open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Verbų sekmadienis

**Verbų sekmadienis** – pavasario šventė, švenčiama paskutinį sekmadienį prieš Velykas. Katalikai Verbų sekmadienį švenčia Biblijoje aprašytą Kristaus įžengimą į Jeruzalę. Daugelyje Europos šalių ši šventė vadinama Palmių sekmadieniu. Katalikų bažnyčios liturgijoje palmių šventinimas įvestas V amžiuje.

Šis sekmadienis su bažnytine liturgija siejasi tik tiek, kad verbos yra šventinamos. Tai archaiška šventė, susijusi su papročiu garbinti medžius, kurie pirmieji pradeda rodyti gyvybės ženklus. Didelę simbolinę reikšmę turėjo žilvitis ir visuomet žaliuojantis kadagys. Europoje tikėta, kad šią dieną pašventintų anksčiausiai pavasarį sprogstančių augalų šakelės  žadina jomis paliestos žemės ir gyvulių vaisingumą, padeda žmogui išlaikyti sveikatą, gausina derlių, neleidžia į namus trenkti perkūnui, saugo pasėlius nuo ledų ir graužikų. Tokio tikėjimo esama ir lietuvių liaudies papročiuose.

Tradicija yra virtę verbų turgūs šventoriuose, bažnyčių prieigose. Visoje Lietuvoje manyta, kad Verbų sekmadienį bažnyčioje visi būtinai turi laikyti po kadagio šakelę ar kitokią „verbelę“. Tikėta, kad į namus parsinešta pašventinta verba saugojo tikinčiuosius nuo visokio blogio. Būta tradicijos Verbų dieną pašventintais kadagiais, žilvičiais gintis nuo galimų nelaimių. Ja būdavo pasmilkomi kambariai, apeinama apie laukus. Verbas žmonės laikydavo visus metus ir tik artėjant kitam Verbų sekmadieniui, pasak senolių, buvo galima jas sudeginti, jokiu būdu būdavo negalima verbos išmesti.

Ryškiausias Verbų sekmadienio paprotys – plakimas verba. Suvalkijoje, kur valstiečiai iš anksto nusipirkdavo kadagių iš po kaimus juos vežiojusių miško gyventojų ir laikydavo iki Verbinių po sniegu, vaikai jau išvakarėse išsitraukę kadagio šaką, stengėsi kuo anksčiausiai dar miegančius suaugusiuosius nuplakti – „nuverbyti“. Plakdami sakydavo: „ne aš plaku, verba plaka! Ar žadi margutį?“

## Galerija


Verbos Kaziuko mugeje.jpg|Vilniaus krašto verbos
1991 CPA 6359.jpg|180px|thumb|Verbų sekmadienis Lietuvoje. 1991 m. TSRS pašto ženklas, serija „Liaudies šventės“
Domingo de Ramos, Cofradía de la Entrada (Zaragoza).jpg|Verbų sekmadienio šventimas su palmių šakomis Saragosoje (Ispanijoje)
Procesión de Semana Santa en Melilla..jpg|Verbų sekmadienio procesija Ispanijoje


## Šaltiniai
Ūta (reikšmės)

**Ūta** vadinami kaimai:

* Lietuvoje:
** Alytaus rajone;
** Kaišiadorių rajone;
** Molėtų rajone;
** Panevėžio rajone;
** Naujoji Ūta Prienų rajone;
** Šilutės rajone;
** Šalčininkų rajone:
*** Butrimonių seniūnijoje,
*** Pabarės seniūnijoje,
*** Šalčininkų seniūnijoje;
** Varėnos rajone:
*** Kaniavos seniūnijoje,
*** Varėnos seniūnijoje;
* Lenkijoje ():
** Ūta (Pilypavo valsčius);
** Ūta (Suvalkų valsčius);
** Ūta (Augustavo apskritis);
* Baltarusijoje:
** Varanavo raj., Pereigonių apylinkėje.

## Nuorodos

* [Huta [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom III (Haag – Kępy) z 1882 r. (lenk.)].
Ūta (Alytus)

**Ūta** – kaimas Alytaus rajono savivaldybės rytuose, 2 km į pietvakarius nuo Pivašiūnų, prie kelio . Šiauriau kaimo auga Lačionių miškas.

## Istorija

XX a. tarpukariu kaimas buvo Alytaus apskrityje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Alfredas Kondratavičius

**Alfredas Kondratavičius** (g. 1944 m. vasario 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos šokėjas, baletmeisteris.

## Biografija
1966 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklą, 1971 m. – Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatoriją.

1958–1968 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva“ šokėjas, 1978–1983 m. ir nuo 1989 m. – baletmeisteris statytojas. 1971–1978 m. Kauno muzikinio teatro vyr. baletmeisteris, 1986–1989 m. baletmeisteris statytojas, 1983–1986 m. Buriatijos operos ir baleto teatro vyr. baletmeisteris. 1977 m. Lietuvos dainų šventės, 2005 m. Moksleivių dainų šventės Šokių dienos vyr. baletmeisteris, nuo 2005 m. Panevėžio muzikinio teatro vyr. baletmeisteris.

## Kūryba
Ansambliui „Lietuva“ pastatė šokių („Ožkadrylis“, „Strapčiukas“, „Railingas“, „Laumės“, „Šinkorka“, „Dalgis“, „Verpėjos“, „Linarūtės pabaigtuvės“), 1977 m. sukūrė programos „Dainuojame žmogui“ pirmąją dalį, 1991 m. – programos „Ein saulelė aplink dangų“ paveikslus „Adventas“ ir „Užgavėnės“, 2004 m. muzikinę misteriją „Perkūnas“. Sukūrė ir choreografinių kompozicijų miuziklams, operetėms, šokių dramos spektakliams Lietuvos ir Rusijos teatruose, programų liaudies dainų ir šokių ansambliams.

## Pastatyti baletai
* Atsisveikinimo simfonija, 1970 m., pagal F. J. Haidno muziką
* Bereikalingas atsargumas – P. L. Hertelis, 1971 m.
* Terra Archegon, 1972 m., 1980 m., pagal J. Juzeliūno siuitą „Aftikietiški eskizai“
* Akimirkos, 1972 m., pagal S. Prokofjevo muziką
* Skalės koncertas, 1973 m., pagal U. Riatso muziką
* Peras Giuntas, 1974 m., pagal E. H. Grygo muziką
 
## Šaltiniai
Bahr al Gazalis

: *Šis straipsnis – apie upę. Apie administracinį vienetą žiūrėkite [[Bahr al Gazalis (provincija)]]*

**Bahr al Gazalis** (, „gazelių upė“) – upė Pietų Sudane. Išteka iš kalnuotų Sudano sričių, į jį įteka daug intakų, iš kurių didžiausias Bahr al Džuras prasideda Čado-Kongo vandenskyroje. Dauguma intakų sausros metu išdžiūva. Žemupyje upė pelkėta, apaugusi žolėmis, srovė lėta. Lietingu metu pavirsta didžiuliu ežeru. Per No ežerą ir Sudo pelkynus įteka į Bahr al Džebelį.
Ona Kondratienė

**Ona Kondratienė-Zinkevičiūtė** (1931 m. rugsėjo 25 d. Juodausiuose, Pabaisko valsčius – 2020 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje)  – Lietuvos geologė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

## Biografija
Brolis Zigmas Zinkevičius, vyras Alfonsas Kondratas. Mokėsi Ukmergės Antano Smetonos, 1948–1950 m. Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1960 m. baigė Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto aspirantūrą, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota gamtos mokslų daktare. 1998 m. habilituota fizinių mokslų daktarė.

