open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šilgalių valsčius

**Šilgalių valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Šilgaliai, kurį laiką – Juškakaimiai.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai. 1880 m. valčiuje gyveno 6466 žmonės.

|-
| 1880 ||   || 6466 ||  || ||
|-
| 1888 ||   || 6655 ||  || ||
|-
|}

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 99,4 %
* Žydai – 0,4 %
* Baltarusiai – 0,2 %

### Žymūs žmonės

|-
| 1901 || Juodupėnai || Antanas Dirvelė, kunigas, vienuolis || 1948
|-
| 1908 || Slavikai || Vytautas Jonas Bagdanavičius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas || 2001
|}

## Šaltiniai
Širvintos valsčius

:: *Apie valsčių Pilkalnio apskrityje žr. [[Širvintos valsčius (Pilkalnis)]]*.

**Širvintos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Keturkaimis. Valsčius vadinosi Šešupės intako Širvintos vardu.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. ir egzistavo iki 1870 m., priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai. 1870 m. gegužės 31 d. visi valsčiaus kaimai buvo prijungti prie Kybartų valsčiaus.

## Šaltiniai
Ručnica

**Ručnica** (; ) – pro laibgalį užtaisomas ilgas rankinis šaunamasis ginklas. Pasirodė XIV a. antroje pusėje. Vamzdis būdavo gaminamas iš kaltų geležinių juostų arba lietas iš bronzos. Kalibras – nuo 12,5 iki 25 mm. Vėliau ručnicos vamzdį imta tvirtinti mediniame apsode, kad būtų patogiau šaudyti. XVI a. pradžioje ručnicas ėmė išstumti muškietos.

Ručnicas skirtingose šalyse vadino skirtingai:
* Rusija:  *Piščialė* () buvo bendras pavadinimas ir apėmė lengvąsias *ručnicas* () bei sunkiąsias *[[kabliašaudė|kabliašaudes]]* (), kurios turėjo apačioje kablius tvirtinti prie tvirtovės sienos.
* Prancūzija: *rankinė bombarda* () arba *kulevrina* ().
* Italija: *[[petrinalas]]*,
* Anglija: *rankinė patranka* ).

Ručnicos sverdavo iki 8 kg, taikymo nuotolis iki 150 m.. Prancūzų kulevrinos XIV-XVI a. buvo 1,2-2,4 m ilgio, svėrė 5-28 kg. XV a. husitų ručnicos turėdavo trumpą kaldintą geležinį aštuonbriaunį vamzdį, kurio kalibras būdavo 26-33 mm, įtvirtintą primityviame apsode. Taboritų ručnicos būdavo 15 mm kalibro, o jų vamzdis ir apsodas būdavo suderinti..

„Rankinių bombardų“ atsiradimą XIV a. antroje pusėje mini Perudžos miesto kronika. Joje rašoma, kad miesto valdžia užsakė „50 bombardų, plaštakos ilgio (22-24 cm), kurios pramuša bet kokį šarvą“. Vienas ankstyviausių ručnicų paminėjimų yra Žano Fruasado pranešimas apie 1382 m. Rozebeko mūšį. Žinoma 1343 m. vienuolyno netoli Sienos freska, kurioje vaizduojama kaip apsiautusieji miestą primityviomis ručnicomis apšaudo miestą.

Einant laikui ručnicos pasidarė svarbiu koviniu veiksniu, pvz., Husitų karuose bei Šimtamečiame kare. Rašoma, kad 1450 m. prancūzų kulevrinistai buvo reali grėsmė anglų lankininkams. 1430 m. Pieronis Belis aprašė kulkų veikimą – kad kulka „nukauna du ar net tris nešarvuotus žmones“. Pasirodė profesionalūs šauliai, pvz., toks metras Žanas iš Lotaringijos, kuris 1428 m. Ruano apsiausties metu pašovė daug anglų..

Vienas seniausių išlikusių egzempliorių yra bronzinis vamzdis (281 cm ilgio) iš Tanenbergo pilies (Hesenas), sugriautos 1399 m., griuvėsių, kabliašaudė iš danų pilies Vedelspango (~1400 m.), kuri, galbūt, buvo pagaminta Danijoje ar Vokietijoje, o išliko Kopenhagoje.

## Nuorodos

* Военный энциклопедический словарь, 1983. – 863 с : 30 l. su iliustracijomis
* Stanisław Kobielski. Polska broń palna, 1975. – 201 с.: іл.
* Эварт Окшотт. Рыцарь и его оружие [A knight and his weapons]; Рыцарь и его доспехи. Латное облачение и вооружение. – М. : ЗАО Центрполиграф, 2007. – 187 с ISBN 978-5-9524-2636-8.
* Средние века. VIII–XV века: Доспехи и вооружение / Функен Ф., Функен Л. – М., 2002.
Jaroslavas

**Jaroslavas** () – miestas pietryčių Lenkijoje, Pakarpatės vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausęs Peremislio vaivadijai. Administracinis Jaroslavo pavieto (*Powiat jarosławski*) centras. Miestas turi 40,6 tūkst. gyv. Išplėtota maisto, tekstilės, stiklo, medžio apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. 

## Istorija

Miestą XI a. įkūrė rusėnų kunigaikštis Jaroslavas Išmintingasis. 1375 m. lenkų kunigaikštis Vladislavas Opolčikas (*Władysław Opolczyk*) miestui suteikė Magdeburgo teises. Vystėsi kaip svarbus upių uostas prie Sano upės. XVI–XVII a. vyko didelės tarptautinės mugės. Miestą niokojo kazokų (1649 m.), švedų ir vengrų (1656–1657 m.) puldinėjimai. 1772 m. po ATR padalijimo atiteko Austrijai.

## Žymios vietos
* Senamiestis
* Turgaus aikštė
* Miesto tvirtovės liekanos
* Graikų katalikų bažnyčia
* Benediktinų vienuolynas (Šv. Nikolajaus bažnyčia, vyskupo bažnyčia, sakralinio meno rinkiniai, gynybiniai įtvirtinimai)
* Dominikonų vienuolyno bazilika
* Požeminių tunelių sistema

## Sportas
* **Znicz Jarosław**, Lenkijos krepšinio lyga (krepšinis)
* **JKS 1909 Jarosław**, IV lyga (futbolas)

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Jaroslavas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Michalovcė, Slovakija
*  Oranžas, Prancūzija
*  Dingelštedtas, Vokietija (*Dingelstädt*)
*  Šionebekas, Vokietija (*Schönebeck*)
*  Užhorodas, Ukraina
*  Humenė, Slovakija
*  Javorivas, Ukraina (*Яворів*)
*  Viškovas, Čekija

## Galerija

Vaizdas:Jarosław Kolegiata Bożego Ciała.JPG|Vienuolyno bažnyčia
Vaizdas:Jarosław, ul. Poniatowskiego 30 (willa).jpg|Poniatovskio vila
Vaizdas:PL - Jarosław kamienice Rynek 10, 9, 8 - Kroton 001.jpg|Turgaus aikštė
Vaizdas:Jaroslaw opactwo baszta 4.JPG|Gynybinė siena
Vaizdas:Jaroslaw TG Sokol.jpg|„Sakalo“ draugijos pastatas
File:Of Yaroslavl miracle-working the icon of Our Lady of the “Gate of Mercy”.JPG|Stebuklingas piktograma Dievo Motinos Yaroslavl (vadinamas Gailestingumo vartai) graikų katalikų Kristaus Atsimainymo bažnyčia.


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (lenkų k.)
* Jaroslavo žydų istorija  (lenkų k.)
Svidnikas

**Svidnikas** () – miestas rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 10 km į pietryčius nuo Liublino. Administracinis Švidniko apskrities centras. Gyvena 42,8 tūkst. žmonių.

