open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų paroda

**Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų paroda** – respublikinė nuolatinė ūkio laimėjimų ekspozicija, veikusi 1961–1990 m. Vilniuje.

## Istorija
Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų parodos užuomazga buvo 1960 m. Jubiliejinė paroda Kauno Ąžuolyne. 1961 m. ji perkelta į Vilnių. Ekspozicijos buvo rengiamos Vingio parko estrados patalpose. 1977 m. Lazdynuose, Neries dešiniajame krante, pradėti statyti Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų parodų rūmai, pradėjo veikti 1980 m.

Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų paroda veikė pagal Visasąjunginės liaudies ūkio pasiekimų parodos pavyzdį, buvo pavaldi LTSR Ministrų Tarybai, metodiškai vadovavo Parodų komitetas. Parodoje buvo demonstruojami pramonės, žemės ūkio, mokslo ir technikos, socialinės pažangos, kultūros laimėjimai, skleidžiama teigiama patirtis. Geriausi parodos dalyviai buvo apdovanojami 1–3 laipsnio diplomais, garbės raštais.

Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų parodos direkcija parodas rengė ir užsienyje: XX a. septintame dešimtmetyje – Leipcige, Bukarešte, Londone, Berlyne, Erfurte, aštuntame dešimtmetyje – Poznanėje, Santjage, Kopenhagoje, Zagrebe, Paryžiuje, Vienoje, devintame dešimtmetyje – Kopenhagoje, Budapešte, Varšuvoje, Balstogėje, Plovdive ir kitur.

1990 m. Lietuvos TSR liaudies ūkio pasiekimų paroda tapo Lietuvos parodų ir konferencijų centru „Litexpo“. 

## Šaltiniai
Pytalovas

**Pytalovas** (, , *Pietālava*, 1925–1938 – *Jaunlatgale*, 1938–1945 – *Abrene*) – miestas Pskovo srityje, Rusijoje. Administracinis rajono centras. Pytalovas tarpukario metais priklausė Latvijai. 2007 m. sienos sutartimi tarp Latvijos ir Rusijos oficialiai pripažintas Rusijai. Gyventojų: 6228 (2008), 6806 (2002), 7166 (1989).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Alūksnė (upė)

**Alūksnė** (arba **Bėja**) – upė, dešinysis Pededzės intakas. Ilgis - 24 km, baseino plotas 120 km². Išteka iš Alūksnės ežero, 183,7 m virš jūros lygio. Nuolydis - 61 metrai. Upė srauni.

## Šaltiniai
Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos institutas

**Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos institutas** – Lietuvos TSR mokslinio tyrimo institutas, veikęs 1973–1989 m. Vilniuje.

## Istorija
Įkurtas prie Valstybės plano komiteto iš jo Matematinių metodų taikymo planavime skyriaus ir Skaičiavimo centro. Nuo 1980 m. centras veikė savarankiškai. 1989 m. Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto pagrindu įsteigtas Lietuvos ekonomikos institutas (nuo 1991 m. Ekonomikos ir privatizacijos institutas, 2000–2002 m. – Lietuvos ūkio institutas).

## Veikla
Mokslinės veiklos svarbiausios kryptys: metodinis vadovavimas Lietuvos gamybinių jėgų plėtojimo ir išdėstymo schemų rengimo, respublikinės automatizuotos valdymo sistemos kūrimo darbams ir jų koordinavimas, trumpalaikio ir ilgalaikio prognozavimo metodų kūrimas ir ūkio raidos prognozių rengimas, planavimo metodų tobulinimas ir automatizuotos planinių skaičiavimų sistemos kūrimas bei diegimas, ekonominės analizės, gamybos efektyvumo ir intensyvumo, mokslo technikos pažangos, vartojimo problemų tyrimas.

Leido monografijas, brošiūras, mokslinių straipsnių rinkinius „Ekonominių sistemų modeliavimas“ (rusų kalba). Devinto dešimtmečio pabaigoje dirbo daugiau kaip 200 darbuotojų.