Nuo 1959 m. Geologijos ir geografijos instituto Kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriaus jaunesnioji mokslinė bendradarbė, nuo 1964 m. vyresnioji mokslo darbuotoja, nuo 1998 m. – vyriausioji mokslinė bendradarbė. Nuo 1990 m. Baltijos šalių stratigrafų asociacijos kvartero sekcijos pirmininkė. 1996 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narė.

## Mokslinė veikla
Nustatė kvartero ir neogeno tam tikrų laikotarpių augalijos raidos dėsningumus. Pateikė kriterijus nuosėdų chronostratigrafijai nustatyti, pjūviams koreliuoti, riboms tarp stratonų (stratigrafinių padalinių) nubrėžti. Detalizavo Lietuvos pleistoceno stratigrafinį suskirstymą, išskyrė kelis naujus regioninius stratonus. Pirmoji nustatė Holšteino jūros (Butėnų tarpledynmečio) nuosėdas Sembos pusiasalyje ir kitose Kaliningrado srities vietose. Patikslino Šventosios slėnio kvarcinio smėlio amžių Duoburėlio, Šiaušupio, Siesarties ir kt. atodangose. 1992 m. sudarė Baltijos regiono kvartero stratotipų katalogą, 2002 m. rengė Lietuvos stratigrafijos vadovą.

## Bibliografija
* Pietryčių Lietuvos kvarterinių nuogulų stratigrafija ir antropogeno paleogeografija, su kitais, 1965 m., rusų kalba
* Lietuvos apatinio pleistoceno nuogulų sandara, litologija ir stratigrafija, su kitais, 1971 m., rusų k.
* Rytų Europos Maskvos ledyno danga, su kitais, 1982 m., rusų k.
* Lietuvos geologija, su kitais, 1994 m.
* Lietuvos kvartero stratigrafija ir paleogeografija remiantis paleobotaninių tyrimų duomenimis, 1996 m., rusų k.
* Rytų Europos lygumos pleistoceno ežerai, su kitais, 1998 m., rusų k.

## Šaltiniai
Auksuotoji smulkiažvynė

**Auksuotoji smulkiažvynė** (*Phaeolepiota aurea*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, smulkiažvynių (*Phaeolepiota*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**
Pamiškės, pagiriai, krūmynai, pagrioviai, žolėtos paežerės, paupiai.
* **Augimo laikas**
Vasara antra pusė, ruduo.
* **Pagrindiniai požymiai**
Geltoni, aukso spalvos, stambūs vaisiakūniai, auga grupėmis.

Vaisiakūniai dideli, stambūs. Kepurėlė iki 35 cm skersmens ir didesnė, aksomiška, smulkiai grūdėta, žvynuota, aukso spalvos. Jauni lakšteliai pridengti odišku geltonu grūdėtu apvalkalu, vėliau - laisvi, gelsvai rudi, siauri. Kotas 8–15 (20)×2–6 cm, į pamatą storėjantis, su plėveliniu geltonu žiedu, virš kurio balsvas, gelsvas lygus, žemiau jo grūdėtas, žvynuotas, kepurėlės spalvos. Trama gelsva, stora, be ypatingo kvapo, nekarti. Sporos verpstiškos, didelės, 9–13×4,5–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** mėsingi, dideli vaisiakūniai žvynuoti, grūdėti, su ryškiu grūdėtu, geltonu žiedu.

Auga didelėmis grupėmis, kartais ratilais, durpingose žemėse. Valgoma. Dažna. Didelės kepurėlės ir kotai nevartojami.

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 208 psl.

## Nuorodos
* Auksuotosios smulkiažvynės nuotraukos
Antanas Kondrotas

**Antanas Kondrotas** (1889 m. gegužės 1 d. Šukioniai, Stačiūnų valsčius – 1978 m. spalio 10 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius agronomas, daktaras.

## Biografija
1916 m. baigė Maskvos žemės ūkio institutą. 1918–1921 m. dėstė Charkovo žemės ūkio ir miškininkystės institute. 1921–1924 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ministerijoje. Nuo 1924 m. dėstė žemės ūkio akademijoje (nuo 1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademija), 1928 m. joje įsteigė žemės ūkio mašinų kabinetą ir jam vadovavo. 1928–1950 m. ir 1957–1963 m. žemės ūkio mechanizacijos katedros vedėjas. 1938 m. daktaras, nuo 1939 m. profesorius.

Paskelbė mokslinių straipsnių apie žemės ūkio mašinas.

## Bibliografija
* Žemės ūkio mašinos ir įrankiai, su kitais, 1938 m.
* Gyvulininkystės fermų mechanizavimas, vadovėlis, su J. Kantminu, 1969 m.

## Šaltiniai
Alfonsas Kondratas

**Alfonsas Kondratas** (1932 m. gegužės 27 d. Mardasave, Marcinkonių valsčius – 2001 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Mokėsi Marcinkonyse, 1949 m. baigė Vilniaus 1-ąją berniukų gimnaziją. 1949–1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1954–1957 m. Maskvos Lomonosovo universiteto aspirantas.

1957–1960 m. Lietuvos geologijos valdybos vyr. hidrogeologas. 1959 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 1960–1963 m. LSSR MA Geologijos ir geografijos instituto Hidrogeologijos skyriaus vadovas. 1963–1968 m. Vilniaus universiteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedros vedėjas, nuo 1965 m. docentas. 1968–1989 m. Geologijos instituto Požeminio vandens apsaugos laboratorijos vadovas, 1989–1995 m. vyr. mokslo darbuotojas. Nuo 1994 m. pensininkas.

## Mokslinė veikla
Tyrė Lietuvos požeminius vandenis, jų apsaugą, urbanizuotų landšaftų požeminės hidrosferos užterštumą, žemės ūkio chemizacijos bei didelių gyvulininkystės kompleksų įtaką požeminio vandens taršai, medžiagų kitimo procesus dirvožemyje, aeracijos zonoje bei kitoje požeminėje hidrosferoje. Nagrinėjo vandens paplitimą, cheminę sudėtį, hidrocheminį zoniškumą, naftos paieškų hidrocheminius kriterijus Baltijos arteziniame baseine. Atliko požeminių vandenų rajonavimą. Sudarė kelis hidrogeologinius žemėlapius. Nuo 1979 m. Tarptautinės hidrogeologų asociacijos narys.

## Bibliografija
* SSRS hidrogeologija, 32 tomas, Lietuvos SSR, su kitais, 1969 m., rusų kalba
* *Минеральные воды Литвы* / Alfonsas Kondratas, Rimvydas Juozas Vaitiekūnas. – Vilnius: Mintis, 1990. – 247 p.: iliustr. – ISBN 5-417-00543-6
* Antropogeninis poveikis Lietuvos gėlo požeminio vandens kokybei (1960–1995 m.). – Vilnius: Geologijos institutas, 2001. – 193 p.: iliustr. – ISBN 9986-615-34-8

## Šaltiniai
Anatolijus Juozas Kondrotas

**Anatolijus Juozas Kondrotas** (g. 1937 m. gegužės 4 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas imunologas alergologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1955–1961 m. studijavo Kauno medicinos instituto Gydomajame fakultete. Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. KMU) dėstytojas, 1969–1973 m. Teorinės medicinos fakulteto prodekanas, 1969–1994 m. Normaliosios fiziologijos katedros docentas, 1993–2003 m. Patologinės fiziologijos katedros vedėjas, nuo 1994 m. profesorius. 1992 m. medicinos mokslų daktaras. Nuo 1997 m. Lietuvos patofiziologų mokslinės draugijos valdybos pirmininkas.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo kryptis – imunopatologija, alergijos patogenezės mechanizmai, naujų imunomoduliatorių tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija

* Fiziologija: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1978. – 534 p.: iliustr.
* *Формирование аллергической реактивности* (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1983. – 146 p.: iliustr.
* Patologinė fiziologija: vadovėlis (su kitais). – Vilnius: Mokslas, 1991. – 447 p.: iliustr. – ISBN 5-420-00330-9
* Vietinis imunitetas / A. Kondrotas, Juozas Pieškus. – Kaunas: Naujasis lankas, 1998. – 112 p.: iliustr. – ISBN 9986-896-12-6
* Burnos patologinė fiziologija: vadovėlis / A. Kondrotas, K. Jankauskienė, V. Meškelevičius, V. Jurkštienė, G. Šimonienė, V. Gailys, G. Juodžbalys. – Kaunas: Naujasis lankas, 2001. – 134 p.: iliustr. – ISBN 9955-03-054-2
* Patologinės fiziologijos praktikos darbai: mokomoji knyga / Anatolijus Juozas Kondrotas, Genovaitė Šimonienė, Konstancija Jankauskienė, Vilma Jurkštienė. – Kaunas: Kauno medicinos universiteto leidykla, 2004. – 2 d.
* Patologinės fiziologijos laboratoriniai darbai: mokomoji knyga / Konstancija Jankauskienė, Vilma Jurkštienė, Anatolijus Juozas Kondrotas, Genovaitė Šimonienė. – Kaunas: KMU leidykla, 2006. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9955-15-078-5
* Homeostazės reguliacijos ir jos sutrikimų biochemija: bendrasis vadovėlis (su kitais). – Kaunas: KMU leidykla, 2009. – 775 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-15-165-4


## Įvertinimas
* 1984 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

## Šaltiniai
Bajazitas I

**Bajazitas I** (, , pravardė *Yıldırım*,  „Žaibiškasis“, 1354/1357/1360 m. Edirnėje arba Bursoje – 1403 m. kovo 8/9 d. Akšehire, Turkija) buvo Osmanų imperijos sultonas nuo 1389 iki 1402 m.

## Biografija
Jis buvo Murado I, kuris buvo tiurkų kilmės, ir Gulcicek Hatun arba Gülçiçek Hatun, kuri buvo graikų kilmės, sūnus.

## Valdymas
Sostą užėmė po to, kai 1389 m. birželio 29 d. jo tėvą Muradą I Kosovo mūšio metu nužudė serbų didikas.

Po metų, gresiant vengrams iš šiaurės, serbai sutiko tapti jo vasalais ir Bajazitas I į žmonas paėmė Oliverą Despiną, Serbijos karaliaus Lazaro dukterį, taip tapdamas serbų sąjungininku ir sudarydamas sąlygas savo palikuonims reikšti dinastines pretenzijas į Serbijos sostą. Jis pripažino Stefaną Lazarevičių, Lazaro sūnų, naujuoju serbų valdovu ir suteikė jam ženklią autonomiją.

1394 m. Bajazitas persikėlė per Dunojų ir užpuolė Valakiją, kurią tuo metu valdė Mirča Senasis. Nors Osmanai buvo pranašesni kariuomenės dydžiu, tačiau Rovinės mūšyje 1394 m. spalio 10 dieną (1395 m. gegužės 17?), kovodami miškingoje ir pelkėtoje aplinkoje, pralaimėjo valakams ir nesugebėjo užkariauti šio krašto.

10 metų buvo apgulęs Konstantinopolį. 1396 m. rugsėjo 28 dieną ties Nikopoliu sumušė Vengrijos karalių Zigmantą. 1400 m. iš rytų jo valstybę užpuolus Timūrui kovojo su juo, tačiau buvo sumuštas Ankaros mūšyje ir pateko į Timūro nelaisvę, kurioje netrukus ir mirė.

## Šaltiniai
Saulius Tomas Kondrotas

**Saulius Tomas Kondrotas** (g. 1953 m. sausio 30 d. Kaune) – Lietuvos rašytojas, vertėjas.

## Biografija
1976 m. baigė psichologiją ir filosofiją Vilniaus universiteto Istorijos fakultete. Dirbo Vyriausiojoje enciklopedijų redakcijoje, Lietuvos dailės instituto dėstytoju. 1986 m. emigravo į Vakarus. Nuo 1989 m. Laisvosios Europos radijo bendradarbis Miunchene, 2001–2004 m. – lietuvių skyriaus direktorius Prahoje. Nuo 2004 m. gyvena JAV.

## Kūryba
Išleido novelių rinkinių. Romanas „Žalčio žvilgsnis“ pagrįstas baltų pasaulėjautos ir religiniais motyvais, jame vaizduojama logiškai nepaaiškinama žmogaus gyvenime jėga – aistra ir meilė, su kuria susiduria romano pagrindiniai herojai. Romane „Ir apsiniauks žvelgiantys pro langą“ naudojant Biblijos motyvus parodomos žmogaus troškimų ir gyvenimo, kuris yra tik sapnas, paralelės, kuriama magiškų, alternatyvių pasaulių vizija. Kūrybai būdingi modernistiniai ir postmodernistiniai pasaulio vaizdavimo principai. Kasdienybės pasauliui pavaizduoti pasitelkiama mito logika, archetipai, simboliai. Pabrėžiama vaizduojamo asmens psichikos, kompleksų patirtis, siekiama atskleisti giliausius elgesio, pasirinkimo, jausmų proveržių motyvus.

Romanas „Žalčio žvilgsnis“ išverstas į vokiečių, vengrų, latvių, danų, olandų, švedų, graikų, italų, ispanų, portugalų, rusų, katalonų, gruzinų, slovėnų, lenkų ir prancūzų kalbas, novelės – į latvių, estų, suomių, rusų, lenkų, anglų, prancūzų, italų, švedų, serbų kalbas.

Parašė scenarijus kino filmams „Turtuolis, vargšas…“ (1982 m., pagal I. Šou, rež. Arūnas Žebriūnas), „Žalčio žvilgsnis“ (1990 m., pagal savo to paties pavadinimo romaną, rež. Gytis Lukšas).

## Bibliografija
* Pasaulis be ribų, novelės, 1977 m.
* Įvairių laikų istorijos, novelės, 1982 m.
* Žalčio žvilgsnis, romanas, 1981 m. 1996 m., 1990 m. pastatytas kino filmas, rež. Gytis Lukšas
* Ir apsiniauks žvelgiantys pro langą, 2 t. 1985 m., 2003 m.
* Kentauro herbo giminė, novelės, 1989 m.
* Meilė pagal Juozapą, novelės, 2004 m.
* Altre voci, novelės, 2006 m. – Books & Company – ISBN 8879970895
* Kolekcionierius, 2020 m. (leidykla „Tyto alba“)

## Vertimai
* Liu Cixin „Trijų kūnų problema“ (leidykla „Kitos knygos“, 2020)
* Liu Cixin „Tamsus miškas“ (leidykla „Kitos knygos“, 2020)
* Edward Snowden „Įrašas visiems laikams“ (leidykla „Kitos knygos“, 2020)
* Liu Cixin „Mirties pabaiga“ (leidykla „Kitos knygos“, 2022)
* Sylvie Simmons „Tavo žmogus. Leonardo Coheno gyvenimas“ (leidykla „Kitos knygos“, 2022)
* Andy Weir „ Projektas „Sveika, Marija“ “ (leidykla „Kitos knygos“, 2022)
* Isaac Asimov „Aš, robotas“ (leidykla „Kitos knygos“, 2022)

## Įvertinimas
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2020 m. Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija

## Šaltiniai
Tadeušas Kondrusevičius

**Tadeušas Kondrusevičius** (, , g. 1946 m. sausio 3 d. Odelske, Gardino sritis) – lotynų apeigų katalikų arkivyskupas metropolitas, teologijos daktaras.

