open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Piotras Stolypinas

**Piotras Stolypinas** (; 1862 m. balandžio 14 d. Drezdene – 1911 m. rugsėjo 18 d. Kijeve) – Rusijos ministras pirmininkas (1906–1911 m.) valdant carui Nikolajui II.

## Biografija

Tėvas, Arkadijus Stolypinas (1821–1899), kurį laiką buvo Rusijos imperijos pasiuntiniu Vokietijoje. Piotras Stolypinas vaikystę nuo 1879 m. praleido tėvo įsigytame ir pastatytame Kalnaberžės dvare, kur nuolat vykdavo atostogų ir kuriame gyveno jo šeima. Kartu su tėvais 1876–1879 m. gyveno Vilniuje (Šv. Stepono gatvėje) ir mokėsi Vilniaus gimnazijoje. 1879 m. perkeltas į Oriolą. 1881 m. baigęs Oriolo gimnaziją įstojo į Sankt Peterburgo imperatoriškojo universiteto fizikos ir matematikos fakultetą. Vienas iš dėstytojų buvo chemikas Dmitrijus Mendelejevas. 1889–1902 m. tarnavo Kaune. Vadovavo žemės ūkio bendruomenei, kurios tikslas buvo apšveisti valstiečius ir didinti ūkių našumą.

XX a. pradžioje įvykdė virtinę reformų, iš kurių svarbiausia – agrarinė. Agrarinės reformos metu jis stengėsi išardyti Rusijos bendruomeninį žemės ūkio valdymą ir sukurti vienkieminius bei viensėdinius ūkius vakarietiško fermerinio ūkio pavyzdžiu. Buvo skatinamas naujakurių persikėlimas į Sibirą bei Vidurinę Aziją. Naujakuriai vykdavo geležinkeliu, krovininiais vagonais, iš kur kilo ir „Stolypino vagono“ pavadinimas.  Siūlė imperatoriui panaikinti sėslumo ribą ir napalaikė antisemitizmo politikos. 1911 m. Kijevo teatre anarchistas Dmitrijus Bogrovas nušovė Stolypiną.

2009 m. gruodžio 2 d. Vilniuje ant Šv. Stepono gatvės 30-ojo namo atidengta atminimo lenta čia gyvenusiam Piotrui Stolypinui.

## Šaltiniai

## Taip pat skaitykite
* Stolypino reforma

## Nuorodos
* Kalnaberžės dvaras (Didžiojo Rusijos reformatoriaus Piotro Stolypino mėgiamiausias dvaras)
* Kaip P.Stolypinas išmokė lietuvius varnas valgyti…
Stolypino vagonas

**Stolypino vagonas** – geležinkelio krovininis vagonas.

Rusijoje vykdant Piotro Stolypino agrarinę reformą buvo pritaikytas žmonėms ir jų turtui pervežti į naujas vietas. Pasaulinių karų metais krovininiais vagonais buvo vežami kareiviai, karo belaisviai. Bolševikų valdžia naudojo krovininius vagonus kaliniams ir tremtiniams pergabenti. Kadangi krovininiuose vagonuose dažniausiai perveždavo galvijus, o stalinizmo metais – žmones, todėl ironiškai pavadinti „Stolypino vagonais“.
Geromanta Balevičienė

**Gerimanta** (**Geromanta**) **Paulavičiūtė-Balevičienė** (1937 m. balandžio 4 d. Grigiškėje, Švenčionių apskritis – 2012 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja dermatologė, venerologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1944–1948 m. mokėsi Paringio pradžios mokykloje, 1948–1952 m. Ignalinos vidurinėje mokykloje, 1952–1955 m. Vilniaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1955–1957 m. Vilniaus medicinos mokykloje. 1957–1963 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.

1960–1963 m. Vilniaus infekcinės ligoninės Diagnostikos skyriaus medicinos sesuo. 1963–1966 m. Vilniaus medicinos mokyklos dermatovenerologijos dėstytoja, Respublikinio odos ir veneros ligų dispanserio gydytoja. Nuo 1970 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė, profesorė. 1996 m. profesorė.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – pūslinės diagnostika ir gydymo metodai, pūslinės genodermatozės, stafilokokinis nudegintos odos sindromas, stafilokokinės infekcijos įtaka atopinio dermatito eigai, naujausi grybelinių odos ligų gydymo metodai.

## Bibliografija
* Įvadas į dermatologiją ir bakterinės odos ligos, 1985 m.
* Pūslinės ir pūslelinės odos ligos, 1991 m.
* Dermatitai ir egzemos, Odos ir venerinės ligos, su kt., 1985 m.
* Gerimanta Balevičienė. Dermatitai ir egzemos, 1995 m.
* Odos ir venerinių ligų atlasas, su kt., 1998 m.
* Gerimanta Balevičienė. Pūslinių, pūslelinių ir pūlinėlinių odos ligų atlasas, 2000 m.
* Gerimanta Balevičienė. Galvos odos ligų atlasas, 2002 m.
* Gerimanta Balevičienė, Rūta Maciulevičienė. Odos ligų atlasas, 2002 m.

## Šaltiniai
Francis Scott Fitzgerald

**Frensis Skotas Ficdžeraldas** (; 1896 m. rugsėjo 24 d. Sent Pole, Minesotoje – 1940 m. gruodžio 21 d. Holivude) – JAV rašytojas.

## Gyvenimas ir kūryba

Nuo 1913 iki 1917 m. studijavo Prinstono universitete. Klubo draugų ir visuomenės pripažinimas jam rūpėjo labiau nei mokslai. Universiteto laikraštyje išspausdinti prozos kūriniai, eilėraščiai ir keletas pjesių leido jam išsiskirti iš studentų, tačiau universitetą paliko mokslų nebaigęs. Vėliau dėl asmeninių paskatų užsirašė savanoriu į kariuomenę. Vienoje iš karinių stovyklų Alabamos valstijoje susipažino su būsima žmona Zelda Seir. Baigęs karinę tarnybą, Ficdžeraldas dirbo Niujorke reklaminių tekstų kūrėju, laikraštyje „Saturday Evening Post“ išspausdino keletą trumpų apsakymų. 1920 m. pasirodė pirmasis romanas „Šiapus rojaus“, kuris tuoj pat tapo bestseleriu ir išgarsino 23 metų autorių. Tais pačiais metais pasirodė apsakymų rinkinys, o netrukus – romanas „Gražieji ir pasmerktieji“, kuriame vaizduojama meilės, šeimos sukūrimo ir žlugimo istorija. 1921 m., po dukters Skotės gimimo, šeima persikėlė į Greit Neką (Long Ailendas), daugelio žymių menininkų pamėgtą vietovę ir romano „Didysis Getsbis“ veiksmo vietą.

Literatūrinė sėkmė Ficdžeraldams atnešė didelius honorarus, kuriuos jie taip pat greitai išleisdavo. Jie ir toliau aktyviai dalyvavo Niujorko visuomeniniame gyvenime ir buvo vadinami „svajonių pora“. Visuomenės dėmesį, be kita ko, jie traukė didžiuliais skandalais. 1922 m. išleistuose „Džiazo amžiaus apsakymuose“ Ficdžeraldas, nors ir priklausydamas aukštuomenės luomui, tiksliai ir objektyviai aprašė jį supančius žmones, tuo pačiu dar sykį patvirtindamas rašytojo, sugebančio geriausiai aprašyti savo kartą, vardą. Pagal žymiausią romaną „Didysis Getsbis“ 1926 m. Brodvėjuje buvo pastatyta pjesė, o tais pačiais metais – ir Herberto Brenono filmas.

Nuo trečiojo dešimtmečio vidurio Ficdžeraldai gyveno Europoje – daugiausia Prancūzijoje, Rivjeroje ir Paryžiuje. Visgi jų gyvenimas vis prastėjo ir finansiniu, ir sveikatos požiūriais. 1934 m. pasirodęs romanas „Švelni naktis“ susilaukė įvairių vertinimų. 1937 m. Ficdžeraldas debiutavo kaip scenarijaus autorius Holivude. Scenarijaus veiksmo vieta ta pati kaip ir nebaigto romano „Paskutinis magnatas“.