## Direktoriai
* Raimundas Leonas Rajeckas – 1973 m.
* A. Čepelė – 1973–1978 m.
* Aleksandras Vasiliauskas – 1978–1988 m.
* Vytautas Astrauskas – 1988–1989 m.
* Kęstutis Zaborskas – 1989 m.

## Šaltiniai
Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas

**Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutas** – Lietuvos pagrindinių ūkio šakų ir socialinė sferos vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo įstaiga, veikusi 1966–1990 m. Vilniuje.

## Istorija
1966 m. vietoj Liaudies ūkio tarybos mokymo kombinato įsteigti Aukštieji vadovaujančiųjų ir inžinerijos technikos darbuotojų kvalifikacijos kėlimo kursai 1969 m. pertvarkyti į Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi institutą. 1988–1990 m. – Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo institutas, 1990 m. pertvarkytas į Lietuvos vadybos akademiją prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės.

## Veikla
Institute buvo taikomos to meto sąlygomis itin modernios vadybos kompetencijų ugdymo metodikos, plėtojami vadybos ir administravimo moksliniai tyrimai, teikiamos konsultacijos. Devinto dešimtmečio pabaigoje veikė 7 fakultetai:
* Valstybės valdymo ir teisės,
* Pramonės,
* Mašinų gamybos,
* Inžinerinis statybos,
* Paslaugų sferos,
* Pedagogikos,
* Finansų,
* filialai Kaune, Klaipėdoje ir Panevėžyje.

Dirbo apie 120 dėstytojų. Mokymosi trukmė 1–6 mėn., vienu metu galėjo mokytis 1300–1500 žmonių. 1969–1979 m. institute kvalifikaciją kėlė daugiau kaip 94 000, vėliau kasmet po 12 000 specialistų.

## Direktoriai, rektoriai
* V. Bajoriūnas – 1972–1981 m.
* R. Jonušas – 1981–1988 m.
* Kazimira Danutė Prunskienė – 1988–1990 m.
* Borisas Melnikas – 1990 m.

## Šaltiniai
Liaudies ūkio taryba

**Liaudies ūkio taryba** (), *sovnarchozas* – 1917–1932 m. ir 1957–1965 m. TSRS pramonės ir statybos decentralizuoto valdymo institucija.

## Istorija

Nuo 1917 m. veikė Tarybų Rusijos Aukščiausioji liaudies ūkio taryba ir vietinės (gubernijų, rajonų ir apskričių) liaudies ūkio tarybos, vėliau įkurtos šakinės Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos, kurios valdė svarbiausias ūkio šakas ir net finansus. Liaudies ūkio taryba pirmiausia turėjo atkurti karo sugriautą ūkį. Tarybų Rusijos pavyzdžiu liaudies ūkio tarybos įkurtos Ukrainoje ir kitose tarybinėse respublikose 1919 m. sausio 20 d. įkurta Lietuvos ir Baltarusijos Aukščiausioji liaudies ūkio taryba). Aukščiausioji liaudies ūkio taryba turėjo liaudies ūkio komisariato statusą. 1932 m. teritorinė gamybinė liaudies ūkio taryba ūkio valdymo sistema pakeista šakine – iki 1946 m. valdė liaudies ūkio komisariatai. Vietoje TSRS Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos įkurti Sunkiosios, Lengvosios ir Miško pramonės liaudies komisariatai, vėliau įkurta daugiau komisariatų. 1946–1957 m. komisariatus pakeitė ministerijos.

## 1957–1965 m. liaudies ūkio tarybos

1957 m. N. Chruščiovo iniciatyva šakinė ūkio valdymo sistema vėl pakeista teritorine gamybine – ministerijos buvo panaikintos, vietoj jų sudaryta ekonominių teritorinių rajonų liaudies ūkio taryba. Panaikinus ministerijas nebeveikė centralizuoto ūkio valdymo principas, būdingas TSRS, todėl 1960 m. įkurta Rusijos TFSR, Ukrainos TSR ir Kazachijos TSR respublikinės liaudies ūkio tarybos (kitose respublikose jos įkurtos dar 1957 m.), o 1963 m. – TSRS Aukščiausioji liaudies ūkio taryba ir sąjunginiai kai kurių pramonės šakų komitetai. Liaudies ūkio taryboms nepavykus, kaip planuota, padidinti TSRS planinio ūkio produktyvumo jos 1965 m. panaikintos ir vėl grįžta prie centralizuoto šakinio ūkio valdymo modelio – įkurtos sąjunginės, sąjunginės respublikinės ir respublikinės ministerijos.