## Biografija
1962-1963 m. studijavo Gardino pedagoginio instituto Matematikos – fizikos fakultete, 1964-1970 m. Leningrado politechnikos instituto Energetinių mašinų gamybos fakultete. 1970-1976 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos inžinierius. Kartu su kitais sukūrė ypač tikslias ir greitas šlifavimo stakles Volgos automobilių gamyklai. 1976-1981 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje, įšventintas kunigu. 1988 m. teologijos daktaras. 1999 m. Tarptautinės Eurazijos mokslų akademijos tikrasis narys.

1981-1986 m. Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje, 1986-1987 m. Druskininkų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės parapijos, 1987-1988 m. Šventosios Dvasios parapijos Vilniuje vikaras. 1988 m. Angeliškosios Dievo Motinos ir Šv. Pranciškaus Ksavero parapijų Gardine klebonas. 1989 m. titulinis Hipono vyskupas ir Minsko vyskupijos apaštalinis administratorius. Gardine 1990 m. įkūrė kunigų seminariją, prisidėjo prie daugelio bažnyčių atkūrimo, leido, platino religinę literatūrą. Nuo 1991 m. arkivyskupas, Rusijos europinės dalies lotynų apeigų katalikų apaštalinis administratorius. Jo rūpesčiu čia atkurta apie 100 parapijų ir kitų bažnytinių institucijų, organizuotas „Caritas“, įkurta informacijos ir leidybos centrų, biblioteka, katalikų dienraštis „Svet Evangelija“, organizuota katalikų literatūros leidyba, Sankt Peterburge įkurta radijo stotis „Radio Marija“. 1991 m. Maskvoje įsteigė Šv. Tomo Akviniečio filosofijos, teologijos ir istorijos kolegiją, 1993 m. Aukštąją dvasinę katalikų seminariją „Marija-Apaštalų Karalienė“ (nuo 1995 m. Sankt Peterburge). Nuo 1998 m. Rusijos šiaurės europinės dalies apaštalinis administratorius, 2000 m. pašventino naująją Tilžės Kristaus prisikėlimo bažnyčią. 1999-2005 m. Rusijos Federacijos katalikų vyskupų konferencijos pirmininkas. 2002 m. popiežius Jonas Paulius II jį paskyrė Dievo Motinos arkivyskupijos Maskvoje arkivyskupu metropolitu. Paskelbė apie 70 teologinių straipsnių.

## Šaltiniai
Kontrabanda (reikšmės)

Žodis **kontrabanda** gali reikšti:

* kontrabanda – neteisėtas prekių pervežimas;
* Kontrabanda – Lietuvos roko grupė.
Valerijus Konovalovas

**Valerijus Konovalovas** (g. 1954 m. birželio 19 d. Uralskas, dab. Oralas, Kazachija) – Lietuvos dviračių sporto treneris.

## Biografija
Žmona dviratininkė Laima Zilporytė, sūnus Ignatas Konovalovas. 1975 m. baigė Uralsko pedagoginį institutą. 1976–1980 m. Lietuvos dviračių sporto treneris Vilniuje, nuo 1980 m. Panevėžyje, nuo 1989 m. merginų dviračių sporto klubo „Fortūna“ treneris ir pirmininkas. Lietuvos moterų dviračių rinktinės vyriausiasis treneris.

Išugdė daug žymių dviratininkių, iš jų pasaulio čempionatų ir olimpinių žaidynių čempionės ir prizininkės: Rasa Leleivytė, Edita Pučinskaitė, Jolanta Polikevičiūtė, Rasa Polikevičiūtė, Modesta Vžesniauskaitė, Liuda Triabaitė, Laima Zilporytė, Aiga Zagorska, Diana Žiliūtė.

## Įvertinimas
* 1995 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

## Šaltiniai
Česlovas Kontrimas

**Česlovas Kontrimas** (1902 m. gegužės 27 d. Dapšiai, Židikų valsčius – 1989 m. gegužės 27 d. Vilnius, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos tapytojas akvarelininkas, grafikas.

## Biografija
Mokėsi Liepojos gimnazijoje. Po Pirmojo pasaulinio karo grįžo į Dapšius ir vaikus mokė rašto bei piešimo. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose su bermontininkais. 1921 m. mokėsi Telšių gimnazijoje, artimai bendravo su filosofu ir rašytoju Vydūnu, parengė jo dramos spektaklio scenovaizdį. 1922–1929 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Adomas Galdikas, Kajetonas Sklėrius.

1923–1945 m. mokytojavo Kauno, Pasvalio, Mažeikių, Telšių mokyklose, 1946–1977 m. Kauno meno mokykloje. 1946 m. Kauno „Dailės“ kombinato direktoriaus pavaduotojas. Dalyvavo Nepriklausomųjų dailininkų draugijos veikloje.

Mokiniai: Vytautas Kazimieras Jonynas, Augustinas Savickas, Jonas Švažas, Bronė Jokūbonienė ir kiti.

## Kūryba
Sukūrė apie 2000 akvarelių, daugiausia peizažų („Miško vienkiemis“, „Gotika prie Nemuno“, abu 1968 m.), natiurmortų, teminių kompozicijų, portretų, apie 400 ekslibrisų. Kūriniams būdinga dekoratyvumas, lyrinė nuotaika, poetinė gamtos motyvų traktuotė. Nuo 1930 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Kaune 1939 m., 1972 m., 1977 m., 1982 m., Vilniuje – 1962 m., Šiauliuose – 1982 m. Apipavidalino Telšių Žemaitės dramos teatro spektaklių.

## Bibliografija
* Akvarelės. Vilnius, 1972 m.
* Lietuvos geležiniai kryžiai, parengė Antanas Stravinskas, Vilnius, Mintis, 1991 m.

## Įvertinimas
* 1928 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

## Šaltiniai
Kazimieras Kontrimas

**Kazimieras Kontrimas** (, 1777 m. Bahdanavas, dab. Valažino rajonas, Abiejų Tautų Respublika – 1836 m. birželio 11 d. Šiluva, Rusijos imperija) – Vilniaus universiteto bibliotekininkas, publicistas, švietėjas.

## Biografija

Kazimieras Kontrimas mokėsi Vilniaus gimnazijoje. Jis dalyvavo 1794 m. sukilime, tačiau išvengė represijų.

Kazimieras Kontrimas studijavo Vilniaus universitete. Baigęs universitetą, 1803–1808 m. ir 1814–1824 m. ėjo Vilniaus universiteto bibliotekininko padėjėjo pareigas, tačiau buvo faktinis bibliotekos vadovas.

1804–1814 m. Kontrimas dirbo universiteto sekretoriumi, buvo istoriografas. 1822 m. parengė projektus, kurie liko neįgyvendinti - Vilniaus universitete įsteigti lietuvių kalbos katedrą, Rytų kalbų institutą. Memorialą dėl lietuvių kalbos katedros įsteigimo Kontrimas įteikė Adomui Čartoriskiui 1822 m. Kontrimas pasiūlė lietuvių kalbos dėstytoju Raseiniuose gyvenusį Leoną Uvainį. Šis projektas buvo svarstytas universiteto Laisvųjų menų fakulteto posėdyje, po ko pasiūlyta dėstyti lietuvių kalbos paskaitas, kadangi lietuviškai kalbama Vilniaus ir kitose gubernijose, ją vartoja ir kunigai bažnyčiose. Naujuose universiteto nuostatuose greta prancūzų, anglų, vokiečių, italų kalbų, pasiūlyta dėstyti ir lietuvių kalbą. Dėl kažkokių priežasčių nepriėmus minėtų naujųjų nuostatų, Kontrimo projektas liko neįgyvendintas ir lietuvių kalbos katedra nebuvo įsteigta. 

