open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žalgiriai (Tauragė)

**Žalgiriai** – rytinė Tauragės rajono savivaldybėje, esanti netoli geležinkelio, prie Gedimino gatvės. Vienas naujausių mikrorajonų, vyrauja daugiaaukščiai blokiniai namai. Veikia Tauragės Žalgirių gimnazija.

## Šaltiniai
Kūdrinkių šliuzas

**Kūdrinkių šliuzas** () – keturioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Kudrinkių kaimas. Pastatytas 1828–1829 metais. Statyboms vadovavo *Edvardas Tadas Bielinskis* (Edward Tadeusz Bieliński) ir Mykolas Horainas (Michał Horain). 2005–2008 m. buvo kapitaliai suremontuotas.

* **Vieta**: 77,4 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 2,27 m.;
* **Ilgis**: 43,4 m.;
* **Plotis**: 5,94 m;
* **Vartai**: mediniai;
* **Pastatymo metai**: 1828–1829 m.;
* **Statyboms vadovavo**: *Edvardas Tadas Bielinskis* (Edward Tadeusz Bieliński) ir Mykolas Horainas (Michał Horain).

## Literatūra

* Wanda Bednarczuk-Rzepko, Wojciech Marek Darski: Pojezierze Suwalskie i Puszcza Augustowska. Wydawnictwo Pascal, 2003 m. ISBN 83-7304-165-6.
Perkučo šliuzas

**Perkučo šliuzas**, **Perkūno šliuzas** () – dešimtasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Perkučo kaimas ir Perkučo draustinis. Pastatytas 1827–1828 m. Statyboms vadovavo *Julijanas Piendzickis* (Julian Piędzicki).

* **Vieta**: 63 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 2,91 m.;
* **Ilgis**: 43,5 m.;
* **Plotis**: 6,02 m;
* **Vartai**: mediniai;
* **Pastatymo metai**: 1827–1828 m.;
* **Statyboms vadovavo**: *Julijanas Piendzickis* (Julian Piędzicki).

## Literatūra

* Irena i Wojciech Baturowie: PO ZIEMI AUGUSTOWSKIEJ. Wydawnictwo HAŃCZA, 1997 m. ISBN 83-904804-9-2.
Pževiežo šliuzas

**Pževiežo šliuzas**, **Pervažos šliuzas** () – šeštasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Netoli šliuzo yra Pževiežo kaimas. Pastatytas 1826–1827 m. Įsikūręs tarp Studzieničnės ir Balčio ežerų. Statyboms vadovavo Augustas Šulcas (August Szulc).

* **Vieta**: 43,6 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 0,86 m.;
* **Ilgis**: 46,17 m.;
* **Plotis**: 5,96 m;
* **Vartai**: mediniai;
* **Pastatymo metai**: 1826–1827 m.;
* **Statyboms vadovavo**: Augustas Šulcas (August Szulc).

## Literatūra
* Irena i Wojciech Baturowie: PO ZIEMI AUGUSTOWSKIEJ. Wydawnictwo HAŃCZA, 1997 m. ISBN 83-904804-9-2.
Trakų senamiestis

**Trakų senamiestis** – istorinė Trakų miesto dalis, įsikūrusi pusiasalyje tarp Totoriškių ežero ir Bernardinų ežero. Urbanistikos paminklas (169 ha). Garsėja karaimiškąja teritorija, kuri driekiasi aplink Karaimų gatvę nuo šv. Jono Nepomuko koplytstulpio iki Karaimų tilto per Galvės ir Totoriškių ežerų sąsiaurį.

Daug architektūros ir kultūros paminklų: Trakų salos pilis, Trakų kenesa, karaimų entografinė paroda, Trakų pusiasalio pilies liekanos, Trakų dominikonų vienuolynas, Šv. Jono Nepomuko koplytstulpis, Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia, Trakų Švč. Dievo Motinos Gimimo cerkvė. Yra savivaldybės pastatas, rajono centrinė ligoninė ir poliklinika, kultūros rūmai.

## Šaltiniai
Naujasodis (Trakai)

**Naujasodis** (arba ***Naujasodžiai***) – pietvakarinė Trakų miesto dalis, įsikūrusi miesto pakraštyje prie kelio , vakarinėje Babruko ežero pakrantėje.

## Istorija

1972 m. liepos 26 d. Naujasodžio kaimas (išskyrus nedidelį negyvenamą ruožą) priskirtas Trakų miestui. XXI a. prie miesto prijungta ir likusi kaimo dalis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dargužių apylinkė

**Dargužių apylinkė** sovietmečiu buvo:

* Eišiškių rajone;
* Jonavos rajone;
* Pakruojo rajone;
* Varėnos rajone.
Skrandinės apylinkė

**Skrandinės apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vidurio Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Jonavos valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Jonavos rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Aukštigalių apylinkės.

## Šaltiniai
Skrandinė

**Skrandinė** – buvęs kaimas Jonavos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Batėgalos.

## Istorija

Kulvos apylinkės Skrandinės kaimas 1983 m. gruodžio 28 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vincas Petras Aleksandravičius

**Vincas Petras Aleksandravičius** SDB (1911 m. spalio 19 d. Tauragės apskrities, Švėkšnos parapijos, Užlaukio kaime – 2005 m. lapkričio 16 d. Romoje (Italija)) – pedagogas, spaustuvininkas ir knygų iliustratorius-grafikas. Lietuviško poligrafinio šrifto sukūrėjas.

## Biografija
Mokėsi Švėkšnos pradinėje mokykloje ir to paties miestelio progimnazijoje. 1928 m., įtakotas žinomo Lietuvos saleziečio Antano Skelčio, išvyko į Italiją, kur San Beninjo amatų mokykloje mokėsi knygrišybos ir piešimo. Mokyklą baigė su pagyrimu.

1935 m. įstojo į Saleziečių ordiną ir mokytojavo San Beninjo amatų bei kitose, spaustuvininkus ruošiusiose mokyklose Italijoje. Po Antrojo pasaulinio karo Castelnuovo lietuvių gimnazijoje paruošė grupelę jaunųjų lietuvių spaustuvininkų. Vėliau, dirbdamas Vatikano Poliglotta spaustuvėje, sukūrė lietuvišką poligrafinį šriftą, kurį aukštai įvertino italų specialistai. Šriftas buvo naudojamas lietuviškai literatūrai spausdinti. Nuo 1968 m. darbavosi Pijaus XI saleziečių institute Romoje, čia spausdinti leidiniai buvo iliustruojami ir jo piešiniais.

Lietuvai atgavus Nepriklausomybę lankėsi tėviškėje, padovanojo savo apipavidalintų knygų. Spaustuvėse dirbo iki 2001 m.

## Šaltiniai
* Stanislovas Eugenijus Poniškaitis. Paskutinio lietuvio saleziečio Italijoje netekus.(XXI amzius, 2005 gruodžio 30 d. Nr.99) 
* Saulius Augustinas Kubilius. Prisimenant salezietį Vincą Petrą Aleksandravičių. (Italijos lietuvių bendruomenės internertinė svetainė)
Auksinis raitelis

**Auksinis raitelis** () – natūralaus dydžio statula, vaizduojanti Saksonijos kurfiurstą Frydrichą Augustą I, Lenkijos karalių bei Lietuvos didįjį kunigaikštį Augustą II, sėdintį ant Lipicanų veislės eržilo Romos imperatorių maniera ir apsirengusį antikiniais romėnų šarvais. 

Paminklas pastatytas Dresdeno senamiestyje Vokietijoje. Žirgas nukreiptas rytų link, taip pabrėžiant Augusto II aktyvų dalyvavimą Abiejų Tautų Respublikos valdyme. Paminklas padengtas plonu aukso sluoksniu: tuo tikslu jis buvo auksuotas amalgamavimo metodu, o 1956 m. – plakiruotas.