1957–1965 m. Lietuvos TSR vietiniai ūkiniai vadovai sugebėjo, naudodamiesi liaudies ūkio taryba, labiau atsižvelgti į vietos poreikius ir šiek tiek sistemingiau bei sparčiau nei visoje TSRS plėtoti ūkį. 

## Šaltiniai
Orontas

**Asi** (, ), **Orontas** () – upė Artimuosiuose Rytuose. Prasideda šiaurės rytų Libane, Antilibano kalnuose, į šiaurę nuo Baalbeko. Teka į šiaurę, aukštupyje prateka Bekos slėnį. Toliau patenka į Sirijos teritoriją, prateka Homso ežerą (senovinis tvenkinys). Žemupyje teka per Turkiją, Antiokijos lyguma. Pasuka į vakarus ir įteka į Viduržemio jūrą.

Didžiausi intakai: Afrinas ir Karasu (dešinieji).

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vietomis laivuojama. Ties Rastanu patvenkta, už Mhardės upės vaga sureguliuota. Seniau žemupyje jungėsi su Antakijos ežeru, tačiau jis XX a. antroje pusėje buvo nusausintas. Svarbiausi miestai prie Asi: Hermelis (Libanas), Homsas, Rastanas, Chama, Mhardė (Sirija), Antakija (Turkija).

Upė senoviniuose šaltiniuose minima kaip *Draco, Typhon, Axius*. Jos slėnis gyvenamas nuo priešistorinių laikų, vėliau juo driekėsi svarbus kelias tarp Antiochijos ir pietų Levanto miestų. Prie šios upės įvyko žymusis Kadešo mūšis.
Chabūras

**Chabūras** (, , ) – upė Turkijoje ir Sirijoje; Eufrato kairysis intakas. Upė prasideda pietryčių Turkijoje, nors ištakos požeminiais šaltiniais jungiasi su Ras el Aino versmėmis ties Turkijos-Sirijos siena. Teka į pietus, pietvakarius, aukštupyje Turkijos teritorija, toliau – per Siriją. Įteka į Eufratą ties Busaira.

Intakas – Čagčagas (kairysis). Į Chabūrą taip pat sueina keletas vadžių, kurios būna vandeningos tik po liūčių.

Upės vanduo nuo senovės laikų naudojamas drėkinimui, ties Garbija patvenkta. Dabar prie upės didelių miestų nėra, nors gyvenvietės Chabūro slėnyje kūrėsi nuo priešistorinių laikų.
E.U.R. kvartalas (Roma)

**E.U.R. kvartalas** () – Italijos sostinės Romos dalis. Šiuo metu tai didelis gyvenamasis ir verslo centras.

1935 m. idėja pastatyti šį atskirą Romos kvartalą kilo tuometiniam Italijos premjerui Benito Mussolini. Šis kvartalas turėjo būti skirtas 1942 m. pasaulinei parodai, kuri dėl II pasaulinio karo neįvyko.

Pompastiška šio kvartalo pastatų konstrukcija atspindi fašistinio laikmečio stilių. Žymesni šio rajono statiniai yra Kongresų rūmai, Civilizacijos ir darbo rūmai (vadinami „kvadratiniu Koliziejumi“), Sporto rūmai.

2018 m. šiame kvartale vyko Formulės E etapas, kurį laimėjo Sam Bird.

