open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stasys Vilkas

**Stasys Vilkas** (1928 m. gegužės 22 d. Gargžduose – 1990 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1949 m. baigė Klaipėdos pedagoginę mokyklą. Nuo 1950 m. Klaipėdos srities laikraščio „Tarybinė Klaipėda“ redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų skyriaus vedėjas. Nuo 1954 m. iki 1970 m. – Lietuvos radijo visuomeninių-politinių laidų, laidų užsieniui redakcijų vyriausiasis redaktorius, 1970–1986 m. savaitraščio „Kalba Vilnius“ vyriausiasis redaktorius, 1986–1989 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Komercijos ir užsienio ryšių direkcijos redaktorius.

1950–1951 m. Klaipėdos srities jaunųjų rašytojų sekcijos pirmininkas, nuo 1960 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 

## Šaltiniai
Vilniaus akademijos spaustuvė

**Vilniaus akademijos spaustuvė** – didžiausia ir svarbiausia Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos poligrafijos įmonė, veikusi 1575–1805 m.

## Istorija
Vilniaus akademijai spaustuvę 1586 m. padovanojo Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis, kuris 1576 m. iš Brastos perkėlė savo tėvo Mikalojaus Radvilos Juodojo spaustuvę, spausdinusią evangelikų reformatų literatūrą.

Spaustuvė turėjo raidžių liejyklą, knygrišyklą, knygyną ir biblioteką. Iš pradžių dirbo 4, o 1773 m. – 24 žmonės, buvo 8 spausdinimo mašinos (5 spausdinimo staklės, 1804 m. – 11 staklių). 1805 m. spaustuvę nupirko Juozapas Zavadskis.

## Veikla
Spaustuvė spausdino universitetui ir jam priklausiusioms mokykloms bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos gyventojams skirtą literatūrą. Išleista apie 3270 leidinių lotynų, lenkų, latvių, prancūzų, rusų, graiką, italų, vokiečių, lietuvių kalbomis, tarp jų 143 knygos. Čia išspausdintos pirmosios Didžiojoje Lietuvoje knygos lietuvių kalba. Nuo 1737 m. leido kalendorius, 1757 m. akademija gavo leidimą spausdinti laikraščius. 1760 m. pasirodė pirmasis Lietuvos laikraštis „Kurjer Litewski“, ėjęs iki 1763 m. Spaustuvėje taip pat buvo spausdinami leidinio priedai bei laikraščiai „Wiadomości Literackie“ (1760–1763 m.), „Gazety Wilenskie“ (1764–1793 m.), „Gazeta Narodowa Wilenska“ (1794 m.) „Gazeta Litewska“ (1804–1805 m.) 

### Knygos lietuvių kalba
* Mikalojus Daukša. Kathechizmas, 1595 m.
* M. Daukša. Postilla Catholicka, 1599 m.
* Konstantinas Sirvydas. Punktai sakymų, 2 d., 1629 m., 1644 m.
* Saliamonas Mozerka Slavočinskis. Giesmės, tikėjimui katalickam priderančios, 1646 m.)

### Knygos lotynų kalba
* Petras Skarga. Už švenčiausią eucharistiją, 1576 m.
* L. Bojeris. Karolių mūšis, 1606 m.
* Motiejus Kazimieras Sarbievijus. Lyrikos knygos, 1628 m.
* Jonas Rudamina. Garsiosios matematikos teoremos ir problemos, 1633 m.
* A. Diblinskis. Astronomijos šimtinė, 1639 m.
* Albertas Kojalavičius-Vijūkas. Ivairios žinios apie LDK bažnyčios būklę, 1650 m.
* Žygimantas Liauksminas. Muzikos menas ir praktika, 1667 m., 1669 m., 1693 m.
* J. Proišhofas. Vilniaus universitetas, 1707 m.
* A. Mištautas. Sapiegų giminės istorija, 3 d., 1724 m.,
** Lietuvos kalbų visuma, 1737 m.
** Latvių gramatika, 1737 m.
* B. Dobševičius. Dabartinių filosofų pažiūros, 1760 m.

### Knygos keliomis kalbomis
* K. Sirvydas. Trijų kalbų žodynas, 1620 m., 1631 m., 1677 m., 1713 m.
* J. Elgeris. Lenkų-lotynų-latvių žodynas, 1683 m.

## Žymiausieji spaustuvininkai
* Danielius Lenčickis – 1576–1593 m., su pertrauka, kai veikė Lenčickio spaustuvė.
* J. Slenskis – 1579–1580 m.
* Martynas iš Kazimežo – 1581–1582 m.
* S. Golda – 1596 m.
* T. Levickis – 1604–1606 m.
* J. Kochanas – 1641–1644 m.

## Spaustuvės prefektai
* P. Vidmanštatas – 1586 m.
* Jonas Chodzinskis – 1642–1644 m.
* M. Dambrovskis – 1664–1777 m., su pertraukomis.
* K. Kelpša – 1680–1782 m.
* J. Narbutas – 1706–1710 m.
* A. Kulieša – 1712–1720 m.
* M. Karvackis – 1720–1732 m.
* A. Kirkoras – 1732–1734 m.; 1735–1742 m.
* Pranciškus Paprockis – 1760–1763 m.
* Kazimieras Adomas Naruševičius – 1764–1766 m.
* Martynas Počobutas – 1767–1769 m.
* D. Pilchovskis – 1773–1788 m.

## Šaltiniai
Bendrovės obligacija

**Bendrovių obligacijos** – įmonių išleisti skolos vertybiniai popieriai, už kurių išpirkimą įmonės atsako visu savo turtu. Šie vertybiniai popieriai išleidžiami iki 30 metų laikotarpiu. Palūkanos už bendrovių obligacijas paprastai yra didesnės nei už Vyriausybės vertybinius popierius. Privačių kompanijų obligacijos laikomos rizikingesnėmis už valstybines obligacijas, tačiau rizika priklauso nuo konkrečios kompanijos. Privačių kompanijų obligacijų reitingai ir kaina daug labiau svyruoja nei valstybinių obligacijų, kadangi kompanijų finansinė padėtis nėra tokia stabili kaip vyriausybių.

## Bendrovių obligacijų bruožai
Esminiai bendrovių obligacijų bruožai: 
* Obligacija yra finansinis instrumentas skolos kapitalui formuoti, ir reiškia ją išleidusios bendrovės įsipareigojimą tam tikrą dieną, išpirkimo metu sumokėti obligacijos savininkui jos nominalios vertės dydžio pinigų sumą ir periodiškai, arba obligacijos išpirkimo metu, mokėti nustatytas palūkanas.
* Obligacijos savininkai yra laikomi ją išleidusios bendrovės kreditoriais, jų reikalavimo teisės yra garantuojamos bendrovės turtu lygiomis teisėmis su kitais bendrovės kreditoriais, o kai kuriais atvejais, užtikrinant šias teises bendrovės turto įkeitimu.
* Obligacijos gali būti laikomos alternatyva bankų paskoloms ir akcinė bendrovė išleisdama obligacijas gali skolintis labiausiai jos verslo poreikius atitinkančiomis sąlygomis - pasirinkti tinkamiausius terminus, palūkanų mokėjimo schemas, valiutą ir t. t.