## Istorija
1732–1734 m. varinį Saksonijos valdovą, dar vadinamą ir *Stipriuoju*, kartu su žirgu išliejo dresdenietis menų kalvis Liudvigas Vydemanas (*Ludwig Wiedemann*) ir 1735–1736 m. pagal dvaro skulptoriaus Žano Žozefo Venašo (*Jean Joseph Vinache*) projektą įkalė statulą į dviejų milimetrų storio vario lakštą. Viduje įtvirtintos geležinės atramos. 1735 m. rugpjūčio 12 d. padėtas kertinis akmuo architekto Zachariaso Longelunės (*Zacharias Longuelune*) suprojektuotam statulos pagrindui, tačiau jis liko iki galo nebaigtas. Paminklas iškilmingai buvo atidengtas 1736 m. lapkričio 26 d.

1884 m. jis buvo pirmąkart restauruotas. Darbams vadovavęs Konstantinas Lipsijus (*Konstantin Lipsius*) galutinai pabaigė postamento apiforminimą papildydamas cokolį lotyniškais užrašais. 

Antrojo pasaulinio karo metais skulptūra buvo demontuota ir paslėpta Pilnico pilyje. Tik 1953 m. skulptorius Valteris Flemingas ją vėl atkūrė, o 1956 m., švenčiant miesto 750-ties metų jubiliejų, Augustas Stiprusis buvo vėl užkeltas ant pjedestalo Naujamiesčio turgaus (*Neustädter Markt*) aikštėje. 2001–2003 m. skulptūra buvo trečią kartą restauruota.

Auksinis raitelis yra vadinamas miesto simboliu. Sumažinta jo kopija apdovanojami Dresdeno filmų festivalių nugalėtojai, raitelis figūruoja miesto įmonių logotipuose ir kt.

## Šaltiniai
Podolės Kameneco tvirtovė

**Podolės Kameneco tvirtovė** – viduramžių gynybinių statinių kompleksas Podolės Kamenece (Ukraina). Iškilusi išskirtinėje vietoje: upės Smotričės sudarytos kilpos, kuri primena graikišką raidę Ω, sąsmaukoje. Upės  krantai statūs bei uolėti, jie sudaro natūralius gynybinius įrengimus. Į kompleksą įeina *Senoji pilis* ir vėliau pristatyta nedidelė *Naujoji*, pastaroji saugojo privažiavimą prie tvirtovės. Abi pilys kelis šimtmečius dengė miesto prieigą nuo užpuolikų. *Senojoje pilyje* buvo kalinamas ir nužudytas Ukrainos valdovo Bogdano Chmelnickio sūnus etmonas Jurijus.

Miesto istorikų Eugenijaus Plemenickio ir Anatoijaus Tupčio nuomone X-XI a. toje vietoje galėjo stovėti medinė pilaitė.  

## Istorija

Po Mėlynųjų Vandenų mūšio Lietuvos didysis kunigaikštis Algirdas miestą kartu su visa Podole atidavė valdyti lietuvių kunigaikščiams Karijotaičiams: broliams Jurgiui, Aleksandrui, Konstantinui ir Teodorui. Jiems ir priskiriama miesto akmeninės tvirtovės statyba. Manoma, kad jau 1362 m. pilis jau stovėjo, o 1374 m. ji buvo pirmą kartą paminėta kunigaikščio Jurgio Karijotaičio rašte. 

Po Vytauto Didžiojo mirties miesto bajorai suėmė jo paskirtą LDK Kameneco seniūną Joną Daugirdą ir užgrobė valdžią. Tarp Lietuvos ir Lenkijos įsiplieskė karas dėl Kameneco ir visos Podolės bei  Voluinės. 1434 m. pilyje įsitvirtino Lenkijos Karūnos įgula.

1672 m. Kamenecą kartu su pilimis užėmė Turkijos kariuomenė, o po ATR padalijimo - carinės Rusijos armija. XIX a. gynybiniai įrengimai prarado karinę reikšmę, jos teritorijoje buvo įrengtas istorijos muziejus. Tvirtovė kartu su senamiesčiu sudaro Nacionalinį Kameneco istorijos ir architektūros rezervatą, kuriam 2007 m. suteiktas vieno iš septynių Ukrainos stebuklų vardas.

## Architektūra
Pačioje pradžioje pilies teritorija priminė ištęstą trikampį, kurioje kiekvienoje viršūnėje stovėjo gynybinis bokštas. Vėliau buvo pastatytas ketvirtas ir kiti bokštai, piliavietė tapo keturkampė. XVI a. viduryje ją rekonstravo Žygimanto Senojo rūmų architektas Jokūbas Breitfusas (*Hiob Praÿetfuess*), po šio perstatymo pilies išvaizda beveik nepakito iki mūsų dienų. 

Į pilį, o kartu ir senamiestį, patenkama per 9 m pločio tiltą, kuris Turkijos valdymo laikais buvo stipriai rekonstruotas ir todėl vadinamas *Turkų*. Patekus pro rytinius vartus, kairėje pusėje galima matyti *Popiežiaus* (dar vadinamo ten kalinto sukilėlių vado Ustimo Karmaliuko vardu) bokštą. Toliau, pagal laikrodžio rodyklę, stūkso *Kepurės bokštas*, *Trenčino*, *Laskio* arba *Baltasis*, *Dieninis*, *Naujasis Vakarinis*, *Ražanka*, nedidelis *Komendanto*, po to - *Lianckrono* ir penkiakampis *Naujasis Rytinis* bokštai . Kiek tolėliau stūkso *Vandens bokštas*, tarnavęs tvirtovės šuliniu. 

Statybai panaudotas vietinis akmuo, tik kai kurių bokštų viršūnės išmūrytos raudono molio plytomis.

## Šaltiniai
* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320-1569. - Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

 
## Nuorodos
* Pilies aprašymas (rus.) 
*
Kontušo juosta

**Kontušo juosta**, kitaip dar *Slucko juosta* – ATR XVII–XVIII a. turtingų bajorų (didikų) vyriškos aprangos elementas, ja miestiečiai apjuosdavo žiponą, taip pat kontušą.

## Aprašymas
Juosta būdavo 28-40 cm pločio ir 3-4,5 m ilgio, gausiai dekoruota subtilių atspalvių ornamentais. Audžiama iš šilkinių siūlų, kartai pridedant aukso, rečiau sidabro gijų. Naudojami daugiausiai augaliniai, rečiau žuvų žvynelius primenantys ornamentai. Per visą ilgį ėjo standokas pakraštys – bordiūras; vidurys padalintas skersinėmis juostelėmis, vadinamomis *kopėčiomis*. Galai užsibaigdavo dekoratyvine gėle (dažniausiai gvazdiku) ir būdavo apsiuvami 8-10 cm ilgio kutais.

Pusė juostos būdavo audžiama vienos spalvos, kita pusė – kitos. Be to, dar buvo geroji ir išvirkščioji pusės: taigi juostos nešiotojas galėdavo puoštis keturiomis spalvomis. Išversta į išorę balta, oranžinė arba auksinė spalva tiko pokyliams arba prie Baltojo erelio ordino; karmazininė – oficialiems renginiams; tamsiai ruda – per laidotuves.