Kontrimas buvo visuomenininkas. 1817 m. vienas Šubravcų draugijos ( slapyvardis Poklius), 1817 m. „Vilniaus spaudos“ ir 1821 m. Nepasiturinčių mokinių pagalbos draugijų steigėjų. Priklausė masonams, 1818 m. prisidėjo prie Uoliojo lietuvio ložės reformos. Bandė reformuoti misionierius. Nemažą dalį idėjų įgyvendino kartu su Juozapu Zavadskiu.

Periodinėje spaudoje paskelbė straipsnių iš ekonomikos, buvo baudžiavos panaikinimo šalininkas. Įvairiais slapyvardžiais 1816–1822 m. bendradarbiavo laikraštyje „Wiadomości Brukowe“. Redagavo (su kitais) žurnalus 1815–1818 m. „Dziennik Wileński“, 1820–1822 m. „Dzieje Dobroczynności“, laikraštį „Gazeta Literacka Wileńska“. 

Už dalyvavimą filomatų veikloje Kontrimas 1824 m. pašalintas iš universiteto, paliekant jį be pensijos, ir ištremiant iš Vilniaus, be teisės Vilniuje gyventi.

1829–1830 m. Kontrimas Varšuvoje redagavo žurnalą „Biblioteka Handlowa“. 1829 m. tyrė Polesę, apie ją parašė knygą (išleista 1839 m.). 

Dalyvavo 1831 m. sukilime. Buvo sukilėlių iždininku Žemaitijoje.

Kazimieras Kontrimas mirė 1836 m. birželio 11 d. Šiluvoje.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Z. Skwarczyński. Kazimierz Kontrym. Towarzystwo Szubrawców, Łódź, 1961.
Lancia Kappa (1919 m.)

**Lancia Kappa** – keleivinis automobilis gamintas kompanijoje „Lancia“ nuo 1919 iki 1922 metų. Tai pirmasis „Lancia“ pokario modelis – atnaujinta prieškario „Lancia Theta“ versija. Iš viso buvo pagaminta 1810 automobilių. Tuo metu tai buvo geriausiai parduodamas „Lancia“ automobilis.

## Techniniai duomenys
Automobilyje buvo sumontuotas keturių, eile išdėstytų cilindrų variklis, su šoninio išdėstymo vožtuvais. Tai pirmasis „Lancia“ variklis su atskira cilindrų bloko galvute, skirtingai nuo prieš tai buvusių monobloko variklių. 4940 cm² darbinio tūrio variklis išvystė , esant 2200 aps./min, o maksimalus greitis siekė 125 km/h.

Kėbulas buvo sumontuotas ant kopėtinio rėmo, prie kurio pritvirtintos ašys su lingėmis. Stabdžiai buvo sumontuoti galiniuose ratuose ir transmisijoje. Pavarų dėžė - mechaninė, 4 pavarų, su daugiaplokšte sausa sankaba.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Michael Frostick, Lancia, Motorbooks International, 1976. ISBN 0-901564-22-2
Lancia Lambda

**Lancia Lambda** – italų kompanijos „Lancia“ automobilis, gamintas nuo 1922 iki 1931 m. Tai pirmasis automobilis su laikančiuoju rėmu. Taip pat automobilyje buvo nepriklausoma, spyruoklinė priekinė važiuoklė. Iš viso buvo pagaminta apie 11 200 šių autobobilių.

## Modelio serijos
* **Pirmoji serija** (1923 m.), pagaminta 400 automobilių.
* **Antroji serija** (1923–1924 m.), pagaminta 1100 automobilių, nedideli variklio patobulinimai.
* **Trečioji serija** (1924 m.), pagaminta 800 automobilių, variklio patobulinimas.
* **Ketvirtoji serija** (1924–1925 m.), pagaminta 850 automobilių, pakeistas priekinis stiklas.
* **Penktoji serija** (1925 m.), pagaminta 1050 automobilių, įdėta 4 pavarų dėžė.
* **Šeštoji serija** (1925–1926 m.), pagaminta 1300 automobilių.
* **Septintoji serija** (1926–1928 m.), pagaminta 3100 automobilių, naujas didesnio darbinio tūrio variklis.
* **Aštuntoji serija** (1928–1930 m.), pagaminta 3903 automobiliai didesnio darbinio tūrio variklis.
* **Devintoji serija** (1931 m.), pagaminta 500 automobilių.

## Varikliai

Visuose varikliuose buvo naudojama vienos kameros karbiuratoriaus kuro sistema.

## Galerija


Lancia Lambda 1923.jpg|Lancia Lambda (1923)
Lancia Lambda 1925.jpg|Lancia Lambda (1925)
Lancia Lambda white vr TCE.jpg|Lancia Lambda (1925)
Lancia-Lambda.jpg|Lancia Lambda (1926)
Justinas Kontrimas

**Justinas Kontrimas** (1916 m. gruodžio 5 d. Pjaulės, Rietavo valsčius – 1991 m. birželio 12 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas biochemikas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

## Biografija
1946 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1954 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1946–1958 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas. 1960–1991 m. dirbo Sodininkystės ir daržininkystės institute, 1960–1969 m. direktoriaus pavaduotojas.

Tyrė sodo augalų veislių biochemines, biofizines savybes. Paskelbė apie 380 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Neorganinė chemija, vadovėlis, su N. Smorigaite, 1961 m., 2 leid. 1965 m.
* Vaisių ir daržovių laikymas, su M. Baranauskiene, 1963 m., su kitais, 1976 m.
* Vaisių ir uogų perdirbimas, 1968 m.
* Naujesnieji vitaminingi vaisiniai augalai, su A. Urbonu, 1969 m.

## Šaltiniai
Vytautas Kontrimavičius

**Vytautas Kontrimavičius** (1930 m. sausio 22 d. Kaune – 2016 m. rugsėjo 20 d.) – Lietuvos parazitologas helmintologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1947 m. baigė Ukmergės 1-ąją gimnaziją, įstojo į Lietuvos veterinarijos akademiją. 1948–1952 m. tęsė studijas Leningrado veterinarijos institute. 1956–1967 m. Maskvoje dirbo SSRS mokslų akademijos Helmintologijos laboratorijoje. 1968 m. biologijos mokslų daktaras. 1968–1971 m. SSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus Šiaurės rytų kompleksinio mokslinio tyrimo instituto skyriaus vedėjas. 1970 m. SSRS mokslų akademijos narys korespondentas. 1972–1982 m. SSRS mokslų akademijos Tolimųjų Rytų mokslinio centro Šiaurės biologinių problemų instituto Magadane direktorius. 1984–1990 m. SSRS mokslų akademijos žurnalo „Parazitologija“ vyr. redaktorius.

1980 m. LSSR mokslų akademijos tikrasis narys. Nuo 1982 m. Vilniaus universiteto Ekologijos instituto (iki 1989 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas) mokslinis bendradarbis, 1984–1989 m. direktorius, 1984–2003 m. P. Šivickio helmintologijos laboratorijos vadovas, 1984–2003 m. instituto tarybos pirmininkas. 1984–1988 m. LSSR mokslų akademijos Chemijos ir biologijos, 1989–1995 m. Biologijos, medicinos ir žemės ūkio mokslų skyriaus akademikas sekretorius, 1996–2005 m. Biologijos, medicinos ir geomokslų skyriaus pirmininkas. 1982–1988 m. Pasaulio parazitologų federacijos valdybos narys, 1984–1990 m. SSRS nacionalinio biologijos komiteto Parazitologijos sekcijos pirmininkas, Baltijos parazitologų draugijos steigimo iniciatorius, 1992–2002 m. prezidentas.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – naminių ir laukinių gyvūnų, daugiausia kiauninių ir kiškinių, helmintų sistematika ir ekologija. Dalyvavo aklimatizuojant avijaučius Arktinėje juostoje.