## Įmonių  obligacijų pranašumas paskolų atžvilgiu
Obligacijos yra patrauklesnės už bankų teikiamas paskolas, nes:
* bendrovėms sukuriamos platesnės skolinimosi galimybės. Išplečiamas kapitalo skolintojų ratas - skolina ne tik bankai, bet ir draudimo įmonės, investicijų ir pensijų fondai, privatūs asmenys;
* tradiciškai, obligacijas išleidusios bendrovės turtas nėra suvaržomas įkeitimu, preišingai nei banko paskolų atveju; 
* visa obligacijos suma pagal bendrą praktiką yra išperkama vienu metu, suėjus išpirkimo terminui, o išpirkimas gali būti finansuojamas išleidžiant naują emisiją. Banko paskolų atveju grąžinimas vienu metu yra taikomas tik kaip išimtis;
* supirkdama ir vėl parduodama savo obligacijas rinkoje, bendrovė gali efektyviau valdyti kapitalo kaštus, tuo pačiu efektyviau panaudodama turtą;
* vieša prekyba obligacijomis suteikia skaidrumo bendrovės įvaizdžiui, tuo pačiu atkreipdama investuotojų dėmesį ir į bendrovės akcijas - didėja akcijų likvidumas, o kartu su juo ir akcijų vertė;
* vieša prekyba obligacijomis atlieka ir marketingo funkciją , nes formuoja pozityvų bendrovės įvaizdį bei netiesiogiai reklamuoja bendrovės vardą.
Linas Vildžiūnas

**Linas Vildžiūnas** (g. 1949 m. sausio 4 d. Klaipėdoje) – Lietuvos kino kritikas, spaudos darbuotojas, redaktorius.

## Biografija
1966 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1972 m. – istoriją Vilniaus universitete; 1972–1975 m. Istorijos fakulteto asistentas.

1975–1976 m. Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros Kino reklamos biuro redaktorius, 1976–1977 m. – Lietuvos televizijos Literatūros ir meno redakcijos laidų „Kino menas“ vedėjas. 1977–1979 m. ir 1981–1985 m. savaitraščio „Literatūra ir menas“ teatro ir kino skyriaus korespondentas, skyriaus vedėjas, 1979–1981 m. – Lietuvos kino studijos Scenarinės redakcijos kolegijos redaktorius, 1985–1987 m. – Kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos Repertuaro redakcinės kolegijos narys, 1987–1989 m. – Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir menotyros skyriaus mokslinis bendradarbis, 1989–1991 m. – Lietuvos kinematografininkų sąjungos atsakingasis sekretorius, 1991–1994 m. ir nuo 2008 m. – žurnalo „Kinas“ vyriausiasis redaktorius. 1992–2011 m. laikraščio „7 meno dienos“ vyriausiasis redaktorius, nuo 2000 m. – Holokausto ir žydų kultūros Lietuvoje studijų centro Atminties namai valdybos pirmininkas.

Straipsnius apie kiną, recenzijas nuo 1975 m. skelbė leidiniuose „Kinas“, „Savaitės ekranas“, „Literatūra ir menas“. 

## Šaltiniai
Privatdocentas

**Privatdoceñtas** (,  'privačiai mokantis') – daugelio užsienio šalių, ikirevoliucinės Rusijos ir tarpukario Lietuvos valstybės aukštųjų mokyklų neetatinio dėstytojo mokslinis vardas ir pareigos 

## Vokietija
Privatdocentas (*Privatdozent*; **PD** arba **Priv.-Doz.**) – mokslininkas habilituotas daktaras universitete arba aukštojoje mokykloje, turinčioje daktaro laipsnio suteikimo teisę, nereguliariai dėstantis asmuo. Kaip dėstytojas yra savarankiškas bei atsakingas tiktai sau, turi teisę dėstyti akademinius dalykus.

## Taip pat skaitykite
* Docentas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Zur asymmetrischen Struktur in der deutschen Hochschullandschaft. Mit dem Aufruf zur Gründung einer Privatdozenten-Organisation (2005)
* Manuel J. Hartung: „Lehre ohne Lohn: An deutschen Universitäten unterrichten Tausende von Privatdozenten – unbezahlt“. In: *DIE ZEIT* Nr. 31 vom 24. Juli 2003, S. 65.
* Akademische Nobodies? Zur Vergütung von Lehrbeauftragten und Privatdozenten (2007). – Über die fragwürdige staatliche Praxis, Privatdozenten zur Arbeit ohne Vergütung zu verpflichten.
Alkamas

**Alkamas** () – miestas pietų Italijoje, Sicilijos vakaruose, į pietvakarius nuo Palermo. Šalia miesto eina Palermo-Trapanio automagistralė.

Verčiamasi žemės ūkiu, gaminamas vynas. Apylinkėse išgaunamas marmuras. Kurortas, žymus savo karštosiomis versmėmis. Yra XIV a. keturbokštė, Modikos grafų pilis, XVIII a. katedra su vertingomis freskomis, kitos XVII–XVIII a. bažnyčios. Netoliese yra senovinių miestų (Segestos ir Gibelinos) liekanos.

## Istorija

Alkamą įkūrė arabai XI a. Rašytiniuose šaltiniuose minimas 1154 m. (Idrisijaus). Iki pat XIII a. čia gyveno gausi arabų bendruomenė.

## Miestų partnerystė
*  Jelgava, Latvija
*  Akaba, Jordanija
*  Churibga, Marokas

## Šaltiniai
Teisinė pagalba

**Teisinė pagalba** – pagalba teisės klausimais. Gali būti privati, valstybės garantuojama teisinė pagalba.

## Lietuva
Lietuvoje yra valstybės garantuojama (finansuojama) pagalba. Ją reglamentuoja Valstybės garantuojamos teisinės pagalbos įstatymas. Jis nustato valstybės garantuojamos teisinės pagalbos teikimą asmenims, kad šie galėtų tinkamai ginti pažeistas ar ginčijamas savo teises ir įstatymų saugomus interesus.

Pagalbą teikia viešoji advokatų kontora, Teisinės pagalbos tarnybos, advokatai, pasirašę sutartis dėl pirminės arba antrinės teisinės pagalbos teikimo.

## Pirminė teisinė pagalba
**Pirminė teisinė pagalba** – nustatyta tvarka teikiama teisinė informacija, teisinės konsultacijos ir dokumentų, skirtų valstybės ir savivaldybių institucijoms, išskyrus procesinius dokumentus, rengimas. Be to, ši teisinė pagalba apima patarimus dėl ginčo sprendimo ne teismo tvarka, veiksmus dėl taikaus ginčo išsprendimo ir taikos sutarties parengimą. Pirminė teisinė pagalba neapima mokesčių administratoriui teikiamų deklaracijų pildymo.

## Antrinė teisinė pagalba
**Antrinė teisinė pagalba** – dokumentų rengimas, gynyba ir atstovavimas bylose, įskaitant vykdymo procesą, atstovavimas išankstinio ginčo sprendimo ne teisme atveju, jeigu tokią tvarką nustato įstatymai ar teismo sprendimas. Be to, ši teisinė pagalba apima bylinėjimosi išlaidų bylose, išnagrinėtose civilinio proceso tvarka, su bylos nagrinėjimu administracinio proceso tvarka susijusių išlaidų ir su baudžiamojoje byloje pareikšto civilinio ieškinio nagrinėjimu susijusių išlaidų atlyginimą.

## Gynyba ir atstovavimas bylose
Gynyba ir atstovavimas bylose – įstatymų reglamentuojami procesiniai veiksmai ginant įtariamojo, kaltinamojo, nuteistojo ar atstovaujamojo teises ir interesus baudžiamosiose, civilinėse (išskyrus arbitražą) ir administracinėse bylose, taip pat tarptautinėse teisminėse institucijose, kurių jurisdikciją ar kompetenciją spręsti dėl Lietuvos Respublikos jurisdikcijai priklausančių asmenų teisių pažeidimų yra pripažinusi Lietuvos Respublika, jeigu jose nėra teikiama teisinė pagalba.

## Teisinė informacija

Teisinė informacija – informacija apie teisės sistemą, įstatymus ir kitus teisės aktus, teisinės pagalbos teikimą.