## Istorija

Švidnikas paminėtas pirmą kartą 1392 m. Jis išliko nedidele gyvenviete iki pat XIX a. pabaigos, kai pradėjo vystytis kaip spa kurortas. Iki II Pasaulinio karo prie miesto pastatytas aerodromas.

## Pramonė
1951 m. mieste įkurta viena didžiausių sraigtasparnių gamyklų Rytų Europoje – WSK „PZL-Świdnik“, gaminusi tiek lenkiškų (*PZL W-3 Sokół* ir *PZL SW-4 Puszczyk*), tiek ir tarybinių modelių orlaivius *Mil Mi-1* (*SM-1*) ir *Mil Mi-2*. 1980 m. šioje gamykloje kilę masiniai streikai neigiamai paveikė miesto ekonomiką, be to, išplito ir į kitus regionus, tarp jų – į Gdanską: taip kilo Solidarumo judėjimas.

2012 m. gruodžio mėn. prie Svidniko baigta statyti Liublino oro uostą (455 tūkst. keleivių per metus).

## Sportas

* Futbolo klubas **Avia Świdnik** (Lenkijos III lyga).

## Miestai partneriai

Svidnikas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:
*  Svidnykas, Slovakija
*  Altenas, Olandija (*Aalten*)
*  Rečyca, Baltarusija
*  Rodūnia, Baltarusija
*  Šostka, Ukraina (*Шостка*)
*  Betiunas, Prancūzija (*Béthune*)
*  Šalčininkai, Lietuva
*  Brindizis, Italija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Odicialus miesto tinklalapis 
* Svidniko istorija
Boleslavecas

**Boleslavecas** (, ) – miestas Lenkijos pietvakariuose prie Bobro upės, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausęs Jelenia Guros vaivadijai.  Administracinis Boleslaveco pavieto (*Powiat bolesławiecki*) centras. Turi 39,6 tūkst. gyv. (2014 m.).

Boleslavecas dar vadinamas „Keramikos miestu“ dėl senų puodininkystės tradicijų, nuo seno prigijusių šiame mieste.

## Istorija

Pirmą kartą *Bolezlauez* gyvenvietė paminėta 1201 m. 1257 m. besiplečiančiam miestui–tvirtovei suteiktos miesto teisės. 1523 m. svarbūs miesto istorijai, kaip religinio karo pradžia, jis tapo reformacijos centru. Viduramžiais vystėsi amatai ir prekyba, Karališkasis kelias (*Via Regia*) susiejo su Leipcigu.

1813 m. šiame mieste mirė rusų generolas feldmaršalas Michailas Kutuzovas. Jo kūnas buvo balzamuotas ir išsiųstas į Sankt Peterburgą, o po balzamavimo likę vidaus organai palaidoti vietos kapinėse. 1819 m. Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III čia pastatė karvedžiui atminti memorialą. II Pasaulinio karo metu prie jo palaidoti žuvę Raudonosios armijos kareiviai.

Po 1815 m. Boleslavecas priklausė Silezijos provincijai.
Pokariu Silezija atiteko Lenkijai, iš čia buvo iškeldinti vietiniai vokiečiai, kuriuos pakeitė lenkai iš rytinių šalies regionų.

2001 m. miestas šventė 750 metų jubiliejų, ta proga buvo suorganizuota istorinio Legnicos mūšio rekonstrukcija, kurioje buvo stabdomas mongolų veržimasis į Lenkiją 1241 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė  (lenkų k.)
* Žydų bendruomenės istorija  (lenkų k.)
Kudrėnų valsčius

**Kudrėnų valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietų Lietuvoje. Centras – Kudrėnai, vėliau – Barzdžiūnai.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Seinų apskričiai.

|-
| 1888 ||   || 6921 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 84,4 %
* Žydai – 11,2 %
* Lenkai – 3,9 %
* Vokiečiai – 0,4 %
* Rusai – 0,1 %

## Šaltiniai
World's Finest Comics

**World’s Finest Comics** buvo Amerikos komiksų knyga, kurią nuo 1941 m. iki 1986 m. leido „DC Comics“ . Serijos iš pradžių vadinosi „World’s Best Comics“ dėl savo pirmojo numerio, #2 numeris (1941) pasikeitė į labiau pažįstamą pavadinimą. Greičiausiai pakeitimo priežastis yra ta, jog DC gavo laišką iš „Better Publications, Inc.“ nutraukti leidimą, nes pastarieji jau leido komiksą „Best Comics“ nuo 1939 m. lapkričio mėn.

Faktiškai kiekviename numeryje buvo 2 DC svarbiausi superherojai: Supermenas ir Betmenas. Taip pat ankstesniuose numeriuose pasirodydavo ir Betmeno bendražygis Robinas.

## Apžvalga

„World’s Best“ #1 numerio idėja kilo iš „1940 New York World’s Fair Comics“, komikso su 96 puslapiais ir kartoniniu viršeliu, kur buvo pristatomas Supermenas, Betmenas ir Robinas. Prieš metus dar buvo panašus „1939 New York World's Fair Comics“ komiksas, kuris pristatė Supermeną, bet be Betmeno ir Robino, nes Bill Finger ir Bob Kane dar nebuvo jų sukūrę.

## Surinkti leidiniai
Įvairios istorijos buvo surinktos į atskirus numerius.

* *World’s Finest Archives Volume 1* (surinktos istorijos iš #71–85 numerių, taip pat ir *[[Superman (komiksų knyga)|Superman]]* #76, ISBN 1-56389-488-2)
* *World’s Finest Archives Volume 2* (surinktos istorijos iš #86–101 numerių, ISBN 1-56389-743-1)
* *World’s Finest Archives Volume 3* (surinktos istorijos iš #102–116 numerių, ISBN 1-4012-0411-2)
* *Batman in World’s Finest Archives Volume 1*: Istorijos iš #2–16 numerių (taip pat ir *[[World's Fair Comics]]*, ir *World’s Best Comics* #1)
* *Batman in World’s Finest Archives Volume 2*: Istorijos iš #17–32 numerių
* *Superman in World’s Finest Archives Volume 1*: Istorijos iš #2–16 numerių (taip pat ir *World’s Fair Comics*, ir *World’s Best Comics* #1)
* *Superman in World’s Finest Archives Volume 2*: Istorijos iš #17-32 numerių (išleista 2009 m. rugsėjo 30 d.)
* *[[Showcase Presents]]: World’s Finest Volume 1*: Istorijos iš #71–111 numerių (taip pat ir *Superman* #76)
* *Showcase Presents: World’s Finest Volume 2*: Istorijos iš #112–145 numerių
* *Showcase Presents: World’s Finest Volume 3*: Istorijos iš #146–173 numerių
* *Superman Vs. [[The Flash]]*: Istorijos iš #198–199 numerių
* *Batman/Superman: Saga of the Super Sons*: Istorijos iš #215–216, 221–222, 224, 228, 230, 231, 233, 238, 242, 263 numerių (taip pat ir *[[Elseworlds]]* 80-Page Giant #1)
* *[[Creeper (komiksas)|The Creeper]], kūrė [[Steve Ditko]]*: Istorijos iš #249-255 numerių
* *Showcase Presents: Green Arrow Vol. 1* (Green Arrow istorijos iš *World’s Finest Comics* #95–140 numerių)

## Išnašos
Mėlynasis lotosas

**Mėlynasis lotosas** – antroji komiksų knyga apie Tenteno nuotykius, 1934 m. sukurta belgų dailininko Hergé ir kinų skulptoriaus Zhang Chongren. Pirmojoje knygoje Faraono cigarai Tentenas persekiojo tarptautinę narkotikų platintojų grupuotę tarp Vidurio Azijos ir Indijos. Jam pavyko sugauti nemažai grupuotės narių, tačiau jos lyderis paspruko. Ši knyga istoriją tęsia, joje pasakojama, kaip Tentenas išvyksta į Kiniją ir toliau kovoja su nusikaltėliais.