Frensis Skotas Ficdžeraldas mirė nuo infarkto. Pagal „Didįjį Getsbį“, 1974 m. buvo pastatytas dar vienas filmas (rež. Džekas Kleitonas, vaid. Robertas Redfordas). 2008 m. buvo pastatyta dar viena ekranizacija pagal to paties pavadinimo apsakymą „The Curiuos Case of Benjamin Button“ (1922 m.) (rež. David Fincher, vaid. Brad Pitt, Cate Blanchett, Tilda Swinton).

## Literatūra

* Matthew J. Bruccoli. Some Sort of Epic Grandeur: The Life of F. Scott Fitzgerald. New York 1981.

## Šaltiniai
Vengrinis skydas

**Vengrinis skydas** – specifinės formos skydas, stačiakampis apačioje, su neišreikštu dešiniuoju kampu ir stačiai aukštyn kylančiu viršumi, kuris pereina į aukštą, dažnai smailų išorinį (kairįjį) kampą. Ilgas išorinis kampas skirtas apsaugoti galvą ir kaklą nuo kardo kirčių.

Vengriniai skydai būdingi lengvajai vengrų kavalerijai. XVI a. tokio tipo skydai labai išpopuliarėjo Rytų Europos raitelių (tiek krikščionių, tiek musulmonų) tarpe.

## Kitas vengrinis skydas

Iki XVI a. Vokietijoje vengriniu skydu vadino dar vieną skydų tipą – tai dilbinis skydas (dilbį ir plaštaką dengiantis skydas), kurio dešinysis (vidinis) kraštas pereina į aštrų spyglį, kuriuo galima atakuoti. Tuo šis skydas primena indišką patą.

## Nuorodos
* Hungarian – style Shield, ca. 1500–1550
Ambrolauris

**Ambrolauris** () – miestas vakarų Gruzijoje Rača-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regiono ir Ambrolaurio rajono administracinis centras. Gyventojų – 2 047 (2014 m.). Išsidėstęs 550 m virš jūros lygio, šalio Rionio upės. Miesto statusą gavo 1966 m.

Žinomas nuo XVII a. kaip viena Imeretijos karaliaus rezidencijų. 1769 m. karalius Solomonas I padovanojo vietovę Zurabui Muchabeliui. 1810 m. atiteko Rusijos imperijai, įėjo į Kutaisio gubernijos sudėtį.

Nukentėjo nuo 1991 m. Račos žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Jūratė Balevičienė

**Jūratė Balevičienė** (g. 1939 m. spalio 28 d. Kaunas) – Lietuvos botanikė floristė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1962 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Nuo 1967 m. dirba Botanikos institute, dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete, nuo 1996 m. profesorė.

## Mokslinė veikla
Tiria Lietuvos įvairių ekosistemų augaliją, jos būklę, bendrijų chorologiją. Kartu su kitais parengė projektus:
* Lietuvos Respublikos biologinės įvairovės išsaugojimo strategija, 1997 m.
* Ignalinos AE regiono ilgalaikio subalansavimo vystymo strategija, 1998 m.

## Bibliografija
* Lietuvos TSR Flora, su kitais, t. 5-6, 1976-1980 m.
* Punios šilas, su kitais, 1976 m.
* Baranavos draustinis, su kitais, 1977 m.
* Žagarės miškas, su kitais, 1980 m.
* Lietuvos TSR raudonoji knyga, su kitais, 1981 m.
* Lietuvos TSR nacionalinis parkas, su kitais, 1981 m.
* Čepkelių rezervatas, su kitais, 1984 m.
* Flora Baltica, t. 1-2, su kitais, 1993-1996 m.
* Lietuvos raudonoji knyga: Augalų bendrijos, su kitais, 1999 m.
* Lietuvos augalijos sintaksonominė-fitogeografinė struktūra. Monografija, 1991 m.

## Šaltiniai
Sakalas (leidykla)

**„Sakalas“** – knygų leidybos bendrovė, veikusi 1924–1940 m. ir 1943–1944 m. Kaune.

## Istorija
Bendrovę įkūrė Antanas Kniūkšta, Antanas Vireliūnas ir Lionginas Indreika. Nuo 1925 m. faktiškai vadovavo A. Kniūkšta.

## Veikla
Leido vadovėlius, originaliąją ir verstinę grožinę literatūrą, žurnalus „Kalba“ (1930 m.), „Dienovidis“ (1938–1939 m.), „Gimtoji kalba“ (1933–1937 m.). Nuo 1936 m. skyrė literatūrines premijas; jas gavo Petras Cvirka, Vincas Mykolaitis-Putinas, Bronė Buivydaitė.

Iki 1940 m. išleido 608 knygas, tarp jų Kazio Borutos, Bernardo Brazdžionio, Petro Cvirkos, Liudo Dovydėno, Juozo Grušo, Kazio Inčiūros, Vinco Krėvės, Oskaro Milašiaus, Antano Miškinio, Salomėjos Nėries, Lazdynų Pelėdos, Vinco Pietario, Vinco Mykolaičio-Putino, Motiejaus Valančiaus, Antano Venclovos, Antano Vienuolio kūrinių, taip pat užsienio autorių: Viljamo Šekspyro, Džordžo Bernardo Šo dramų, Selmos Lagerliof, Karlo Majaus, E. Mnišek, E. M. Remarko, Žiulio Verno, Tomo Main Rido apysakų ir romanų. 1940 m. bendrovė nacionalizuota. 1943–1944 m. išleido dar apie 30 knygų. 

## Šaltiniai
Vytautas Balevičius

**Vytautas Balevičius** (g. 1951 m. liepos 26 d., Vilnius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. 2007–2017 m. ėjo Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekano pareigas.

## Biografija
1969 m. baigė Vilniaus 21 vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. Jį baigė 1974 m. Daktaro disertaciją tema „Molekulių asociacijos per vandenilinį ryšį tyrimas trikomponentėse sistemose H BMR spektroskopijos metodu“ apgynė 1977 m. Baltarusijos SSR Mokslų akademijos Fizikos institute. 1979–1980 m. stažavo Slovėnijos nacionaliniame chemijos institute (Liubliana). 1996 m. Vilniaus universitete apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tema „Iš dalies tvarkių molekulinių sistemų fazinių virsmų BMR ir vibracinė spektroskopija“.

Nuo 1974 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2001 m. – docentas, nuo 2001 m. – profesorius. 1990–1992 m. dirbo Darmštato technologijos ir Kelno universitetuose. Nuo 2005 m. yra VU Fizikos fakulteto Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros vedėjas. 2007–2017 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekanas.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš molekulinės spektroskopijos, molekulių sąveikos ir fazinių virsmų.

### Knygos

* Vytautas Balevičius, Liudvikas Kimtys, Giedrius Albinas Misiūnas. *Magnetinio rezonanso spektrometrija*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2000. 171 p.:iliustr. ISBN 9986-19-369-9
* Vytautas Balevičius. *Skaitmeninė optika*. Vilnius: Biznio mašinų kompanija, 2008. 128 p.:iliustr. ISBN 978-9955-701-98-9

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Apie prof. habil. dr. Vytauto Balevičių VU Fizikos fakultetos Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros puslapyje
Parakaso kultūra

**Parakaso kultūra** – senovės Andų (Centro regiono) kultūra gyvavusi tarp 750 m. pr. m. e. ir 200 m. e. m. Kultūros vystymosi centras buvo Parakaso pusiasalyje (dab. Ikos departamente). Vietos indėnai turėjo gerai išvystytą irigacinę sistemą, vertėsi žemės ūkiu, žvejyba.

Kultūra išaugo ankstyvuoju laikotarpiu veikiant Čavino kultūrai, bet vėliau vystėsi savarankiškai. Vėliau užimta ir asimiliuota Naskos kultūros.