## Teisinė konsultacija

Teisinė konsultacija – patarimai teisės klausimais.

## LR teisingumo ministerijos Teisinės pagalbos skyrius

Instituciniu lygiu kuruoja Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija – Teisinių institucijų departamento Teisinės pagalbos skyrius (vedėja Aurelija Giedraitytė). Uždaviniai:
* pagal savo kompetenciją dalyvauti kuriant nacionalinę teisinę sistemą, atitinkančią teisinės valstybės sampratą ir Europos Sąjungos patirtį;
* siekti, kad būtų užtikrinta žmogaus teisių ir laisvių apsauga, teisinėmis priemonėmis sudaryta palanki aplinka verslui bei tobulinamas valstybės administravimas;
* siekti, kad būtų sukurta ir įgyvendinta nacionalinė teisinės pagalbos sistema, sudarytos lygios galimybės asmenims nepriklausomai nuo tautybės, lyties, įsitikinimų ginti savo teises ir teisėtus interesus bei siekti teisingumo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Nemokama teisinė pagalba Lietuvoje
Akpakos oro uostas

**Akpakos oro uostas** (IATA kodas: *nėra*, ICAO kodas: **DXAK**) – vienas iš Togo oro uostų, aptarnaujantis Atakpamės miestą.
Alkantara (Ispanija)

**Alkantara** () – gyvenvietė vakarų Ispanijoje, Estremadūroje, šalia Portugalijos sienos, prie Tacho ir Alagono upių santakos. Eina regioninis kelias Kaseresas-Penamkoras.

## Paveldas

Alkantara žymi savo gausiu architektūriniu paveldu:
* Granitinis Alkantaros tiltas per Tachą, 98-106 m. pastatytas romėnų. Jis yra 204 m ilgio, 70 m aukščio, 6 arkų; tilto viduryje yra Trajano triumfo arka, gale – šventykla. 1214 m. tiltas buvo arabų sugriautas, 1543 m. atstatytas ir daug kartų restauruotas.
* 6 m aukščio arabų miesto sienų griuvėsiai ir įtvirtinimai, o Tacho dešiniajame krante – Karolio V laikų gotikiniai įtvirtinimai.
* XIII a. Švč. Marijos Mergelės bažnyčia su romaniniu portalu; pastatyta buvusios mečetės vietoje.
* 1505–1576 m. pastatyto Šv. Benedikto vienuolyno griuvėsiai su renesansine dviaukšte galerija ir plateresko stiliaus bažnyčia su žvaigždiniais skliautais.
* XIII–XVII a. bažnyčios, koplyčios.

## Galerija

Image:Bridge Alcantara.JPG|Alkantaros tiltas per Tachą
Image:Real Convento de San Benito.jpg|Šv. Benedikto vienuolynas
Image:Alcántara City02.jpg|Šv. Marijos Mergelės bažnyčia


## Istorija
Vietovė buvo gyvenama keltų genčių dar iki romėnų. Dabartinė gyvenvietė įkurta arabų laikais, jos pavadinimas kilo nuo arabiško žodžio *al-Qantarat* (القنطرة), reiškiančio „tiltą“. 1221 m. miestą užkariavo Alfonsas IX, o 1176 m. čia buvo įkurtas karinis Alkantaros ordinas.

## Šaltiniai
Druskininkų miesto apylinkės teismas

**Druskininkų rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Pietų Lietuvoje. 3 teisėjai. Teritorija – Druskininkų miesto savivaldybė. 2-osios instancijos teismas – Vilniaus apygardos teismas.

Adresas: Druskininkų g. 43, Druskininkai, LT-66166.

## Teisėjai
* L. e. teismo pirmininkas Antanas Šeštokas 

## Šaltiniai


## Taip skaitykite
* Lazdijų rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Prienų rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Kaišiadorių rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Alytaus rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
Call of Duty (serija)

**Call of Duty** – pirmojo asmens bei trečiojo asmens šaudyklių serija, sukurta Beno Chichoskio. Skirta Microsoft Windows, Mac OS X operacinėms sistemoms, Nintendo DS, Nintendo GameCube, Nokia N-Gage, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation 4, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Wii, Wii U, Xbox, Xbox 360, Xbox One žaidimų konsolėms ir iOS, Android, BlackBerry mobiliesiems telefonams. Daugiausia žaidimo veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metais, tačiau „Call of Duty 4: Modern Warfare“, „Call of Duty: Modern Warfare 2“ ir „Call of Duty: Modern Warfare 3“ vyksta moderniaisiais laikais, o „Call of Duty: Black Ops“ ir „Black Ops II“ – Šaltojo karo metu.

„Call of Duty“ žaidimai priklauso bendrovei „Activision“, kuri taip pat juos ir platina. Mac sistemai leidžia „Aspyr Media“. Žaidimų seriją daugiausia kuria dvi įmonės, „Infinity Ward“, „Treyarch“ ir „Sledgehammer Games“, taip pat „Gray Matter Interactive“, „Spark Unlimited“, „Pi Studios“, „Amaze Entertainment“, „Rebellion Developments“ bei „n-Space“. Serijos naudoti žaidimo varikliai: id Tech 3, Treyarch NGL ir IW engine. Taip pat kelios kompanijos yra išleidusios kortų žaidimą, komiksus ir kt.

2016 m. vasario mėn. duomenimis, „Call Of Duty“ serijos žaidimų jau parduota daugiau nei 250 mln. vienetų, o pajamos iš žaidimų siekia daugiau kaip 15 mlrd. JAV dolerių.

## Žaidimai

### Pagrindiniai

## Kita
* *Call of Duty Real-time Card Game* – kortų žaidimas.
* *Modern Warfare 2: Ghost* – komiksų knygelė.

## Call of Duty Endowment
Call of Duty Endowment (CODE) yra pelno nesiekiantis paramos fondas, kurį įsteigė „Activision Blizzard“, norėdama sukurti darbo vietų JAV kariuomenės veteranams. Fondas ketina paaukoti 1 mln. JAV dolerių kelioms veteranus išlaikančioms organizacijoms. Pirmoji auka (125 000 JAV dolerių) buvo įteikta „Amerikos paralyžiuotųjų veteranų organizacijai“ ().

2010 m. kovo 30 d. CODE padovanojo 3 000 „Call of Duty: Modern Warfare 2“ kopijų, kurių vertė apytikriai 180 000 JAV dolerių, JAV kariniam laivynui.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali „Call of Duty“ svetainė
* „Call of Duty“ viki
Kaišiadorių rajono apylinkės teismas

**Kaišiadorių rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Vidurio Lietuvoje. 6 teisėjai. Teritorija – Kaišiadorių rajono savivaldybė. 2-osios instancijos teismas – Kauno apygardos teismas.

Adresas: Gedimino g. 87, LT-56146 Kaišiadorys.
 
## Teisėjai
* Teismo pirmininkas:
* 2010-2011 m. Nerijus Meilutis 
* 2011 m.-

Kiti teisėjai – Rasa Balsevičienė, Ričardas Juodis, Joana Kvaselytė, Gintautas Kaulakis ir Vytautas Turauskis.

## Šaltiniai


## Nuorodos
* Oficiali Kaišiadorių rajono apylinkės teismo tinklavietė  (lietuvių k.)
Alsira

**Alsira** (, ) – miestas pietryčių Ispanijoje, Valensijos autonominiame regione, 43 km į pietus nuo Valensijos, Chukaro žemupio dešiniajame krante. Pro miestą eina Valensijos-Alikantės geležinkelis.