## Šaltiniai
Liavonicha

**Liavonicha** – baltarusių liaudies šokis. 

## Šokis
Muzikinis metras 2/4, tempas greitas. Šokama poromis, yra solo elementų. Judesiai įvairūs, vyrauja bėgimas trižingsniu. Dažniausiai šokis palydimas dainavimu. 

## Šaltiniai
Viktoro Emanuelio II paminklas

**Viktoro Emanuelio II paminklas** (it. *Monumento Nazionale a Vittorio Emanuele II*) – paminklas Romoje, Venecijos aikštėje. Paminklas pradėtas statyti 1885 m., o baigtas – 1911 m. pirmojo suvienytos Italijos karaliaus Viktoro Emanuelio II garbei.

Paminklą suprojektavo italas Giuseppe Sacconi 1885 m. Manoma, kad šis paminklas visiškai nesiderina su aplinkine architektūra ir antikinės Romos paminklais. Viktoro Emanuelio II statulą, kuri šiuo metu yra centrinėje pastato dalyje, jos skulptorius Kiaradija kalė net 20 metų. Pjedestalą puošia svarbiausius Italijos regionus simbolizuojančių figūrų bareljefai. Baltaspalvio monumento viršuje – dvi didelės tamsios bronzinės kvadrigos su sparnuotomis pergalės deivėmis. 1921 m. prie karaliaus monumento buvo perkelti nežinomo kareivio palaikai.

2007 m. pastate buvo įrengtas liftas, kuriuo pakilę turistai gali apsižvalgyti po Romą iš viršaus.

## Nuorodos
Porsukas

**Porsukas** () – upė centrinėje Turkijoje, Anatolijoje; Sakarijos kairysis intakas. Prasideda Murato kalno papėdėje, Kiutahijos vilajete. Teka į šiaurės rytus, vėliau į rytus, įteka į Sakariją ties Kiranhamaniu.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, sukurti du dideli tvenkiniai. Prie Porsuko įsikūrę Kiutahijos ir Eskišehyro miestai.

Antikiniuose šaltiniuose upė minima kaip *Tembris* ar *Tembrogius*.

## Šaltiniai
Simavas

**Simavas** () – upė Turkijoje, šiaurės vakarų Anatolijoje. Prasideda Kiutahijos provincijoje, Šaphanės kalno papėdėje. Teka tarpukalnių slėniu į vakarus, vėliau pasuka į šiaurę. Susurluko apylinkėse vadinama **Susurluko** upe (*Susurluk Çay*). Žemupyje vadinama **Čaprazu** (*Çapraz Çayı*), išsilieja į žemumą, smarkiai vingiuoja. Įteka į Marmuro jūrą į šiaurės vakarus nuo Bursos, priešais Imrali salą.

Didžiausias intakas – Niliuferas (kairysis).

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vidurupyje sudarytas Čaigioreno tvenkinys. Miestai prie Simavo upės: Simavas, Susurlukas, Karadžabėjus.

Antikoje upė buvo žinoma kaip **Makestas** (, ).
Alesandrija

**Alesandrija** () – miestas šiaurės Italijoje, Pjemonte, į pietryčius nuo Turino, prie Bormidos ir Tanaro santakos; provincijos centras. Išvystyta mašinų, aliuminio, chemijos pramonė, juvelyrinių gaminių ir skrybėlių („Borsalino“) gamyba. Išlikę XII–XV a. architektūros paminklų (1170 m. katedra, romaninė gotikinė Švč. Kastelo Marijos bažnyčia, XV a. vyskupų rūmai, 1826 m. rotušė ir kt.).

## Istorija
Alesandriją 1168 m. įkūrė Lombardų lygos miestai kaip gynybinę tvirtovę prieš Šventąją Romos imperiją. Pradžioje miestas vadintas Čivitas Nova (*Civitas Nova*) ir Čezarija (*Cesaria*), bet vėliau pervadintas popiežiaus Aleksandro III garbei. Nuo 1175 m. – vyskupijos centras. Nuo XIV a. priklausė Viskončių šeimai, nuo 1713 m. – Savojos dinastijai. 1796–1814 m. buvo Prancūzijos Marengo departamento sostinė.