Apie Parakaso kultūrą daugiausia žinoma iš vandenyno pakrantėje rasto ir archeologo Julio C. Tello ištyrinėto Vari Kajano nekropolio. Jį sudarė daugybė požeminių laidojimo kambarių su palaidotomis kilmingųjų mumijomis. Manoma, kad kiekvienas kambarys priklausęs atskiram klanui ar šeimai. Mumijos buvo įvyniotos į ornamentuotus audinius. Parakaso tekstilė laikoma viena kokybiškiausių ikikolumbinėje Amerikoje.
Parakaso pusiasalis

**Parakaso pusiasalis** () – pusiasalis, išsikišantis į Ramųjį vandenyną, Peru, Ikos departamente, Pisko provincijoje. Vyrauja dykumų kraštovaizdžiai. Pusiasalyje įkurtas Parakaso nacionalinis rezervatas.

VIII a. pr. m. e. – II m. e. a. pusiasalyje gyvavo Parakaso kultūra.
Balgos pilis

**Balgos pilis** – pilis Varmėje (Prūsija, dab. Kaliningrado sr.), Aismarių rytinės pakrantės stačiame kyšulyje, į pietus nuo Karaliaučiaus, netoli Šventapilės.

## Istorija
Ankstesnis ten stovėjusios varmių pilies vardas – *Undenava*, arba *Vundenava*. Toje vietoje 1239 m. minima prūsų pilis (). 1239 m. Vokiečių ordino kariuomenė, padedama į jos pusę perėjusio pilies viršininko *Kodrūno*, užėmė pilį. Jos vietoje kryžiuočiai pastatydino mūrinę savo pilį, šalia jos, rytinėje pusėje įrengė didelį papilį.

Pilis tapo Notangos komtūro rezidencija, svarbiu atsparos punktu užkariaujant notangus ir sembus. Varmių vadas Pijopas 1240 m. apsiautė pilį, bet žuvo jos neužėmęs. Varmių didžiūnai Gobotiniai puldinėjo Balgą iš netoliese esančios Partigalos pilies ir Skrando kuoro. Per 1242–1249 m. ir 1260–1274 m. prūsų sukilimus Balgą puolė varmiai su notangais ir bartais, bet t. p. neužėmė. Iš Balgos kryžiuočiai puolė Notangą, Sembą.

1258 m. jau minima Balga (*Ballge, Balige, Balyge*). Balgoje buvo stipri įgula ir kariuomenė puolimams. Patogi geografinė padėtis kryžiuočiams leido jau nuo 1290 m. ruošti plėšikiškus žygius iš Balgos į Žemaitiją. 1382 m. komtūratui priklausė 1395 arkliai ir šauliai.

1525 m. Balgą Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis iki gyvos galvos davė valdyti Sembos vyskupui Georgui Polenzui (m. 1550 m.). Vėliau pilis sunyko. Karo su švedais metu 1620 m. Gustavas Adolfas Balgą naudojo kaip savo bazę. Vėliau vienoje iš pilies patalpų atidaryta smuklė, o bokštas naudotas kaip švyturys.

1701 m. Frydrichas I įsakė Balgos akmenį naudoti tvirtovės Pilau statybai ir pilis faktiškai tapo akmens skaldykla.

## Šaltiniai
Achalcichė

**Achalcichė** () – miestas pietvakarių Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos regiono sostinė. Išsidėstęs prie nedidelio Pocchovio upelio (Kuros intakas). Keliai į Batumį, Boržomį, Achalkalakį. Elektros variklių, baldų gamyba, agatų, diatomito apdirbimas, maisto pramonė. Veikia teatras, istorijos ir kraštotyros muziejus. Balneologinis kurortas. Apylinkėse išgaunami agatai, diatomitas.

## Istorija
Pirmą kartą paminėtas XII a. Nuo XIV a. ekonominis, politinis ir kultūrinis Samcchės regiono centras. 1576 m. atiteko Osmanų imperijai. 1828 – Rusijos imperijai. Šalia miesto – Saparos vienuolynas.

## Sportas
* Mesxet'i FC (futbolas)

## Šaltiniai
Parakasas

**Parakasas** () gali reikšti:
* Parakaso kultūra – pieškolumbinė kultūra;
* Parakaso pusiasalis – pusiasalis Peru;
* Parakaso nacionalinis rezervatas – saugoma teritorija Ikos departamente;
* Parakaso kandeliabras – geoglifas Parakaso pusiasalyje;
* Parakasas – Peru miestas.
Vincas Balickas

**Vincas Balickas** (1904 m. gegužės 11 d. Virbalis – 1996 m. gruodžio 19 d. Londonas) – ekonomistas, Lietuvos diplomatas.

## Biografija
Baigė Vienos aukštąją komercijos mokyklą.

1929–1931 m. dirbo Lietuvos banke, nuo 1931 m. Užsienio reikalų ministerijoje. 1938–1967 m. Lietuvos pasiuntinybės Londone ekonomikos ir prekybos patarėjas. 1967–1991 m. Lietuvos misijos Didžiojoje Britanijoje laikinasis reikalų patikėtinis, 1968 m. sausio 22 d. Didžiosios Britanijos vyriausybė jam pripažino *chargé d’affaires* titulą. Išsaugojo Lietuvos Respublikos atstovavimą ir atstovybę Didžiojoje Britanijoje. 1991–1993 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Didžiojoje Britanijoje ir Airijoje. 1993 m. atsistatydino ir iki mirties ėjo Lietuvos ambasados Londone garbės patarėjo pareigas. Dalyvavo Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos veikloje.

## Įvertinimas
* 1993 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 

## Šaltiniai

|-
Kaspis

**Kaspis** () – miestas Gruzijoje, Šida Kartlio regione, Kaspio rajono centras. Išsidėstęs prie Kuros upės. Gyventojų – 13 423 (2014 m.).

Įsikūrė ankstyvaisiais viduramžiais. XV a. atiteko feodalų Amilacharvių šeimai. Miesto statusą gavo 1959 m.

Kaspio cemento gamykla – viena didžiausių Gruzijos pramonės įmonių. Veikia krašto muziejus.

## Šaltiniai
Kutaisis

**Kutaisis** – antrasis pagal dydį Gruzijos miestas, Imeretijos regiono centras. Išsidėstęs prie Rionio upės, 125–300 m virš jūros lygio. Svarbus transporto centras. Geležinkelio linija jungia Kutaisį su Tbilisiu. 14 km į vakarus nuo miesto veikia Kutaisio oro uostas. Mašinų, transporto priemonių gamybos, chemijos, baldų, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Svarbus mokslo ir kultūros centras. Funkcionuoja kelios aukštosios mokyklos – teisės ir ekonomikos universitatas, pedagoginis institutas, technikos universitetas. Operos ir baleto, dramos teatrai, filharmonija.

## Istorija
Antikoje vadintas *Aea* arba *Aia*. Kutaisis buvo Kolchidės karalystės sostinė. Laikoma, kad Kutaisis/*Aia* buvo argonautų kelionės tikslas ir karaliaus Ajeto rezidencija.

Nuo 806 m. – Abchazijos karalystės sostinė. Nuo 975 m. iki 1122 m., Tbilisio išvadavimo iš turkų, Kutaisis buvo Gruzijos karalystės sostinė. XV a. – 1810 m. – Imeretijos karalystės sostinė. Nuo 1810 m. Rusijos imperijos dalis. 1921 m. mieste laikinai rezidavo Gruzijos Respublikos vyriausybė.

## Architektūra
Senamiestyje išlikęs viduramžių gatvių tinklas. Daug architektūros paminklų. Bagrato katedros griuvėsiai ir Gelačio vienuolynas keli km į rytus nuo miesto įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Mieste taip pat yra Sataplijos urvas, kuriame galima išvysti dinozaurų pėdsakus, Gegučio rūmai, Gruzijos monarchų rezidencija, Motsametos bažnyčia ir kiti senovės paminklai.