Statybinių medžiagų gamybos, tekstilės, maisto (ledų gamybos) pramonė. Apylinkėse plyti vaismedžių plantacijos. Yra arabų laikų miesto siena, XVI a. gotikinė klasicistinė rotušė, XV a. La Murtos vienuolynas, keletas kitų viduramžių pastatų, bažnyčių.

## Istorija

Arabų valdymo laikais miestas vadintas Algezira.

## Galerija

Image:MuralladeAlzira001.JPG|Arabų siena
Image:Fachada_del_Ayuntamiento_de_Alzira,_Valencia,_España.jpg|Rotušė
Image:Murtaalzi.JPG|La Murtos vienuolynas


## Šaltiniai
Piskas (upė)

**Piskas** (, ) – upė vakarų Peru. Prasideda Huankavelikos departamente, Andų kalnuose, 5000 m aukštyje, susidaro susiliejus Čuriso ir Huajtaros upeliams. Teka į vakarus pradžioje vakariniais Andų šlaitais, toliau Ikos departamentu, kur kerta dykumą. Žemupyje sudaro derlingą slėnį. Įteka į Ramųjį vandenyną ties šiauriniu Pisko miesto pakraščiu.

Intakas – Kastrovireina.

Upės režimas labai nepastovus – sausrų metu išdžiūsta, po liūčių – smarkiai patvinsta. Pisko vanduo naudojamas plantacijų drėkinimui.
Huakačina

**Huakačina** (, ) – oazė ir joje telkšantis ežeras vakarų Peru, Ikos departamente, 5 km į vakarus nuo Ikos. Yra nedidelis, smaragdinės spalvos ežerėlis, apsuptas palmių, eukaliptų ir algarobų giraitės. Oazė maitinama požeminių vandenų. Aplink plyti smėlio kopos, sudarančios labiau Šiaurės Afrikai būdingą kraštovaizdį.

Prie ežero yra nedidelis kaimas (115 gyventojų), viešbutis, kita turistinė infrastruktūra. Huakačina yra svarbus ne tik Ikos, bet ir visos Peru Kostos turistinis objektas. Itin populiarus slidinėjimas banglentėmis per kopas.

Prie ežero taip pat lankosi migruojantys paukščiai.

## Istorija

### Pavadinimo kilmė
Viena oazės kilmės versijų pasakoja, kad ji atsirado dėl mergelės iš Takaros ašarų, kuri gedėjo savo mylimojo – jauno inkų kario. Mergelė nesustodama verkė dienų dienas ir taip iš jos ašarų atsirado lagūna. Vieną dieną saulei leidžiantis pro šalį ėjo kitas karys ir pamatė mergelę. Supratusi, kad yra stebima, ir išsigandusi mergelė puolė į vandenį ir slėpėsi ten tol, kol karys išėjo. Kai jau norėjo išlipti iš vandens ji suprato, kad to padaryti negalės, nes pavirto į undinę. Šios mergelės vardas buvo Huakačina. Ir šiandien tebepasakojama, kad per kiekvieną pilnatį mergelė palieka lagūną ir verkia ant kranto dėl savo prarasto mylimojo.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Huakačina oazės oficialus tinklapis
Avesta (Švedija)

**Avesta** () – pietų Švedijos miestas, įsikūręs Dalarnos provincijoje, į vakarus nuo Upsalos, prie Dalio upės.

Miesto teisės Avestai buvo suteiktos 1919 m.

## Demografija

* 1970 m. Mieste gyveno 28 200 gyventojų
* 2005 m. 14 738 gyv.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.avesta.se
Bo (Švedija)

**Bo** () – pietų Švedijos miestas, Uplando provincijoje, 16 km į rytus nuo Stokholmo. Gyventojų skaičius – 24 053 (2010 m.).

## Nuorodos
* www.nacka.se 

## Šaltiniai
Adomas Vilainis-Šidlauskas

**Adomas Vilainis-Šidlauskas** (1905 m. sausio 21 d. Vaikių Lauke, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 1981 m. birželio 28 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
Mokėsi Rietavo progimnazijoje. 1934 m. dirbo laikraščio „Lapas“ redakcijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Romuva“, „Lietuvos aidas“, „Savivaldybė“, „Policija“, „Vakarai“, Ateitis ir kt. Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

1944–1945 m. Norvegijoje redagavo mašinėle daugintus laikraštukus „Cirkas“, „Tėvynės balsas“, „Tėviškės aidas“. 1945 m. persikėlė į Vokietiją. 1946–1947 m. dirbo „Mūsų vilties“ redakcijoje, rotatoriumi spausdino laikraštėlius „Šiandien“, „Tėviškės aidas“. 1949 m. išvyko į JAV, Čikagoje įsteigė knygyną ir leidyklą „Nemunas“. Leido ir redagavo žurnalus 1951–1954 m. – „Pelėda“, 1955–1961 m. – „Užuolanka“.

Redagavo knygas „Atlanto nugalėtojai“ (1933 m.) „Čikagos lietuvių metraštis“ (1954 m.) „Pelėdos kalendorius“ (1953 m.) „Istorinės Lietuvos albumas“ (1959 m.) 

## Bibliografija
* *Žemaičių žemėje*, kelionių, reportažai, 1952 m.
* *Amžinai gyvi*, stovyklų reportažai, 1953 m.

## Šaltiniai
Ilona Michailovič

**Ilona Michailovič** (g. 1972 m. vasario 19 d. Pabradėje, Švenčionių rajonas) – Lietuvos teisininkė, teisėtyrininkė kriminologė, viktimologė, Vilniaus universiteto (VU) docentė.

## Biografija
1994 m. baigė VU Teisės fakultetą. Specializacija – Baudžiamoji teisė. 2001 m. gegužės 18 d. VU Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Baudžiamajame įstatyme numatytų nepilnamečių resocializacijos priemonių taikymas“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktarė. 2004 m. Valstybės stipendijų (6 MGL) mokslininkams programos stipendininkė.

Apie 1994-1996 m. Teisės instituto Kriminologinių tyrimų skyriaus mokslinė bendradarbė, Lenkijos ir Europos Sąjungos teisės mokyklos, Rytų Europos teisės mokyklos direktorė, LR Prezidento Valdo Adamkaus patarėjo padėjėja. VU Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros asistentė, docentė, nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. Baudžiamosios justicijos katedros docentė. Nuo 2007 metų spalio 1 dienos iki 2010 m. balandžio 6 d.Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narė.

1996 m. Lietuvos Respublikos vaiko teisių apsaugos pagrindų įstatymo projekto rengimo darbo grupės narė, Darbo grupės recidyvinio nusikalstamumo prevencijos kompleksinei programai ir sprendimų dėl asmenų, grįžusių iš laisvės atėmimo vietų, socialinės saugos bei auklėjamųjų priemonių taikymo nusikaltusiems iki 14 metų paaugliams projektams rengti sudarymo, narė.

Pagrindinės mokslinių interesų kryptys: Baudžiamoji teisė, Viktimologija, Kriminologija.

Moka lenkų, lietuvių, anglų, vokiečių bei rusų kalbas.

## Bibliografija

* Viktimologijos raida ir perspektyvos. Teisinės informacijos centras, 2007.
* Nepilnamečių administracinės ir baudžiamosios atsakomybės ypatumai: įstatymų naujovės, jų taikymo problemos. Teisės problemos, 1995, Nr. 1.
* Vaiko teisių apsauga (su A. Dapšiu ir R. Juršaite) // Šeimos ir vaikai Lietuvoje. 1996.
* Nepilnamečių justicijos raidos bruožai Lietuvoje. Kryžkelė, 1998, Nr. 1 (3).
* Vaikų ir jaunimo baudžiamoji atsakomybė Lenkijoje. Teisės problemos, 2000.
* Atkuriamasis teisingumas: genezė ir raida. Teisės problemos, 2001.
* Nepilnamečio kaltininko ir nukentėjusiojo mediacijos galimybės Lietuvoje. Teisė. Mokslo darbai, 2000.