## Nuorodos
*Knygos puslapis Goodreads portale
Vaitkabalių valsčius

**Vaitkabalių valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Vaitkabaliai, vėliau – Beržiniai, Gražiškiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Vilkaviškio apskričiai.

|-
| 1888 m. || || 5309 || || ||
|}

## Šaltiniai
Zyplių valsčius

**Zyplių valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Zypliai, vėliau – Lukšiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas XVIII a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai. 1880 m. valsčiuje gyveno 6354 žmonės.

|-
| 1888 ||   || 6678 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 98,2 %
* Žydai – 1,7 %
* Lenkai – 0,1 %

## Šaltiniai
Tracktor Bowling

**Tracktor Bowling** – Rusijos alternatyvaus roko / nu metal grupė. Įkurta 1996 Maskvoje.

## Nariai
* Lusine Gevorkjan (Lou) – vokalas
* Alexandr Kondratjev (Kondrat) – vokalas, gitara
* Andrej Ponasutkin (Mult) – gitara
* Vitalij Demidenko (Wit) – bosinė gitara
* Aleksej Nazarčuk (Proff) – būgnai

## Diskografija

### Albumai
* *Напролом* (2002)
* *Черта* (2005)
* *Шаги По Стеклу* (2006)
* *Tracktor Bowling* (2010)

### Singlai
* *It’s Time To…* (2005)
* *Время* (2008)
* *Поколение Рок* (2008)
* *Ни шагу назад* (2009)

### Rinkiniai
* Vol.1 (2007)

## Nuorodos
*
Dabravolės valsčius

**Dabravolės valsčius** (; ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Stanislava.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.

|-
| 1888 ||   || 5910 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 99,0 %
* Žydai – 0,8 %

## Gyvenvietės

Valsčiui XIX a. pabaigoje priklausiusios vietovės (lenkiškai):

* Antoniszki
* Dawczyszki
* Jagieliszki
* Jodeganie
* Juszki
* Kretkopie
* Kura
* Leoniszki
* Lokajcie (wieś i folwark)
* Łunkinia
* Mikity
* Nowosady
* Pożegrzdzie
* Postule
* Rogliszki
* Stanisława
* Syrwiły
* Szajcie
* Szukiety
* Szula
* Wiersznie
* Wilkija


## Šaltiniai
Jelenia Gura

**Jelenia Gura** (, , abiem kalbomis reiškia „Elnio kalną“, , ) – miestas-apskritis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, 1975–1998 m. priklausė Jelenia Guros vaivadijai. Gyvena 84,3 tūkst. žmonių (2010 m.).

## Istorija

Miestą 1108 m. įkūrė Boleslovas III Kreivaburnis. 2008 m. miestas šventė 900 m. jubiliejų. 1288 m. suteiktos miesto teisės. Silezijos Piastams praradus miesto kontrolę, jis 1392 m. atiteko Bohemijai, kurią valdė Liuksemburgiečių dinastija. 1526 m. atiteko Habsburgų monarchijai. Prieš tai jau buvo mieste įsigalėjęs protestantizmas. Mieste vystėsi audimo pramonė. Imperatorius Ferdinandas II suteikė 1630 m. miestui privilegiją lengvųjų audinių gamybai. Stipriai nukentėjo per Trisdešimtmečio karo antpuolius. 1871 m. atiteko Vokietijos imperijai. Po I Pasaulinio karo buvo Prūsijos provincijos sudėtyje. Po II Pasaulinio karo perduotas Lenkijai.

### Miestai partneriai

*  Baucenas, Vokietija
*  Červija, Italija
*  Erftštadtas, Vokietija
*  Randersas, Danija
*  Tekila, Chaliskas, Meksika
*  Taileras, JAV
*  Valkeakoskis, Suomija
*  Vladimiras, Rusija
*  Jablonecas prie Nisos, Čekija

## Nuorodos

* Sąrašas:Lenkijos miestai
* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
Vusuniai

**Vusuniai** (, spėjamas senovinis tarimas – *asman*) − nenustatytos kilmės senovinė tauta gyvenusi teritorijose Žetisu regione (dab. Kazachstano pietryčiuose ir šiaurės Kirgizijoje) bent iki VI a. Į vakarus nuo jų gyveno kangdžu, į pietvakarius jų žemės susisiekė su Fergana, o pietuose, už Tianšanio kalnyno buvo Tarimo baseinas.

## Istorija

Vusunių priklausomybė lingvistnei grupei nėra identifikuota dėl ypač negausių žinių apie jų kalbą. Yra iškeltos hipotezės, priskiriančios juos indoeuropiečiams arba tiurkams, tačiau nė viena iš jų nėra įrodyta. Iš vusunių kultūrai priskiriamų kaukolių yra manoma, kad jie buvo europeoidai su nedidele mongoloidų priemaiša. Kai kurie kinų tekstai irgi minėjo „keistą“ vusunių išvaizdą: rudus plaukus, žalias akis ir į makakas panašų kūną.

Kinai savo tradicinėje kosmologijoje vusunius priskyrė „vakarų barbarams“ (šižongams). Legendinė istorija pasakojo, jog vusunių protėviai kadaise gyvenę gerokai ryčiau, t. y. dab. Gansu provincijoje, neidentifikuotos *Ušui* upės slėnyje. Apie 410 m. pr. m. e. jie išsikėlė iš savo pirminių vietovių, ir migravo į pietus, apsigyvendami kalnuotose vietovėse dab. Činghajaus provincijoje. Čia jie tapo priklausomi nuo vietos gyventojų juedži (tocharų). Apie 178 m. pr. m. e. kraštą užpuolus šiongnu, žuvo vusunių karalius Nandoumi. Legenda pasakoja, kad jo sūnus Liejiaomi buvo buvo paliktas ir išžindytas vilkės bei maitintas mėsa varnų. Iš čia ir kilo genties pavadinimas „varno vaikaičiai“.

Išaugusį karalaitį įsūnijo šiongnu karalius, ir užaugęs jis tapo dideliu vadu, siaubusiu kraštus vakaruose. Po jo užkariavimų juedži buvo priversti migruoti toliau į pietus, kol įsitvirtino Baktrijoje. Liejiaomi atvedė savo gentį į Žetisu regioną, kuriame įsitvirtino. Kinų šaltiniai teigia, kad vusunius sudarė apie 630 tūkst. žmonių. Jie, vadovaujami vadų, tituluojamų *kunmo* (昆弥), tapo galinga jėga tuometinėje Azijoje. Jų sostinė buvo iki šiol neidentifikuotoje vietovėje, kurią kinų šaltiniai mini kaip Čigu (). Svarbiausias jų priešas tuo metu buvo šiongnu, prieš kuriuos vusuniai ne kartą susivienijo su Kinija. Šią sąjungą patvirtino ir politinės vedybos, apsikeitimas pasiuntiniais su Vidurio imperija. Pvz., 110–105 m. pr. m. e. vusunių vadas vedė Han dinastijos princesę *Liu Jian*.

53 m. pr. m. e. karalystėje įvyko dinastiniai nesutarimai, po kurių ji skilo į dvi dalis. Kinija laikė vusunius savo vasalais, ir gynė nuo didžiausios to meto politinės jėgos – šiongnu.