## Lietuviai
1945 m. spalio mėn. į Kutaisio lagerį netoli miesto iš *[[Jelšanka|Jelšankos]]* lagerio (Rusija, Saratovo sritis) buvo atvežta apie 1900 Lietuvos gyventojų, daugiausia lenkų ir lietuvių iš TSRS okupuotos Lietuvos išvežtų 1945 m. kovo – birželio mėn. Jie gyveno lageryje kartu su A. Vlasovo armijos kariais, Raudonosios armijos kareiviais ir karininkais, grįžusiais iš vokiečių nelaisvės, karo belaisviais japonais. Kaliniai statė automobilių gamyklą. Apie 1200 Lietuvos tremtinių 1947 m. buvo perkelta į kitus Rusijos lagerius, kitiems leista grįžti į Lietuvą arba išvykti į Lenkiją.

## Sportas
* Torpedo K'ut'aisi (futbolas),
* FC Martve – moterų futbolo klubas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kutaisis
Mykolas Balinskis

**Mykolas Balinskis** (, 1794 m. rugpjūčio 14 d. Ciarespolis netoli Polocko – 1864 m. sausio 3 d. Vilnius) – lenkų kalba rašęs istorikas, publicistas.

## Biografija
1818 m. baigė Vilniaus universitetą. Su J. Leleveliu 1815 m. įkūrė ir 1816–1822 m. redagavo žurnalą „Tygodnik Wileński“. Priklausė Šubravcų draugijai, bendradarbiavo (slapyvardis *Auszławis, Usztaritois, Mokitinis* ir kt.) jos laikraštyje „Wiadomości Brukowe“. Daug straipsnių iš Lietuvos istorijos išspausdino Vilniaus žurnale „Wizerunki I Rozstrząsania Naukowe“.  1820 m. vedė VU profesoriaus A. Sniadeckio dukterį Zofiją.

Dalyvavo 1831 m. sukilime, buvo suimtas. 1832–1847 m. gyveno Varšuvoje, po to Jašiūnuose (čia palaidotas). Su kitais 1841 m. įsteigė žurnalą „Biblioteka Warszawska“, kuriame paskelbė vertingų Lietuvos istorijos šaltinių. Buvo Vilniaus archeologinės komisijos vicepirmininkas, Rusijos imperatoriškosios geografų draugijos narys.

Veikaluose gausu vertingos faktografinės medžiagos. Parengė Jano (7 t. 1837–1839 m.) ir Andriaus (6 t. 1840–1841 m.) Sniadeckių raštus.

Jo vardu pavadinta Jašiūnų Mykolo Balinskio vidurinė mokykla.

## Bibliografija
* Vilniaus miesto statistinis aprašymas (*Opisanie statystyczne miasta Wilna*), 1835 m. 
* Vilniaus miesto istorija (*Historya miasta Wilna*) 2 t. 1836–1837 m., perleista 2007, Mintis
* Užrašai apie karalienę Barborą (*Pamiętniki o królowej Barbarze*) 2 t. 1837–1840 m.
* Senovės Lenkija (*Starożytna Polska* , su T. Lipinskiu, 3 t. 1843–1846 m.; 2 pataisytas ir papildytas leidimas 4 t. 1885–1886 m.; (t. 4 skirtas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bei Lietuvos istorijai)
* Senoji Vilniaus akademija (*Dawna Akademja Wileńska*), 1862 m. 2 t. 1864–1865 m.

## Literatūra
* R. Naruniec. Michał Baliński jako mecenas polsko-litewskich więzi kulturowych, Warszawa, 1995 m.

## Šaltiniai
Skardis

**Skardis** – status arba visiškai vertikalus aukštas griovos, upės, ežero ar jūros krantas, terasos pakopa.

Tai erozinė reljefo forma, susidariusi dėl erozijos, abrazijos, dūlėjimo ir kitų geologinių procesų. Skardžiai dažni jūrų, vandenynų, upių pakrantėse, kalnuotose vietovėse, kuestose. Skardžius sudaro daugiausia nuosėdinės uolienos (smiltainis, klintis, kreida, dolomitas), dažnai – magminės (granitas, bazaltas).

Uoliniai jūros ar ežero kranto skardžiai vadinami *[[klifas|klifais]]*.
Status griūvantis skardis dar vadinamas *[[yžius|yžiumi]]*.

## Lietuvoje

Lietuvoje saugomi skardžiai, gamtos paminklai:
* Krušonių skardis
* Mardasavo skardis
* Olandų kepurės skardis
* Panemuninkų skardis
* Uciekos skardis
Balkasodžio botaninis draustinis

**Balkasodžio botaninis draustinis** – saugoma teritorija Alytaus rajono savivaldybės teritorijos pietinėje dalyje, Nemuno kairiajame krante, netoli Balkasodžio kaimo, draustinis. Plotas 240 ha.

## Draustinis
Pušynai užima 98 % ploto. Draustinis įsteigtas Nemuno slėnio termofilinių pušynų augalų bendrijos su retų rūšių augalų augavietiems išsaugoti. Rasta 471 augalų rūšis, iš jų 10 įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (tamsialapis skiautalūpis, lietuvinė naktižiedė, siauralapė smiltė, smėlyninis eraičinas, miškinė monažolė). Draustinyje auga pirmą kartą Lietuvoje aptikta šerinė kalnarūtė,  auga Norūnų miško eglė – aukščiausia Lietuvos eglė.

## Šaltiniai
Jonas Zemvaldas Balkevičius

**Jonas Zemvaldas Balkevičius** (1923 m. balandžio 20 d. Gudeliuose, Pandėlio valsčius – 2000 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1949 m. baigė Kauno universitetą. 1963 m. filologijos mokslų kandidatas.

1960–1994 m. dirbo Vilniaus universitete, 1964–1968 m. Istorijos ir filosofijos fakulteto, 1968–1975 m. Filologijos fakulteto prodekanas, 1979–1984 m. Filologijos fakulteto dekanas; 1966 m. docentas.

Parašė aukštųjų mokyklų lituanistams studijų vadovą. Paskelbė lietuvių kalbos sintaksės, kalbos kultūros straipsnių. Išvertė latvių literatūros kūrinių.

## Bibliografija
* Dabartinės lietuvių kalbos sintaksė, 1963 m.
* Latvių-lietuvių kalbų žodynas = Latviešu-lietuviešu vardnīca, (su Jonu Kabelka), 1977 m.
* Lietuviešu-latviešu vardnīca = Lietuvių-latvių kalbų žodynas, (su kt.), 1995 m. su Trumpa lietuvių kalbos gramatika.
* Lietuvių kalbos predikatinių konstrukcijų sintaksė, 1998 m.
* Latvių kalba, „Gimtasis žodis“, 1993 m. Nr. 1-11.

## Šaltiniai
Damamas

**Damamas** () – miestas Saudo Arabijos rytuose, svarbus jūrų uostas prie Persijos įlankos. Rytų emyrato sostinė. 744,3 tūkst. gyventojų (2004 m.), su priemiesčiais – apie 2 mln. Svarbiausi priemiesčiai: Chobaras, Dahranas ir Katifas. Miestą aptarnauja Karaliaus Fahdo tarptautinis oro uostas. Damamas – svarbus naftos perdirbimo ir eksporto centras Artimuosiuose Rytuose.

## Šaltiniai
Zestafonis

**Zestafonis** () – miestas vakarų Gruzijoje, Imeretijos regione, 30 km į pietryčius nuo Kutaisio, Zestafonio rajono centras. Gyventojų – 20 814 (2014 m.). Geležinkelio Tbilisis-Samtredija stotis, atšaka į Sačcherę (48 km). Metalurgija.

## Žymūs žmonės

Čia gimė rašytojas Borisas Akuninas.

