open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kiaulianosis vėžlys

**Kiaulianosis vėžlys** (*Carettochelys insculpta*) – minkštašarvių vėžlių rūšis, natūraliai gyvenanti gėlo vandens upeliuose, negiliuose ežeruose ir upėse Šiaurinėje Teritorijoje Australijoje ir pietinėje Naujosios Gvinėjos dalyje. Tai yra vienintelė rūšis ***Carettochelys*** gentyje ir ***Carettochelyidae*** šeimoje.

## Porūšiai
Yra du vėžlių porūšiai:
**Carettochelys insculpta insculpta* (*Ramsay*, 1887)
**Carettochelys insculpta canni* (*Wells*, 2002)

## Apžvalga
Kiaulianosiai vėžliai yra nepanašūs į kitus gėlavandenius vėžlius pasaulyje. Viršutinė šarvo dalis (karapaksas) paprastai yra pilka, odinės tekstūros, apatinė šarvo dalis (plastronas) yra kremo spalvos. Kojos yra panašios į jūrinių vėžlių plaukmenis. Nosis panašus į kiaulės, šnervės išsidėsčiusios mėsingo snukio priekyje. Iš to kilo ir pavadinimas. Patinus galima atskirti nuo patelių pagal ilgesnę uodegą. Kiaulianosių vėžlių šarvas gali išaugti iki 70 cm, o vėžliai gali sverti virš 20 kg.

## Elgesys
Kiaulianosiai vėžliai yra beveik visiškai vandeniniai. Nedaug žinoma apie jų elgesį, nes buvo atlikta tik keletas tyrimų laukinėje gamtoje. Jų agresyvumas nelaisvėje priveda prie išvados, kad jie yra daug labiau prisirišę prie savo teritorijos negu dauguma kitų vėžlių rūšių.

### Mityba
Rūšys yra visaėdės. Valgo įvairius augalus ir gyvūnus, įskaitant vaisius, figų lapus, taip pat šoniplaukas, moliuskus ir vabzdžius.

### Veisimasis
Patelės nesubręsta iki 25 metų. Jos deda kiaušinius sausojo sezono vėlyvoje stadijoje smėlėtose pakrantėse.

## Nelaisvėje
Kiaulianosiai vėžliai tapo prieinami egzotiškų gyvūnų prekyboje. Egzistavo keletą veisimosi nelaisvėje atvejų. Nors jaunikliai yra maži ir lėtai augantys, tačiau dėl didelės kainos ir didelio potencialaus dydžio yra tinkami tik patyrusiems vandeninių vėžlių augintojams. Jie paprastai yra drovūs ir turi polinkį į stresą, kas gali sukelti problemų juos maitinant. Tačiau jie valgo komercinį vėžlių ėdalą, taip pat vaisius ir daržoves. Auginant mėgėjiškai, veisimasis retas reiškinys, nes suaugę vėžliai yra labai agresyvūs ir atakuoja vienas kitą visuose, išskyrus didelius aptvarus.
Beringo jūra

**Beringo jūra** (, ) – Ramiajam vandenynui priklausanti jūra, esanti į pietus nuo Beringo sąsiaurio. Nuo Ramiojo vandenyno pietuose skiria Aleutų salos. Skalauja JAV (Aliaska) ir Rusijos (Čiukčių pusiasalis, Kamčiatkos pusiasalis) krantus. Plotas – 2,315 mln. km². Vidutinis gylis – 1600 m, didžiausias – 5500 m. Krantai daugiausia aukšti, uolingi.

Svarbiausios įlankos – Anadyrio, Oliutorių (Azijos pakrantė), Nortono, Bristolio (Šiaurės Amerikos pakrantė). Didžiausios salos – Komandorų, Karagos, Šv. Lauryno, Nunivako, Pribylovo, Diomedų. Įteka Anadyris, Oziornaja, Apuka, Chatyrka, Erguvemas (Azija), Jukonas, Kuskokvimas (Š. Amerika).

Vandens temperatūra vasarą siekia 5–6 °C šiaurėje, 9–10 °C pietuose. Druskingumas – 33–34,7 ‰. Žiemą pasidengia ledu. Potvyniai vyksta kas pusė paros, jų aukštis siekia iki 8,3 m (Bristolio įlanka).

Verčiamasi pramonine žvejyba (lašišinės, plekšnės, rudagalvės menkės, silkės, sairos), gaudomi šiauriniai jūrų lokiai, ruoniai, Kamčiatkos krabai. Pakrantėse – „paukščių turgūs“. Pagrindiniai uostai – Anadyris, Providenija (Rusija), Nomas (JAV).

Jūra pavadinta keliautojo Vitaus Beringo garbei.

## Šaltiniai
2005–2006 m. UEFA taurė

**UEFA taurė 2005-2006 m.** – 35-asis UEFA taurės turnyras (48-asis įskaitant ir Mugių taurę). Prasidėjo 2005 m. vasarą. Taurę laimėjo  klubas, 2006 m. gegužės 10 d. finale nugalėjęs  klubą.

## Pirmasis atrankos etapas (1/256 finalo)

## Antrasis atrankos etapas (1/128 finalo)

## 1/64 finalo

## Grupių turnyras (1/32 finalo)
**[[UEFA taurė 2005-2006 m.|2005-2006 m. UEFA taurės]] grupių turnyre** dalyvavo 40 komandų, suskirstytų į 8 grupes. Klubai grupėse žaidė po vienerias rungtynes tarpusavyje – dvejas namų aikštėje, dvejas svečiuose. Į tolesnį etapą pateko pirmąsias tris vietas užėmusios komandos. Etapas gali būti prilygintas 1/32 finalo.

### A grupė

Galutinė lentelė:
# ***' – 9 tšk.
# ***' – 9 tšk.
# ***' – 4 tšk.
#  – 3 tšk.
#  – 3 tšk.

=== B grupė ===


Galutinė lentelė:
# ***' – 8 tšk.
# ***' – 8 tšk.
# ***' – 7 tšk.
#  – 4 tšk.
#  – 0 tšk.

### C grupė

Galutinė lentelė:
# ***' – 8 tšk.
# ***' – 7 tšk.
# ***' – 6 tšk.
#  – 5 tšk.
#  – 0 tšk.

=== D grupė ===


Galutinė lentelė:
# ***' – 10 tšk.
# ***' – 10 tšk.
# ***' – 6 tšk.
#  – 3 tšk.
#  – 0 tšk.

### E grupė

Galutinė lentelė:
# ***' – 8 tšk.
# ***' – 7 tšk.
# ***' – 6 tšk.
#  – 4 tšk.
#  – 3 tšk.

=== F grupė ===


Galutinė lentelė:
# ***' – 9 tšk.
# ***' – 6 tšk.
# ***' – 5 tšk.
#  – 4 tšk.
#  – 4 tšk.

### G grupė

Galutinė lentelė:
# ***' – 9 tšk.
# ***' – 9 tšk.
# ***' – 9 tšk.
#  – 3 tšk.
#  – 0 tšk.

=== H grupė ===


Galutinė lentelė:
# ***' – 7 tšk.
# ***' – 7 tšk.
# ***' – 6 tšk.
#  – 5 tšk.
#  – 1 tšk.

## Šešioliktfinalis

## Aštuntfinalis

## Ketvirtfinalis

## Pusfinalis

## Finalas



## Nuorodos
* UEFA informacija
* RSSSF duomenys
* 
*
Žandarai (kavalerija)

**Žandarai** (kavaleristai) - viduramžiais tai buvo bajorai, tarnavę Prancūzijos karalių leibgvardijoje ar panašiuose kitų šalių daliniuose.
 1445 m. Prancūzijos karalius Karolis VII organizavo nuolatinę kariuomenę, kurią sudarė 15 *ordonansinių kuopų* (*compagnies d’ordonnance*). Kuopos taip vadintos, kadangi jos buvo įkurtos karaliaus įsakymu (*ordonnance*). Kiekvieną kuopą sudarė 100 sunkiai šarvuotų raitų bajorų, kurie vadinosi *žandarai*. Kiekvieną žandarą lydėjo 1 pažas (), 1 raitas ginklanešys, 3 raitieji lankininkai. Tokia žandaro vadovaujama grupė vadinosi *ietis* (*lance fournie*).