## Šaltiniai
Michailovič

**Michailovič** - lenkiška pavardė.

## Asmenybės

*Ilona Michailovič (g. 1972 m.), Lietuvos kriminologė, viktimologė, VU docentė
*Teresa Michailovič, pedagogė, Vilniaus Simono Konarskio vidurinės mokyklos direktorė
Stepas Povilavičius-Vykintas

**Stepas Povilavičius-Vykintas** (1905 m. lapkričio 23 d. Šikšniai, Rokiškio apskritis – 1978 m. rugsėjo 3 d. Tabor Farm, Mičigano valstija) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius, politikas.

## Biografija
1942 m. baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

1925–1926 m. mokytojavo Šakių „Žiburio“ gimnazijoje, 1927–1928 m. – Alytaus gimnazijoje. 1933 m. laikraščių „Mūsų balsas“, „Mūsų kraštas“ ir „Biržų žinios“ vyriausias redaktorius, 1932–1938 m. – laikraščio „Lietuvos aidas“ literatūros skyriaus redaktorius, 1938–1939 m. – „Lietuvos aido“ ir kitų laikraščių korespondentas Paryžiuje. 1940 m. – „Tėvų žemės“ redaktorius Vilniuje.

## Nacių okupuotoje Lietuvoje

1941 m. – antisemitinio Vilniaus dienraščio „Naujoji Lietuva“ vyriausias redaktorius. Lietuvių nacionalistų partijos narys.  1941 m. liepos 23-24 d. partija su SS pagalba organizavo pučą prieš Lietuvos laikinąją vyriausybę.  Liepos 24 d. Stepas Vykintas su keliais kitais partijos nariais atvyko į Lietuvių aktyvistų fronto „Į laisvę“ redakciją ir įsakė „Žaibo“ spaustuvės darbuotojams rinkti jų parengtą medžiagą naujam dienraščiui. Tačiau vokiečių cenzorius paskambinęs į redakciją pareikalavo kalbėtis su Jonu Virbicku, o ne Stepu Vykintu, ir piktinosi, kad būsimo „Į laisvę“ numerio medžiaga dar nepateikta. Matyt, cenzoriai nebuvo informuoti apie nacionalistų bandymą perimti Kauno dienraštį. Senasis redakcijos kolektyvas išlaikė laikraštį savo rankose, tačiau turėjo priimti į redakciją Juozą Žlabį, kuris nuolat pranešinėjo partijai, kas dėjosi redakcijoje.

1941–1943 m. – Švietimo valdybos meno departamento direktorius, 1944 m. – „Naujoji Lietuva“ literatūros skyriaus redaktorius.

## Išeivijoje

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1945–1946 m. dirbo VLIK’e, 1946 m. drauge su kitais įsteigė dienraštį „Mintis“, jo vyriausias redaktorius. 1946–1950 m. Memingene leido ir redagavo „Laisvąją Lietuvą“. Nuo 1957 m. lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas Vasario 16-osios gimnazijoje.

Voldemarininkų įkurtam Lietuvių atgimimo sąjūdžiui atstovavo 1954 m. liberalų internacionale.  

Bendradarbiavo leidiniuose „Laisvė“, „Krašto balsas“, „Lietuva“, „Akademikas“, „Trimitas“, „Mokslo dienos“, „Mūsų Vilnius“, „Tautos kelias“, „Vairas“, „Naujas žygis“, „Tautos mokykla“, „Europos lietuvis“ ir kt. Rašė kultūros, mokslo, literatūros, švietimo klausimais. 

## Šaltiniai
Arvika

**Arvika** – pietvakarių Švedijos miestas, Vermlando provincijoje. Miestas įsikūręs ant Kirkvikeno ežero kranto.

## Partnerystės ryšiai
*  Kongsvingeris, Norvegija

## Šaltiniai

## Nuorodos

* www.arvika.se
Rūta Kleva Vidžiūnienė

**Rūta Kleva (Kleopatra) Mickevičiūtė-Vidžiūnienė** (1923 m. kovo 14 d. Kaune – 2000 m. sausio 3 d. Kačerginėje, palaidota Zapyškio kapinėse) – Lietuvos mokytoja, žurnalistė, prozininkė, publicistė.

## Biografija
Baigė Šv. Kazimiero gimnaziją Kaune. Kalifornijos universitete studijavo kalbas, pedagogiką ir politinius mokslus, gavo bakalauro laipsnį.

Mokytojavo gimnazijose, dalyvavo „Santara-Šviesa“ federacijos bei Lietuvių žurnalistų sąjungos veikloje. Nuo 1979 m. redagavo Lietuvių žurnalistų sąjungos leidinį (žurnalą) „Lietuvis žurnalistas“. Nuo 1982 m. Los Andžele redagavo lietuvių radijo valandėlę. 1984–1995 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos pirmininkė.

Straipsnius ir beletristikos kūrinius spausdino laikraščiuose „Darbininkas“, „Dirva“, „Draugas“, žurnale „Lietuvių dienos“. 

## Bibliografija
* *Vieno vakaro melancholija*, novelių rinkinys, 1983 m.
* *Kompozitorius [[Bronius Budriūnas]]. Gyvenimo ir kūrybos apybraiža*, 1988 m.
* *Sąžinė*, novelių rinkinys, 1993 m.
* *Rojaus paukščio grįžimas*, romanas, (parašė 1945–1948 m. Vokietijoje, išspausdino 1992 m. JAV).

## Šaltiniai
Austrija olimpinėse žaidynėse

**[[Austrija]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** dalyvauja nuo 1896 m. ir išviso pasirodė 48 žaidynėse. Šaliai olimpiadoje yra atstovavę 2191 sportininkas 45 sporto šakose. Austrijos rinktinės iš viso laimėjo 307 medalius, iš kurių 80 yra aukso.

Daugiausiai kartų šalies vėliavnešiu olimpinėse žaidynėse buvo buriuotojas Hubert Raudaschl, kuris austrų vėliavą nešė net keturis kartus. Daugiausiai medalių Austrijai pelnė šiaurės dvikovės atstovas Felix Gottwald, kuris valstybės medalių komplektą papildė 3 aukso, 1 sidabro ir 3 bronzos apdovanojimais. Sėkmingiausia šaliai sporto šaka olimpinėse žaidynėse yra kalnų slidinėjimas. Šioje sporto šakoje austrai iš viso pelnė 31 aukso, 35 sidabro ir 39 bronzos medalius. Sėkmingiausia vasaros olimpiados sporto šaka – kanojų sportas. Jauniausias kada nors valstybei atstovavęs sportininkas – dvylikametis irkluotojas Werner Grieshofer. Vyriausias šalies sportininkas olimpiadoje buvo 72 metų raitelis Arthur von Pongracz. Didžiausia Austrijos delegacija buvo išsiųsta į 1936 m. vasaros olimpiadą (232 sportininkai), o mažiausia į 1904 m. vasaros olimpines žaidynes (2 atstovai).

Austrija surengė dvi žiemos olimpiadas Insbruke: 1964 m. ir 1976 m.

## Nuorodos
* Austrijos olimpinis komitetas
Kalno Grikštų senosios kapinės

**Kalno Grikštų senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapinėmis, Marų kapinaitėmis, Senkapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – , senas vertybės kodas – L587) – neveikiančios kapinės pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Baubliuose (Žalgirio seniūnija), 0,35 km į vakarus nuo kelio , Minijos kairiajame krante.