## Sportas
### Futbolas
* FC Zestap'oni
* FK Margveti Zestap'oni

## Šaltiniai
Činčos salos

**Činčos salos** (, ) – trijų salelių grupė Ramiajame vandenyne, 21 km nuo pietvakarinio Peru kranto, netoli Pisko miesto (Ikos departamentas).

Didžiausia sala Šiaurės Činča (*Isla Chincha Norte*) yra 1,3 km ilgio ir 0,97 km pločio bei 34 m aukščio. Beveik tokio pat dydžio yra Centrinė Činča (*Isla Chincha Centro*), tuo tarpu Pietų Činča (*Isla Chincha Sur*) yra perpus mažesnė. Salos granitinės, skardingos. Čia peri gausios jūrinių paukščių kolonijos. Iki 1874 m. buvo vystoma guano gavyba.

Salose yra činčų kultūros liekanų. 1840 m. Peru pradėjo guano eksportą iš salų. 1864 m. balandžio mėnesį Ispanija, kuri nepripažino Peru nepriklausomybės ir siekė pelno iš guano prekybos, okupavo salas, taip sukeldama 1864–1866 m. tarp Peru ir Ispanijos vykusį Činčos salų karą.
Jūras Balkevičius

**Jūras Balkevičius** (g. 1954 m. rugsėjo 8 d. Kaunas) – lietuvių architektas, Vilniaus dailės akademijos profesorius.

## Biografija
1972 m. baigė Kauno J. Naujalio meno mokyklą (dabar Kauno menų gimnazija).

1972-1977 m. studijavo Lietuvos dailės institute (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija), architektūros katedroje (baigė architektūros studijas su pagyrimu).

Nuo 1977 m. Lietuvos dailės instituto (dabar Vilniaus dailės akademija) dėstytojas, 1987–1989 m. Architektūros katedros vedėjas; 1992 m. docentas; 2007 m. profesorius. Dėsto architektūrinio projektavimo disciplinas II kursui, vadovauja baigiamiesiems architektūros bakalaurų bei magistrantų darbams.

Nuo 1985 m. Lietuvos architektų sąjungos, nuo 1995 m. Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungos narys.

1991 – 2000 UAB “NUMAS”, architektas, projektų vadovas, nuo 2000 UAB “NUMAS”, direktorius, projektų vadovas. Pastoviai dirba kūrybinį darbą, projektuoja individualius ir visuomeninius statinius, memorialinius ir kraštovaizdžio objektus.

## Kūryba
Kūrybai būdingas lakoniškumas, formų minimalizmas, tiksli geometrinių plokštumų ritmika.

## Projektai
* Paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui, Šalčininkų raj., 1986 m. (su skulpt. K. Bogdanu, archit. R. Buivydu)
* *Seserys* – paminklas Lazdynų Pelėdai Vilniuje (su arch. R.Buivydu ir skulpt. D.Matulaite), 1995 m.
* Lietuvos laisvės aukų memorialas Antakalnio kapinėse (su arch. M. Šaliamoru, skulpt. S. Kuzma), 1995 m.
* Šv. Juozapo kunigų seminarija (su arch. M. Šaliamoru), 1998 m.
* Parapijos namai ir bažnyčia Pilaitėje (su arch. M. Šaliamoru, A. Burba), 2001 m.
* Paminklas "Aušrai" ir aušrininkams atminti Šiauliuose (su arch. R.Buivydu ir skulpt. D.Matulaite), 2003 m.
* LR Seimo II rūmų rekonstrukcija pristatant naują posėdžių salę (su kitais), 2007 m.
* Parapijos namai ir bažnyčia Pabradėje (su arch. M. Šaliamoru, A. Burba), 2007 m.
* VDA mokomojo korpuso Vilniuje rekonstrukcija (su arch. M. Šaliamoru, A. Burba), 2009 m.
* Tuskulėnų rimties parkas ir palaikų perlaidojimo kolumbariumas (su kitais), 2004-2010 m.
* Paminklas Jogailai Vladislovui ir Šv. Jadvygai Budapešte (su arch. R.Buivydu ir skulpt. D.Matulaite), 2013 m.
* Kernavės kultūrinio rezervato paveldosaugos bei pritaikymo turizmui darbai. 2015 m.
*Paminklas M. K. Čiurlioniui Plungės dvaro parke (su skulpt. D.Matulaite), 2018 m.

## Šaltiniai
Ras Tanura

**Ras Tanura** () – miestas Saudo Arabijos šiaurės rytuose, pusiasalyje prie Persijos įlankos, Rytų emyrate. 3200 gyventojų. Svarbus naftos eksporto uostas. Aplinkiniuose vandenyse – naftos gavyba.
Vėjo ir ugnies ratai

**Vėjo ir ugnies ratai** (pinyin: *feng huo lun*) – plokščių žiedų pavidalo poriniai kirstynių ginklai, naudojami kai kuriuose kinų kovos menų stiliuose.

Kiekvienas žiedas yra ~35-40 cm skersmens. Vienas ketvirtis žiedo yra apvyniotas virvele ar panašia medžiaga ir naudojamas kaip rankena. Likusios žiedų dalys turi liepsnos pavidalo geležtes. Kaunamasi kiekvienoje rankoje laikydamas po žiedą kovotojas vėjo ir ugnies ratais gali durti, blokuoti, nuginkluoti priešininką.

## Nuorodos
Iliustracijos:
* http://www.wle.com/media/W044.jpg
Geltonasis lotosas

**Geltonasis lotosas** (*Nelumbo lutea*) – lotosinių augalų (*Nelumbonaceae*) šeimos ir lotoso (*Nelumbo*) genties augalų rūšis. Paplitęs Amerikos pelkėse ir ežeruose, gausu Ilinojaus valstijoje ir Havajų salose. Augalo lapai apie 70 cm skersmens, o žiedai iki 20 - 25 cm, šaknys giliai po vandeniu. Lotosas žydi pavasario pabaigoje. JAV respublikoje geltonasis lotosas tarnauja kaip maisto produktas.

Geltonasis lotosas šiaurės ir pietų Amerikoje vadinamas amerikiečių lotoso vardu.

## Nuorodos

* http://delta-intkey.com/  Svetainė apie lotosinių augalų šeimą. 

* http://flower.onego.ru/ Svetainė apie geltonąjį lotosą. 

* http://dnr.state.il.us/  Ilinojaus valstijos gamtos turtų svetainė 


Image:Nelumbo_lutea_blossom.jpeg|Žiedas
Image:Nelumbo nucifera lutea1.jpg|Lapai
Image:Nelumbo lutea leafstalkblossom.jpeg|Žiedas ir lapai
Steponas Rudžionis

**Steponas Rudžionis** (1890 m. sausio 6 d. Jakuboniai, Gelvonų valsčius – 1949 m. sausio 2 d. Vorkuta, Rusija) – katalikų kunigas, rezistentas.

## Biografija

Gavęs šventimus, Steponas Rudžionis buvo paskirtas Gegužinės parapijos klebonu. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo pasitraukęs į Rusiją. Ten 1915 m. baigė Petrogrado kunigų seminariją. Grįžęs į Lietuvą, nuo 1922 m. klebonavo Beižionyse, kur pastatė medinę Beižionių bažnyčią.  

Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos narys, partizanų Didžiosios Kovos rinktinės 2-o bataliono organizatorius ir vadas, Kaišiadorių apskrities pogrindinės karo komendantūros komendantas, Didžiosios Kovos apygardos štabo narys. Vienas iš artimiausiųjų Jono Misiūno (Žalio Velnio) bendražygių, organizavęs ginkluotąją rezistenciją savo parapijoje. 

1946 m. vasario mėn. suimtas Gegužinėje ir už dalyvavimą pasipriešinimo veikloje Karo tribunolo nuteistas 25 m. kalėti. Mirė Vorkutos lageryje.

## Šaltiniai
Aleksandras Bibilašvilis

**Aleksandras Bibilašvilis** (1916–1944 m. spalio 10 d.) – Tarybinės Armijos gvardijos kapitonas, bataliono vadas, žuvęs Žygaičiuose (Tauragės raj.) mūšyje su vermachtu. Tarybų Sąjungos Didvyris.