V a. vusunių teritorijas nusiaubė Rouranų kaganatas. Nors jis tiesiogiai nekontroliavo regiono, tuo metu čia vyko nuolatinės genčių migracijos. VI a. vusunių teritorijas prisijungė Tiurkų kaganatas. Manoma, kad jie buvo sparčiai tiurkizuoti, įsiliejo į eftalitų, karlukų gentis. Kai kurie mokslininkai kelia hipotezę, kad dabar Žetisu regione gyvenanti kazachų gentis uisinai yra tiurkizuoti tiesioginiai usunių palikuonys.
Kvirinalo rūmai

**Kvirinalo rūmai** (it. *Palazzo del Quirinale*) – renesanso stiliaus statinys Italijos sostinėje Romoje. Šiuos rūmus 1583 m. pastatė popiežius Grigalius XIII. Iki 1870 m. šie rūmai buvo popiežių vasaros rezidencija, nuo 1870 m. iki 1947 m. – Italijos karalių, o šiuo metu čia yra šalies prezidento rezidencija. Šiuose rūmuose gyveno 30 popiežių, 4 karaliai ir vienuolika šalies prezidentų.

Rūmams pavadinimas buvo duotas nuo kalvos (aukščiausios iš septynių Romos kalvų), ant kurios jie stovi.

Prancūzijos imperatorius Napoleonas Bonapartas, nuo 1805 iki 1814 m. buvęs Italijos karaliumi, Kvirinalo rūmus buvo pasirinkęs kaip vieną iš savo rezidencijų. Tačiau juose jis nespėjo apsistoti iki savo valdymo pabaigos 1814 m.

Kvirinalo rūmus statė ir dekoravo žymūs to meto menininkai: Domenikas Fontana, Karlas Madernas, Berninis, Guido Reni ir kiti. Aikštės centre stovi fontanas su obelisku ir dioskūrų – Kastoro ir Polukso – skulptūromis.

Kvirinalo rūmai turi 4 hektarų ploto sodus.

Rūmai užima 110500 m² plotą ir yra dešimti didžiausi rūmai pasaulyje.

## Šaltiniai
2012 m. Europos treko čempionatas

**2012 m. Europos treko čempionatas** – trečiasis Europos šalių saugusiųjų dviračių treko čempionatas, kuris vyko 2012 m. spalio 19 d. – 21 d. Panevėžyje, Lietuvoje.

## Rungtys

## Dalyvaujančios šalys
146 dviratininkai iš 21 šalies dalyvavo čempionate.

*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Lietuvos dalyvavimas

## Medalių lentelė

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Oficiali čempionato svetainė 
*Europos dviračių sporto federacija
Knuruvas

**Knuruvas** (, ) – miestas Lenkijos pietuose, apie 20 km į vakarus nuo Katovicų, 15 km į šiaurės rytus nuo Rybniko. Miestas įsikūręs Aukštutinės Silezijos aglomeracijos pramoniniame rajone, prie Bieravkos upės (*Bierawka*). Įeina į Glivicių apskrities (*Powiat gliwicki*) sudėtį. Turi apie 40 tūkst. gyv. Mieste išvystyta anglies gavybos pramonė.

## Istorija

Pirmą kartą Knuruvas paminėtas 1295 m. Vroclavo vyskupystės bažnytiniuose raštuose. Kaip ir visoje Silezijoje, XV–XVII a. miestą valdė įvairių monarchijų valdovai. 1875 m. pastatyta parako gamykla. Atradus apylinkėse anglies, sparčiai pradėta vystyti jos kasyba, imta steigti perdirbimo pramonės įmones, prie jų kurti darbininkų gyvenvietes, tiesti geležinkelio atšakas. Po II Pasaulinio karo buvo statomos naujos anglies gavybos šachtos, iškilo nauji gyvenamieji rajonai, kartu plečiama infrastruktūra. Miesto teisės suteiktos 1951 m.  

## Nuorodos

* Oficialus miesto tinklalapis  (lenkų k.)
* Virtualusis miestas (lenkų k.)
* Knurovo miesto informacinis portalas (lenkų k.)
Žyrarduvas

**Žyrarduvas** () – miestas Lenkijos centre, Mazovijos vaivadijoje, 45 km į vakarus nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis Žyrarduvo apskrities (*Powiat żyrardowski*) centras. Turi apie 41,2 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestas susikūrė 1830 m. Broliai Lubenskiai 1833 m. čia įsteigė tekstilės fabriką. Vienu iš jo direktorių buvo linų verpimo staklių išradėjas, inžinierius iš Prancūzijos Philippe de Girard. XIX a. miestas tapo stambiu tekstilės pramonės centru. Vėliau prancūzo vardu, panaudojant sulenkintą formą, buvo pavadintas pats miestas. 1916 m. suteiktos miesto teisės.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė (lenkų k.)
* Miesto žydų istorija (anglų k.)
Otvockas

**Otvockas** () – miestas Lenkijos centre, Mazovijos vaivadijoje, apie 25 km į pietryčius nuo Lenkijos sostinės Varšuvos, administracinis Otvocko apskrities (*Powiat otwocki*) centras. Miestas įsikūręs dešiniajame Vyslos upės krante. Turi apie 43,2 tūkst. gyventojų. Pasižymi išskirtine medine *Swidermajer* stiliaus architektūra.

## Istorija

Miestas minimas jau nuo XV a., tačiau tikram ekonominiam vystymuisi postūmį XIX a. antroje pusėje suteikė pro čia nutiestas geležinkelis, sujungęs su Varšuva. Otvockas greitai tapo populiariu priemiesčiu ir kurortine vietove. Čia lankėsi rašytojas Vladislavas Reimontas, politikas Jozefas Pilsudskis ir kitos įžymybės. 1916 m. suteiktos miesto teisės. 1936 m. buvo elektrifikuota geležinkelio linija į sostinę. II Pasaulinio karo metu Otvocke veikė žydų getas. Ypač pasižymėjo žydų gelbėtoja Irena Sendler.

1958 m. priemiestyje atidaryta pirmoji Lenkijoje atominė elektrinė (pirmasis reaktorius *Ewa*). 1974 elektrinė buvo išplėsta, pastatant 2-jį reaktorių *Maria*.

## Nuorodos

* Otvockao oficiali svetainė (lenkų k.)
* Miesto architektūra (lenkų k.)
Lesnistvos valsčius

**Lesnistvos valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Lietuvos teritorijoje. Centras – Lesnistva, vėliau – Pūstelninkai.

## Istorija

Valsčius buvo įkurtas XIX a. Nuo 1867 m. iki 1914 m. priklausė Lenkijos Kongreso karalystės, Suvalkų gubernijos, Naumiesčio apskričiai.

|-
| 1888 ||   || 7763 ||  || ||
|-
|}

## Tautinė sudėtis
 
1888 m.:
* Lietuviai – 86,9 %
* Vokiečiai – 11,4 %
* Žydai – 1,2 %
* Lenkai – 0,3 %
* Baltarusiai – 0,1 %

## Šaltiniai
Heredijos provincija

**Heredijos provincija** () – viena iš 7 Kosta Rikos provincijų, išsidėsčiusi šalies vidurio šiaurės dalyje. Administracinis centras – Heredija.

## Geografija

Provincija ribojasi su Limono provincija rytuose, su San Chosė provincija – pietuose, su Alachuelos provincija – vakaruose ir su Nikaragva – šiaurėje. Pietinė provincijos dalis kalnuota, šiaurinėje būdingos lygumos. Aukščiausia vieta – užgesęs Barvos ugnikalnis (2906 m). Svarbiausios upės – San Chuanas ir Čiripo. Į Heredijos provinciją patenka dalis Braulijo Karilijo nacionalinio parko.