Prancūzijos pavyzdžiu pasekė kitos valstybės. Žodis *žandaras* ėmė keisti žodį *riteris*. Žandarais vadino visus sunkiuosius kavaleristus, nepriklausomai nuo to, ar jie bajorai, ar prasčiokai. Prancūzijos žandarai ilgai buvo laikomi geriausiais Vakarų Europos kavaleristais, jie įsijungdavo į kautynes lemiamu momentu. Liudviko XIV laikais nuo žandarų atskyrė juos lydėjusius lengvuosius raitelius. Žandarus suskirstė į kuopas, kuriose tarnavo tik bajorai ir kurios buvo rūmų gvardijos dalis. Kitose valstybėse žandarus, kai nuo jų atskyrė lengvuosius raitelius, ėmė vadinti
*[[kirasirai]]s*. Tik Prancūzijoje iki revoliucijos ir Prūsijoje iki 1806 m. kai kuriuos sunkiosios kavalerijos pulkus vadino *žandarais*.

## Pavadinimas
Žodis *gendarme* 'žandaras' kilo iš  'ginkluotas vyras', kurio daugiskaita yra *gens d'armes*. Šis pavadinimas vėliau sutrumpėjo iki *gendarmes*, o šio vienaskaita yra *gendarme*.


Image:French-gendarme.jpg|Prancūzijos žandarai
Eindhovenas

**Eindhovenas** – miestas pietų Nyderlanduose, Š. Brabanto provincijoje. Išsidėstęs prie *Dommel* upės, 109 km į pietryčius nuo Roterdamo. Garsėja Philips fabriku (technika ir elektronika), kuriame dirba didelė dalis miesto gyventojų, vystomos technologijos, vykdomi moksliniai tyrimai, yra daug laboratorijų.

Technologijos universitetas (įkurtas 1956 m.), „Van Abbe“ šiuolaikinio meno muziejus (1936 m.), mokslo ir technologijų muziejus „Evoluon“ (1966 m.), astronomijos observatorija (1938 m.), neogotikinė bažnyčia (1868 m.).

## Istorija

Miesto teises Eindhovenui suteikė Brabanto kunigaikštis Henrikas I 1232 metais. Apie 1900 m. tai buvo nedidelis miestukas, bet XX a. tapo svarbiu šalies pramonės centru. 1920 prie jo prijungtos gretimos gyvenvietės, todėl gyventojų skaičius padidėjo nuo 6 iki 45 tūkst. Miesto centras smarkiai nukentėjo per II pasaulinį karą.

## Sportas
### Futbolas

Mieste 2000 m. vyko XI Europos futbolo čempionatas. Žymiausi klubai:
* PSV Eindhoven
* FC Eindhoven
Žemyno keltų kalbos

**Žemyno keltų kalbos** – šiuo metu išnykusios galų ir keltiberų kalbos. Kitos, menkiau paliudytos keltų kalbos – lepontų, nornų ir galatų kalbos paprastai laikomos galų kalbos tarmėmis, arba tiesiog galų kalba. Visi žemyno keltų kalbų atstovai (išskyrus galatus) ilgainiui perėjo prie liaudies lotynų kalbos, tam pasitarnavo archajiškų keltų kalbų ir lotynų kalbos didelis gramatinis panašumas ir žodyno bendrybės. Bretonų kalba, nors ir esanti žemyne (Prancūzijoje), nėra laikoma žemyno keltų kalba, nes bretonų protėviai savo kalbą atsinešė iš Britanijos salos (Kornvalio grafystės), kai 5-ame amžiuje emigravo spaudžiami anglosaksų.

Tipologiškai žemyno keltų kalbos neturi išskirtinių panašumų, veikiau jos yra išskiriamos kaip priešprieša salų keltų kalboms, kurios, sakykime, turi priebalsių mutacijas. Tačiau paskutiniu metu mokslininkai prieina prie išvados, kad šis skirtumas yra menamas, mat tuo metu, kai dar gyvavo galų kalba, jokių priebalsių mutacijų britų kalbose tikriausiai nebuvo. Todėl skirstymo į žemyno ir salų keltų kalbas linkstama iš viso atsisakyti, išskiriant galų-britų, goidelų ir keltiberų pogrupius.

## Nuorodos
*
Kijaty

**Kijaty** (rus. *Кияты*) – ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Ežero plotas yra 64,7 km².

Kijaty yra nutolęs nuo Tengizo į šiaurę apie 30 km. Nuo srites sostinės Astanos – apie 160 km.

## Nuorodos
* Kijaty profilis
Kyzylkolis

**Kyzylkolis** () – ežeras Kazachstane. Ežero pavadinimas išvertus iš kazachų kalbos reiškia *raudonasis ežeras*.

Ežere apsistoja nemažai paukščių, tarp jų vandens paukščių.

## Nuorodos

* Kyzylkolio profilis
* Bird Life International
Sasykolis

**Sasykolis** () – ežeras rytinėje Kazachstano dalyje, Almatos ir Rytų Kazachstano sričių pasienyje. Jo plotis yra 600 km² (736 km² kai pakyla vandens lygis), vidurinis gylis 3,3 m, o didžiausias 4,7 m. Žvejyba. Nuo Alakolio ežeras nutolęs apie 30 km. Ežeras pakilęs virš jūros lygio apie 347 m.

## Nuorodos
* Sasykolio profilis
Grimzlė

**Grimzlė** – laivo įgrimzdimo vandenin gylis, matuojamas nuo pačios apatinės kilio (dugno) dalies iki ramaus vandens paviršiaus. Linija, kurią sudaro ramus vandens paviršius ant laivo korpuso vadinama *[[vaterlinija]]* ar *vandens linija*. Grimzlė paprastai nustatoma pagal žymes (grimzlės padalas) laivo galuose. Grimzlės skalė leidžia įvertinti kiek pakrautas laivas.

Grimzlė priklauso nuo laivo pakrovimo, vandens temperatūros ir vandens tankio (gėlame vandenyje laivas įgrimzta daugiau).

Pagal laivo nosies ir galo grimzlių skirtumą nustatomas laivo diferentas (laivo išilginės ašies horizontalumas).

Maksimali grimzlė yra laivo charakteristika, pagal kurią nusprendžiama, kokio gylio vandenyse laivas gali praplaukti, ar jis gali įplaukti į uostą ar priplaukti prie prieplaukos. Pvz., Klaipėdos uostas gali priimti laivus, kurių grimzlė ne didesnė už 13,5 m.


Image:Brosen plimsoll line1.jpg|Grimzlės padalos
Image:Draft_scale_at_the_ship_bow_(PIC00110).jpg|Grimzlės padalos
Akvinas

**Akvinas** () – miestas Italijos Lacijo regione, Frozinonės provincijoje, apie 12 km į šiaurės vakarus nuo Kasino, prie Romos–Neapolio geležinkelio. Apylinkėse trykšta sieringos ir geležingos versmės.

Yra romėnų amfiteatro, šventyklos, triumfo arkos (skirtos Markui Antonijui) griuvėsiai.

## Istorija
Romėnų laikais miestas () augo prie *[[Via Latina]]* kelio. VI a. sugriautas gotų karaliaus Totilos, vėliau atsikūrė derlingesnėje vietoje. XII a. tapo grafystės sostine. 1225 m. kaimyninėje Rokasekos gyvenvietėje gimė Tomas Akvinietis.