## Bibliografija
* Kiauninių helmintų fauna ir jos formavimosi būdai: monografija, 1969 m., rusų k., 1985 m., anglų k.
* Vadovas Sovietų Sąjungos kiškinių helmintams pažinti, su kitais, 1970 m.
* Sausumos žinduolių helmintų rinkimo ir tyrimo metodai, su kitais, 1971 m., rusų k.
* Naminių ir laukinių gyvūnų metastrongiloidėjos, su kitais, 2 t. 1976 m., rusų k., 1985 m., anglų k.
* Naminių ir laukinių gyvūnų fifiaroididai, su kitais, 1979 m., rusų k.

## Įvertinimas
* 2000 m. Lietuvos mokslo premija

## Šaltiniai
Askaridės

**Askaridės** (*Ascaris*) – parazitinių apvaliųjų kirmėlių gentis. Jai priklauso žmoginė askaridė (*Ascaris lumbricoides*) ir kiaulinė askaridė (*Ascaris suum*). Žmoginė askaridė - dažniausia pasaulyje žmonių parazitinė kirmėlė. Sunkiausios infekcijos dažniausios tarp mokyklinio amžiaus vaikų.

## Gyvenimo ciklas
Askaridės gyvena plonosiose žarnose. Patelė per dieną gali padėti iki 200000 kiaušinėlių, tačiau, jei kirmėlių labai daug, kiaušinėlių gaminama mažiau. Kiaušinėliams patekus į aplinką, maždaug per dešimt dienų (priklausomai nuo sąlygų) juose išsivysto lervos. Tai dažniausiai vyksta dirvožemyje.

Užsikrečiama atsitiktinai prarijus subrendusius kiaušinėlius, jiems patekus į maistą ar ant rankų. Manoma, kad askaridėmis yra užsikrėtę 1,2 milijardo žmonių. Lervos išsirita skrandyje, prasiskverbia į kraujagysles ir krauju keliauja į plaučius. Čia lervos prasiskverbia į alveoles, atkosėjamos ir praryjamos. Didelis lervų kiekis gali sukelti parazitinę pneumoniją. Lervos vėl patenka į žarnyną ir vystosi į suaugėlius. Suaugusi patelė gali pasiekti 40 cm ilgį ir sverti 9 gramus. Patinai perpus lengvesni ir užauga iki 30 cm ilgio. Didelis parazitų kiekis gali užkimšti žarnas, be to, gali patekti į tulžies ir kasos latakus ir užkimšti juos.
Joanas Korčinskis

**Joanas Korčinskis** (1864 m. birželio 25 d. Kijevas – 1935 m. liepos 2 d. Alytus) – stačiatikių dvasininkas, Lietuvos valstybinis veikėjas.

## Biografija
1885 m. baigė Kijevo stačiatikių kunigų seminariją, 1885–1888 m. studijavo Maskvos universitete. Įšventintas 1888 m. 1888–1915 m. šventikas, tikybos mokytojas Kijevo, Gardino gubernijose. Nuo 1919 m. gyveno Lietuvoje. 1919–1921 m. – Lietuvos kariuomenės baltarusių karinių dalinių stačiatikių kapelionas. 1919–1920 m. Lietuvos Tarybos narys. 1923–1929 m. Lietuvos stačiatikių vyskupijos tarybos pirmininkas, 1926–1935 m. Lietuvos kariuomenės stačiatikių karo kapelionas. Domėjosi Lietuvos istorija, 1930 m. parašė knygą „Vytautas Didysis“.

## Įvertinimas
* 1931 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Tokijo įlanka

– įlanka pietiniame Kanto regione, Japonijoje. Seniau ji vadinosi .

## Geografija

Tokijo įlanką riboja Boso pusiasalis (Čibos prefektūra) rytuose ir Miuros pusiasalis (Kanagavos prefektūra) vakaruose. Siauresne prasme, Tokijo įlanka yra sritis į šiaurę nuo tiesios linijos tarp  Miuros pusiasalyje ir  Boso pusiasalyje. Ši sritis užima apie 922 km². Tokijo įlankai platesne prasme priklauso ir Uragos kanalas. Tokiu atveju jos plotas yra 1320 km².

### Salos

* Svajonių sala (Yume No Shima)
* Odaiba
* Bezdžionių sala (Sarushima) (vienintelė naturali)
* Heivos sala :ja:平和島
* Kacušima :ja:勝島
* Šovos sala :ja:昭和島
* Keihin sala :ja:京浜島
* Kacušima :ja:勝島
* Hakeidžima :ja:横浜・八景島シーパラダイス
* Higaši Ogidžima :ja:東扇島
* Tokijo Tarptautinis oro uostas

## Plėtra

Tokijo įlankoje yra įsikūrę Tokijo, Čibos, Jokohamos, Kavasakio ir Jokosukos uostai. Pastarajame uoste veikia jūrinės Japonijos armijos bei Jungtinių Valstijų pajėgų bazės.

Vakarinėje Tokijo įlankos pakrantėje prasideda Keihin pramoninė zona, jungianti 3 svarbiausius regiono miestus - Tokiją, Jokohamą ir Kavasakį, kuri buvo įkurta Meidži eroje. Po Antrojo pasaulinio karo metų, ši teritorija išsiplėtė į šiaurę ir rytus.

Per Tokijo įlanką, išilgai driekiasi Tokijo įlankos vandens greitkelis, kuris jungia Kavasakio ir Kisarazu miestus.

## Istorija

1850 m. Tokijo įlankoje įvyko derybos tarp Jungtinių Valstijų komodoro Matthew C.Perry ir Tokugavų šiogunato, kurios buvo lemiamas taškas prieš Meidži restauraciją.

Tokijo įlankoje, Antrojo pasaulinio karo metu, t. y. 1945 m. liepos 22–23 d., įvyko Tokijo įlankos mūšis.
Leona Korkutienė

**Leona Korkutienė** (1934 m. rugpjūčio 10 d. Kaulekiškiuose, Radviliškio valsčiuje – 2015 m. vasario 19 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja, rašytoja, fotografė.

## Biografija
1965 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Nuo 1967 m. Vilniaus klinikinės ligoninės, vėliau – Lietuvos prekybos laivyno gydytoja. 1986–1987 m. dirbo Pietų Jemene. 1990–1992 m. gyveno Čikagoje. Parašė straipsnių medicininėmis temomis.

## Kūryba
Išleido eilėraščių rinkinį „Etiudai“, kelionių apybraižą „Sveika, jūra“, dramą apie J. Basanavičiaus gyvenimą „Vade mecum“ (1992 m., pastatyta 1993 m. Jaunimo teatre), meninės fotografijos albumų. Daugiausia kuria medikų, menininkų, visuomenės veikėjų portretus, kelionių po pasaulį vaizdus. Surengė apie 20 individualių meninės fotografijos parodų (Vilniuje 2004 m., 2005 m., Čikagoje 2004 m.).

## Fotografijų ciklai
* Moteris moters akimis, 1986–1987 m., apie Jemeno moteris ir vaikus
* Čikaga – po Sausio 13-osios, 1991 m.