## Istorija
Indijoje, Persijoje ir Turkijoje iš panašių lengvų plonų juostų vyrai susukdavo galvos apdangalus – turbaną, čalmą. Lietuvos ir Lenkijos didikus nuo XVI a. pabaigos patraukė kitas šių kraštų paprotys juostis liemenį standoka juosta. Jos būdavo atvežamos iš Persijos, vėliau – iš Turkijos, Prancūzijos, Rusijos. Ši atsiradusi mada turėjo pabrėžti savininko turtingumą ir kilmingumą, simbolizavo bajorų kilmę iš pusiau mitinės sarmatų genties. Pereiti prie lengvesnės aprangos paskatino ir karyba: nebereikalingi pasidarė šarvai, vis didesnį populiarumą įgavo segamas prie juosmens lenktas kardas – karabelė.

Pradžioje juostos buvo importuojamos, vėliau, kai kaimyninio Afganistano gentys nusiaubė Persiją, juostų audėjai buvo priversti bėgti į užsienį ir ten steigti savo dirbtuves. LDK jos buvo vadinamos *persinėmis* ir veikė Broduose, Bučače, Stanislavove, Nesvyžiuje, Gardine. Pati žinomiausia *persinė* visgi buvo Slucke, ją kunigaikščio Mykolo Kazimiero Radvilos rūpesčiu 1767 m. įkūrė iš Turkijos atvykęs armėnas Ovanesas Madžarancas (arba Jonas Madžarskis, ). Netrukus Slucko dirbtuvės pasiekė tokį aukštą meistriškumo lygį, kad net ir juostos, išaustos kitose persinėse, būdavo vadinamo Slucko.

Pralaimėjus 1831 m. sukilimą, Lietuvos ir Lenkijos bajorams Rusijos caras uždraudė nešioti kontušą, o kartu ir juostą prie jo. XIX a. pr. Europoje aukštuomenėje ėmė populiarėti frakas, vėliau paplito surdutas. Kontušo juosto liko užmarštyje, jas naudojo tik katalikų dvasininkai apeigų rūbams puošti. XX a. imta kontušo juostas kolekcionuoti, eksponuoti muziejuose ir tyrinėti.

## Šaltiniai

* Gražina Marija Martinaitienė, Vytautė Lukšėnienė. Kontušinės juostos iš Kurtuvėnų bažnyčios kriptų: restauravimas, tyrimai, identifikacija. - Lietuvos dailės muziejus, Metraštis VI. 2005 
* Lijana Šatavičiūtė. Kontušo juostos – Lietuvos didybės liudininkės. - Literatūra ir menas, 2007-10-26 nr. 3162
Albertina (muziejus)

**Albertinos grafikos rinkiniai** () arba tiesiog **Albertina** – meno muziejus Vienos centre, įrengtas ercherzogo Alberto rūmuose. Pasaulyje plačiai žinomas savo rinkiniais, ypač grafikos kolekcija. Vienas iš labiausiai lankomų turistinių objektų Austrijos sostinėje, pavadintas jo įkūrėjo hercogo Alberto Kazimiero Augusto Saksoniečio-Tešiniečio vardu. 

## Istorija
Meno kolekcijos užuomazga susiformavo Presburgo (dab. Bratislavos) pilyje 1765-1781 m., kur hercogas Albertas kartu su žmona Marija Kristina Habsburgiete-Lotaringiete rezidavo kaip Vengrijos karalystės valdytojai. 1795 m. jie nusipirko rūmus Vienoje ir persikraustė ten gyventi kartu su savo kolekcija. Pastatas buvo perstatytas ir pritaikytas meno rinkiniams laikyti bei eksponuoti. Nuo 1822 m. į jį galėjo patekti visi norintys, vienintelis reikalavimas buvo *avėti nuosava avalyne*. Tai buvo demokratiškas žingsnis tuometinėje Austrijoje, nes į kitus muziejus buvo įleidžiami tik kilmingieji. Po hercogo Alberto mirties rūmus paveldėjo erchercogas Karlas, vėliau - erchercogas Albertas Frydrichas Austrijietis bei erchercogas Frydrichas Austrijietis. Kartu augo ir kolekcija.

1919 m. pastatas kartu su paveikslais ir kitais kūriniais perėjo Austrijos respublikos nuosavybėn, po metų rūmuose buvo patalpinti ir Karališkosios bibliotekos meno rinkiniai. Šiam naujam valstybiniam muziejui 1921 m. buvo suteiktas *Albertinos* vardas.

1945 m. kovo mėnesį bombarduojant Vieną nukentėjo ir Albertina. Pastatas degė, šalia buvo visiškai sugriautas garsus gyvenamasis namas, žinomas *Pilypo dvaro* vardu  (). Antrąjį pasaulinį karą šiandieną primena aikštėje priešais muziejų pastatytas paminklas karo ir fašizmo aukoms atminti. 

1998 m. Albertina buvo kompleksiškai rekonstruota, įvesta paskutinius saugumo reikalavimus atitinkanti vidaus tvarka. Šiandien tai labiausiai lankomas muziejus Austrijoje.
 
## Rinkiniai

Muziejus garsėja trimis meno kūrinių kolekcijomis:
* Grafikos rinkinys (apie 41 000 piešinių ir akvarelių) bei 900.000 spausdinių lapų. (1998 m. inventorizacijos duomenys);
* Architektūros rinkinys (apie 43 000 projektų popieriuje, taip pat architektūriniai statinių modeliai. (2000 m. duomenys);
* Fotografijų rinkinys (virš 50 000 nuotraukų, taip pat fotoaparatai ir kiti su fotografija susiję objektai (2000 m. duomenimis). 

Albertinoje saugomi 43  Rafaelio, 145 Albrechto Diurerio, 70 Rembranto (didžiausia kolekcija pasaulyje), taip pat Egono Šilio darbai.  Be to yra  Leonardo da Vinčio, Mikelandželo, Piterio Pauliaus Rubenso, Jeronimo Boscho, Piterio Breigelio, Polio Sezano, Oskaro Kokoškos, Pablo Pikaso, Anri Matiso ir Gustavo Klimto kūrinių. Nuolat vyksta parodos, skirtos tam tikram menininkui. Taip 
2006 m. buvo parodyta plati Pablo Pikaso, o 2008 m. - Vincento van Gogo kūrinių ekspozicija.

## Nuorodos
* Muziejaus internetinė svetainė
Lydekis

**Lydekis** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, prie Vyžuonų miestelio pietrytinio pakraščio. Ilgis iš pietvakarių į šiaurę iki 0,73 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 89,9 m. Kranto linija, kurios ilgis 1,78 km, labai vingiuota. Krantai daugiausia žemi, supelkėję, tik pietryčiuose ir šiaurės vakaruose aukštesni, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai.

Pro Lydekį teka Šventosios intakas Vyžuona bei įteka dar du upeliai. Pietinėje pakrantėje įsikūręs Plaušų kaimas.

## Šaltiniai
Studzeničnė (ežeras)

**Studzeničnės ežeras** () – ežeras Baltijos aukštumoje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Augustavo valsčiuje. Šalia ežero yra Pževiežo ir Studzeničnos kaimai. Apie 70 % ežero pakrantės apaugę miškais, daugiausia pušimis. Ežeras yra 122,7 m aukštyje virš jūros lygio; Augustavo kanalo dalis. Vakaruose per Pževežo šliuzą jungiasi si Balčio ežeru. Į rytus iš ežero toliau tęsiasi kanalas, kuris jungiasi su ežeru per Svobodos šliuzą. Pietuose ežeras mažais kanalais jungiasi su nedideliu Studzeničanskio ežeru.

Ežere yra Lipuveko, Janovų Grondo ir Bžozovų Grondo salos. Bžozovų Grondo („beržų grando“) saloje (apie 0,08 ha) yra 1960 m. įsteigtas salos augalijos Bžozovų Grondo draustinis, kuriame saugomos retos rūšies orchidėjos. Taip pat ežeras yra Augustavo girių ir ežerų kraštovaizdžio parke. Pietinėje ežero dalyje įsikūrusi Studzeničnos gyvenvietė, priklausanti Augustavo miestui. Gyvenvietė garsi savo Dievo Motinos bažnyčia, įsikūrusia vienoje iš ežero salų. Šiaurinėje ežero dalyje yra Pževežo kurortas, kurio apylinkėse yra nemažai stovyklaviečių ir svečių namų.