Aleksandras Bibilašvilis gimė 1916 m. Zestafonio rajone, Kveda Sakaroje (Gruzija) valstiečių šeimoje. 1941 m. baigė Tbilisio žemės ūkio institutą.

Nuo 1941 m. liepos mėnesio – Raudonojoje Armijoje. Nuo 1942 m. rugsėjo mėn. – veikiančioje armijoje. 1943 m. baigė Karininkų sudėties tobulinimo kursus ().

Buvo 32-osios gvardijos šaulių divizijos (1-ojo Pabaltijo fronto 2-oji gvardijos armija) 80-ojo gvardijos šaulių pulko šaulių bataliono vadas.
Kapitono Bibilašvilio vadovaujamas batalionas mūšyje prie Šiaulių 1944 m. rugpjūčio 21 d. sunaikino 12 tankų, 6 šarvuočius, nukovė apie 200 vokiečių kareivių.

1944 m. rugsėjo 6-9 d., vykdant Klaipėdos puolamąją operaciją Bibilašvilio batalionas, besikaudamas ir darydamas didelius nuostolius vokiečių kariuomenei, įveikė apie 100 km.

Frontui pasislinkus prie Tauragės A. Bibilašvilio batalioną ties Žygaičiais atakavo pėstininkų pulkas su tankais. Batalionas atakas atlaikė, tačiau 1944 m. spalio 10 d. gvardijos kapitonas A. Bibilašvilis buvo mirtinai sužeistas.

Jis buvo palaidotas Žygaičiuose, po to perlaidotas Tauragės karių kapinėse. 1948 m. ant kapo pastatytas obeliskas (autoriai J. Juozonis ir A. Fadinas), kuris buvo restauruotas 2002 m.
1945 m. jam suteiktas Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas.
Tarybiniais laikais Žygaičių vidurinės mokyklos pionierių draugovė buvo pavadinta A. Bibilašvilio vardu.

## Apdovanojimai
* Tarybų Sąjungos Didvyrio vardas (1945 m. kovo 24 d.)
* Lenino ordinas
* 1 ir 2 laipsnio Tėvynės karo ordinai
* Raudonosios žvaigždės ordinas

## Nuorodos
* Bibilašvilis Aleksandras. in: Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija. I tomas A-J. V.: 1966, 216 p.
* Новости Генконсульства 2007 года. Пребывание генерального консула России в Клайпеде Л.Баснина в городе Таураге 
* *Цкитишвили К. В., Чинчилакашвили Т. Г.* Герои Советского Союза из Грузии. Тбилиси, 1981. стр. 66—68.
Balys Gaidžiūnas

**Balys Gaidžiūnas** (1911 m. gruodžio 8 d. Dauderių kaime, Kėdainių apskritis – 1996 m. balandžio 7 d. Vilniuje. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.) – Lietuvos agronomas, poetas, žurnalistas, rezistentas, visuomenės veikėjas.

## Biografija
1931 m. baigė Kėdainių gimnaziją, 1935 m. – Žemės ūkio akademiją Dotnuvoje ir gavo diplomuoto agronomo ekonomisto vardą.

Tautininkų sąjungos narys. 1936–1939 m. redagavo „Ūkininko patarėjo“ priedą „Jaunasis ūkininkas“, nuo 1938 m. – Lietuvos radijo laikraštį ūkininkams bei 1939–1940 m. ir 1941–1944 m. – žurnalą „Žemės ūkis“. Buvo Žemės ūkio rūmų spaudos skyriaus redaktorius. 1940 m. sovietinė valdžia iš darbo atleido.

Vokiečių okupacijos metais 1941–1944 m. dalyvavo antinacinėje rezistencijoje, vienas iš Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto organizatorių, jo vicepirmininkas ir atstovas nuo Tautininkų sąjungos. 1944 m. gegužės mėn. nacių suimtas ir iki karo pabaigos kalintas Vokietijos kalėjimuose. Sąjungininkų išlaisvintas, gyveno Vakarų Vokietijoje. 1945–1949 m. vėl VLIK’o ir Vykdomosios Tarybos narys. Kartu Lietuvių tautinio sąjūdžio pirmininkas, organizavo tautininkų veiklą Vokietijoje.

1949 m. išvyko į JAV, dirbo laikraščio „Dirva“ redakcijoje Klyvlende. 1951–1962 m. ir 1985–1994 m. laikraščio redaktorius. 1994 m. grįžo į Lietuvą. 

Savo testamentu paskyrė lėšų penkiems lietuviškos patriotinės poezijos konkursams išeivijos jaunimui.

## Kūryba
Poezijoje vyrauja patriotiniai motyvai, religinė, kaimo, tautinė tematika. Eilėraštis „Motina“ (Toli, už girių, skendo saulė…) virto populiaria daina. Be poezijos išliko ir prozos darbų. Atsiminimuose aprašė Lietuvos okupacijų metus. 1979 m. parašė Klyvlendo Dievo Motinos parapijos istoriją.

## Bibliografija
* *Jaunystė arimuose*, eilėraščiai, 1936 m.
* *Žaliuojanti žemė*, eilėraščiai, 1937 m.
* *Rūpesčių dienos*, eilėraščiai, 1946 m.
* *Pakeliui į mirtį*, atsiminimų knyga, 1948 m.
* *Vieneri metai ir viena savaitė*, atsiminimų knyga, 1950 m.
* *Septyni paskutiniai [[Kristus|Kristaus]] žodžiai lietuvio maldose*, eilėraščiai, 1980 m.
* *Mano kartos likiminiai metai*, eilėraščiai, 1980 m.
* *Bernelių mišios*, eilėraščiai, 1983 m.
* *Ir saulėtos, ir rūsčios dienos*, eilėraščiai, 1986 m.

## Įvertinimas
* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius

## Šaltiniai
Amfisbaena

**Amfisbaena** – graikų mitologijoje libietiškos kilmės mitinė gyvatė, turinti dvi galvas ir šviečiančias akis. Pabaisa turi po galvą kiekviename gale. Jos vardas reiškia „einanti į abi puses“. Ji dar vadinami „skruzdžių motina“, kadangi maitinasi skruzdėlėmis. Jei ji būtų perkirsta pusiau jos dalys vėl susijungtų. Plinijus užrašė jos medicinines savybes. Buvo tikima, kad gyvos gyvatės vėrinys apsaugos nuo nėštumo, o mirusios gydys nuo reumato. Ji taip pat apibūdinama kaip dvigalvis driežas.

## Išnašos
Bargestas

**Bargestas** – Anglijos Jorkširo folklore baisus juodas šuo, turintis milžiniškus dantis ir nagus. Šuo pasirodo naktimis. Žmonės tikėjo, kad tas, kuris jį pamatys tikrai mirs. Velse buvo analogiškas raudonakis Tamsos šuo, Gvilgis (*Gwyllgi*). Plačiau žr. Juodieji šunys.

## Išnašos
Falarika

**Falarika** ( ar *phalarica*) – senovės Iberijos, vėliau Romos akstis ilgu (~90 cm) geležiniu antgaliu ir trumpu mediniu ietikočiu. Antgalis buvo ilgo geležinio strypo su ylišku smaigaliu pavidalo. Dėl yliškumo antgalis gerai pramušinėjo šarvus.

Iberai falarikas naudojo padeginėjimui – prie antgalio pririšdavo ryšulėlius su degiomis medžiagomis, kuriuos prieš sviesdami falariką padegdavo. Taip falarikas naudodavo apgultyse, svaidydami į medines sienas, į apsiaustas gyvenvietes, kad sukeltų gaisrus ir sumaištį. Gindamiesi apgultyje iberai svaidydavo degančias falarikas į apgulties mašinas.