## Šaltiniai
Minsko vaivadija

**Minsko vaivadija** (, , ) – nuo 1566 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1795 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė – Minskas, plotas 55 500 km².

Vaivadijos herbas – baltas Vytis raudoname lauke, jis taip pat buvo ir geltonoje vaivadijos vėliavoje. 1776 m. įvedus vaivadijų pareigūnų uniformas, Minsko pareigūnai vilkėjo karmazino kantušus su granato spalvos apvadais ir granato spalvos žiponus.

## Istorija

Viduramžiais būsimosios vaivadijos žemėse gyveno krivičiai, XI a. dalis jų pateko į Polocko kunigaikštystę, dalis vietinių kunigaištukų pripažino Kijevo kunigaikščių valdžią. XIII a. pradžioje didžioji žemių dalis atsidūrė lietuvių kunigaikščio Ringaudo (m. 1219 m.) valdose, vėliau perėjo jo vaikaičiui Mindaugui. Po Mindaugo mirties žemėse įsigalėjo Haličo-Vladimiro kunigaikščiai, bet 1300 m. jas atsiėmė Vytenis.

1413 m. Jogaila, pertvarkydamas LDK administraciją, panaikino Minsko kunigaikštystę ir prijungė ją prie Vilniaus vaivadijos. 1566 m. Minsko vaivadija išskirta kaip atskiras administracinis vienetas.

## Administracinis suskirstymas

Iš pradžių vaivadija padalyta į dvi apskritis – Minsko ir Rečycos. Po Liublino unijos prijungta Mozyriaus apskritis, sudaryta iš Lietuvai likusios Kijevo vaivadijos dalies. Taigi, vaivadijai priklausė 3 apskritys:
* Minsko apskritis,
* Mozyriaus apskritis,
* Rečycos apskritis.

Pagrindiniai miestai – Minskas, Mozyrius, Rečyca, Gomelis, Babruiskas, Krevas, Kaidanava.

## Valdymas

Minsko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Minsko vaivada ir Minsko kaštelionas. Kiekvieno pavieto seimelis rinkdavo po du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.

Nuo 1599 m. Minske paeiliui su Naugarduku vykdavo pavasarinė Lietuvos Tribunolo sesija. Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1775 m. Tribunolo sesijos vykdavo Gardine.

Miesto seniūnus turėjo Minskas, Mozyrius ir Rečica. Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą buvo vykdomas Minske.

### Vaivada

Minsko vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, kuriems suteiktos Magdeburgo teisės, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Minsko vaivada turėjo trisdešimt penktą, paskutinę pagal rangą pasauliečių poziciją.

## Šaltiniai
Tašutkulis

**Tašutkulis** – ežeras Kazachstane, Džambulo srityje. Ežero plotas – apie 32 km, o jo vandenų tūris yra tik 0,62 km³.

## Nuorodos
* Tašutkulio profilis
Salų keltų kalbos

**Salų keltų kalbos** – vienintelės iki šiol išlikusios keltų kalbos. Žemyno keltų kalbos mus pasiekė tik kelių trumpų užrašų pavidalu. Salų keltų kalbos skirstomos į:

* goidelų kalbas
* britų kalbas

## Nuorodos
* 

## Šaltiniai
Teisnumas

**Teisnumas** () – galėjimas turėti subjektinių teisių ir teisinių pareigų (prievolių). Teisnumas ir veiksnumas kartu sudaro teisinį subjektiškumą, kurio pagrindu gali kilti teisiniai santykiai, sudaromi sandoriai. Pagal atitinkamas teisės šakas gali būti išskiriamas civilinis, darbinis, komercinis teisnumas ir kt.

## Atsiradimas ir išnykimas

Civilinis teisnumas pripažįstamas visiems fiziniams asmenims (LR CK 2.1 str.). Teisnumas atsiranda gimimo momentu ir išnyksta asmeniui mirus (CK 2.2 str.). Galėjimas turėti darbo teises ir pareigas (darbinis teisnumas) pripažįstamas lygus visiems Lietuvos Respublikos piliečiams. Užsienio piliečiai ir asmenys be pilietybės, nuolatiniai LR gyventojai, turi Lietuvos Respublikoje tokį patį darbinį teisnumą kaip ir Lietuvos piliečiai. Išimtis gali nustatyti įstatymai (LR DK 13 str.). Darbdavių darbinis teisnumas ir veiksnumas atsiranda nuo jų įsteigimo momento (LR DK 14 str. 1 d.).

## Romėnų teisė
Senovės Romoje teisnumas reiškė privilegiją, įgyjamą esant:
* laisvam ()
* šeimos galva ()
* turint pilietybę ().
Teisnus žmogus vadintas *[[persona]]*, jis galėjo būti civilinės teisės subjektu.

## Literatūra
* Ipolitas Nekrošius, Vytautas Nekrošius, S. Vėlyvis. Romėnų teisė. Justitia: Vilnius, 1999.
Ujaly

**Ujaly** arba **Koškarolas** (, ) – ežeras Kazachstane, tarp Sasykolio ir Alakolio ežerų. Ežeras yra dviejose – Almatos ir Rytų Kazachstano – srityse. Ežero plotas – apie 100 km².

## Nuorodos
* Ujaly profilis 
* Wikimapia
Kornvalis

**Kornvalis** (, ) – grafystė Jungtinėje Karalystėje, pietvakarių Anglijoje. Sostinė ir vienintelis didmiesčio statusą turintis – Truras.

Skirtingai nuo Velso ar Škotijos formali grafystės unija su Anglija niekada nebuvo įforminta, todėl juridiškai Kornvalis išlieka nepriklausoma grafystė net neįeinanti į Didžiosios Britanijos sudėtį. Faktiškai Kornvalis yra Anglijos dalis nuo XII amžiaus, kai paskutiniai nepriklausomi grafai buvo anglų sutriuškinti.

Senieji Kornvalio gyventojai kalbėjo kornų kalba, šiuo metu kalba yra gaivinama, bet 99,8 % šiuolaikinio Kornvalio gyventojų temoka angliškai.

Viduramžiais Kornvalis buvo svarbus alavo kalnakasybos centras, tačiau šiuo metu ši pramonės šaka bankrutavo. 2006 m. Kornvalio kasyklų kraštovaizdis įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Kornvalis – viena skurdžiausių (pagal atlyginimus ir BVP vienam gyventojui) Jungtinės Karalystės dalių.

Geografiškai Korvalio grafystė sudaro Kornvalio pusiasalį – Didžiosios Britanijos salos dalį, išsišovusią ~150 km tarp Lamanšo sąsiaurio ir Bristolio įlankos. Būdingi statūs, uolingi, įlankų išraižyti krantai. Vyrauja kalvotos lygumos ir iki 621 m iškylantys plokščiakalniai. Vakaruose pusiasalis užsibaigia Žemės Krašto kyšuliu, už kurio toliau išsibarsčiusios Silio salos. Būdingi kultūriniai kraštovaizdžiai, plačialapių miškai, viržynės.

## Šaltiniai
Teisinė emancipacija

**Teisinė emancipacija** (( - emancipacija, iš *emancipare* - išlaisvinti asmenį nuo teisinės priklausomybės) – nepilnamečio, sulaukusio 16 metų, pripažinimas visiškai veiksniu (teisiškai emancipuotu) teismo tvarka (LR CK 2.9 str.).

Nepilnametis gali būti pripažintas visiškai veiksniu esant visoms išvardytoms sąlygoms:
* nepilnametis yra sulaukęs 16 metų;
* tėvai, globos institucijos, rūpintojas ar pats nepilnametis paduoda pareiškimą dėl emancipacijos;
* egzistuoja pakankamas pagrindas leisti nepilnamečiui savarankiškai sudaryti visus sandorius;
* yra nepilnamečio sutikimas.