## Kapinės
Įrengtos upės slėnio terasos pakilumos keteroje, stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių (šiaurės – pietų) kryptimi, 22 m ilgio ir 13 m pločio, apjuostos grioviu ir žemių pylimu. Pietvakarių pusėje pylimas sustiprintas akmenimis, o ties viduriu paliktas iki 2 m pločio tarpas įeiti.

Laidojimo žymių nėra. Pylimas suplokštėjęs, o griovys užslinkęs. Paviršius nelygus, žemėja į vakarus, apaugęs pušimis. Šiaurės vakarų pusėje stūkso nulūžusio medinio kryžiaus liekanos. Šiauriniame krašte stovi medinis kryžius su anotacine lentele: „Kalno Grikštų maro kapinės“.

Teritorijos plotas – 395 m², perimetras – 81 metras.

0,1 km į šiaurės vakarus yra Kalno Grikštų II senovės gyvenvietė, o 0,57 km į šiaurę – kita priešistorinė gyvenvietė su kapinynu.

## Istorija
Įrengtos XVIII a. Kalno Grikštų kaimo žemių pietvakariniame pakraštyje, ties riba su Baubliais. Vadinamos Maro kapinėmis, Marų kapinaitėmis, Senkapiais, Kapeliais.

Mirusiuosius nuo XVIII a. pab. pradėjus laidoti Kartenos parapijos kapinėse, senosiose kapinėse iki XX a. vidurio be kunigo retsykiais buvę pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, neatpažinti skenduoliai, 1917–1918 m. dizenterijos aukos.

Apie 1920 m. kapinės apjuostos grioviu ir pylimu, ant kurio buvo pastatyta statinių tvora. Jose stovėjo 2 aukšti ąžuoliniai kryžiai, o tarp jų – koplytėlė su šventųjų skulptūromis.

Nuo XX a. vidurio kapinės nenaudojamos, apleistos, jose stovėję smulkiosios architektūros paminklai sunyko, XX a. pab. apsodintos pušaitėmis. Tikslinant kaimų ribas, 2016 m. kapinės pateko į Baublių teritoriją.

1974 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1991 ir 2002 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), 2014 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (Kultūros paveldo centras). 1974, 1982, 1995 ir 2014 m. kartografuotos.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L587), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu. Regioninio reikšmingumo lygmens valstybės saugoma kultūros vertybė, turinti memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Kirklarelio Atatiurko pradinė mokykla

**Kırklareli Atatürk pradinė mokykla** () - pradinė mokykla, esanti Kırklarėli (Turkija), įsteigta 1968 m. Mokslas trunka 8 metus. Mokykloje yra maždaug 1500 mokinių ir 70 mokytojų.

## Simbolika

Mokyklos spalvos yra tamsiai raudona ir tamsiai mėlyna. 

Mokyklos devizas yra: „Mūsų miesto saulė" (). 

## Garsus buvę mokyklos studentai
*Birhan Keskin - poetas
*Caner Küçüktepe - menininkas
*Prof. Dr. Gültaç Özbay - vienas iš Trakya universiteto įsteigėjų.

## Nuorodos
* Website of the scholl (turkish)
Julius Veteikis

**Julius Veteikis** (1908 m. vasario 15 d. Švenčionių apskritis – 1993 m. liepos 23 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
Mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

Lietuvoje bendradarbiavo leidiniuose „Tautos kelias“, „Lietuvos aidas“, „Jaunoji karta“. Iki 1939 m. dirbo leidinių „Tėvų žemė“ ir „Pasaulio lietuvis“ redakcijose. Pasitraukęs į Australiją, 1948 m. su kunigu J. Tamuliu įsteigė ir redagavo iliustruotą žurnalą „Užuovėja“. 1950-1951 m. ir 1958-1961 m. savaitraščio „Mūsų pastogė“ redaktorius. Kartu su kitais Sidnėjuje rengė neperiodinį leidinį „Lietuvos keliu“. Nuolat bendradarbiavo Australijos lietuvių spaudoje. 

## Šaltiniai
Vladas Vertelis

**Vladas Vertelis** (g. 1958 m. liepos 19 d. Rozalime, Pakruojo rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
1985 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1982–1984 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis“ jaunesnysis korespondentas, korespondentas, skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 1985–1987 m. Šiaulių statybos tresto savaitraščio „Statyba“ redaktorius, 1987–1990 m. – Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“, nuo 1988 m. „Šiaulių naujienos“ atsakingasis sekretorius. 1989–1991 m. bulvarinio pobūdžio laikraščio „Neįdomus momentas“ leidėjas ir redaktorius. Nuo 1990 m. – dienraščio „Šiaulių kraštas“ vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašė politikos temomis. 

## Šaltiniai
Darijus Beinoravičius

**Darijus Beinoravičius** (g. 1974 m. lapkričio 7 d. Pakruojyje) – teisininkas, teisėtyrininkas, teisės filosofas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas.

## Išsilavinimas
1993 m. sidabro medaliu baigė Pakruojo 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Teisės fakultetą. 1995–1996 m. tęsė teisės studijas Liono Žano Muleno (3) universitete, gavo Prancūzijos metų universitetinių studijų diplomą. 1999 m. baigė teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1999 m. iki 2003 m. Lietuvos teisės universiteto (MRU) doktorantas. Nuo 2000 m. spalio iki 2001 m. kovo atliko mokslo tyrimus *Aix – Marseille* Teisės fakultete (Prancūzijoje). 2003 m. balandžio 3 d. apgynė disertaciją tema „Teisės ir įstatymo santykis“, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

## Stažuotės

1998 m. gegužė – Europos Sąjungos teisės kursai Hagoje (Nyderlandai), 2000 m. kovas – ES integracijos problemų seminarai Helsinkyje, 2003 m. vasaris – teisės ir politikos mokslų sesija Budapešte (Vengrija), 2004 m. balandžio 5 – 11 d. ir gruodžio 13 – 19 d. skaitytos paskaitos Prancūzijos universitetuose pagal ERASMUS programą, 2004 m. spalis – mokslinė stažuotė Baltarusijos valstybinio universiteto Teisės fakultete, 2005 m. sausis – kovas mokslinė stažuotė Prancūzijos žmogaus studijų namuose Paryžiuje.

## Veikla
Nuo 1997 m. lapkričio 17 d. iki 1999 m. kovo 24 d. Teisės instituto (TI) Kriminologinių tyrimų skyriaus specialistas, nuo 1999 m. kovo iki 2000 m. kovo mnė. Lietuvos Respublikos Seimo (LRS) kontrolieriaus padėjėjas. nuo 2003 m. kovo mėn. iki 2004 m. liepos mėn. – Respublikos Prezidento patarėjas teisės klausimais. Nuo 1999 m. ir šiuo metu Lietuvos teisės universiteto lektorius, nuo 2005 m. – docentas. MRU Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas. Skaito teisės teorijos paskatas ir veda seminarus. Dalyvauja su pranešimais daugelyje Lietuvoje organizuojamų konferencijų.

Lietuvos – Prancūzijos asociacijos prezidentas, AMADE (pasaulinės vaikų draugų asociacijos) vykdomojo komiteto Lietuvoje ir Europos judėjimo Lietuvoje valdybos narys.

Moka rusų bei prancūzų kalbas; iš dalies – anglų.

## Darbai
* Teisės ir įstatymo santykis.

## Apdovanojimai
* Prano Dovydaičio premija (2019 m.)

## Šaltiniai
Juozas Vercinkevičius

**Juozas Vercinkevičius** (g. 1941 m. kovo 24 d. Vinkšnabrastyje, Musninkų valsčius, Ukmergės apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, leidėjas.