## Taip pat skaitykite

* Augustavo apskrities ežerai.

## Nuorodos

* Ežero nuotraukos .
Svobodos šliuzas

**Svobodos šliuzas**, **Laisvės šliuzas** () – septintasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra Augustavo girioje, prie Studzieničnės ežero. Pastatytas 1826–1827 m. Statyboms vadovavo inžinierius Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel). XX a. 7 dešimtmetyje šliuzas buvo modernizuotas, vietoj medinių vartų buvo pastatyti metaliniai. Virš šliuzo buvo pastatytas gelžbetoninis tiltas. Taip pat buvo įtaisyta nauja šliuzų valdymo sistema, kuri tinkamai neveikė ir buvo pakeista anksčiau buvusia technika.

* **Vieta**: 47,4 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 1,7 m.;
* **Ilgis**: 45,77 m.;
* **Plotis**: 5,95 m;
* **Vartai**: metaliniai;
* **Pastatymo metai**: 1826–1827 m.;
* **Statyboms vadovavo**: Jonas Paulius Lelevelis (Jan Paweł Lelewel)

## Literatūra

* Irena i Wojciech Baturowie: PO ZIEMI AUGUSTOWSKIEJ. Wydawnictwo HAŃCZA, 1997 m. ISBN 83-904804-9-2.
Cvingeris

**Cvingeris** () –  Saksonijos sostinės Drezdeno senamiestyje stovintys barokiniai rūmai su vidiniu sodeliu ir fontanais.  

## Istorija

Rūmų pavadinimas kilęs nuo žodžio () ir reiškė vidinę teritoriją tarp išorinės ir vidinės gynybinių sienų viduramžių pilyje. Drezdeniečiai riteriai čia rengdavo savo šventes ir turnyrus. 1709 m. šiame plote suręstas pirmasis medinis namas, o iki 1732 m. pagal architekto Motiejaus Danieliaus Pepelmano () projektą iškilo ir dauguma dabartinių Cvingerio pastatų. Užsakovu buvo Augustas Stiprusis (), kuris ne tik  valdė Saksoniją, bet 1696 m. buvo išrinktas ir Lenkijos karaliumi bei Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu. Rūmai ir paviljonai suformavo uždarą erdvę su fontanais ir skulptūromis, joje valdovas Augustas Stiprusis augino savo egzotinių augalų kolekciją. Reprezentaciniuose pastatuose buvo laikomi garsieji Maiseno ir kiniško porceliano rinkiniai, o arsenale () sandėliuojami menininkų išpuošti ginklai. Vėlesnėje rokoko stiliumi pastatytojr dalyje įrengtos įvairios patalpos: Nimfejumas (), Matematikos-Fizikos salionas (), Vokiečių () bei Prancūzų paviljonai () ir kt. Daugumą jų puošia Baltazaro Permozerio () skulptūros.

Paskutiniąją, ketvirtają ansamblio pastatų eilę, 1847-55 m. projektavo architektas Gotfrydas Zemperis (). Šiose salėse buvo saugomi garsiausių Europos tapytojų Piterio Pauliaus Rubenso, Rembranto paveikslai bei Albrechto Diurerio raižiniai. Joje šiandien eksponuojamas ir Rafaelio „Siksto Madona“. Šalia šios galerijos, vadinamos *[[Senųjų meistrų paveikslų galerija Dresdene|Senųjų meistrų paveikslų kolekcija]]* (), po Antrojo pasaulinio karo buvo įrengta ir *Naujųjų meistrų paveikslų galerija* ().
 
Nors per Antrojo pasaulinio karo pabaigoje įvykusį Drezdeno bombardavimą Zvingerio rūmai ir stipriai nukentėjo, meno kolekcijas pavyko paslėpti ir išsaugoti. Pokaryje Cvingeris buvo atstatytas, jame esančius muziejus gausiai lanko turistai.

## Šaltiniai
* Drezdeno rūmai (ang.)
Liedaitis

**Liedaitis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į pietvakarius nuo Kaltanėnų, 0,5 km į pietvakarius nuo Liedžio ežero, Labanoro girioje (Žeimenos miške). Ežeras ovalios formos, ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,77 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 144,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurės rytinis aukštesnis. Pakrantės apaugusios mišku. Ežerą supa Liedaičio raistas.

Greta ežero yra Antaliedės I ir Antaliedės II kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Liedelės upelio baseinui (Žeimenos upės intako Kiaunos baseinas). Liedaitis patenka į Labanoro regioninį parką.

## Šaltiniai
2011 m. Malaizijos Grand Prix

**2011 m. Malaizijos Grand Prix** – antrosios 2011 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko balandžio 8-10 dienomis Sepango trasoje. 

## Kvalifikacija

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Europos Sąjungos ekonomika

**Europos Sąjungos ekonomika** sukūrė €11 805,66 milijardų eurų arba $16 447,26 milijardų dolerių BVP 2009 m. Tokiu būdu ji tapo didžiausia pasaulio ekonomika. ES ekonomika susidaro iš bendros rinkos.

Didžiausios Europos Sąjungos ekonomikos – Vokietijos, Prancūzijos ir Italijos, kurios sudaro apie 51,9 % ES bendrojo BVP. Vokietija prisideda 23,7 %, Prancūzija – 16,1 %, o Italija – 12,1 %.

## Europos Sąjungos ekonomikos statistika

## Šaltiniai
Dukstyna (Ukmergė)

**Dukstyna** – Ukmergės miesto dalis, esanti į šiaurės rytus nuo Senamiesčio, miesto pakraštyje prie kelio . Dukstynos pagrindinė mokykla, paštas, Ukmergės senosios kapinės, Krutinio trijų figūrų kompozicija „Šeima“. Rytinė gyvenvietės dalis yra rajone.

## Istorija

Mikrorajonas pastatytas 1976 m.

## Šaltiniai
Krekšliai

**Krekšliai** – rytinė Ukmergės miesto dalis, esanti kairiajame Šventosios krante, į šiaurę nuo kelio . Gyvenamasis rajonas.

## Istorija

Tarpukariu buvo atskiras kaimas, esantis į rytus nuo Smėlių.

## Šaltiniai
Mirabalis

**Mirabalis** (arba ***Mirabėlė***) – pietvakarinė Ukmergės miesto dalis, esanti vakariniame miesto pakraštyje, dešiniajame Šventosios krante. Kolektyviniai sodai, stadionas.

## Istorija

1971 m. prijungtas prie Ukmergės miesto.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pivonija

**Pivonija** – pietinė Ukmergės miesto dalis, esanti prie kelio į Pašilę – Vilniaus gatvės. Vyrauja daugiaaukščiai namai. Rytuose prieina Pivonijos miškas.

## Etimologija

*Pivonija* yra vienas iš bijūno pavadinimų, kildinamas nuo lenkų ir toliau – graikų kalbų.

## Istorija

Mikrorajonas įkurtas XX a. 9-ajame dešimtmetyje kaip daugiaaukščių namų kvartalas.

## Šaltiniai
Ukmergės senamiestis

**Senamiestis** – centrinė ir istorinė Ukmergės miesto dalis, esanti dešiniajame Šventosios krante, prie kelio . Su dešiniuoju krantu senamiestį jungia Ukmergės tiltas. Urbanistikos paminklas.