## Reikšmė
Teisinė emancipacija didesnę reikšmę įgyja esant vis labiau dinamiškiems visuomeniniams santykiams, greičiau bręstant vaikams, siekiant jiems patiems tiesiogiai be jokių tarpininkų, atstovų (tėvų, globėjų) dalyvauti teisiniuose santykiuose, kai gali būti įgyjamos teisės bei prisiimamos teisinės pareigos, kylant teisinei atsakomybei. Tai aktualu ypač užsiimant ūkine veiklą, turint verslą, jį kuriant, plėtojant, tampant savarankišku ūkio subjektu, verslininku, norint turėti savo sąskaitą kredito įstaigose ir laisvai disponuoti savo nuosavybe, turtu, sudaryti teisinius sandorius (pasirašyti ir vykdyti sutartis, nevaržomai disponuoti savo lėšomis ir kt.).
Vitebsko vaivadija

**Vitebsko vaivadija** (, , ) – nuo 1503 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1793 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Nuo 1772 m. egzistavo tik nominaliai. Sostinė – Vitebskas, plotas 24 600 km². Vaivadijos herbas – rudas Vytis baltame lauke.

## Istorija

Vitebskas iki XII a. priklausė Polocko kunigaikštystei, vėliau buvo savarankiška kunigaikštystė, o nuo XIII a. žemes pradėjo valdyti Lietuvos kunigaikščiai. 1325 m. Ldk Algirdas, vedęs Vitebsko kunigaikštytę Oną, galutinai prijungė Vitebsko žemes prie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir jos buvo valdomos Didžiojo kunigaikščio paskirtų vietininkų (taip suformuota Vitebsko seniūnija). 1503 m. LDK Aleksandras Jogailaitis įsteigė Vitebsko vaivadiją. Formuojant į ją be Vitebsko seniūnijos įjungta nemaža dalis Vilniaus vaivadijos žemių, taip pat Ezerščio ir Usviatų miesteliai bei Drucko kunigaikštystė. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad vaivadija įkurta vėliau – 1511 m. liepą arba 1514 m.

1667 m. Rusijai užėmus Smolenską, prie vaivadijos prijungta Oršos žemė. Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. Vitebsko vaivadijos teritorija, išskyrus Oršos žemę, atiteko Rusijai. Tačiau į Lietuvą pasitraukę vaivadijos pareigūnai toliau vykdė savo funkcijas, dirbdami Minske. Bajorų seimeliai buvo renkami iki 1795 m. Vaivadijos bajorų svarbiausia giminė buvo Sapiegos, kurie nuolat turėjo absoliučią daugumą visuose renkamuose ir skiriamuose postuose.

## Administracinis suskirstymas

Iš pradžių Vitebsko vaivadija dėl nedidelio gyventojų skaičiaus į apskritis padalyta nebuvo. Nuo 1566 m. padalyta į 2 apskritis:
* Oršos apskritis,
* Vitebsko apskritis.

Pagrindiniai miestai – Vitebskas ir Orša.

## Valdymas

Vitebsko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Vitebsko vaivada ir Vitebsko kaštelionas. Krašto seimelis, posėdžiaudavęs Vitebske, rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.

Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą vyko Vitebske.

### Vaivada

Pirmasis Vitebsko vaivada buvo Jonas Sapiega.

Vitebsko vaivadą skirdavo karalius, tačiau skirtingai nuo daugelio kitų vaivadijų, tik iš bajorų seimelio pasiūlytų kandidatų ir jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Vitebsko vaivada turėjo dvidešimt penktą pagal rangą pasauliečių poziciją.

## Šaltiniai
Mstislavlio vaivadija

**Mstislavlio vaivadija** (, , ) – nuo 1566 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1795 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Nuo 1772 m. egzistavo tik nominaliai. Sostinė Mstislavlis, plotas 22 600 km². Ribojosi su Smolensko vaivadija šiaurėje, Vitebsko vaivadija, Minsko vaivadija.

Vaivadijos herbas – baltas Vytis raudoname lauke, jis taip pat buvo ir šviesiai geltonoje vaivadijos vėliavoje. 1776 m. įvedus vaivadijų pareigūnų uniformas, Mstislavlio pareigūnai vilkėjo granato spalvos kantušus su sidabriniais apvadais ir šviesiai geltonos spalvos žiponus.

## Istorija

Mstislavlis, įkurtas 1136 m. priklausė Kijevo Rusiai, XIII a. susikūrė savarankiška Mstislavlio kunigaikštystė, užkariauta Algirdo, kurios daliniu kunigaikščiu 1377 m. tapo Gediminaitis Karigaila. 1390 m. žemes paveldėjo Lengvenis, kurio vadovaujami Smolenske, Oršoje ir Mstislavlyje dislokuoti lietuvių kariuomenės pulkai nulėmė Žalgirio mūšio baigtį. Vėliau valdė Lengvenio palikuonys Lengvenaičiai ir su jais susiję Mstislavskiai. Mstislavlio kunigaikštystė buvo likviduota 1514 m., Lietuvos karo su Maskva įkarštyje. Iš pradžių buvo sudaryta Mstislavlio seniūnija, o 1566 m. Ldk Žygimantas Augustas įsteigė Mstislavlio vaivadiją.

1654 m. Rusijos vaivada Trubeckojus nusiaubė Mstislavlio vaivadiją, vien mieste iš 15 000 gyventojų liko 700. Nuo tada Mstislavlio gyventojai pradėti vadinti nepaskerstaisiais.

Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. nuo vaivadijos atskyrė didžiąją dalį žemių, kurios tapo Rusijos imperijos Mogiliavo gubernija. Tačiau į Lietuvą pasitraukę vaivadijos pareigūnai toliau vykdė savo funkcijas, nors po Antrojo padalijimo – tik nominaliai. Bajorų seimeliai buvo renkami iki 1795 m.

## Administracinis suskirstymas

Mstislavlio vaivadija į pavietus (apskritis) padalyta nebuvo. Pagrindiniai miestai – Mstislavlis ir Mogiliavas.

## Valdymas

Mstislavlio vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Mstislavlio vaivada ir Mstislavlio kaštelionas. Krašto seimelis rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą.

Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą buvo vykdomas Mstislavlyje.

### Vaivada

Pirmasis Mstislavlio vaivada buvo Jurgis Astikas.

Mstislavlio vaivadą skirdavo karalius ir jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas. Vaivados jurisdikcijai priklausė ir miestų žydų bendruomenės.

Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Mstislavlio vaivada turėjo trisdešimt pirmą pagal rangą pasauliečių poziciją.

## Šaltiniai
Žandyšalkaras

**Žandyšalkaras** () – ežeras Kazachstane, Astanos srityje. Ežero plotas – apie 16 km². Telkšo 328 m virš jūros lygio.

## Nuorodos
* Žandyšalkaro profilis
Polocko vaivadija

**Polocko vaivadija** (, , ) – nuo 1504 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės, o 1569–1793 m. ir Abiejų Tautų Respublikos administracinis teritorinis vienetas. Sostinė – Polockas, prasidėjus ATR padalijimams – Lepelis, vėliau – Ušačai ir Čašnikai. Plotas 21 800 km². Rytuose ribojosi su Rusija, kuri XVIII a. pabaigoje vaivadiją prisijungė.

Vaivadijos herbas – rudas Vytis baltame lauke, tokia pat buvo ir raudonoje vaivadijos vėliavoje.

## Istorija

Vaivadija buvo sudaryta Polocko kunigaikštystės žemių pagrindu. XIV a. kunigaikštystę valdė Andrius Algirdaitis, po jo trumpai Skirgaila, o Vytautas kunigaikštystę likvidavo, ji tapo LDK seniūnija.