## Administracinis suskirstymas

Heredijos provincija padalinta į 10 kantonų (skliaustuose – administracinis centras, jei jo pavadinimas nesutampa su kantono):

# Heredija
# Barva
# Santo Domingas
# Santa Barbara
# San Rafaelis
# San Isidras
# Belenas (San Antonijus)
# Floresas (San Choakinas)
# San Pablas
# Sarapiki (Puerto Vjechas)

## Šaltiniai
Limono provincija

**Limono provincija** () – viena iš 7 Kosta Rikos provincijų, išsidėsčiusi šalies rytinėje dalyje. Administracinis centras – Limonas.

## Geografija

Provincija apima visą rytinę Kosta Rikos dalį: ribojasi su Heredijos, San Chosė ir Kartago provincijomis vakaruose, su Puntarenaso provincija – pietvakariuose, su Panama – pietuose ir su Nikaragva – šiaurėje. Iš rytų skalauja Karibų jūra. Vakarinė ir pietinė provincijos dalis išraižyta kalnų (Talamankos Kordiljera), o likusią dalį užima žema, pelkėta, džiunglėmis apaugusi lyguma. Svarbiausios upės – Siksaola, Reventasonas, Čiripo, San Chuanas. Pakrantėje driekiasi paplūdimiai, greta yra nedidelių salų ir rifų. Yra keletas saugomų teritorijų, iš kurių žymiausia – Tortugero nacionalinis parkas, taip pat priklauso dalis La Amistado tarptautinio parko.

## Demografija

Limono provincija išsiskiria nuo likusios šalies savo etnine sudėtimi – 75 % gyventojų yra mišrios kilmės (metisai, mulatai ir kt.), čia gyvena didžiausia juodaodžių bendruomenė (16 %), yra palyginti nemažai indėnų (7 %). Be ispanų kalbos, Limono provincijoje paplitusi anglų kilmės kreolų kalba *Mekatelyu*.

## Administracinis suskirstymas

Limono provincija padalinta į 6 kantonus (skliaustuose – administracinis centras, jei jo pavadinimas nesutampa su kantono):

# Limonas
# Pokosi (Gvapilesas)
# Sikiresas
# Talamanka (Bribri)
# Matina
# Gvasimas

## Šaltiniai
Puntarenaso provincija

**Puntarenaso provincija** () – viena iš 7 Kosta Rikos provincijų, išsidėsčiusi šalies vakarinėje, pietvakarinėje dalyje. Administracinis centras – Puntarenasas.

## Geografija

Provincija apima beveik visą vakarinę Kosta Rikos dalį: ribojasi su Gvanakastės provincija šiaurėje, su Alachuelos provincija – šiaurės rytuose, su San Chosė ir Limono provincijomis rytuose, su Panama – pietryčiuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas, sudarydamas keletą įlankų (Nikojos, Dulsės ir kt.). Provincija apima pietinę Nikojos pusiasalio dalį, Osos pusiasalį, vakarinę Burikos pusiasalio dalį. Paviršius daugiausia kalnuotas, pakrantėse driekiasi mangrovių sąžalynai. Į provincijos sudėtį įeina toli vandenyne esanti unikali Kokosų sala. Yra Manuelio Antonijaus nacionalinis parkas, Korkovado nacionalinis parkas.

## Administracinis suskirstymas

Puntarenaso provincija padalinta į 11 kantonų (skliaustuose – administracinis centras, jei jo pavadinimas nesutampa su kantono):

# Puntarenasas
# Esparsa (Espiritu Santas)
# Buenos Airės
# Montes de Oras (Miramaras)
# Osa (Siudad Kortesas)
# Agirė (Keposas)
# Golfitas
# Koto Brusas (San Vitas)
# Parita
# Koredoresas (Siudad Neli)
# Garabitas (Chako)

## Šaltiniai
Gibso laisvoji energija

**Gibso laisvoji energija** – termodinamikos sąvoka, kuri matuoja "naudingą" procesą arba pradedantį darbą, gaunamą iš termodinaminės sistemos esant pastoviai temperatūrai ir slėgiui.

Gibso energija (žymima ∆G) taip pat yra cheminis potencialas, kuris sumažėja, kai sistema pasiekia pusiausvyrą esant pastoviai temperatūrai ir slėgiui. Jo išvestinė išnyksta,  atsižvelgiant į reakcijos koordinates, kai sistema yra pusiausvyros taške.

Gibso laisvosios energijos sąvoka buvo išvystyta 1870 m. Amerikos matematiko Josiah Willard Gibbs.
Seradzas

**Sèradzas**  () – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, ~60 km į pietvakarius nuo Lodzės, 140 km į šiaurės rytus nuo Vroclavo. Miestas įsikūręs prie Vartos upės. Apskrities centras, turi apie 44 tūkst. gyv. Vystoma lengvoji pramonė (drabužių siuvimas ir mezgimas), žemės ūkio produktų gamybos ir perdirbimo įmonės, malūnai, spirito varykla. Restauruotas senamiestis, bažnyčios traukia turistus.

## Istorija

Tai vienas seniausių miestų, įkurtas jau nuo XI a., miesto teises įgijęs 1247 m. Buvo viena iš mažųjų kunigaikštysčių istoriniame Didžiosios Lenkijos regione. Čia buvo karūnuoti trys lenkų monarchai. Karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį ginti Seradzui. Miestą puolė totoriai, bohemiečiai, kryžiuočių riteriai. Iki XVI a. buvo svarbiu prekybos centru, čia driekėsi Ispanijos ir Portugalijos pirklių maršrutai. XVII a. miesto ekonominę svarbą susilpnino karų su švedais padariniai, maras, gaisrai. XVIII a. mieste gyventojų sumažėjo iki 1,5 tūkst. žmonių.

XIX a. buvo miestas, Kališo gubernijos Seradzo apskrities centras.

## Nuorodos

* Seradzo oficiali svetainė  (lenkų k.)
Zdunska Volia

**Zdunska Volia** () – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, prie Pichnos upės, apie 45 km į vakarus nuo Lodzės. 1975-1998 m. priklausė Seradzo vaivadijai. Administracinis apskrities (*Powiat zduńskowolski*) centras, turi apie 44,4 tūkst. gyv.

## Istorija

Miestas įkurtas 1394 m. šalia prekybinio kelio iš Kališo į Petrakavą. Nuo XV a. mieste vystoma prekyba, jam buvo suteikta teisė organizuoti amatų muges. 1825 m. caras Aleksandras I suteikė miesto teises. Atsikėlė amatininkų ir prekybininkų iš Silezijos, Čekijos, Poznanės, Prūsijos ir Saksonijos. Miestas ėmė garsėti manufaktūromis, kurios kūrėsi vietoje smulkių gamintojų. Prekės buvo gaminamos ne tik vietinei rinkai, bet ir eksportuojamos į užsienį (Rusiją, Kiniją). 1903 m. pro miestą pravestas geležinkelis Kališas – Lodzė.

## Miestų partnerystė
*  Zarasai, Lietuva
*  Pietrasanta, Italija
*  Valmiera, Latvija
*  Lėrincis, Vengrija

## Nuorodos

* Zdunska Volios oficiali svetainė  (lenkų k.)
* Miesto žydų istorija (anglų k.)
Kaprezė-Mikelandželas

**Kaprezė-Mikelandželas** () – miestelis vidurio Italijoje, apie 100 km į rytus nuo Florencijos. Miestas žinomas kaip žymaus italų renesanso menininko Mikelandželo gimimo vieta.

Mieste yra XIII a., Šv. Jono krikštytojo bei kitos bažnyčios, Mikelandželo muziejus ir biblioteka.
Biatlonas 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

**[[Biatlonas olimpinėse žaidynėse|Biatlonas]] [[2014 m. žiemos olimpinės žaidynės|2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse]]** vyko *[[Lauros biatlono ir slidinėjimo kompleksas|Lauros biatlono ir slidinėjimo komplekse]]* šalia Krasnaja Polianos miestelio, Sočio apylinkėse, Rusijoje. Vienuolikoje rungčių buvo varžomasi nuo 2014 m. vasario 8 d. iki vasario 22 d.