Stūkso Ukmergės piliakalnis, stovi Ukmergės Švč. Trejybės (Pijorų) bažnyčia, Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, Ukmergės sentikių cerkvė. Yra Ukmergės Senamiesčio pagrindinė mokykla, kraštotyros muziejus (buvusiame „Draugystės“ kino teatre).

## Galerija

2020. Ukmergės senamiestis nuo piliakalnio.JPG|Senamiesčio reginys
2020, Ukmergės piliakalnis 2.JPG |Atsinaujinęs Ukmergės piliakalnis 
Ukmergė, senamiestis.JPG|miniatiūra|250px|left|Vienuolyno gatvė


## Šaltiniai
Smėliai (Ukmergė)

**Smėliai** – pietinė Ukmergės miesto dalis, įsikūrusi kairiajame Šventosios krante.

## Istorija

Iki XX a. vidurio buvo Ukmergės priemiestis. 1950 m. LTSR buvo Smėlių rajonas, kuriam priklausė apylinkės į rytus ir pietus nuo Ukmergės, daugiausia kairiajame Šventosios krante. Į šiaurę ir vakarus, daugiausia dešiniajame krante esančios apylinkės tuo metu priklausė Ukmergės rajonui. 1955 m. Smėlių rajonas sujungtas su Ukmergės rajonu.

## Šaltiniai
Šlapiai (Ukmergė)

**Šlapiai** – Ukmergės miesto dalis, esanti į šiaurės vakarus nuo Senamiesčio. Už miesto greta yra kaimas Šlapių Priemiestis.

## Šaltiniai
Užupis (Ukmergė)

**Užupis** – Ukmergės miesto dalis, esanti į pietus nuo Senamiesčio, kairiajame Šventosios krante (*už upės* nuo Senamiesčio, su kuriuo jungia Ukmergės tiltas). Stovi Vilkmergės paminklas, veikia Ukmergės Užupio vidurinė mokykla.

## Šaltiniai
Augustavo karininkų Jachtų Klubas

**Augustavo karininkų Jachtų klubas** () – architektūrinis paminklas Augustavo mieste. Pastatas yra Balčio ežero *Ožechuvkos* pusiasalyje. Netoliese eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija ir yra Augustavo Porto stotelė. Pastato statybų inžinierius buvo *Stanisław Domaszewski*. Pastate yra kelios salės, 40 gyvenamųjų kambarių, sporto salė, dušai, biblioteka ir terasos. Taip pat prie pat ežero yra prieplauka. Klube yra buvę garsūs Lenkijos karininkai: Walery Sławek, Janusz Jędrzejewicz, Edward Śmigły-Rydz, Józef Beck. Po 1938 m. Lenkijos ultimatumo Lietuvos Respublikai šiame pastate vyko Lietuvos ir Lenkijos diplomatų derybos dėl valstybinių santykių užmezgimo. Po II pasaulinio karo klube buvo karininkų viešbutis. Šiais laikais pastate veikia turizmo centras. 1999 m. pastatas ir aplinkiniai objektai buvo įtraukti į saugomų vertybių sąrašą. Tai pats pastatas, prieplauka ir pastato parkas. 1999 m. rugpjūčio 18 d. pastatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.


Officer Yacht Club in Augustow 01.jpg
Officer Yacht Club in Augustow 02.jpg
Officer Yacht Club in Augustow 03.jpg
Officer Yacht Club in Augustow 05.jpg
Officer Yacht Club in Augustow 06.jpg
Officer Yacht Club in Augustow 07.jpg


## Literatūra

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m., ss. 457, 730. ISBN 978-83-925620-0-9.

## Šaltiniai

* Jachtų klubo tinklalapis;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)
Liežys

**Liežys** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į pietryčius nuo Alantos, į pietvakarius nuo Molėtų-Anykščių plento. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,93 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 123,2 m. Krantai žemi, kai kur pelkėti, apaugę krūmynais, medžiais. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos.

Vakaruose išteka Virintos intakas Sabalos upelis. Prie pietinio Liežio kranto yra Antaliežių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis *Liežỹs* kilęs nuo žodžio *liežti* („išplauti, išgraužti“ [apie vandenį]).

## Šaltiniai
Kužineco šliuzas

**Kužineco šliuzas**, **Dulkių šliuzas** () – penkioliktasis Augustavo kanalo šliuzas (nuo Bebro upės). Šliuzas yra 3,5 km esančiame Lenkijos ir Baltarusijos valstybių sienos pasienio ruože. Šliuzas yra šalia Rudaukos kaimo. Pastatytas 1828–1829 metais. Statyboms vadovavo *Konstantinas Juodka* (Konstanty Jodko) ir *F.Vielhorskis* (F. Wielhorski). Šliuzas buvo uždarytas 1939 m. ir tik 2005 m. kovo 8 d. Augustave susitikę Lenkijos ir Baltarusijos valstybių atstovai nutarė šliuzo darbą atnaujinti. Nuo 2006 m. pavasario iki 2007 m. birželio buvo vykdomas šliuzo remontas. Vasaromis veikia pasienio patikros punktas.

* **Vieta**: 81,75 kanalo kilometre;
* **Vandens lygio skirtumas**: 2,98 m.;
* **Ilgis**: 44,6 m.;
* **Plotis**: 6 m;
* **Vartai**: mediniai;
* **Pastatymo metai**: 1828–1829 m.;
* **Statyboms vadovavo**: *Konstantinas Juodka* (Konstanty Jodko) ir *F.Vielhorskis* (F. Wielhorski).

## Taip pat skaitykite

* Rudaukos-Lesnajos pasienio punktas.
Ligaja

**Ligaja** arba **Ilgė, Ilgelė** – upė rytų Lietuvoje, Utenos ir Zarasų rajonuose. Išteka iš Vaikeso ežero, telkšančio 7 km į šiaurę nuo Tauragnų. Teka kalvotais kraštovaizdžiais į šiaurės rytus, prateka grupę ežerų: Sylį, Ilgį, Katišių, Alksną, Vastalį, Ligajus, Ligajykštį. Ties Kiemonimis įteka į Antalieptės tvenkinį (Šventoji).

Intakai: Grabelė, Vovera (kairieji).

Upės vaga vietomis sureguliuota. Žemupys įeina į Gražutės regioninį parką. Didesnės gyvenvietės prie Ligajos: Sirvydžiai, Antilgė, Vajasiškis, Aštrakalnis, Kiemionys.

Upėvardis *Ligaja* kilęs, matyt, iš *lygus* („plynas, be įdubų“).

## Šaltiniai
Lygaraistis

**Lygaraistis** – didelė raistinė aukštapelkė Lietuvoje, Širvintų rajone, 3,5 km į šiaurę nuo Čiobiškio, Mantinionių miške, Širvintos ir Musės upių vandenskyroje. Apima 4,61 km² plotą.

Vidaus sausmės užima 0,24 km². Durpės daugiausia kimininės, jų dangos storis vidutiniškai 1,9 m (didžiausias – 10 m). Durpių ištekliai – 5,5 mln. m³. Vidutinis drėgnumas 91 %, peleningumas 2,2 %. Pelkės dugną dengia smėlis, priemolis, priesmėlis.

1974 m. dalis Lygaraisčio paskelbta botaniniu draustiniu-spanguolynu. Dabar įkurtas Lygiaraisčio telmologinis draustinis (plotas – 4,16 km²).


Vaizdas:Spanguolės.jpg|Spanguolės pelkėje
Vaizdas:Spanguolių kilimai.jpg|Spanguolių kilimai
Vaizdas:Bruknės .jpg|Bruknynas


## Šaltiniai
Liminas

**Liminas** tai:
* Liminas – ežeras Anykščių rajone;
* Liminas – ežeras Ignalinos rajone;
* Liminas – ežeras Kaišiadorių rajone;
* du ežerai Molėtų rajone:
** Liminas – ežeras Dubingių seniūnijoje;
** Liminas – ežeras Luokesos seniūnijoje;
* Liminas – ežeras Rokiškio rajone;
* trys ežerai Utenos rajone:
** Liminas – ežeras Daugailių seniūnijoje;
** Liminas - ežeras Kuktiškių seniūnijoje;
** Liminas – ežeras Utenos seniūnijoje.