1563 m. Rusijos caras Ivanas IV buvo užėmęs Polocką, bet 1579 m. Steponas Batoras jį atsiėmė. 1655 m. caras Aleksejus Michailovičius Polocko žemes vėl okupavo, bet 1667 m. jos vėl grįžo Lietuvai. Pirmasis Abiejų Tautų Respublikos padalijimas 1772 m. vaivadiją pagal Dviną padalijo į dvi dalis. Šiaurinė atiteko Rusijai, pietinė iki Antrojo padalijimo liko Abiejų Tautų Respublikai.

## Administracinis suskirstymas

Polocko vaivadija dėl nedidelio gyventojų skaičiaus į pavietus padalyta nebuvo. Vėliau buvo suskirstyta į 3 seniūnijas:
* Dysnos seniūnija,
* Lepelio seniūnija,
* Nevelio seniūnija.

## Valdymas

Polocko vaivadiją Abiejų Tautų Respublikos senate atstovavo Polocko vaivada ir Polocko kaštelionas. Krašto seimelis, posėdžiaudavęs Polocke, rinkdavo du atstovus į Abiejų Tautų Respublikos Seimą ir du deputatus į Lietuvos Tribunolą. Nuo 1773 m. seimeliai rinkdavosi Ušačuose.

Visuotinis bajorų šaukimas į karo tarnybą vyko Polocke.

### Vaivada

Pirmasis Polocko vaivada buvo Stanislovas Hlebavičius.

Polocko vaivadą skirdavo karalius, jis pareigas paprastai eidavo iki gyvos galvos. Vaivada buvo aukščiausias valstybinės valdžios pareigūnas vaivadijoje, vaivadijos bajorų vadas ir vaivadijos bajorų pašauktinių kariuomenės vadas. Jo kompetencijai buvo priskirti administracijos, karo ir teismo reikalai. Jis taip pat rūpinosi vaivadijos miestų, apsauga ir tvarka, prižiūrėjo jų matus, saikus ir kainas.

Vaivada buvo LDK Ponų tarybos narys, o nuo 1569 m. Abiejų Tautų Respublikos senato nuolatinis narys. Senate Polocko vaivada turėjo dvidešimt pirmą pagal rangą pasauliečių poziciją.

## Šaltiniai
Oka

**Oka** () – upė europinėje Rusijos dalyje; didžiausias dešinysis Volgos intakas. Upės ilgis 1500 km, baseino plotas – 245 tūkst. km².

Prasideda Vidurio Rusijos aukštumos centrinėje dalyje, aukštupyje teka į šiaurę, toliau Rytų Europos lyguma teka daugiausia į šiaurės vakarus. Prateka šias Rusijos sritis: Oriolo, Tulos, Kalugos, Maskvos, Riazanės, Vladimiro, Žemutinio Naugardo.

Didžiausi Okos intakai: Osiotras, Para, Bezputa, Pronia, Tioša, Mokša, Upa (dešinieji), Cna, Protva, Ugra, Žizdra, Maskva, Kliazma, Pra, Gusia, Nara, Lopasnia (kairieji).

Okos poplūdis aukštupyje tęsiasi balandžio-gegužės mėnesiais, žemupyje – iki birželio pradžios. Taip pat būdingi vasaros liūčių sukelti poplūdžiai. Upė būna užšalusi aukštupyje nuo lapkričio ar sausio pradžios iki kovo pabaigos arba balandžio, žemupyje – nuo spalio pabaigos ar gruodžio iki gegužės pradžios. Oka laivuojama nuo Čekalino, reguliari laivyba – nuo Serpuchovo.

Pavadinimo kilmė neaiški, nors egzistuoja daug hipotezių, kurių dvi autoretetingiausios: baltiškoji (senovės lietuvių kalba *aka* 'šaltinis') ir finiškoji (*joki* 'upė'), pagal tai kad iki rusų atėjimo Okos aukštupį gyveno baltų gentys, o vidurupy ir žemupy – finų.

Upė prateka šiuos didesnius miestus: Oriolą, Kalugą, Aleksiną, Serpuchovą, Stupiną, Kolomną, Riazanę, Kasimovą, Muromą, Pavlovą, Dzeržinską, Žemutinį Naugardą.

## Šaltiniai
Uodegikaulis

**Uodegikaulis** () – beuodegių primatų stuburo dalis, sudaryta iš suaugusių stuburgalio slankstelių (*vertebra coccygea*). Paprastai uodegikaulį sudaro 4–5 slanksteliai. Pirmasis uodegikaulio slankstelis iš kitų išsiskiria savo ragais (*cornua coccygea*).

Uodegikaulis, dar vadinamas stuburgaliu, pirmuoju savo slanksteliu jungiasi su kryžkauliu. Gyvūnams uodegikaulio vietoje auga uodega, o pagrindinė uodegikaulio funkcija žmogaus organizme – sumažinti stuburui tenkantį smūgį žmogui sėdantis.
Banknotas

**Banknotas** () – piniginis ženklas, gaminamas iš popieriaus, tankaus audinio ar plastiko, paprastai stačiakampės formos. Banknotus išleidžia bankai ir jie atstoja monetas, kaip cirkuliacijos bei mokėjimo priemones.

Lietuvoje nebecirkuliuojantys litų banknotai:

Image:10 litai (2001).jpg|10 litų
Image:20 litai (2001).jpg|20 litų
Image:50 litai (2003).jpg|50 litų
Image:100 litai (2000).jpg|100 litų
Image:200LTL.jpg|200 litų
Image:500 litai (2000).jpg|500 litų


## Nuorodos
* Eurų banknotų apsaugos priemonės
Tauragės konvencija

**Tauragės konvencija** – netoli Tauragės, Požerūnų malūne, 1812 m. gruodžio 30 d. pasirašyta tarptautinė konvencija tarp Prūsijos ir Rusijos armijas atstovavusių generolų, nutraukusi Prūsijos karo veiksmus prieš Rusiją. 

Pagal prancūzų – prūsų sutartį Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III turėjo sudaryti tris armijas, kurios saugotų 1812 m. prancūzų užgrobtus Rusijos kraštus. Vienai iš tų armijų vadovavo generolas leitenantas Hansas Davidas Liudvikas fon Jorkas (*H. D. Liudvig von York*). Jam buvo pavesta saugoti Žemaitiją.

1812 m. gruodžio 29 d. Jorkas davė įsakymą savo kariuomenei susirinkti jo būstinėje Tauragėje. Jis kariuomenei pasakė, jog prancūzų kariuomenė sunaikinta ir jie – prūsai – turi galimybę atkurti savo nepriklausomybę, jei susijungs su rusų kariuomene. Kitą dieną Jorkas kartu su rusų generolu Ivanu Dibičiumi pasirašė konvenciją dėl neutraliteto. Prūsai, vadovaujami Jorko, turėjo laikytis neutraliteto Klaipėdos–Tilžės ruože. Kai Napoleonui buvo pranešta apie Tauragės konvenciją, jis pasakė: „Tai skaudžiausia, kas galėjo įvykti – ne tiek kariniu, kiek politiniu požiūriu.“

## Atminimo paminklas

Po šimto metų, 1912 m., netoli vietos kur stovėjo Požerūnų vandens malūnas, kitame krante slėnio viršuje buvo pastatytas paminklas. Jis buvo akmens kubas su 2 metrų briaunomis, iš tašyto pilko granito plokščių. Kubas pastatytas ant keturių žalvarinių rutulių, simbolizuojančių 1812 m. patrankos sviedinius. Pokaryje buvo susprogdintas: apie 1948 m. rudenį susprogdinta pietinė paminklo pusė. Vėliau vietos gyventojai paminklą sudaužė galutinai, 1975 m. liko tik betoninis pagrindas. 2009 m. pastatytas paminklinio kubo maketas. 2012 m. jis pakeistas nauju, atkurtu iš monolitinio luito, minint konvencijos metines. Šalia jo aikštelėje išdėstytos pirmojo kubo nuolaužos. 