Degančias falarikas naudodavo ir prieš priešo kareivius. Į šarvus ar skydus įsmigusios degančios falarikos veikdavo psichologiškai, keldavo baimę priešo gretose. Degiosios medžiagos kartais padegdavo šarvus ar skydus ir priversdavo kuo greičiau juos nusimesti.
Laimutė Baluodė

**Laimutė Anelauskaitė-Baluodė** (g. 1954 m. gegužės 18 d. Chužyras, Olchono rajonas, Irkutsko sr.) – latvių ir lietuvių kalbininkė, filologijos daktarė.

## Biografija
1977 m. baigė Vilniaus universitetą ir kartu latvistiką Latvijos universitete. 1985 m. Latvijos universitete apgynė kandidatinę disertaciją „Latvijos limnonimų derivacija“, filologijos kandidatė. 1992 m. filologijos daktarė, asocijuota profesorė 

Nuo 1977 m. dirba Latvių kalbos institute Rygoje. Nuo 1988 m. dėsto ir Latvijos universitete (t. p. ir lietuvių kalbą, baltų mitologiją, lietuvių kalbotyros istoriją); 1992 m. docentė, asocijuota profesorė, Lituanistikos centro direktorė. 1979–1996 m. Latvių kultūros akademijoje dėstė lituanistikos disciplinas. Nuo 1996 m. Helsinkio universiteto dėstytoja, docentė, vadovauja baltistikos studijoms Suomijoje.

## Mokslinė veikla
Pagrindinė mokslinių darbų tema – onomastika, daugiausia – latvių ir kitų baltų kalbų vietų vardai, hidronimai, limnonimų, potamonimų derivacijos tipai, semantika, etimologija. Paskelbė straipsnių apie baltų kalbų hidronimus. Parengė daugiau kaip 65 mokslinių ir 75 populiariųjų publikacijų.

2018 m. L. Baluodei įteiktas pirmasis Baltų apdovanojimas.

## Bibliografija
* Lietuviešu-latviešu vardnīca = Lietuvių-latvių kalbų žodynas, su kitais, Rīga, 1995 m.

## Šaltiniai
TSG 1899 Hoffenheim

**Sinsheimo „Hoffenheim“** – Vokietijos futbolo klubas iš Zinsheimo priemiesčio Hofenheimo.

## Istorija
Klubas įkurtas 1899 m. liepos 1 d. 

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia mėlyna apranga. 

## Pasiekimai

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
Bakılı PFK

**Baku „Bakılı“** – Azerbaidžano futbolo klubas iš Baku.

## Istorija

## Pasiekimai

## Sezonai

|}
* Šaltiniai: 

## Išnašos

## Nuorodos
*
Abordažas

**Abordažas** ( < *aborder* 'priplaukti, prisišlieti') – taktinis jūros kautynių būdas irklinių ir burinių laivų epochoje: laivai susikabindavo bortais, o įgulų kariai kaudavosi stengdamiesi užimti priešininko laivą. Laivų susikabinimui puolantieji naudojo abordažinius kablius. Mėgstamas piratų kovos būdas. Ištobulėjus šaunamajam ginklui ir atsiradus motoriniam laivynui, kaip jūrų kautynių būdas išnyko. Naudoja šiuolaikiniai piratai, apiplėšdami ir užgrobdami prekybinius bei kruizinius laivus Somalio pakrantėse, Indokinijos jūrose.
PFK Lokomotiv Mezdra

**Mezdros „Lokomotiv“** – Bulgarijos futbolo klubas iš Mezdros.

## Istorija

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
Nagamakis

**Nagamakis** ( 'ilgas apvyniojimas'; ) – japoniškas kotinis ginklas, primenantis naginatą su labai ilga geležte arba naginatos ir katanos hibridą.
Ginklas buvo populiarus XII–XIV amžiais.

## Konstrukcija
Geležtė sunki, katanos tipo, vienašmenė, 60-120 cm ilgio (dažniausiai – apie 61 cm). Geležtė abiejose nugarėlės pusėse turi nuožulnas, kurios mažina geležtės masę. Naginatos geležtė trumpesnė, platesnė ir labiau lenkta prie viršūnės, negu nagamakio. Ašmenys labai aštrūs.
Nagamakio geležtė yra katanos geležtės dydžio, įkotė irgi katanos dydžio – 17-25 cm ilgio. Geležtė kote tvirtinama 2, o kartais ir daugiau kaiščių. Katanų geležtės tvirtinamos vienu kaiščiu.

Kotas – 60-90 cm ilgio (dažniausiai – apie 75 cm), apvyniojamas virvele ar dirželiu, kaip ir katanos rankena. Nagamakis buvo pavadintas pagal koto apvyniojimą. Kotas paprastai būna šiek tiek ilgesnis už geležtę ir apytiksliai lygus makšties ilgiui.

Kartais nagamakis laikomas ilgojo samurajų kalavijo nodačio variantu.

## Naudojimas
Nagamakis laikomas abiem rankomis kaip ir katana. Manipuliuojant nagamakiu rankos mažiau juda kotu, negu kaunantis naginata, kur naudojamas visas koto ilgis. Dešinė ranka visada arčiau geležtės, jei karys dešiniarankis.

Nagamakiu kaunamasi plačiais kertančiais mostais, jį naudoja ir kaip ietį. Tradiciškai nagamakiai buvo pėstininkų ginklas, jį dažnai naudodavo prieš raitelius.

Nagamakiai buvo palyginti mažai paplitę, kadangi juos gaminant reikia daugiau laiko ir medžiagų.

## Nuorodos
* Nagamaki (japoniškai)
* The 1999 San Francisco Bay Area Japanese Sword Show 
Iliustracijos: https://web.archive.org/web/20071030224920/http://www.artsofthesamurai.com/archive/images/misc/n030500001a.jpg, http://photoimg.enjoyjapan.naver.com/view/enjoybbs/viewphoto/phistory/94000/20071017119263266465445000.jpg, http://little-raven.com/images/RS/MA/nagamaki.JPG , http://nihonto.pri.ee/naginata/nagamaki.gif
FK Jagodina

**Jagodinos FK** – Serbijos futbolo klubas iš Jagodinos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1919 m. Būta susijungimų su kitais klubais. Dabartinis pavadinimas naudojamas nuo 1962 m.

1962 m. spalio 14 d. susijungė trys klubai: FK Morava, FK Jedinstvo ir FK Kablovi.

Kitados FK Jogodina rungtyniavo aukščiausioje lygoje, bet turėjo finansinių problemų.

2018 m. paskelbta apie tai, kad ekipa išformuojama, o klubas likviduojamas. 

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Globalsportsarchive
FK Javor Ivanjica

**Ivanicos „Javor“** – Serbijos futbolo klubas iš Ivanicos.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1912 m. Kitados rungtyniavo Serbijos ir Juodkalnijos čempionate, o galutinai subyrėjus Jugoslavijai, žaidė Serbijos čempionate.

2005 m. klubą pradėjo remti farmacijos bendrovė Habitfarm (). 

2007–2008 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje (II pakopa). Ekipa nepatyrė nei vieno pralaimėjimo ir tapo Pirmos lygos nugalėtojais. Po sezono buvo perkelti į Superlygą.

Nuo 2008–2008 m. rungtyniavo Superlygoje. 2013–2014 m. liko tarp prasčiausių klubų ir po sezono iškrito į žemesnį divizioną.

2014–2015 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į stipriausią šalies lygą. 

Nuo 2015–2016 m. rungtyniavo superlygoje, tačiau 2017–2018 m. liko penkiolikti ir iškrito į žemesnį lygmenį.

2018–2019 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į stipriausią šalies lygą.
 
Nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Superlygoje, tačiau 2020–2021 m. liko šešiolikti ir iškrito į žemesnį lygmenį.

2021–2022 m. sezone Pirmoje lygoje buvo antri ir pateko į stipriausią šalies lygą.