## Bibliografija
* Etiudai, eilėraščiai, 1988 m.
* Sveika, jūra, 1989 m.
* Kolegos, fotoalbumas, 1992 m, apie Vilniaus klinikinės ligoninės gydytojų darbą
* Maestro: Lietuvos dirigentai, fotoalbumas, 1994 m.
* Sanus, fotoalbumas, 1998 m., apie Lietuvos gydytojų atkuriamąjį suvažiavimą
* Žvilgsnis, *Insight*, fotoalbumas, Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2000 m. ISBN 9986-571-53-7

## Literatūra
* Leona Korkutienė, biobibliografija, sudarė Ramutė Stankevičienė, Vilnius, Lietuvos medicinos biblioteka, 2003 m. ISBN 9986-763-19-3

## Šaltiniai
Tomanivis

**Tomanivis** (), seniau dar vadintas **Viktorijos kalnu** () – aukščiausia Fidžio viršukalnė. Yra Viti Levu salos centriniame kalnų masyve. Aukštis 1324 m. Centriniame kalnų regione prasideda pagrindinės salos upės – Reva, Navua, Sigatoka ir Ba.

## Išnašos
Reva

**Reva** () – ilgiausia Fidžio upė. Teka Viti Levu saloje. Prasideda aukščiausio salos kalno Tomanivio papėdėje, teka į pietryčius. Įteka į Ramiojo vandenyno Laukalos įlanką netoli šalies sostinės Suvos; sudaro deltą. Upės baseinas užima apie trečdalį salos.

Didžiausi intakai: Vainibuka ir Vinimala. Upė laivuojama nedideliais laivais iki 80 km nuo žiočių ruožų. Prie Revos upės įsikūrę ~200 kaimų.

## Išnašos
Sigatoka

**Sigatoka** () – upė Fidžyje, Viti Levu salos vakarinėje dalyje. Prasideda Centrinėse aukštumose, Tomanivio kalno papėdėje. Teka vakarų kryptimi, įteka į Ramųjį vandenyną ties Sigatokos miestu. Laivuojama.

Upės žemupyje yra Sigatokos kopų nacionalinis parkas.

## Išnašos
Garsų pamėgdžiojimas

**Garsų pamėgdžiojimai** – trumpi, kartais eiliuoti kūrinėliai, kuriais imituojami įvairių gyvūnų balsai ir kai kurių darbų metu girdimi garsai. Gyvosios ir negyvosios gamtos garsai pakartojami žmonių kalba, išlaikant atitinkamus sąskambius ir perteikiant tų garsų žmogui sukeltą nuotaiką.

Savo tendencija suteikti gyvūnams bei gamtos reiškiniams mąstančių ir net kalbančių būtybių bruožus garsų pamėgdžiojimas iš dalies giminingas gyvulinėms pasakoms, kuriose veikia ir kalba gyvūnai. Pamėgdžiojimų pasitaiko ir vaikų dainose. Dauguma pamėgdžiojimų yra eiliuoti, jie turi ryškią intonacinę kreivę ir patys gali priminti dainos motyvą. Ypač dainingi paukščių giesmininkų pamėgdžiojimai ar ritmingus darbų garsus imituojantys pamėgdžiojimai.

Garsų pamėgdžiojimai, kaip ir gyvulinės pasakos, dažnai suaugusiųjų sakomi vaikams. Jos kartais tarnauja pamokymams: mėgdžiojant gyvūnus, pajuokiamos vaikų ydos. Dėl šių panašumų kai kurie tyrinėtojai garsų pamėgdžiojimus laiko vaikų tautosakos dalimi. Kita vertus, kai kurie posakiai liečia socialinius santykius, pasitaiko ir obsceniškų posakių, todėl vienareikšmiai laikyti juos vaikų tautosaka negalima.

## Dažniausi pamėgdžiojimai
Tarp gyvūnų dažniausiai mėgdžiojami paukščių balsai (kregždė, varnėnas, vieversys, strazdas). Iš naminių paukščių dažniausiai mėgdžiojamas gaidys, kalakutas. Tarp gyvulių ir žvėrių dažnai mėgdžiojamas šuo, katė, avis, vilkas.

Mažiau dėmesio pamėgdžiojimuose skiriama darbo metu girdimiems garsams. Bene dažniausiai mėgdžiojamas kūlimo spragilais garsas, varpų skambėjimas, ratų dardėjimas.

## Pamėgdžiojimai literatūroje
Pamėgdžiojimus kūryboje dažnai naudojo iš liaudiškų pozicijų gamtą vaizdavę lietuvių rašytojai – Kristijonas Donelaitis, Antanas Baranauskas, Motiejus Valančius, Žemaitė, Maironis, Antanas Vienuolis-Žukauskas, Petras Cvirka. Pamėgdžiojimų gausu vaikų literatūroje.

## Pamėgdžiojimų pavyzdžiai
Vyturys:
:*Čivyru, čivyru, pavasaris,*
:*Jurai, mesk skrandą į pašalius!*

Gaidys:
:*Kakariekū,*
:*Žiūrėkit vaikų!*

Vilkas:
:*A-ū!*
:*Neturiu namų…*

Kregždė:
:*Kad išlėkiau – pilnos miegos,*
:*Kad parlėkiau – pilnos miegos.*
:*Kad tu kur užspringtum!*

Kuliama spragilu:
:*Pliek rugelį –*
:*Šok grūdelis…*

## Šaltiniai

## Bibliografija
* 

## Taip pat skaitykite
* Onomatopėja
Lautoka

**Lautoka** () – antras pagal dydį miestas Fidžyje, Viti Levu salos rytuose, prie Ramiojo vandenyno. 52,2 tūkst. gyventojų (2007 m.). Svarbus jūrų uostas. Lautoka yra pagrindinis šalies cukraus gamybos ir eksporto centras. Cukrus gaminamas iš salos rytuose auginamų cukranendrių. Taip pat medienos apdirbimo, maisto, statybinių medžiagų, metalo apdirbimo pramonė. Žvejyba.

## Istorija

Europiečiai Lautoką pirmą kartą pasiekė 1789 m. (William Bligh ekspedicijos metu). Miestas išaugo kolonijiniu laikotarpiu, kai pradėta vystyti cukraus pramonė. Į Lautoką atvyko daug imigrantų iš Indijos. Dabar miestas ir toliau tebeauga, kadangi į jį migruoja žmonės iš aplinkinių salos gyvenviečių.

## Sportas
* Lautoka FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Čerčilio parko stadionas, talpinantis 18 tūkst. žiūrovų.https://int.soccerway.com/teams/fiji/lautoka/10281/venue/

## Išnašos
Viti Levu

**Viti Levu** () – sala Ramiajame vandenyne, didžiausia Fidžio salyną sudaranti sala. Čia įsikūrusi Fidžio sostinė Suva bei dauguma valstybės gyventojų. Plotas 10 388 km². Salos ilgis 106 km, plotis 146 km.

Centrinėje salos dalyje plyti vulkaninės kilmės kalnų ir lavos laukų masyvas. Aukštis iki 1394 m (Tomanivio k.). Vakarinėje dalyje kritulių iškrinta kur kas mažiau negu rytinėje. Centrinė salos dalis apaugusi miškais. Lygumose driekiasi savanų plotai, palmių giraitės. Pagrindinės upės – Reva, Sigatoka.

Viti Levu saloje gyvena ~580 tūkst. gyventojų. Vidutinis gyventojų tankumas 55,8 žm./km². Verčiamasi cukranendrių, bananų, kokospalmių, mdvilnės auginimu, gyvulininkyste, žvejyba, turizmu. Kasama mangano rūda, auksas, ruošiama vertinga mediena. Pagrindiniai miestai: Suva, Lautoka, Ba, Nadi, Nausori.

## Šaltiniai
Vincentas Korkutis

**Vincentas Korkutis** (1931 m. liepos 24 d. Varėnoje I, Alytaus apskrityje – 2023 m. kovo 16 d. Vilniuje) – Lietuvos geologas.

