Perkūnas“, su kuriuo per penkerius metus surengė apie 200 koncertų. Choro repertuare buvo apie 100 dainų ir 40 giesmių. Jis dainavo Kauno radiofone, koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių. Su Šančių Šaulių būrio vyrų ir mišriuoju choru dalyvavo 1932 m. Kauno chorų dainų šventėje. 1942 m. buvo pakviestas vadovauti „Lietūkio“ kooperatyvo tarnautojų vyrų chorui, svajojo jį sujungti su „Perkūno“ choru, bet prasidėjęs karas svajones sužlugdė.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, iš pradžių gyveno anglų zonoje Dörverdene ir Seedorfe. Suorganizavo lietuvių mišrųjį chorą „Aušrinė“, kuris 1945–1949 m. gražiai reprezentavo lietuvišką dainą ir giesmę tarp svetimtaučių, žadino patriotinius lietuvių jausmus, šlovino Lietuvą. Choro koncertinėse programose buvo 84 religinės ir 98 pasaulietinės muzikos kūriniai. Chorui koncertuose padėjo solistai J. Augaitytė ir Ipolitas Nauragis, pianistas V. Dvarionas. Keturis koncertus transliavo Bremeno radijo stotis. M. Liuberskis vadovavo ir kvartetui (surengė koncertų, dainavo per radiją), dėstė muziką gimnazijoje ir vargonininkavo Hassendorfo stovykloje, paskui persikėlė į Dorverdeną – Montgomerio stovyklą.

1949 m. atvykęs į JAV, Brukliną, iki 1953 m. vadovavo Operetės chorui, kurį išmokė per 50 įvairių kūrinių, pakėlė jo meninį lygį. Koncertuose kolektyvas pasirodydavo įvairiai – kaip mišrusis, moterų arba vyrų choras.

Nuo 1953 m. pradėjo vargonininkauti Angelų karalienės parapijoje Brukline. Sustiprino parapijos chorą (30–35 dalyviai), koncertuose populiarino religinius ir pasaulietinius kūrinius, dalyvavo 1964 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienoje, 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje, dainavo ir kituose tautiniuose renginiuose. Kurį laiką vadovavo ir skautų Vyčių oktetui.

Daug padėjo chorvedžiams, ruošdamas dainų ir giesmių kopijas. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, New Yorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, nuo 1967 m. – Centro valdybos narys, vėliau – iždininkas. Tai labai kruopštus ir sąžiningas žmogus, pelnęs didelį autoritetą išeivijoje.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.