## Biografija
1960 m. baigė Musninkų vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Spaudoje bendradarbiauja nuo 1955 m. 1960–1961 m. Bagaslaviškio sviesto gamyklos Mantinionių pieno surinkimo punkto vedėjas,1961–1962 m. Kauno statybos valdybos Nr. 10 darbininkas, 1962–1969 m. Trakų r. komjaunimo darb., 1969–1973 m. dirbo Lietuvos radijuje, 1973–1977 m. – Trakų rajono laikraščio „Spartuolis“ redakcijoje, nuo 1977 m. iki 1985 m. laikraščio „Czerwony Sztandar“ spec. korespondentas. 1985–1986 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros laikraščio „Universiteto žurnalistas“ redaktorius, 1986–1990 m. Trakų rajono laikraščio „Galvė“ redaktorius. 1989 m. laikraščio „Voruta“ steigėjas ir redaktorius. 1991 m. Įsteigė personalinę leidyklą „Voruta“. Nuo 1993 m. jis taip pat laikraščio „Trakų žemė“ steigėjas, leidėjas ir 1995 m. – iki šiol – vyr. redaktorius ir leidėjas, internetinių svetainių www.traku-zeme.lt; www.voruta.lt; www.mazoji-lietuva.lt leidėjas. 

UAB „Trakų žemė“ direktorius – vyr. redaktorius nuo 2007 m. 2001–2005 m. laikraščio „Kernavė“ steigėjas, leidėjas, vyr. redaktorius. 1998 m. VšĮ „Vorutos“ fondas steigėjas ir vyr. redaktorius. Lietuvos žurnalistų draugijos narys. Vienas iš Trakų rajono sąjūdžio steigėjų, Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo tarybos narys (1990–1991), Rytų Lietuvos reikalų tarybos narys (1990).

## Bibliografija
* *Trakai*,  anglų ir vokiečių kalba,1978, Vilnius: "Mintis".
* Тракай, Trakai, lietuvių, rusų ir anglų kalba,1982 m. Vilnius: "Mintis".
* Тракай, 1981, Вильнюс "Минтис".
* *Trakų rajonas*, 1981, Vilnius: "Mintis".
* *Kernavė. Svarbiausios žinios*, 1988, Vilnius: "Mintis".  
* *Karaimų etnografinė paroda*, lietuvių ir rusų k., 1989, Vilnius: "Mintis".
* Trakų atvirukai (2003–2010 m.), Trakai: *Voruta*.
* Trakų Švč. Mergelės Marijos apsilankymo kalendorius (kartu su D. Buinickaite 2008–2014 m.), Trakai, Voruta.
* Mons. Vytautas Pranciškus Rūkas, sud. (2005 m.), Trakai: *Voruta*.
* *Kur dunkso Trakų pilys. Publicistika*,  2010, Trakai: *Voruta*, ISBN 978-609-95018-3-3
* Kardinolas Vincentas Sladkevičius, (sud.), 2014, Trakai: *Voruta*.
* Laisvi su laisvais, lygūs su lygiais.Publicistika, 2015, Trakai: *Voruta*.
* *Mūsų Trakų žemė. I knyga. Publicistika*, 2017, Trakai: *Voruta*.
* *Mūsų Trakų žemė. II knyga. Publicistika*, 2020, Trakai: *Voruta*.

## Šaltiniai

* Mažosios Lietuvos enciklopedija, Vilnius, 2009,t. IV, p. 796.
* Visuotinė lietuvių enciklopedija. Papildymai, 2014, Vilnius, p. 412.
* Lietuvos valstybės metraštis 1990–2010. -KYK, 2013. p. 967.
* Jonas Laurinavičius, *Žurnalistai*, 2017, Kaunas: *Naujasis lankas, p. 240–245.* 
* Vytautas Žeimantas, "Juozo Vercinkevičiaus kūrybos pilys", in: *Žurnalistika* 2011, 2011. p. 238-239.
* Jonas Lučiūnas. *Širvintų krašto žmonės. Juozas Vercinkevičius*, p. 68-69, Vilnius, 2019.
* Benjaminas Kondratas. *Kūrėjų pėdsakais.Trakų, Elektrėnų ir Birštono krašte. Dvidešimtoji knyga.* P. 362, Vilnius, 2020.
Euroobligacija

**Euroobligacijos** – skolos vertybiniai popieriai, kuriuos vyriausybės bei įmonės išleidžia užsienio valiuta tarptautinėse rinkose. Išpirkimo terminas svyruoja nuo 1 iki 30 metų, mažiausia investuojama suma – 10 000 litų arba atitinkama suma užsienio valiuta.

## Euroobligacijų savybės
* Iki išpirkimo euroobligacijų kainos svyruoja, tačiau emitentas šį skolos vertybinį popierių yra įsipareigojęs išpirkti už kainą, lygią 100 proc. nominaliosios vertės, t. y. sugrąžins visą nominalią sumą.
* Išleidimo momentu euroobligacijoms nustatoma metinė palūkanų norma, išreikšta nominaliosios vertės procentais. Atkarpos mokėjimo data nustatoma obligacijų išleidimo momentu ir yra mokama du arba vieną kartą per metus. Atskirais atvejais gali būti numatytas ir dažnesnis palūkanų mokėjimas.
* Euroobligacijos termino pabaigoje savininkui išmokamas iš anksto nustatyto dydžio obligacijos nominalas ir paskutinė atkarpa.

## Euroobligacijų pranašumai
Euroobligacijų pranašumai kitų investavimo priemonių atžvilgiu:
* palūkanos už euroobligacijas yra didesnės negu už indėlius užsienio valiuta;
* euroobligacijas galima parduoti antrinėje rinkoje, nelaukiant jų išpirkimo termino;
* šie vertybiniai popieriai likvidesni, nes kotiruojami tarptautinėse rinkose;
* įkeitus vertybinius popierius, iš banko galima gauti trumpalaikes paskolas.
Kerkoldis

**Kerkoldis** – miestas pietryčių Škotijoje, tarp Dandi ir Edinburgo. Yra meno galerija, 4 parkai, A. Smito kolegija.

## Sportas
* Raith Rovers FC (futbolas)

## Šaltiniai
Rentonas (Škotija)

**Rentonas** – kaimas vidurio vakarų Škotijoje, prie Liveno upės. Geležinkelio stotis (kelias į Glazgą).

## Sportas
* Renton FC (futbolas)

## Šaltiniai
Simonas Bieliackinas

**Simonas Bieliackinas** (1874 m. spalio 13 d. Mogiliove – 1944 m. Aušvice) – žydų kilmės Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, VDU Teisių fakulteto dėstytojas, poetas, prozininkas.

## Biografija
1899 m. Odesos universitete baigė teisę.

Advokatas Maskvoje ir Peterburge. Rusijos revoliucijos metais 1921 m. emigravo į Lietuvą. Ministerijos žydų reikalams juriskonsultas. 1922–1940 m. dėstė Lietuvos universitete (VDU). Nuo 1922 m. VDU Teisių fakulteto narys, o nuo 1923 m. paskirtas į Civilinės teisės katedrą, vėliau dėstė baudžiamąją ir prekybinę teisę.

Su Martynu Kavoliu parengė Baudžiamąjį statutą (1934 m.), Lietuviškoje enciklopedijoje redagavo civilinės teisės ir teisenos skyrius. Rašė darbus ir į Latvijos bei Prancūzijos teisinę spaudą. Bendradarbiavo žurnale „Teisė“, pradėtoje leisti Lietuviškojoje enciklopedijoje.

1941 m. naciams okupavus Lietuvą, buvo uždarytas į Kauno getą.

1944 m. kovą išvežtas į Osvencimo koncentracijos stovyklą, kur gyvas sudegintas.