Biatlono varžybose pirmą kartą vyko mišri estafetė.

## Rungtys
Žaidynėse vyko 11 biatlono rungčių:

|-bgcolor="#CCCCCC"
! Vyrų!! Moterų!! Mišrios
|-style="background:#efefef; color:black"
| 4 x 7,5 km estafetė|| 4 x 6 km estafetė||2 x 6 km moterų, 2 x 7,5 km vyrų estafetė
|-style="background:#efefef; color:black"
| 10 km sprintas|| 7,5 km sprintas
|-style="background:#efefef; color:black"
| 12,5 km persekiojimas|| 10 km persekiojimnas
|-style="background:#efefef; color:black"
| 15 km masinis startas|| 12,5 km masinis startas
|-style="background:#efefef; color:black"
| 20 km individuali || 15 km individuali
|}

## Grafikas
Žemiau pateikiamas grafikas visoms 11 rungčių.

Laikas surašytas (UTC+4) laiko juostoje.

## Medalininkai

### Vyrai

### Moterys

### Mišrūs

## Kvalifikacija

Dvidešimt geriausiai 2012 m. pasaulio čempionate ir 2013 m. pasaulio čempionate pasirodžiusių šalių į olimpiadą galės deleguoti komandas. Dar 7-8 šalys į olimpiadą galės deleguoti tik po vieną sportininką.

### Vyrai

### Moterys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Biatlonas 2014 m. olimpiadoje
Berlineta

**Berlineta** (, iš ) – ypatingai sportiškas automobilio kupė kėbulo variantas. Paprastai dvivietis, bet gali būti ir 2+2 tipo.

Italų kalboje  reiškia 'mažas sedanas'.

Terminas įvestas XX a. 4-tą dešimtmetį, o 6-tą dešimtmetį išpopuliarintas kompanijos Ferrari. Berlinetas gamino *[[Maserati]]*, *[[Opel]]*, *[[Alfa Romeo]]* ir kiti Europos automobilių gamintojai. 

Šiaurės Amerikoje *[[Chevrolet]]* kompanija irgi gamino *[[Chevrolet Camaro|Camaro]]* berlinetos versijas (nuo 1979 iki 1986 m.). Šie modeliai turėjo europinio stiliaus elementais pabrėžtą automobilio interjerą, kas laikyta jiems svarbiau, negu automobilio veiksmingumas.

## Notes
Cechanuvas

**Cechãnuvas**  () – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, ~100 km į šiaurę nuo Lenkijos sostinės Varšuvos. Apskrities centras. 45,9 tūkst. gyv. Mieste prie Lydynios (*Łydynia*) upės įsikūrę tarptautinės ir vietinės kompanijos: vokiečių „Bauer“, italų „Delitissue“, lenkų „Telekomunikacja Polska S.A.“, „Metaltech“, „Fanar“, „Cedrob“, „Ciechanowska Spółdzielnia Mleczarska“.

## Istorija

Apie miestą pirmą kartą rašoma 1065 m. Lenkijos karaliaus Boleslovo II Drąsiojo žemių perdavimo bažnyčiai dokumente. 1254 m. minimas kaip kašteliono rezidencijos vieta. Miestą puldinėjo kryžiuočių riteriai, prūsai, jotvingiai, lietuviai, švedai. Miestą gynė prie Lydynios pastatyta vietos kunigaikščių pilis. 1400 m. suteiktos miesto privilegijos. Viduramžiais po Varšuvos buvo didžiausias Mazovijos regiono miestas, svarbus amatų ir prekybos centras, pro kurį ėjo Gintaro kelias, pirklių maršrutai iš vakarų į rytus.

XIX a. buvo miestas, Plocko gubernijos Cechanuvo apskrities centras.
1975–1998 m. buvo Cechanuvo vaivadijos centru.

## Nuorodos

* Cechanuvo oficiali svetainė (lenkų k.)
Gdansko Starogardas

**Gdansko Starogardas** (, ) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, apie 50 km į pietus nuo Gdansko–Gdynės–Sopoto „Trimiesčio“ (*Trójmiasto*) aglomeracijos prie Gdansko įlankos. Administracinis apskrities (*Powiat starogardzki*) centras. 1975–1998 m. buvo Gdansko vaivadijos centru. Turi apie 48,1 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Apie „seno miesto“ gyvenvietę pirmą kartą rašoma 1198 m. Pomeranijos kunigaikščio Gžymislavo II dokumente, ją perduodant Maltos Ordino riteriams. Miesto statusą 1348 m. pagal Kulmo teisę suteikė Vokiečių ordino magistras Heinrichas Dusemeris.

1920 m. pagal Versalio sutartį miestas atiteko Lenkijai.
## Galerija

Starogard Palac Wiechertow.jpg|Rūmai
6. Panorama STG.jpg|Rotušė
Kościół św. Katarzyny Aleksandryjskiej w Starogardzie Gdańskim.jpg|Bažnyčia senamiestyje


## Nuorodos

* Gdansko Starogardo oficiali svetainė (lenkų k.)
Skernevicės

**Skernevi̇̀cės**  () – miestas-apskritis vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, pusiaukelėje tarp Lodzės ir Varšuvos. Apskrities centras, įsikūręs prie Skernevkos (*Skierniewka*) upės. 49,1 tūkst. gyventojų.

## Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1359 m. Skernevicėms miesto teisės suteiktos 1457 m. pagal arkivyskupo Jano Sprovskio (*Jan Sprowski*) raštą. Teises 1463 m. patvirtino Kazimieras Jogailaitis. Garsioji Skernevicių geležinkelio stotis buvo Varšuvos–Vienos geležinkelio dalimi. 1884 m. rugsėjo 15 d. čia įvyko Trijų imperatorių lygos () susitikimas, kuriame dalyvavo rusų caras Aleksandras II, austrų imperatorius Pranciškus Juozapas I ir vokiečių kaizeris Vilhelmas I. XIX a. čia buvo Varšuvos gubernijos Skernevicių apskrities centras.

1975–1998 m. buvo Skernevicių vaivadijos centras.

## Žymūs žmonės

Su miesto istorija susiję kompozitorius Frederikas Šopenas, rašytojas Vladislavas Reimontas, poetas Ignacijus Krasickis.

## Šaltiniai

 
## Nuorodos
* Skernevicių miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
Tomislav Pek

**Tomislavas Pekas** (g. 1985 m. spalio 22 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas arba puolėjas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2003 m. Atstovavo Kroatijos aukščiausioje lygoje žaidusiai „Zagreb“. 

2005 m. sezone persikėlė į Zagrebo priemiesčio „Samoboro“ kklubąą. 

2006 m. perėjo į Kroatijos antrosios lygos Zaprešičiaus „Inter“.

Vėliau žaidė NK Zagorec, Predionica Klanjec, Segesta ekipose. 

2009 m. atstovavo HNK Gorica. 

2012 m. pasirašė sutartį su Vilniaus miesto futbolo draugija „Žalgiriu“.. Po sezono žaidėjas išvyko į gimtinę. 

Nuo 2013 m. rungtyniavo HNK Šibenik.