Priešingame upės krante malūno vietoje 1976 m. buvo pastatytas „U“ formos betoninis konvencijos atminimo paminklas, tebestovintis iki šiol. Abu paminklus jungia 2014 m. atnaujintas takas ir Požerūnų pėsčiųjų tiltas per Ežeruoną.

Nuo 1993 m. Tauragės konvencijos pasirašymo vieta įrašyta į Kultūros vertybių registrą.


Tauroggen (Tauragė) Memorial - Information panels.jpg|Informacinis stendas
TauragėsKonvencijaiPaminklas.JPG|Paminklas („U“ formos) buvusio malūno vietoje
Požerūnai, senas Konvencijos paminklas.JPG|Išlikę paminklo įrašai
PaminklasTauragėsKonvencijai.JPG|Paminklo („kubo“) maketas, pastatytas 2009 m.
Tauragės konvencijos paminklas, Požerūnai.JPG|Atnaujintas paminklas, 2020 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos

*Konvencijai skirtas tinklalapis  (lietuvių, rusų, vokiečių, anglų, prancūzų k.)
Požerūnų malūnas

**Požerūnų malūnas** – 1846 m. Tauragės dvaro inventoriuje, kai jį perėmė Vasilčikovas, pažymėtas Požerūnų (Staiginės) vandens malūnas. Šis malūnas priklausė Požerūnų raktui, buvo mūrinis, dengtas gontais, tačiau stogas jau buvo supuvęs. Malūne buvo dvejos girnos ir vėjykla su visomis reikalingomis mašinomis, tačiau jos buvo susidėvėjusios, apgriuvusi ir Ežeruonos upelio užtvanka.

Malūno pastatas buvęs apie 33×15 m, jame buvo 3 patalpos, į kurias vedė geležimi kaustytos durys, buvo 6 langai ir dvi krosnys. Malūnas stovėjo ant Ežeruonos upelio dešiniojo kranto, paskutiniu metu priklausė Strolkiui.

1812 m. gruodžio 30 d. šiame malūne buvo pasirašyta Tauragės konvencija. 

Dabar ryškesnių malūno pėdsakų nėra, malūnas visiškai sunyko XIX a. viduryje. Jo mūrinės sienos panaudotos tiesiant Tilžės – Rygos plentą ir gyventojų statyboms. Jo vietoje 1976 m. pastatytas „U“ formos konvencijos atminimo paminklas. Šalia nutiestas Požerūnų pėsčiųjų tiltas.

## Išnašos
Drūtupis

**Drūtupis** – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 16,7 km nuo jos žiočių. Išteka iš Sakalinės miško 6 kvartalo, teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi. Beveik visas kanalizuotas.

Upėvardis kilo nuo žodžio *drūtas* („storas, smarkus, tvirtas“).

## Šaltiniai
Inkstilas

**Inkstilas** (Narasa) – dešinysis Ančios intakas, įteka į ją 20 km nuo jos žiočių į vakarus nuo Skaudvilės. Teka pietų kryptimi. Trepų kaime 5 užtvankos. Bendras tvenkinių plotas 7,8 ha.

Upėvardis galimai kilęs iš organo pavadinimo *[[inkstas]]*. Lytis Narasa kildinama nuo žodžio *nerti* („staigiai lįsti vandenin“) arba paukščio pavadinimo *naras*.

## Šaltiniai
Irtuonėlė

**Irtuonėlė** – dešinysis Irtuonos intakas, įteka į ją 11,8 km nuo jos žiočių. Teka pietų kryptimi, Ringių miške.

Upėvardis yra mažybinis vedinys nuo *Irtuona*, šis iš *irtis* (prapultis, bedugnė, sūkurys").

## Šaltiniai
Įkojis

**Įkojis** – kairysis Šešuvies intakas, įteka į ją 27,8 km nuo jos žiočių, prie Gaurės. Išteka iš Eičių miško, teka šiaurės kryptimi. Vidutinis nuolydis 0,61 m/km. Gaurės pietryčiuose užtvenktas – tvenkinio plotas 15,1 ha.

Intakas (kairysis) – Skardupis (2,81 km).

Upėvardis nelabai aiškus, galbūt susijęs su kokia fiziografine sąvoka iš žodžio *koja* (plg., *įgerklis* „siaura vieta, pusiasalis“).

## Šaltiniai
Hansas Jorkas

**Jansas Jorkas** (1759–1830 m.) – prūsų generolas, 1812 m. pasirašęs Tauragės konvenciją.

## Biografija

Gimė Potsdame, gvardijos karininko šeimoje. Po 1807 m. pasirašytos Tilžės taikos Prūsija buvo nukariauta Napoleono, kurio valioje atsidūrė ir H. Jorko vadovaujamas korpusas. Nenorėdamas tarnauti Napoleonui, siekdamas išsaugoti savo korpusą ir jo šlovę, jis 1812 m. pasirašė Tauragės konvenciją su rusų generolu I. Dibičiumi dėl savo karių neutralumo Rusijos–Prancūzijos kare. 1821 m. už kovinius nuopelnus suteiktas feldmaršalo aukščiausias karinis laipsnis. Mirė savo sodyboje.
Karolis Radvila

**Karolis Radvila** (, 1839 m. Berlyne – 1907 m.) – lenkų didikas, Vokietijos valstybės veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Boguslavas Frederikas Radvila, motina Leontina Clary et Aldringen. Broliai Ferdinandas Frydrichas Radvila, Edmundas Radvila.
### Šeima
Žmona Teresė iš Liubomirskių giminės.

Sūnus Vladislovas (1881-1963 m.) buvo vedęs Janiną Petronėlę Langenfeld, bet po poros metų išsiskyrė. Su antraja žmona Lois Evans Olson vaikų taip pat nebuvo, todėl išsiskyrė. Neturėjo vaikų ir su trečiaja žmona Flora Krumpenic, bet 1944 m. įsivaikino Motiejaus Juozapo dukters Daratos Radvilaitės vaikus Prancišką ir Antaną fon Oppersdorf.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos  lenkų kalba
TIFF

**TIFF** (, taip pat , sutrumpintai **TIFF** arba **TIF**) – rastrinių vaizdų failų formatas, plačiai naudojamas grafinio dizaino, leidybos ir fotografijos srityse. Skirtingai nei JPG, šis formatas orientuotas į aukštos kokybės vaizdų saugojimą be informacijos praradimo.

Failus *TIFF* formatu galima įrašyti suglaudintus arba visiškai nesuglaudintus. Abiem atvejais glaudinimas gali būti be nuostolių, todėl visa pradinio vaizdo taškų spalvinė informacija išsaugoma 100 procentų. Dėl šios savybės formatas dažnai naudojamas profesionaliam vaizdų archyvavimui, skenavimui ir spaudos darbams.

TIFF palaikomas daugelyje programų ir įrenginių, įskaitant vaizdų skaitytuvus, fakso sistemas, teksto rengykles, optinio ženklų atpažinimo (OCR), vaizdų redagavimo bei stalininės leidybos programas. Formatą palaiko įvairios operacinės sistemos, įskaitant Windows ir Macintosh, todėl jis tinkamas darbui skirtingose platformose.