## Kūryba
Kūrinius rašė rusiškai ir pats vertė į lietuvių kalbą.

Kūrybai būdinga erdvės ir laiko abstraktumas, joje keliamos auklėjimo, šeimos, moralės problemos.

## Poezija
 
Rusiškai išleido eilėraščių rinkinį (Apie gyvenimą ir mirtį, Odesa), novelių rinkinį „Žmogus ir likimas“ (, 1934).

Lietuviškai – novelėmis pavadintų pasakojimų rinkinius „Žmonės ir likimai“ (1934), „Įnoringieji“ (1934), „Prie teisėtumo aruodo“ (1934). Taip pat romanus „Smukimų keliu“ (1935), „Lavinsko amžius“ (1937); pjesių rinkinį „Dramos“ (Nenuorama, Kalinys vandenyje, Paskutinis pasiryžimas; 1935 m.).

## Bibliografija

* Baudžiamųjų bylų gynimas (1930)
* Prisiekusieji teisėjai (1932)
* Baudžiamojo teismo teisėjai (1924)
* Dėl vieno įstatymo aiškinimo (1924)
* Baudžiamojo teismo problemos (1933).

## Šaltiniai
Baudžiamasis statutas

**Baudžiamasis statutas**:

*1845 m. Rusijos baudžiamasis statutas
*1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas
*Lietuvos baudžiamasis statutas
Adolfas Venckevičius

**Adolfas Venckevičius** (g. 1929 m. rugsėjo 30 d. Vincentave, Tverų valsčius Telšių apskritis) – Lietuvos filologas, žurnalistas, redaktorius.

## Biografija
Vaikystėje, susižeidęs sprogmenimis, neteko regėjimo. 1948 m. atvyko mokytis į Kauno aklųjų internatinę mokyklą. Dar jos nebaigęs, 1951 m. rudenį buvo paskirtas Lietuvos aklųjų draugijos Klaipėdos srities skyriaus valdybos pirmininku. 1952 m. grįžo į aklųjų mokyklą ir ją baigė. 1960 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos-filologjos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

1960 m. kurį laiką dirbo darbininku Šiaulių aklųjų įmonėje, 1961–1963 m. Lietuvos aklųjų draugijos Šiaulių tarprajoninės valdybos pirmininkas. Nuo 1963 m. iki 1996 m. – žurnalo „Mūsų žodis“ vyriausiasis redaktorius. Rašė aklųjų ir silpnaregių gyvenimo, darbo organizacijos ir reabilitacijos klausimais.

Jo plunksnai priklauso ne vienas apsakymas, išspausdintas žurnaluose „Pergalė“, „Švyturys“, „Jaunimo gretos“, savaitraštyje „Literatūra ir menas“.

## Bibliografija
* *Tu nežinai mano nerimo*, sudarė
* *Susipažinkite su mano gyvenimu*, sudarė, 1976 m.
* *Gyvatė valgo ledus*, apsakymai, 1997 m.
* *Anapus vaivorykštės*, apsakymai, 1999 m.

## Įvertinimas
* 1979 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas

## Šaltiniai
Dingvolas

**Dingvolas** – miestas šiaurinėje Škotijoje, 23 km į šiaurės vakarus nuo Inverneso. Uostas, geležinkelio stotis. Išlikusi Dingvolo pilis (XI a.).

## Sportas
* Ross County FC (futbolas)

## Šaltiniai
Pertas (Škotija)

**Pertas** – miestas vidurio Škotijoje, prie Tėjaus upės; srities centras. Išvystyta energetikos pramonė, bankininkystė, draudimo sektorius.

## Istorija

Viduramžiais miestas taip pat vadintas ***Sent Džonstonu*** pagrindinės bažnyčios (Šv. Jono, ) garbei. Tai buvo viena iš senųjų Škotijos sostinių, prekiavo su daugeliu šalių, taip pat Baltijos šalimis.

## Sportas
* Saint Johnstone FC (futbolas)

## Šaltiniai
Peislis

**Peislis** – miestas pietvakarių Škotijoje, prie Karto upės, 11 km į vakarus nuo Glazgo; srities centras. Tarptautinis Glazgo oro uostas. Išvystyta maisto, gėrimų, paslaugų pramonė, veikia Peislio universitetas, stovi Šv. Mirino katedra (pirmoji katalikų bažnyčia, pastatyta Škotijoje po reformacijos), Šv. Motiejaus ir Šv. Tomo bažnyčios.

## Sportas

### Futbolas
* Saint Mirren FC
* Thornliebank FC

## Žymūs žmonės
* Gerard Butler (*1969), škotų aktorius
* James Peace (*1963), škotų kompozitorius
* Robertas II (1316–1390), karalius

## Šaltiniai
Aleksandrija (Škotija)

**Aleksandrija** – miestas vidurio vakarų Škotijoje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Dambartono, prie Liveno upės. Geležinkelio stotis.

## Istorija

XIX a. išvystyta tekstilės ir poligrafijos pramonė XX a. nusilpo, mieste liko daugiausia paslaugų sektorius.

## Sportas
* Vale of Leven FC (futbolas)

## Šaltiniai
Bodenas (Švedija)

**Bodenas** (, Šiaurės samių kalba: *Suttes*) – miestas šiaurės Švedijoje, Norboteno provincijoje.
 
Miesto teisės Bodenui buvo suteiktos 1919 m. Bodeno miestą supa iš penkių fortų sudaryta karinė tvirtovė. Ji buvo pastatytas XX amžiaus pradžioje, tarp 1900–1908 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* www.boden.se
* Fotoreportažas iš Bodeno tvirtovės
Baublių senosios kapinės

**Baublių senosios kapinės**, vad. **Marų kapeliais, Markapiais, Senkapiais**, – kapinės Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietryčiuose, Baubliuose (Žalgirio seniūnija), 0,9 km į pietus nuo Minijos ir Pikteikių gatvių kryžkelės, Pikteikių gatvės dešinėje pusėje, Minijos kairiajame krante. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Aprašymas
Įrengtos slėnio terasoje prie kelio į Pikteikius, kaimo pietvakariniame pakraštyje, Puplaisčių vietovėje. Paviršius nelygus, iškasinėtas bulviarūsių duobių, teritorija apaugusi spygliuočių mišku. Šiaurės rytų dalis (0,1 ha dydžio plotas) apkasta grioviu ir žemių pylimu, joje stovi betoninis kryžius.

Teritorijos plotas – 0,31 ha.

1,1 km į šiaurės rytus yra Baublių pilkapių vieta.

## Istorija
Įrengtos XVI a., vadinamos Markapiais, Marų kapeliais, Senkapiais, Kapeliais. Jose iki XIX a. laidoti Baublių gyventojai. Vėliau buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, neatpažinti skenduoliai. Šiaurės rytinėje dalyje 1917–1918 m. laidotos dizenterijos aukos, kurių laidojimo vieta apie 1920 m. apjuosta grioviu ir pylimu. Kapinėse stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai, šalia kurių XX a. 4 dešimtmetyje Kazimieras Lukauskas pastatė betoninį kryžių.

Pasakojama, kad seniau kapinės buvo didesnės ir plytėjo abipus kelio Baubliai–Pikteikiai. Jas apleidus, rytinė dalis buvo paversta dirbamu lauku, kurį ariant dažnai buvo išverčiama žmonių kaulų. Kapinėse stovėję kryžiai apie 1956 m. buvo nuversti.

1991 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974, 1982 ir 1995 m. kartografuotos.

## Šaltiniai

* Julius Kanarskas. Baublių kaimo kapinės (Žalgirio apyl., Kretingos raj.). – Kretinga, 1993 // Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 172
* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983. – L. 70