## Pasiekimai
; VMFD Žalgiris
* 2011–2012 m. LFF taurės laimėtojas

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* fkzalgiris.lt
* futbolinis.lt
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
Centrinė Kordiljera (Kosta Rika)

**Centrinė Kordiljera** arba **Centrinė Vulkaninė Kordiljera** () – kalnagūbris Kosta Rikoje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų kalnų sistemos dalis. Driekiasi iš šiaurės rytų į pietvakarius 80 km, nuo Tapesko perėjos iki Pakuarės upės. Sudaro 4 vulkaniniai kūgiai: Poasas (2708 m), Barva (2906 m), Irasu (3432 m) ir Turialba (3340 m). Visuose ugnikalniuose veikia fumarolės, jie yra snaudžiantys ir gali išsiveržti. Tarp ugnikalnių kūgių yra kelios įdubos ir perėjos, jungiančios Kosta Rikos centrinį slėnį su Karibų jūros pakrantės lyguma.

Centrinėje Kordiljeroje įsteigta keletas nacionalinių parkų: Poaso, Braulijo Karilijo, Irasu ir Turialbos.
Skaržyskas-Kamena

**Skaržyskas-Kamena** () – miestas vidurio rytų Lenkijoje, Švento Kryžiaus vaivadijoje, apie 34 km į šiaurės rytus nuo vaivadijos sostinės Kelcų. Administracinis apskrities (*Powiat skarżyski*) centras, įsikūręs prie Kamenos (*Kamienna*) upės. Turi apie 49 tūkst. gyv. Iki 1928 m. miestas vadinosi Kamena. Neformaliai vartojama pirmoji pavadinimo dalis – Skaržyskas.

Miestas yra svarbus geležinkelio mazgas. Pro čia praeina geležinkeliai Sandomieras–Koliuškai (*Sandomierz, Koluszki*) ir Krokuva–Varšuva.

## Istorija

Apie Milicos gyvenvietę (dab. Skaržysko ribose) pirmą kartą rašoma 1173 m., kai čia buvo susirinkę riteriai, o jiems vadovavo Mažosios Lenkijos kunigaikštis Kazimieras II Teisingasis. 

1923 m. Kamenai suteiktos miesto privilegijos. 1924 m. pastatyta ginkluotės gamykla MESKO. Dalis jos pastatų per II Pasaulinį karą buvo panaudoti priverčiamojo darbo stovyklai, kurioje žuvo tūkstančiai vietinių žydų. 

## Nuorodos

* Skaržysko oficiali svetainė (lenkų k.)
Negentropija

**Negentropija** arba **neigiama entropija** yra entropija, kuri eksportuojasi, kad galėtų išlaikyti savo pačios mažą entropiją. Ji yra entropijos ir gyvybės sankirtoje. Neigiamos entropijos koncepciją ir frazę pasiūlė Ervinas Šriodingeris 1943 m. mokslo populiarinimo knygoje *[[What is Life? (Šriodingeris)|What is Life?]]* (). Vėliau Léon Brillouin sutrumpino frazę iki *negentropijos*, kad galėtų pabrėžti ją labiau „teigiamamu“ aspektu: gyvoji sistema importuoja negentopiją ir kaupią ją. 1974 m. Albert Szent-Györgyi pateikė terminą *sintropija*. Tas terminas galėjo kilti 1940 m. dėl italų matematiko Luigi Fantappiè, kuris bandė sukurti suvienytą biologijos ir fizikos teoriją. Buckminster Fuller bandė išpopuliarinti tą terminą, bet *negentropija* liko iki šiol labiausiai vartojama sąvoka.

## Informacijos teorija

Informacijos teorijoje ir statistikoje, negentropija yra naudojama išmatuoti atstumą iki normalumo. Tarkime, jog turime signalą, su tam tikru skirstiniu. Jeigu signalas yra Gausinis, tada sakoma, jog jis turi normalųjį skirstinį. Negentropija yra visada neneigiama, nekinta dėl bet kokių tiesinių koordinačių pertvarkymo ir išnyksta tada ir tik tada, kai signalas yra Gausinis.

Negentropy yra apibrėžiama

: J(p_x) = S(\phi_x) - S(p_x)\,

kur S(\phi_x) yra diferencijuojama entropija Gausinio tankumo su tuo pačių vidurkiu ir laisvumo laipsniu, tuo tarpu p_x ir S(p_x) yra diferencijuojama p_x entropija:

: S(p_x) = - \int p_x(u) \log p_x(u) du
Popiežiškasis Laterano universitetas

**Popiežiškasis Laterano universitetas**, **Laterano universitetas** () – vienas svarbiausių privačių katalikiškų universitetų Romoje.

## Istorija
1773 m. popiežius Klemensas XIV bule *Dominus ac Redemptor noster* panaikino jėzuitų ordiną. Kartu buvo uždaryta ir jėzuitų valdyta Romos kolegija. Kolegijos Teologijos ir Filosofijos fakultetai buvo perduoti Romoje įkurtai seminarijai. 1824 m. popiežius Leonas XII atkūrė jėzuitų ordiną ir grąžino fakultetus naujai įsteigtam Popiežiškajam Grigaliaus universitetui. 1853 m. popiežius Pijus IX įsteigė Kanonų ir Civilinės teisės fakultetus bei pervadino mokymo įstaigą Popiežiškuoju Romos seminarijos universitetu. 1958 m. popiežius Pijus XII universitetą pervadino Popiežiškuoju pastoraliniu institutu, o 1959 m. popiežius Jonas XXIII pavadino Popiežiškuoju Laterano universitetu.

## Struktūra
* Teologijos fakultetas
* Kanonų teisės fakultetas
* Filosofijos fakultetas
* Civilinės teisės fakultetas
* Abiejų teisių fakultetas
* Pastoralinis žmogaus atpirkėjo institutas
* Popiežiškasis Jono Pauliaus II santuokos ir šeimos studijų institutas
* Tarpdisciplininis mokymosi visą gyvenimą centras
* Palaimintojo Pijaus IX biblioteka, įkurta 1854 m., apie 600 000 tomų
* „Lateran University Press“ leidykla
* Žurnalai *Civitas et Iustitia*, *Appolinaris*, *Studia et Documenta Historiae er Iuris*, *Aquinas*, *Lateranum*.

## Lietuviai
Popiežiškajame Laterano universitete studijavo nemažai lietuvių, tarp kurių – Audrys Juozas Bačkis, Vytautas Brilius, Ričardas Doveika, Jonas Ivanauskas, Artūras Jagelavičius, Romualdas Krikščiūnas, Andrius Narbekovas, Robertas Pukenis, Petras Smilgys.

## Šaltiniai
Michael Bloomberg

**Maiklas Blumbergas** (*Michael Bloomberg*: g. 1942 m. vasario 14 d.) – JAV verslininkas ir buvęs Niujorko meras, vienos didžiausių pasaulyje finansinių naujienų ir duomenų bendrovės „Bloomberg“ stambiausias akcininkas. Jis turi sukaupęs $60 mlrd. asmeninio turto (2020 m. duomenimis).

## Biografija

1964 m. baigė Johnso Hopkinso universitetą Baltimorėje, 1966 m. – Harvardo verslo mokyklą. 1966 m. pradėjo karjera investiciniame banke „Salomon Brothers“. 1981 m. įkūrė finansinių naujienų, duomenų ir žiniasklaidos bendrovę Innovative Market Systems, kuri viena pirmųjų pradėjo naudoti kompiuterių tinklus finansų rinkų analizei. 1986 m. tapo Bloomberg L.P., kuriai jis vadovavo iki 2001 m. Atsistadino iš vadovo pareigų tapęs Niujorko meru, o 2005 m. ir 2009 m. buvo juo perrinktas. Nuo 2014 m. eina Bloomberg L.P. vadovo pareigas. 

2019 m. pretendavo į JAV prezidento rinkimus, 2020 m. atšaukė kandidatūrą. Nesėkminga kampanija atsiėjo 1 mlrd. JAV dolerių. Trijoms Niujorko merų kandidatūroms išleido 265 mln. JAV dolerių. Skyrė 8 mlrd. JAV dolerių labdarai (ginklų kontrolei, klimato pokyčiams suvaldyti ir kt.).