Nuo 2022–2023 m. rungtyniavo Superlygoje, bet ilgam joje įsitvirtinti nepavyko. 2023–2024 m. sezone liko tryliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2024–2025 m. sezoną praleido Pirmoje lygoje. Iškovojo antrą vietą ir pateko į pajėgiausią šalies futbolo lygą.

Nuo 2025–2026 m. sezono vėl rungtyniavo Superlygoje.

## Sezonai

|}

## Pasiekimai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Prestatyn Town FC

**Prestatino „Town“** – Velso futbolo klubas iš Prestatino.

## Istorija
Klubas įkurtas 1946 m. Kitados žaidė aukščiausioje Velso futbolo lygoje. 2014–2015 m. sezone liko dvyliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2015–2016 m. sezono rungtyniavo tuometinėje Cymru Alliance lygoje (II). 2016–2017 m. sezone tapo lygos nugalėtojais.

2017–2018 m. sezoną praleido aukščiausioje lygoje, tačiau liko dvyliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2018–2019 m. sezono žaidė Cymru Alliance (II). Po lygų restuktūrizacijos nuo 2019–2020 m. rungtyniavo Cymru North (II).	2024–2025 m. sezone varžėsi Cymru North, tačiau liko penkioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}Šaltinis: 

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Įmontuotoji programinė įranga

**Įmontuotoji programinė įranga** arba **aparatinė programinė įranga** (, ) – sutvarkytas komandų rinkinys ir su tomis komandomis susieti duomenys, saugomi (dažniausiai pastoviojoje - *neoperatyviojoje* atmintyje; ) taip, kad funkciškai nepriklausytų nuo pagrindinės atminties įrenginio.

Tai programinė įranga, kuri paprastai yra neatsiejama nuo techninės įrangos, į kurią ji yra įdiegta. Tai gali būti visa ar dalis sisteminės programinės įrangos, taip pat ir tam tikra taikomoji programinė įranga.

Tokia programinė įranga gali būti įdiegta į mikrokompiuterį ar valdiklį.

## Pavyzdžiai
* BIOS
* iPod valdymo meniu

## Šaltiniai

## Nuorodos
Behemotas

**Behemotas** (hebr. *בהמות*, *behemot*;  *bahīmūth*, arba بهموت *bahamūt*) – būtybė, minima Senajame Testamente, Jobo knygoje 40:15-24. Pavadinimas reiškia „*žvėris*“ arba „*didelis gyvūnas*“. Dėl to, kad jis yra didelis gyvūnas, Behemotas panašus į hipopotamą arba krokodilą. Dažniausiai vartotas daugiskaitine forma, o kadangi hebrajai išreiškia didingumą daiktavardį naudodami daugiskaita, galima teigti, kad jis buvo laikomas pačiu galingiausiu gyvūnu. Metaforiškai būtybės pavadinimas vartojamas apibūdinti ypač didelę arba galingą būtybę. Rusų rašytojas Michailas Bulgakovas savo kūrinyje „''Meistras ir Margarita'“ vaizduoja Behemotą kaip didelį, storą katiną.

Vėlesnėje krikščionių religijoje behemotas lyginamas su Šėtonu.
Baziliskas

**Baziliskas** – mitinis gyvačių karalius, gimęs iš sferinio kiaušinio, kurį padėjo septynerių metų gaidys Sirijaus dieną ir išperėjo rupūžė. Chimerinė pabaisa.

Bazilisko idėja gali būti kilusi iš Indijos raguoto žalčio arba kobros su gaubtuvu. Plinijus Vyresnysis baziliską aprašo kaip gyvatę su auksine karūna. Viduramžiais baziliskas buvo vaizduojamas gyvate su gaidžio galva, kartais net žmogaus galva. Katalikiškame mene baziliskas vaizduojamas kaip Šėtonas ir antikristas. Protestantams tai buvo pontifiko simbolis.

Pagal legendą egzistuoja dvi baziliskų rūšys. Pirmosios rūšies baziliskai degina viską prie ko prisiartina, o antrosios – viską, kas gyva, žudo žvilgsniu. Abiejų rūšių baziliskų buvo bijoma ir teigiama, kad jie kvėpavimu naikina augmeniją bei skaldo akmenis. Buvo tikima, kad jei raitelis mėgins nudurti pabaisą ietimi, nuodai perėję per ietį užmuš raitelį ir jo arklį. O vienintelis būdas užmušti baziliską, laikyti jam prieš akis veidrodį, nežiūrint į jį tiesiai. Baziliskas turėtų mirti nuo išgąsčio išvydęs savo atvaizdą.

Tačiau buvo manoma, kad baziliskai turi priešą gamtoje. Manyta, kad žebenkštis turi imunitetą jo mirtinam žvilgsniui, o sužeista žebenkštis suėda šiek tiek rūtos, kuri grąžina gyvūnui jėgas. Dar pavojingesnis priešas – gaidys, kurio giedojimas baziliskui mirtinas.

Nudobtas baziliskas buvo kabinamas namie, kad atbaidytų vorus. Jis taip pat buvo naudotas Apolono ir Dianos šventyklose, kur nedrįsdavo niekas pašalinis įeiti.

Heraldikoje baziliskas vaizduojamas kaip gyvūnas su gaidžio galva, liemeniu ir kojomis, gyvatės liežuviu ir šikšnosparnio sparnais. Jo gyvatiška uodega baigiasi rodyklės formos galu.

## Literatūriniai paminėjimai
### Lietuva

Manoma, kad Vilniuje baziliskas pradėtas minėti Žygimanto Augusto valdymo laikais, nors pirmasis jį aprašė, Vilniaus universiteto profesorius, istorikas Adomas Ignacas Naramovskis XVIII a. pr., o Teodoras Narbutas pirmas Vilniaus baziliską susiejo su konkrečia vieta – Bokšto, Subačiaus ir Bastėjos gatvių sankirta. Jis taip pat mini, kad visi žūdavo nuo Vilniaus bazilisko žvilgsnio. Tačiau nuteistas miriop ir pasiųstas į bazilisko buveinę nusikaltėlis, vietoje skydo pasiėmė veidrodį. Todėl Vilniaus baziliskas žuvo nuo atsispindėjusio veidrodyje savo paties žvilgsnio...
Rumunijos futbolo lygos taurė

**Rumunijos futbolo lygos taurė** () – buvęs Rumunijos futbolo taurės turnyras, vykęs keletą kartų 1994–2000 ir 2014–2017 m.

## Finalai

|-
|  || Rapid Bucuresti || UTA Arad || 5-1
|-
| 1994–1997 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || FCM Bacau || Universitatea Cluj || 3-2 (prat.)
|-
|  || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Gloria Bistrita || FCM Bacau || 2-2 (baud. 3-1)
|-
| 2001–2013 m. || colspan=3 | Nevyko
|-
|  || Steaua Bucuresti || Pandurii Targu Jiu || 3-0
|-
|  || Steaua Bucuresti || Concordia Chiajna || 2-1 (prat.)
|-
|  || Dinamo Bucuresti || ACS Poli Timisoara || 2-0
|}

## Nuorodos
* Romania - List of League Cup Finals (Rsssf.org)
* Cupa Ligii (Soccerway.com)
* Cupa Ligii Romaniei  (Romaniansoccer.ro)
Juodasis šuo

**Juodasis šuo** – Britų salų folkloro būtybė, sutinkama naktį apleistuose keliuose. Juodasis šuo – vaiduoklis, šmėklinė būtybė. Buvo tikima, kad juodasis šuo yra ženklas, kad jį pamatęs mirs. Juodieji šunys visur apibūdinami panašiai, kaip dideli šunys, dažnai švytinčiomis akimis, judantys be garso, girdisi tik nagų kaukšėjimas. Jie sukeldavo liūdesį ir neviltį, todėl nėra detalesnio aprašymo.

Jų pasirodymas siejamas su žaibuojančiomis audromis, matomi kryžkelėse, mirties vykdymo vietose ir senoviniais keliais. Velso juodasis šuo ateidavo iš jūros.

## Išnašos