TIFF formatą sukūrė inžinierius Stephen Carlsen iš bendrovės Aldus Corporation darbalaukės leidybos poreikiams. Naujausia pagrindinė specifikacijos versija 6.0 buvo paskelbta 1992 m., o vėliau, bendrovei „Adobe“ įsigijus „Aldus“, formatas buvo prižiūrimas Adobe Systems. Remiantis šia versija, buvo sukurti keli specializuoti formato variantai. TIFF yra sudėtingas formatas, apibrėžiantis daugybę vadinamųjų „žymių“ (), iš kurių kiekviename faile paprastai naudojama tik nedidelė dalis. Dėl to skirtingos programos palaikė nevienodus formato poaibius, o tai lėmė paplitusį posakį, kad TIFF reiškia „“. Ši problema buvo sprendžiama atskiriant privalomąją „Baseline TIFF“ dalį, kurią turi palaikyti visos realizacijos, ir pasirenkamus TIFF plėtinius (), skirtus papildomoms funkcijoms.

## Šaltiniai
Ferdinandas Frydrichas Radvila

**Ferdinandas Frydrichas Radvila** (, 1834 m. spalio 19 d. Berlyne – 1926 m. vasario 28 d. Romoje) – Lenkijos didikas, Vokietijos bei Lenkijos valstybės ir politinis veikėjas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Olykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Boguslavas Frederikas Radvila, motina Leontina Clary et Aldringen. Broliai Karolis Radvila, Edmundas Radvila.
### Šeima
Žmona Pelagija Sapiegaitė (1844–1929 m.), kunigaikščio Leono Liudviko Sapiegos (1802−1878) ir Joanos Tiškevičiūtės (1813−1873) duktė. 

Sūnus **[[Mykolas Radvila Rudasis]]** (1870–1955 m.) – IV Pšigodzicės valdytojas, Vokietijos armijos papulkininkis, Rusijos diplomatas ir britų armijos majoras, prieš tėvų valią buvo vedęs pravoslavę Mariją de Bernordaki, bet išsiskyrė. Jų sūnus lakūnas Frydrichas (1899–1920 m.) nevedęs žuvo aviakatastrofoje. Jų duktė Leontina (g.1904 m.), išauklėta senelių Radvilų, ištekėjo už Zigmanto Skurževskio. Neilgai gyveno su antraja žmona Marija Henrieta Martinez de Medinilla de Santa Suzanna. Trečioji žmona – Harriet Steward Mc Nab.

Sūnus **Zigmantas Radvila** (1871–1873 m.) mirė mažas. Duktė **Malgožata** (1879–1962 m.) ištekėjo už Pranciškaus Salezijaus Potockio ir parašė prisiminimus apie Radvilų giminės atstovus ir jų veiklą.

Giminę pratęsė sūnūs Karolis Ferdinandas Radvila ir Jonušas Pranciškus Radvila.

### Dvarai
XII Olykos valdytojas ir III Pšigodzicės valdytojas. Jam taip pat su žmonos kraičiu atiteko Chyčės ir Pavenžuvo dvarai Mažojoje Lenkijoje. Gyveno Antonine (Didžiosios Lenkijos vaivadija). Ostruvo Vielkopolskio konkatedros bažnyčios steigėjas ir patronas.

### Valstybinė veikla
1874–1919 m. savo apygardos atstovas Reichstage. Prūsijos Ponų rūmų narys. Prasidėjus *[[Kulturkampf]]ui* stojo ginti Lenkijos katalikų bažnyčią, bet dažniausiai tik žodžiais, o kaizeriui pabarus užimdavo jam palankią poziciją. Rėmė Vžešnios vaikų streiką.

1918 m. be rinkimų kooptuotas Lenkijos Steigiamojo seimo atstovu, vėliau buvo seimo maršalkos pavaduotojas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos  lenkų kalba
Akušas

**Akušas** (, ) – ežeras Rusijos Tiumenės srities ir Kazachstano Š. Kazachstano srities pasienyje. Tik nedidelė šiaurinė ežero pakrantė priklauso Kazachstanui. Ežere yra nedidelė sala, kuri priklauso Rusijos Federacijai. Ežeras yra pakilęs 119 m virš jūros lygio.

## Nuorodos
* Akušo žemėlapis
8 m.

**8 m.** buvo keliamieji metai, prasidedantys antradienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje

### Mirtys
* **[[Lapkričio 27]]** d. – Horacijus, vienas žymiausių lotynų kalba rašiusių poetų (g. 65 m. pr. m. e.).

## Nuorodos
10 m.

**10** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys penktadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje
### Įvykiai
* Nustojo gyvavusi indo-graikų karalystė.

## Nuorodos
9 m.

**9** m. buvo nekeliamieji metai, prasidedantys ketvirtadienį pagal Grigaliaus kalendorių.

## Pasaulyje
### Įvykiai
* Kinijoje baigėsi Vakarų Han laikotarpis, kuris prasidėjo 206 pr. m. e.;
* Kinijos imperatoriumi tampa uzurpatorius Wang Mang (Vakarų Han dinastijos pabaiga).

### Gimtadieniai
* **[[Lapkričio 17]]** d. – Imperatorius Cezaris Vespasianas Augustas, buvo Romos imperatorius nuo 69 iki 79 m. Jis buvo trumpos, bet įtakingos Flavijų dinastijos įkūrėjas (m. 79 m.).

## Nuorodos
Altaisoras

**Altaisoras** – druskingas ežeras Kazachstane, Aktiobės srityje. Nuo Aralo ežeras nutolęs apie 90 km. Altaisoras yra pakilęs 60 m virš jūros lygio. Seniau ežero vietoj buvo druskos lyguma.

## Nuorodos
* Altaisoro žemėlapis
Kamona

**Kamona** – upė Lietuvoje, Tauragės ir Šilutės rajonų bei Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Nemuno deltoje, Vilkos dešinysis intakas, įteka į Vilką 3 km nuo jos žiočių ties Šilgaliais.

Intakai: Sartė, Timsrupė, Eisra (kairieji), Dumburys (dešinysis).

Prasideda į šiaurės vakarus nuo Sartininkų, teka pietvakarių kryptimi. Vaga nuo ištakos iki Krauleidžių ir nuo Rukų iki žiočių reguliuota, plotis 5-10 m, gylis 1,0-2,7 m. Vidutinis nuolydis 1,75 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,16 m³/s. 8 km nuo žiočių, ties Pakamoniais, yra 9 ha tvenkinys.

Upėvardžio šaknis *kam-* siejama su žodžiu *kamas* („gumulas, gurvuolis, kemsas, kupstas“).

## Šaltiniai
Katinupis

**Katinupis** – kairysis Ežeruonos intakas. Prasideda Jatkančių kaimo apylinkėse. Teka pietų kryptimi, įteka į Ežeruoną 1,5 km nuo jos žiočių, 0,5 km į pietus nuo plento užtvenktas.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *katinas*.

## Šaltiniai
Kernušupis

**Kernušupis** – kairysis Jūros intakas. Įteka į ją 73,1 km nuo jos žiočių, Tamošaičių kaime. Išteka Šilalės rajone, teka pietų kryptimi. Netoli santakos su Jūra senosiose kapinėse auga saugomas Tamošaičių ąžuolas.

Upėvardžio pirminė lytis, matyt, **Kermuš-upis*, kuris kilęs iš *kermušė* („laukinis česnakas“).

## Šaltiniai
Bremena

**Bremena** – kairysis Akmenos intakas, į ją įteka 19,9 km nuo jos žiočių. Teka vakarų kryptimi Šilalės ir Tauragės rajonuose. Turi ichtiologinį draustinį – saugomi upėtakiai. Intakai: dešinysis – Grindupis, kairysis Gebenė. 2006 m. duomenimis, Bremena (ties Debliais) yra antra labiausiai užteršta upė Lietuvoje (VI kokybės klasė).

Upėvardis galimai labai archajiškas ir galėjęs reikšti „nešti daug vandens“ (plg.  „nešimas, išsaugojimas“,  „krovinys, našta“).