## Išnašos
Pulavai

**Pulãvai**  () – miestas pietryčių Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, apie 46 km į šiaurės vakarus nuo vaivadijos sostinės Liublino. Miestas įsikūręs prie Vyslos ir Kuruvkos (*Kurówka*) upių. Pulavų apskrities centras. Turi apie 49,8 tūkst. gyv. Pulavuose yra išlikęs vienas didžiausių Lenkijoje klasicistinis dvaro ir parko ansamblis (1785–1810 m.), priklausęs didikų Čartoriskių giminei.

## Istorija

Apie Pulavus užsimenama nuo XVI a. Tuomet tai buvo Liublino gubernijos valsčiaus centras. Čia buvo įsikūrusi Čartoriskių giminė. Prašmatnus dvaras nuo 1784 m. priklausė LDK kunigaikščiui Adomui Kazimierui Čartoriskiui. 1801 m. jo žmonos Izabelės Fleming rūpesčiu įsteigtas pirmasis Lenkijoje muziejus. 1846–1918 m. vadintas ***Novoaleksandrija*** (), buvo Liublino gubernijos Pulavų apskrities centras. 1906 m. Pulavams suteiktos miesto teisės.

1920 m. rugpjūčio 13 d. Pulavuose maršalas Jozefas Pilsudskis įkūrė karinį štabą. Rugpjūčio 18 d. pradėdamos kontrataką prie Vepšo upės, lenkų pajėgos sėkmingai išstūmė Raudonąją armiją, turėjusią 177 tūkst. kareivių, iš Lenkijos ir kontroliavo teritoriją iki pat II Pasaulinio karo pradžios. Karo metu naciai Pulavuose buvo įsteigę 3 koncentracijos stovyklas.

1966 m. pastatyta didelė azoto trąšų gamykla *Zakłady Azotowe Puławy*, šiuo metu viena didžiausių pasaulio melamino gamintojų.

## Nuorodos

* Pulavų oficiali svetainė
Augustovo valsčius

**Augustovo valsčius** () – nuo 1952 iki 1954 metų egzistavęs valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Balstogės vaivadijoje, Bielsko apskrityje. Valsčiaus centras buvo Augustovo kaimas.

## Istorija
Valsčius įkurtas 1952 m. liepos 1 d. Bielsko apskrityje, Balstogės vaivadijoje prijungus dalį kaimų iš Bielsko ir Vyškų valsčių. 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas.

## Šaltiniai

* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 r., PRL, GUS, Warszawa;
* 1952 m. Valsčiaus įkūrimo įstatymas (lenk.) ;
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) ;
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) .
Śmigły Wilno

**Śmigły Wilno** (oficialus pavadinimas: *Wojskowy Klub Sportowy Śmigły Wilno*) – nebeegzistuojantis lenkiškas futbolo klubas, įkurtas Vilniuje 1933 m. Klubą įkūrė Lenkijos kariuomenės karininkai iš Vilniaus garnizono. 1933 m. balandžio 8 d. Śmigły Wilno sužaidė savo pirmąsias rungtynes su 22-ojo Lenkijos kariuomenės pėstininkų pulko komanda iš Sedlcų (lenk. „WKS 22. pp Siedlce“), laimint jas 3:1.
Barva (ugnikalnis)

**Barvos ugnikalnis** () – nebeaktyvus ugnikalnis vidurio Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Heredijos provincijoje, 22 km į šiaurę nuo San Chosė. Aukštis – 2906 m.

Tai andezitinis kompleksinis ugnikalnis. Jo vakariniame šlaite yra trys kalvos, regimos nuo Centrinio slėnio, todėl kalnas dar vadinamas ***Las Tres Marijas*** (*Las Tres Marías* – „trys Marijos“). Viršūnėje yra apie tuzinas išsiveržimo angų, o šlaituose – keli parazitiniai kūgiai. Telkšo 4 vulkaniniai ežerai.

Nuo Kosta Rikos užkariavimo laikų nėra užfiksuota Barvos ugnikalnio išsiveržimų.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Kosta Rikos centrinis slėnis

**Kosta Rikos centrinis slėnis** () – plokščiakalnis Kosta Rikos centrinėje dalyje, kalnų apsuptyje, užima 11 366 km² teritoriją. Iš šiaurės slėnį supa Centrinė Kordiljera su 4 ugnikalnių kūgiais, iš pietų – Talamankos Kordiljera. Karpineros aukštumų grandinė skiria slėnį į dvi dalis – Vakarų arba „tikrąjį“ Centrinį slėnį ir Rytų arba Gvarko slėnį. Būdingas aukštis – 800–1500 m.

Klimatas tropinis, karštas. Temperatūra svyruoja tarp 15-30 °C. Vakarinė slėnio dalis vasarą veikiama pasatų, čia ryškūs sausasis ir drėgnasis laikotarpiai. Rytinė dalis veikiama Karibų jūros, kur klimatas pastovesnis. Metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 1900 ir 3200 mm, o oro drėgnumas – tarp 75-87 %.

Centriniame slėnyje įsikūrę beveik 3/4 Kosta Rikos gyventojų, čia yra šalies sostinė San Chosė. Teritorija ypač palanki žemdirbystės vystymui.
Paracetamolis

**Paracetamolis** (**acetaminofenas**) – preparatas, plačiai naudojamas kaip skausmo (galvos, mėnesinių, dantų, raumenų) malšiklis, taip pat mažina karščiavimą. Dažnai naudojamas kaip ingredientas vaistuose nuo peršalimo ir gripo.

Perdozuotas gali pakenkti kepenims. Kepenų pažeidimai gali baigtis mirtimi.

## Išnašos

## Nuorodos

* Paracitamolis (Farmapedia)
* Paracetamolio poveikis
Turialba (ugnikalnis)

**Turialba** () – veikiantis ugnikalnis vidurio Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Kartago provincijoje, Turialbos kantone. Aukštis – 3340 m (antras pagal aukštį ugnikalnis šalyje, po Irasu).

Turialba yra bazaltinis-dacitinis stratovulkanas, iškilęs ant to paties pagrindo kaip ir Irasu. Pietvakarinėje kalno dalyje yra 3 krateriai. Yra keli piroklastiniai kūgiai. Šlaitai apaugę rūko miškais, yra krioklių.

Ugnikalnyje veikia fumarolės ir sulfatarai. XIX a. ugnikalnis buvo itin aktyvus, bet po 1866 m. išsiveržimo nurimo. Pastaraisiais metais (nuo 2001 m.) Turialba kelis kartus išsiveržė, apylinkėse paskleisdama pelenus ir garų srautus. Manoma, kad gali prasidėti naujas aktyvumo periodas ir kilti smarkesni išsiveržimai.

Kalnas ir jo apylinkės patenka į Turialbos nacionalinį parką, papėdėje įsikūręs Gvajabo nacionalinis paminklas.

## Nuorodos
* Global Volcanism Program
Eskasu

**Eskasu** () – miestas Kosta Rikoje, San Chosė provincijoje, į 9 km vakarus nuo San Chosė, sostinės aglomeracijoje. Įsikūręs Eskaso kalvų pašlaitėje. Mieste veikia JAV, Jungtinės Karalystės ambasados, yra keletas prabangių restoranų, parduotuvių. Eskasu įsikūrę nemažai užsieniečių (iš JAV, Europos, Pietų Amerikos).

## Istorija

Vietovės pavadinimas vietine indėnų kalba reiškia „besiilsintis akmuo“. 1848 m. tapo kantono centru.

## Šaltiniai