Taip pat:
* Liminas - kaimas Ignalinos rajone.
Liminas (Ignalinos r.)

**Liminas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 1 km į pietvakarius nuo Linkmenų, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 0,65 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 148,7 m. Krantai daugiausia aukštoki, vietomis – žemi, supelkėję (šiaurės vakaruose plyti Limino pelkė), apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos, dirbami laukai, o pietvakariuose stūkso Pakiaunio miškas.

Iš vakarų į rytus prateka upelis iš Pakalo į Ūsių ežerą (Žeimenos upės baseinas).

Greta Limino ežero yra Limino ir Naujasodžio kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.

Ežerėvardis *Lìminas* greičiausiai yra senas indoeuropietiškas žodis, gretinamas su  „ežeras“, toch. *lyam, lyäm* „ežeras“. Nors kita vertus gali būti iš *limti* („linkti, svirti“).

## Šaltiniai
Liminas (Molėtų r., Luokesos sen.)

**Liminas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Molėtų (Luokesos seniūnijoje), 0,4 km į vakarus nuo Dūrių ežero, vakariau plento . Ilgis rytų–vakarų kryptimi 0,76 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 150,2 m. Didžiausias gylis siekia 5,7 m. Apyežeris kalvotas, iškilęs virš ežero 10–12 m. Aplink ežerą plyti pievos ir dirbami laukai.

Upeliais jungiasi su Kazimieravos ežeru ir Žiūrių ežeru. Priklauso Dūrių ežero baseinui (Siesarties upės baseinas). Greta Limino įsikūrę Žiūrų ir Miškiškių II kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis *Lìminas* greičiausiai yra senas indoeuropietiškas žodis, gretinamas su  „ežeras“, toch. *lyam, lyäm* „ežeras“. Nors kita vertus gali būti iš *limti* („linkti, svirti“).

## Šaltiniai
Liminas (Kaišiadorių r.)

**Liminas** – ežeras Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, prie Žaslių miestelio rytinio pakraščio. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,62 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 103,7 m. Didžiausias gylis siekia 5 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Krantai lėkšti, sausi. Aplinkui daugiausia plyti pievos.

Pietuose į Liminą įteka L-5 upelis iš už 0,5 km telkšančio Žaslių ežero, šiaurėje išteka tas pats upelis (Laukystos intakas) į už 0,3 km telkšantį Statkūniškės ežerą.

2011 m. atliktas ežero dugno ir pakrančių valymas.

Ežerėvardis *Lìminas* greičiausiai yra senas indoeuropietiškas žodis, gretinamas su  „ežeras“, toch. *lyam, lyäm* „ežeras“. Nors, kita vertus, gali būti iš *limti* („linkti, svirti“).

## Šaltiniai
Kriulenis

**Kriulenis** () – miestas Moldavijoje, Kriulenio rajonos centras. Jame gyvena 6855 žmonės.

## Istroija

Pirmą kartą miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas 1607 m.
Liepinės dekanatas

**Liepinės dekanatas** () - tai vienas iš 21 katalikų, Luko vyskupijos dekanatų. Augustavo apskrityje taip pat dar yra Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės dekanatas ir Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus dekanatas.

## Parapijos

Dekanate yra 6 parapijos:

* *Jominų Šv. Apaštalo Mato parapija* - Jominai;
* *Krasniburo Švč. Mergelės Marijos apsireiškimo parapija* - Krasniburas;
* Liepinės Dievo Motinos angelų parapija - Liepinė;
* Mikašuvkos Šv. Marijos Magdalenos parapija - Mikašuvka;
* *Rigaluvkos Dievo Atsimainymo parapija* - Rigaluvka;
* Štabino Šv. Apaštalo Jokūbo parapija - Štabinas.
Kinijos Liaudies Respublikos ekonomika

**Kinijos Liaudies Respublikos ekonomika** yra antra didžiausia pasaulyje po JAV ekonomikos pagal GDP ir Pirma pagal PPP. Be to Kinijos ekonomika yra ir sparčiausiai auganti stambių ekonomikų tarpe. Per pastaruosius 30 metų šios ekonomikos BVP vidutinis prieaugis buvo 10% procentų. Kinija taip pat yra ir stambiausia prekių eksportuotoja bei antra didžiausia importuotoja pasauliniu mastu.

## Ekonomikos bruožai
Nors Kinija oficialiai skelbia kurianti socialistinę rinkos ekonomiką, tačiau faktiškai ekonomika remiasi rinka, o per pastaruosius tris dešimtmečius didžioji dalis valstybinių įmonių buvo privatizuotos.

Nuo 1978 m. Kinijos ekonomika iš komandinės (sovietinio modelio), pradėta perorientuoti į rinkos ekonomiką. Nepaisant to, kad Kiniją oficialiai valdo komunistinis režimas, vis didesnę įtaką ekonomikai daro nevyriausybinės organizacijos, bei atskiri šalies piliečiai. Valdžia persiorientavo į sistemą, kurioje vyrauja privatūs namų ūkiai, žemės sklypai, fabrikai, vietoje anksčiau buvusios kolektyvizacijos, suteikė daugiau galių vietiniams valdininkams ir įmonių vadovams pramonėje, sudarė tinkamas sąlygas plėtoti smulkųjį ir vidutinįjį verslą, padarė šalies ekonomiką atvirą prekybai bei užsienio investicijoms. To rezultatas buvo tas, kad Kinijos ekonomika nuo 1978 m. iki 2005 m. išaugo keturis kartus. Skaičiuojant pagal realųjį BVP, Kinija yra antra pagal dydį ekonomika pasaulyje po JAV, nepaisant to, BVP, tenkantis vienam gyventojui, šiuo metu dar yra palyginti mažas (€4480).

Žemės ūkis ir pramonė geriausiai išplėtoti teritorijose, esančiose arčiausiai Honkongo bei tarp Taivano ir Šanchajaus, kuriose sutelkta daugiausiai užsienio investicijų. Kinijos ekonomika yra tarpinio tipo – tarp socialistinės ir rinkos ekonomikos, todėl susiduria su daugeliu problemų: nuo biurokratijos, kurią sukelia socializmas, iki nedarbo, kurio priežastis – rinkos ekonomika. Vyriausybė turi kovoti su nedarbu, kurį sukelia valstybinės bendrovės, atleidinėdamos milijonus darbininkų; sumažinti korupcijos ir kitokių ekonominių nusikaltimų lygį, ir išlaikyti didžiules valstybines įmones, remiamas subsidijomis.

Nuo 1990 stiprėja ne pelno siekiančių organizacijų veikla – jų skaičius 1980 m. buvo 0, 1999 m. – 6000, 2005 m. – 150000 (pagal Kinijos Liaudies Respublikos socialinių reikalų ministeriją). Jų pagrindinė veikla koncentruojasi į skurdo mažinimą (smulkių ūkių mikrofinansavimas), taip pat pradinio švietimo bei gydymo įstaigų kūrimą – taip siekiant sukurti efektyviau veikiančią socialinę-ekonominę sistemą, galinčią išsilaikyti ir nešti papildomą naudą. Nepaisant to, kad finansavimas teikiamas (2004 m. – apie 60 000 000 JAV dolerių iš tarptautinių organizacijų), dėl kvalifikacijos trūkumo stinga efektyvumo panaudojant gautas lėšas. Problemas kelia ir itin greitas Kinijos augimas, bei spartūs ekonominiai pokyčiai.
Gegužinės apylinkė (Joniškėlis)

**Gegužinės apylinkė** (arba ***Gegužynės apylinkė***) – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Pumpėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Joniškėlio rajonui. Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Adomavos apylinkės.