## Išnašos
Boguslavas Frederikas Radvila

**Boguslavas Frederikas Radvila** (, 1809 m. sausio 3 d. Karaliaučiuje – 1873 m. sausio 2 d. Berlyne) – didikas, Prūsijos valstybės ir karinis veikėjas, generolas.

## Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės antrosiosOlykos- Nesvyžiaus linijos, tėvas Antanas Henrikas Radvila, motina Frederika Darata Liudvika iš Hohencolernų giminės. Brolis Vilhelmas Povilas Radvila, sesuo Elzė Radvilaitė.
### Šeima
Žmona – kunigaikštytė Leontina Clary et Aldringen, vyresnioji brolio Boguslavo Radvilos žmonos Matildos sesuo.

Pirmagimė duktė Elžbieta (1830–1831 m.) ir Marija (1837–1843 m.) mirė vaikystėje. Jadvyga (1841–1894 m.) tapo vienuole. Felicija Radvilaitė (1849–1930 m.) ištekėjo už pusbrolio Karolio Clary et Aldringen.

Sūnus Valdislovas Radvila (1836–1920 m.) tapo jėzuitų vienuoliu, o Edmundas Radvila (1842–1895 m.) – benediktinu. Edmundui teko patirti Prūsijos valdžios represijas, kai jis 1873 m. mokykloje, kur dirbo katechetu, atsisakė lenkų vaikams tikybą dėstyti vokiečių kalba. Tačiau kardinolas Mečislovas Ledochovskis, apsaugodamas nuo ištrėmimo, pasiėmė į Romą, kur Edmundas tapo kardinolo dešiniaja ranka. Tačiau Vokietijos valdžia vis tiek jam priminė nusižengimą ir neaprobavo Edmundo Radvilos paskyrimo vyskupu.

Sūnus Boguslavas Radvila (1844–1907 m.) nebuvo vedęs. Kunigaikščio titulus ir dvarus paveldėjo Ferdinandas Frydrichas Radvila ir Karolis Radvila.

### Asmenybė

Vedė vyresniojo brolio žmonos seserį. Abi šeimos gyveno kartu tėvo rūmuose Berlyne, kartu augino vaikus, kurių turėjo po devynis, kartu sprendė visus šeimyninius reikalus, įskaitant ir turtą. Šeimoje buvo brolio įvesta griežta patriarchalinė tvarka, kalbama tik vokiškai. Nors apie lenkišką kilmę buvo užsimenama, tačiau nė karto nebuvo Lenkijoje, nesilankė net ten esančiuose savo dvaruose.

Boguslavas buvo labai religingas ir tokias pažiūras perdavė savo vaikams.

### Dvarai
Kol broliai buvo gyvi, šeimoje buvo sutarta, kad visas turtas valdomas ir pajamomis dalijamasi bendrai. Tačiau ūkininkauti nemokėjo. Olykos pilis per jų valdymo metus pavirto griuvėsiais be stogo ir langų. Ne gersnė buvo ir Nesvyžiaus pilies būklė, kurios dalis buvo neprižiūrima. Savo testamentuose abu broliai nurodė, kad turtas negali būti dalijamas, dėl to vaikams kilo daug sunkumų. Neturėdami kitos galimybės, jie tėvų rūmus atidavė valstybei, juose įsikūrė Reicho kanceliarija.

Boguslavas tapo XI Olykos valdytoju ir II Pšigodzicės valdytoju. Ostruve Vielkoposkyje globojo bažnyčią, pastatė Karališkąją vyrų gimnaziją, taip pat žemės teismo pastatą.

## Valstybės tarnyba
Prūsijos kariuomenėje tarnybą pradėjo jaunystėje, jam dar jaunam suteiktas generolo laipsnis, o tai garantavo geras pajamas. 1848 m. balsavo prieš Poznanės Didžiosios kunigaikštystės įtraukimą į Vokiečių sąjungą. Nuo 1854 m. Prūsijos Ponų rūmų narys. Simpatizavo centristinei katalikų partijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Trimitų herbo Radvilos  lenkų kalba
Kokšetau ežerai

**Kokšetau ežerai** (, ) – ežerų sistema šiaurės Kazachstane, Akmolos srityje, Kokšetau aukštumoje. Ežerai telkšo maždaug 200 m virš jūros lygio aukštyje.

Didžiausi ežerai: Borovojė, Ščučė, Zelenda, Eidabulis, Did. ir Maž. Čebačjų. Ežerų vandens lygis priklausomai nuo metų laiko kinta.

Sąsmaukoje tarp Borovojės ir Did. Čebačjės ežerų – Burabajaus kurortas. Dalis ežeryno patenka į Baurabajaus nacionalinį parką.

## Nuorodos
* Didžioji sovietinė enciklopedija
Papulkininkis

**Papulkininkis** – karinis laipsnis, analogiškas pulkininkui leitenantui ir žemesnis už pulkininką ir aukštesnis už majorą.

Priešdėlis *pa-* rodo, kad šis karininkas per vieną lygį žemesnis už pulkininką arba jo pavaduotojas. Šis karinio laipsnio pavadinimas būdingas slavų tautoms.

## Papulkininkio laipsnis Rusijoje
Rusijoje atsirado XV a. pab. – XVI a. pr. šaulių kariuomenės kaip pulko vado pavaduotojo pareigos. Šaulių kariuomenėje papulkininkiais paprastai būdavo prasčiokai, jie atlikdavo visas administracines funkcijas už pulkui vadovavusį *šaulių galvą*. XVII a. ir XVIII a. pradžioje laipsnis ir pareigos vadinosi **puspulkininkis** (*полуполковник*), kadangi papulkininkis be administracinių pareigų vadovaudavo antrajai pulko „pusei“ – užpakalinėms rikiuotės eilėms ir rezervui (tuo metu pulkai dar neturėjo batalioninės organizacijos).

Įvedus Rangų lentelę (iki jos panaikinimo 1917 m.) papulkininkio laipsnis priskirtas VII klasei. Iki 1856 m. gautas papulkininkio laipsnis suteikdavo teisę į paveldimą bajorystę. 1884 m. Rusijos armijoje buvo panaikintas majoro laipsnis, ir visi majorai (neskaitant atleistų ar susikompromitavusių) buvo automatiškai pakelti į papulkininkius.

TSRS užuomina į papulkininkio laipsnį pasirodė 1924 m. kaip pareigos „pulko vado padėjėjas“ (*помощник командира полка*), priklausiusios pareiginei kategorijai K8, kuri buvo panaikinta 1935 m. Papulkininkio laipsnis atgimė 1940 m. liepos 26 d. Tuo metu papulkininkio atskyrio ženklu tapo trys stačiakampiai (*шпалы*), kurie iki tol buvo pulkininko ženklai.

## Šiuolaikiniai papulkininkių antpečiai

Image:RAF ABTr F4LtCol 2010.png|Rusijos kariuomenės papulkininkis ()
File:IRA F4LtCol 1917 h.png|Rusijos imperijos papulkininkio antpečiai turėjo tris žvaigždutes, pulkininko - buvo be žvaigždučių.
File:Imperial Russian Army Col 1917 h.png|Rusijos imperijos pulkininko antpečiai buvo be žvaigždučių.
File:Russian police lieutenant colonel.png|Rusijos policijos (iki 2011 m. - milicijos) papulkininkis
Image:Rank insignia of Подполковник of the Bulgarian Army.png|Bulgarijos papulkininkis ()
File:Army-POL-OF-04.svg|Lenkijos papulkininkis ()
File:UA OF4-LtCol 2009.jpg|Ukrainos papulkininkis ()
File:Potpolkovnik-arm.png|Makedonijos papulkininkis