Černigovo apgultis (1534)

**Černihivo apgultis** (, ) – 1534 m. rugpjūčio mėnesį Lietuvos didžiosios kunigaikštystės karinių pajėgų surengtas nesėkmingas mėginimas atsiimti Černigovą, kuris po pralaimėjimo Verdošos mūšyje 1508 m. Amžinosios taikos sutartimi buvo atitekęs Maskvos didžiajai kunigaikštystei, vienas 1534-1537 m. LDK-Maskvos karo pradinio etapo mūšių.

## Istorinis kontekstas
1534 m. pasibaigus paliauboms tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Maskvos didžiosios kunigaikštystės, prasidėjo naujas karas. Karo veiksmų atsinaujinimui Lietuvos kariuomenė rengėsi Mogiliave.

LDK pajėgos, kurias sudarė apie 40 tūkstančių karių, pasidalijo į tris dalis. Kunigaikščių Ivano ir Aleksandro Višniovieckių vadovaujamos pajėgos išžygiavo link Smolensko, Kijevo vaivados Andriaus Nemirovičiaus ir Lietuvos didžiojo žirgininko Vasilijaus Čižo vadovaujamos pajėgos – į Seversko žemę. Dalis Lietuvos pajėgų, vadovaujamos Jono Radvilos, liko Mogiliave kaip strateginis rezervas.

Nemirovičiaus ir Čižo pajėgos veikė kartu su Lietuvos sąjungininkais Krymo totoriais ir nusiaubė Černihivo, Naugardo Severskio, Počepo ir Briansko apylinkes. Bandymas užimti Starodubą buvo nesėkmingas – maskvėnų įgula, vadovaujama vaivados Andrejaus Levino ir vietininko Aleksandro Kašino, netikėtu išpuoliu užgrobė dalį Lietuvos artilerijos bei privertė trauktis pagrdindines pajėgas. Atsitraukę nuo Starodubo, lietuviai sumušė maskvėnų vaivados Barbašino būrį, apgulė Radogoščą ir jį sudegino.

## Černigovo apgultis

Sėkminga operacija prieš Radogoščą įkvėpė Nemirovičių ir Čižą pulti ir mėginti atsiimti prieš ketvirtį amžiaus prarastą Černigovą. Mieste 1531 m. buvo įrengti nauji įtvirtinimai – nauja medinė citadelė su penkiais aukštais bokštais, giliu grioviu ir požeminiu išėjimu link Striženio upės. Šie įtivrtinimai pakeitė dar 1380 m. Vytauto pastangomis pertvarkytą senovinę Kijevo Rusios laikų medinę tvirtovę (detinecą). Tvirtovė buvo ginkluota 27 patrankomis, jos įgula sudarė apie 1000 karių.

Černigovo įgulai vadovavo kunigaikštis Fiodoras Semionovičius Mezeckis. Pilies įgula buvo gerai pasiruošusi ir jai pavyko atremti pirmą ataką, neleisti Lietuvos pajėgoms priartėti prie miesto sienų. Nepavykus pirmam puolimui Lietuvos pajėgos apsupo miestą ir pradėjo artilerijos apšaudymą.

Gynėjams naktį pavyko surengti netikėtą išpuolį. Lietuvos kariai, pavargę nuo žygių ir dienos kovų, tuo metu kietai miegojo. Netikėtai užkluptiems jiems nepavyko suorganizuoti gynybos. Naktiniame mūšyje Lietuvos pajėgos buvo sumuštos ir priverstos atsitraukti, palikusios maskvėnams visą artileriją ir atsargas. Nemirovičiui ir Čižui teko grįžti į Kijivą „su neviltimi ir gėda“.

## Padariniai

1534 m. kampanija Lietuvai baigėsi nesėkme. Nemirovičiaus pralaimėjimas, taip pat Višniovieckių nesėkmė prie Smolensko, neleido Lietuvai pasinaudoti palankia padėtimi, kai pagrindinės Maskvos pajėgos visą vasarą praleido ties Serpuchovu, laukdamos Krymo chano kariuomenės puolimo.

Prasidėjus šalčiams ir išnykus puolimo iš Krymo grėsmei, maskvėnų kariuomenė smogė atsakomąjį smūgį gilyn į Lietuvą, nusiaubdama dideles teritorijas, įskaitant Polocko, Vitebsko, Barysavo, Minsko ir Maladečinos apylinkes, prie Vilniaus priartėjusi 15 varstų atstumu.

## Išnašos

## Literatūra

* *Маркевич Н. А.* История Малой России − в 5-и тт.. – М.: В типографии Августа Семена, при Императорской Медико-Хирургической Академии, 1842−1843.

* *Кром М. М.* Стародубская война. 1534–1537. Из истории русско-литовских отношений / М. М. Кром. – М.: Рубежи XXI, 2008. – 140 с. – (Забытые войны России). – 1000 экз. – .
* Волков В. А. Войны и войска Московского государства. – М.: Эксмо, 2004.