## Šaltiniai
Očakivas

**Očakivas** () – miestas Ukrainos pietuose, Mykolajivo srityje. Įsikūręs prie Juodajai jūrai priklausančio Dniepro limano. Administracinis rajono centras.

## Istorija

XV a. lietuvių feodalai pastatė Daševo tvirtovę. Krymo chanas Menglis Girėjus ją sugriovė ir 1492 m. pastatė Kara Kermeno tvirtovę. Pastarąją užgrobė osmanai ir pavadino Ači Kale. 1737-1739 ir nuo 1791 m. priklausė Rusijai.

## Nuorodos
* Miesto internetinė svetainė (ru)
Bandonija

**Bandonija** – dumplinis liežuvėlinis aerofoninis muzikos instrumentas, vokiška koncertinos atmaina. Keturbriaunio korpuso galuose įtaisyti diskanto ir boso mygtukai. Tempiant ir suglaudžiant dumples, garsų aukštis kinta. 1840 m. bandoniją sukonstravo H. Bandas (Vokietija). Daugiausia naudojama Argentinoje ir Urugvajuje, kur ja atliekama tango muzika.

Lietuvoje (labiausiai Žemaitijoje) ėmė plisti nuo XIX a. II pusės, daugiausiai „Alfred Arnold“ (Vokietija) firmos bandonijos. Nuo XX a. I pusės kartais vartojamos ir vietinių meistrų darbo bandonijos. Griežiama solo ir duetu, kaimo kapelose, folkloro ansambliuose.


File:BandoneonApart1.jpg
File:BandoneonApart2.jpg
File:BandoneonApart3.jpg
File:BandoneonApart4.jpg
File:BandoneonApart5.jpg


## Šaltiniai
Starožino draustinis

**Starožino draustinis** () - draustinis esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Draustinyje saugomi įvairios Augustavo girios medžių rūšys: mišrieji ir plačialapiai miškai, ąžuolai ir spygliuočių miškai ir pelkiniai miškai. Draustinyje gyvena šios gyvūnų rūšys: briedis, elnias, stirna, šernas, pilkasis vilkas ir kurtinys.

## Nuorodos

*
Malų Boreko draustinis

**Malų Boreko draustinis** () – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Plaskų valsčiuje ir Plaskų girininkijoje. 

Draustinyje saugomos Augustavo girios medžių rūšys: pušys ir eglės. Pietinėje draustinio dalyje auga pelkiniai, aukštapelkių, skroblų ir juodalksnių miškai. Draustinyje gyvena kurtiniai. Nuo 2004 m. draustinyje yra vykdomas gamtos apsaugos projektas Natura 2000.

## Nuorodos

* 
*  1959 m. draustinio steigimo įstatymas (lenk.) ;
* Plaskų girininkijos tinklalapis (lenk.) .
Perkučo draustinis

**Perkučo draustinis** () - draustinis esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Plaskų valsčiuje. Draustinyje saugomos įvairios Augustavo girios medžių rūšys: eglė, pušis, lazdynas, klevas, liepa ir drebulė. Prie *Mikaševo* ežero auga pelkiniai miškai. Taip pat draustinyje yra išsausėjęs *Kruglako* ežeras, kuriame auga beržai ir pelkiniai augalai.


Vaizdas:Poland Augustowski Canal - Perkuc lock.jpg
Vaizdas:Rezerwat prerkuc 01.jpg
Vaizdas:Rezerwat prerkuc 02.jpg
Vaizdas:Rezerwat prerkuc 03.jpg


## Nuorodos

* 
* 1970 m. draustinio įsteigimo įstatymas (lenk.) ;
*
Aukštakalnis (Utena)

**Aukštakalnis** – šiaurės vakarinė Utenos miesto dalis, esanti Vyžuonos ir Krašuonos santakoje. Yra rajono centrinė ligoninė, Utenos Aukštakalnio progimnazija.

## Šaltiniai
Utenis

**Utenis** – legendinis Lietuvos kunigaikštis, paminėtas XVI a. trečiajame dešimtmetyje parašytoje Bychovco kronikoje.

## Vardas
Vardas Lietuvos metraščio sąvaduose rašomas įvairiai: *Vtenus*, *Utienus*, *Utenus*, *Untianus*.

## Legendos
Kronikose rašoma, jog Utenio tėvas buvęs Lietuvos ir Žemaičių didysis kunigaikštis, Naugarduko didysis kunigaikštis – Kukovaitis, o motina Pajauta. Po tėvo mirties 1221 m. Utenis prie Šventosios upės netoli Deltuvos pastatė paminklą (stabą), kuriam supuvus, išaugo miškas, vadinamas Kukovaičio vardu.

Laikomas Salako įkūrėju.

Šventaragis – Utenio sūnus – buvo sudegintas Šventaragio slėnyje Vilniuje, prie Vilnios.

## Ryšiai su Utena
Spėjama, kad nuo Utenio vardo kilęs Utenos miesto pavadinimas. Neva jis supylė Didįjį Narkūnų piliakalnį, vadinamą Utenio pilimi, ir antrąjį mažąjį piliakalnį, vadinamą Utenio kapu. Rašytiniuose šaltiniuose (karaliaus Mindaugo laiške) 1261 metais pirmąkart paminėta medinė pilis prie Utenėlės upelio. Pasak padavimo, ją atstatęs kunigaikštis Utenis.

Istorikas Rimantas Jasas teigia, kad Utenio vardas patikimuose šaltiniuose nepaliudytas, perimtas iš Utenos miesto pavadinimo ar vietovardžio.

## Nuorodos

* Utenos krašto enciklopedija. Personalijos 
* Bychovco kronika apie Šventaragį
Dauniškis (Utena)

**Dauniškis** – šiaurinė Utenos miesto dalis, esanti prie Dauniškio ežero. Yra Utenos Dauniškio gimnazija, Utenos Šv. Mergelės Marijos, Kankinių Karalienės koplyčia, parkas.

## Šaltiniai
Joneliškis

**Joneliškis** – pietvakarinė Utenos miesto dalis, esanti prie kelio . Pramoninis rajonas. Už 1 km į pietus, jau nebe miesto teritorijoje yra kaimas Joneliškės.

## Istorija

Buvęs palivarkas. 1853 m. čia buvo 5 gyventojai (Aleksandravo Karpavičiaus šeima). 1869 m. valdė Antanas Žižinauskas su šeima ir apie 20 šeimynykščių. Prie palivarko buvo Joneliškio viensėdis. XX a. tarpukariu Joneliškį valdė Juodviršiai.

## Šaltiniai
Krašuona (Utena)

**Krašuona** – rytinė Utenos miesto dalis, esanti dešiniajame Krašuonos upės krante, piečiau Aukštaičių gatvės. Veikia Utenos Krašuonos progimnazija, į šiaurę nuo jos yra Krašuonos stadionas, prie Krašuonos upės įrengtas Krašuonos parkas.

## Etimologija

Krašuona – vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo čia pratekančio Krašuonos upelio.

## Šaltiniai
Krašuona (reikšmės)

**Krašuona** vadinama:

* Aukštaitijos upė;
* gyvenvietės:
** kaimas Švenčionių rajone;
** Utenos miesto dalis.
Pramonės rajonas (Utena)

**Pramonės rajonas** – Utenos miesto dalis, esanti pačiuose miesto rytuose, piečiau kelio . Pramonės centras, šiaurėje didelį plotą užima UAB „Utenos trikotažas“ teritorija.