## Biografija
1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1960–1967 m. vadovavo naftos paieškoms Žemaitijoje. 1973–1994 m. Geologijos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. Iš jo ataskaitų gauta daug naujų geologinių stratigrafinių, paleogeografinių, paleontologinių, tektoninių duomenų apie Baltijos regiono gelmių sandarą, pagal gautus duomenis rasta skystos naftos silūro, ordoviko ir kambro sluoksniuose prie Kybartų, Pajevonio ir Gumbinės. Parašė mokslinių ir populiarių straipsnių.

Lietuvos teniso federacijos prezidiumo narys (1959–1967), atsakingasis sekretorius (1963–1970, 1973–1976), Teisėjų kolegijos pirmininkas (1975–1986), viceprezidentas (1983–1985), Drausmės komisijos narys (nuo 1994). 1965–1989 buvo renkamas į SSRS geriausiųjų bokštelio teisėjų dešimtuką. Teisėjavo (bokštelio teisėjas) SSRS čempionatų finaluose, tarptautiniuose teniso turnyruose, tarp jų Daviso ir *Kings* taurės, 1973 pasaulio studentų žaidynėse Maskvoje, 1983 Europos čempionate Jūrmaloje, 1976 Jungtinių Amerikos Valstijų ir SSRS teniso mače Maskvoje, SSRS tautų spartakiadose: III (1963), IV (1967; abi Maskva), VI (1975, Talinas), VII (1979, Ryga), VIII (1980, Taškentas). Lietuvos olimpinės akademijos narys (nuo 1997).

Parengė knygas *Lietuvos tenisui – 75* (1995), *Teniso žvaigždės iš arti* (2016). Paskelbė daugiau kaip 300 straipsnių apie tenisą.

## Bibliografija
* Pietų Pabaltijo kambro nuogulos (stratigrafija, fauna, paleogeografija), 1967 m.
* Pietų Pabaltijo apatinio paleozojaus naftingų nuogulų litologija ir facijos, su P. Lapinsku ir J. Laškovu, 1972 m.
* Mineralų pasaulyje, 1980 m.

## Įvertinimas
* 1980 m. LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Princo Čarlzo sala

**Princo Čarlzo sala** (, ) – žema sala Kanados Arktiniame salyne, Nunavute. Yra Fokso baseine, tarp vakarinių ir pietinių Bafino Žemės krantų. Plotas 9521 km². Sala negyvenama.

Sala atrasta 1948 m. Kanados oro pajėgų piloto Albert-Ernest Tomkinson. 1949 m. pavadinta princo Čarlzo vardu.
Amarai

**Amarai** gali reikšti:

* Amarinių antšeimio vabzdžiai;
** Sifoniniai amarai (*Aphididae*).

Kiti vabzdžiai, vadinami amarais:
* Egliniai amarai (*Adeligidae*);
* Žieviniai amarai (*Lachnidae*);
* Pūsliniai amarai (*Pemphigidae*).
Giedrius Reimeris

**Giedrius Reimeris** (g. 1952 m. balandžio 6 d. Vilniuje) – dizaineris, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio ženklo autorius.

Vilniaus dailės akademijoje baigė meninio konstravimo specialybę, dizaino katedroje įgijo magistro laipsnį.

Tarp kitų žinomų darbų – Lietuvos tautinio olimpinio komiteto, Lietuvos krepšinio lygos, „Mažeikių naftos“ logotipai.

Ilgą laiką dirbo vyriausiuoju Lietuvos kariuomenės dailininku.

## Išnašos
Stasys Povilaitis (1943)

**Stasys Povilaitis** (jaunesnysis, g. 1943 m. gruodžio 11 d. Juniškių kaime, Šakių raj.) – dailininkas (grafikas, karikatūristas, portretistas), fantastas, pirmasis Lietuvos dailininkas, ėmęsis mokslinės fantastikos.

## Biografija
S. Povilaitis gimė stambių ūkininkų šeimoje. 1943 m. S. Povilaičio tėvas Vladas buvo apkaltintas pokario partizanų rėmimų ir įkalintas lageryje Vorkutoje (Rusija). 1948 m. į tremiamųjų į Sibirą sąrašus, kartu su motina Antose bei broliu Algimantu, pateko ir S. Povilaitis. Trėmimo išvakarėse Povilaičių šeima pabėgo ir vėliau slapstėsi Šakių bei Kauno rajonų kaimuose.

1955 m. Povilaičiai apsigyveno Šakiuose. S. Povilaitis mokėsi Šakių vidurinėje mokykloje, dešimtą ir vienuoliktą klasę baigė Šakių darbininkų jaunimo vidurinėje mokykloje. 1963 m. S. Povilaitis, įstojęs į Kauno politechnikos institutą, persikėlė į Kauną. Vėliau baigė Vilniaus vakarinę dailės mokyklą, Vilniaus visuomeninę parapsichologijos akademiją ir jos aspirantūrą.

## Kūryba
Stasys Povilaitis – vienas iš nedaugelio Lietuvos dailininkų, plėtojusių mokslinės fantastikos tematiką dailėje. S. Povilaitis laikomas dailininku optimistu, savo darbuose išlaikančiu romantinę kryptį. Stasio Povilaičio grafikos darbai atspausti iškilaus cinko, arba autocinkografijos, jo paties sukurta „Povista“ technika.

S. Povilaitis dalyvavo daugelyje tautodailininkų ir dailininkų fantastų parodų Europoje, Azijoje, JAV, surengė apie 30 asmeninių parodų („Kauno“ ir „Santakos“ kino teatruose bei Kauno oro uoste, Šakių kultūros namuose, Tauragės liaudies meno klube „Versmė“, Alytaus kino teatre, Utenos kraštotyros muziejuje, Vilniaus planetariume ir kitur). Geriausius savo grafikos darbus Stasys Povilaitis buvo pateikęs į 3 tarptautinius mokslinės fantastinės dailės konkursus, už kuriuos 2 kartus buvo premijuotas. 1976 m. S. Povilaitis tapo vieninteliu lietuviu, surengusiu parodą TSRS kosmonautų ruošimo centre Žvaigždžių miestelyje.

S. Povilaičio grafikos darbai, iliustracijos, piešiniai, karikatūros, portretai, šaržai buvo spausdinti daugelyje Lietuvos ir užsienio laikraščių, žurnalų, knygų.

Be dailės darbų, S. Povilaitis rašo į Lietuvos spaudą dailės, psichologijos, kultūros mokslo, sveikos gyvensenos, kelionių, sporto, religijotyros, etnologijos ir kitomis temomis, kuria eilėraščius.

## Šaltiniai
* „XXI amžius“, 2008, Nr. 80.
Kabinda

**Kabinda** gali reikšti:
* Kabinda – miestas Angoloje;
* Kabinda – miestas Kongo Demokratinėje Respublikoje;
* Kabinda – Angolos provincija bei anklavas;
* Kabindos teritorija – Kongo DR, Lomamio provincijos teritorija;
* Kabindos Respublika – nepriklausomybę pasiskelbusi šalis Angolos teritorijoje.
Svingas (džiazas)

**Svingas** – tam tikra džiazo rūšis išsivysčiusi ketvirto dešimtmečio pradžioje ir susiformavo, kaip atskiras stilius 1935 metais Jungtinėse Amerikos Valstijose. Svingui būdinga stipri pulsuojančio ritmo dalis, sustiprinanti vedančiąją dalį, kurią dažniausiai atlieka pučiamieji instrumentai, trimitas, trombonas, saksofonas ir klarnetas arba styginiai instrumentai, tokie kaip kontrabosas ir gitara; nuo vidutinio iki greito tempo; ir supuojančio swing time ritmo. Svingo grupėms paprastai būdinga solinė improvizacija. Šokių svingas buvo dominuojanti Amerikos populiariosios muzikos forma nuo 1935 iki 1945 m.