## Šaltiniai
Utenos senamiestis

**Senamiestis** – centrinė ir istorinė Utenos miesto dalis, įsikūrusi abipus Krašuonos upės, šiauriau abipus kelio . Yra paštas, autobusų stotis ir parkas, išlikę senieji pašto rūmai (XIX a. klasicizmas, architektas Vaclovas Ričelis), prie Viešos upelio stovi Utenos bažnyčia, yra buvusi Utenos sinagoga.

## Šaltiniai
Smėlis (Utena)

**Smėlis** – rytinė Utenos miesto dalis, įsikūrusi piečiau kelio , tarp Vyturių (šiaurėje) ir Krašuonos (pietuose).

## Šaltiniai
Vyturiai (Utena)

**Vyturiai** – šiaurės rytinė Utenos miesto dalis, esanti į šiaurę nuo kelio , rytiniame Dauniškio ežero krante. Veikia Utenos Vyturių pagrindinė mokykla.

## Šaltiniai
Pranciška Čekanauskaitė-Genienė

**Pranciška Čekanauskaitė-Genienė** (1926 m. gegužės 11 d. Mikėnuose, Biržų apskritis  – 2002 m. liepos 15 d. Kaune ) – Lietuvos keramikė.

## Biografija
Užaugo Kaune, mokėsi ir baigė vidurinę mokyklą, finansinį technikumą. 1947 m. įstojo į Kauno Valstybinio taikomosios dekoratyvinės dailės instituto Keramikos fakultetą. 1951 m. sujungus Kauno ir Vilniaus institutus, persikėlė į Vilnių ir ten baigė LSSR Valstybinį dailės institutą, įgydama dailininkės keramikės specialybę. Tvirtus specialybės pagrindus jai suteikė dailininkai-dėstytojai Teodora Miknevičienė, Juozas Mikėnas, B. Zigmantaitė ir kiti.

Baigusi institutą, 1953 m. pradėjo dirbti Kauno dailės darbų gamybinio kombinato „Dailė“ keramikos atelje meno vadove. Nuo 1958 m. buvo LSSR dailininkų sąjungos narė. Per 40 kūrybinio darbo metų buvo sukūrusi apie 200 modelių-etalonų serijinei Kauno „Dailės“ kombinato gamybai, apie 500 unikalių, meninių, įvairios tematikos ir funkcijų keramikos darbų.

## Kūryba
Keramikės darbus sudaro dekoratyvinės vazos, lėkštės bei plokštės, dekoratyvinės ir buitinės paskirties servizai, įvairūs interjero bei eksterjero meniniai akcentai. Darbai buvo eksponuoti Lenkijoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Italijoje, Belgijoje, Švedijoje, Austrijoje, Jugoslavijoje, Graikijoje, Japonijoje, Sirijoje, Australijoje, Kanadoje, JAV, Kolumbijoje ir kitose šalyse vykusiose taikomojo dekoratyvinio meno parodose. Daugelyje parodų už kūrybinius darbus buvo apdovanota padėkos bei garbės raštais, diplomais ir medaliais. Jos darbų turi įsigiję Lietuvos ir kitų šalių muziejai.

Kūrybinio meninio darbo kelias yra platus, įvairus ir individualus plastiniais keramikos dirbinių formos, silueto, kolorito, darnumo ir išraiškingumo priemonių ieškojimais. Keraminių gaminių formos ir siluetai yra subtilūs, grakštūs, logiškai sutvarkyto ritmo, linijų ir proporcijų. Spalviniai dariniai, faktūros ir dekoras taikomi saikingai, meisrtiškai. Sukurti darbai pasižymi darnia technologijos ir meniškumo sinteze, o indėlis į lietuviškos dekoratyvinės keramikos kūrybą yra didelis ir reikšmingas.

## Šaltinis
Juozas Juknius

**Juozas Juknius** (g. 1951 m. kovo 8 d. Keberkščiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1972 m. Pajūrio žemės ūkio technikumą, įgijo zootechniko specialybę. 1988 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžnierius.

1972 m. dirbo Plungės rajono Ginteliškių kolūkyje zootechniku selekcininku. 1972–1974 m. atliko privalomąją karinę tarnybą tarybinėje kariuomenėje. 1974–1975 m. buvo Pajūrio žemės ūkio technikumo mokomojo ūkio zootechnikas selekcininkas, 1975–1983 m. – Klaipėdos valstybinės kiaulių veislininkystės stoties zootechnikas selekcininkas, 1983–1986 m. – Šilalės rajono žemės ūkio valdybos vyriausiasis ekonomistas žemės ūkio produkcijos paruošoms, realizavimui ir perdirbimui. 1986–2001 m. Anykščių tarpūkinės gyvulių sėklinimo įmonės, UAB „Ažupietis“ direktorius.

Nuo 1999 m. VGVPT prie Žemės ūkio ministerijos vyriausias specialistas.

Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

Krepšinio klubo „Veteranas“ prezidentas. Žmona Ona, vaikas Darius.

## Šaltiniai
Kurianskių Bagno draustinis

**Kurianskių Bagno draustinis** () – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Plaskų ir Štabino valsčiuose. Šiaurinėje draustinio dalyje, 10 m aukštyje auga eglės ir viksvos. Pietinėje dalyje auga pelkiniai miškai. Pietvakarinėje Augustavo girios dalyje, aukštapelkėse auga plaukuotasis beržas ir karpotasis beržas. Draustinyje gyvena šios žinduolių rūšys: briedis, elnias, stirna, šernas, pilkasis vilkas, kurtinys, lapė, barsukas, kuna ir usūrinis šuo. Taip pat gyvena šios paukščių rūšys: pilkoji gervė, jerubė ir juodasis gandras.

## Literatūra

* A.W. Sokołowski, Przyroda województwa podlaskiego i jej ochrona, Łomżyńskie Towarzystwo Naukowe im. Wagów, Lomža 2006 m.
Patikėtinis

**Patikėtinis** gali reikšti:

*Laikinasis reikalų patikėtinis, diplomatas;
*Patentinis patikėtinis, patentavimo tarpininkas;
*Paciento patikėtinis.
Kuklės draustinis

**Kuklės draustinis** () - draustinis esantis Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje, Seinų valsčiuje. Draustinyje saugomas apylinkių kraštovaizdis ir aplinkinių miškų, pievų ir vandens telkinių ekosistema.
Amerikana

**Amerikana** () – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 124 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo. Tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Yra 2 teatrai, biblioteka, meno, istorinis muziejai.

## Istorija

Miestas pradėjo kurtis 1866–1868 m. kai čia, po pralaimėto JAV pilietinio karo, atsikėlė imigrantai iš Amerikos Konfederacijos. Netrukus gyvenvietę pasiekė geležinkelis, vietovė pavadinta *Villa da Estação de Santa Bárbara*. Tačiau dėl gretimos Santa Brbaros gyvenvietės nuolat kilo painiava ir 1900 m. miestelis pervadintas į *Vila Americana*. Dabartinį pavadinimą gavo 1938 m.

## Šaltiniai
Apygardos prokuratūra

**Apygardos prokuratūra** – tarpinė prokuratūros grandis; teritorinė prokuratūra. Vadovauja vyriausiasis prokuroras. Pavaldžios žemesnės grandies (rajonų, apylinkių) prokuratūros.

## Lietuva
*Vilniaus apygardos prokuratūra
*Kauno apygardos prokuratūra
*Klaipėdos apygardos prokuratūra
*Šiaulių apygardos prokuratūra
*Panevėžio apygardos prokuratūra

## Taip pat skaitykite
*Generalinė prokuratūra
*Rajono prokuratūra