XIX a. pr. Alesandrija buvo Pjemonto sukilimo centras. 1833 m. čia įvykdytas Džiuzepės Macinio sąmokslas.

## Sportas
* US Alessandria Calcio 1912 (futbolas)

## Šaltiniai
Askoli Pičenas

**Askoli Pičenas** – Italijos miestas Markėje, Askoli Pičeno provincijoje, prie Tronto upės. Išlikusi renesansinė miesto aikštė (). Yra daug bažnyčių. Išvystytas paslaugų ir žemės ūkio sektoriai.

## Istorija

Gyvenvietę įkūrė gentis pičenai. Romėnų laikais vadinosi *Asculum Picenum*. Ji buvo prie Via Salaria kelio, kuriuo iš Adrijos pakrantės į Romą buvo gabenama druska. 268 m. pr. m. e. Askoli Pičenas *civitas foederata* t. y. nominaliai nuo Romos nepriklausomu miestu. 91 m. pr. m. e. su kitais Vidurio Italijos miestas jis sukilo prieš Romą, bet 89 m. pr. m. e. Askolį Pičeną užėmė ir sugriovė Pompėjus Strabonas. Po to miesto gyventojai gavo Romos pilietybę.

Viduramžiais miestą nusiaubė ostgotai, po to lombardai, vadovaujami karaliaus Faroaldo 578 m. Po to Askoli Pičenas du šimtmečius priklausė Spoleto kunigaikštystei (593–789 m.) ir buvo frankų valdomas per vikarus, bet ilgainiui mieste įsigalėjo vyskupai.

1189 m. Askoli Pičenas tapo miestu valstybe, bet dėl vidinių nesutarimų atsirado galimybė diktatoriui iš užsienio. Pvz.: Galeotto I Malatesta (XIV a.), kuris iš pradžių buvo samdytas karo vadas karui su Fermu, ir Francesco Sforza. Sforcos buvo išvyti 1482 m., bet miestui teko pripažinti popiežiaus valdžią. 1860 m. Askoli Pičenas su Marke ir Umbrija buvo prijungtas prie Italijos karalystės.

## Sportas
* Ascoli Calcio 1898 (futbolas)
* „Cino e Lillo Del Duca“ stadionas (talpa 20 000 žiūrovų).

## Miestai partneriai

*  Tryras, Vokietija, nuo 1958 m.
*  Massy, Prancūzija, nuo 1997 m.
*  Banska Bistrica, Slovakija, nuo 1998 m.
*  Čatanūga, JAV, nuo 2006 m.
*  Veleso savivaldybė, Makedonija, nuo 2011 m.

## Išnašos
Avelinas

**Avelinas** – miestas pietų Italijoje, 42 km į šiaurės rytus nuo Neapolio. Yra katedra, lombardų pilies liekanos.

## Istorija
Prieš mūsų erą šiose vietose gyveno gentis hirpinai. Apie 500 m. įkurta vyskupija.

## Sportas
* US Avellino (futbolas)
Kazale Monferatas

**Kazale Monferatas** – miestas Italijos šiaurės vakaruose, 60 km į rytus nuo Turino, prie Po upės, Monferato kalnų papėdėje. Yra lombardų katedra, miesto aikštė, pilis, teatras, miesto parkas.

## Sportas
* AS Casale Calcio (futbolo klubas)
Trevi fontanas

**Trevi fontanas** (it. *Fontana di Trevi*) – didžiausias ir garsiausias Romos fontanas. Trevi fontanas yra didelio pastato fasadas, kurį suprojektavo architektas Nicola Salvi 1735 m. Fontano skulptūras suprojektavo Berninio mokyklos menininkai. Trys centrinės skulptūros simbolizuoja Neptūną, apsuptą dviejų tritonų, kurių vienas mėgina susidoroti su nevaldomu jūrų arkliuku, o kitas veda ramesnį gyvūną. Jie simbolizuoja dvi prieštaringas jūros būsenas. Fontano aukštis 26,3 m, o plotis 49,15 m.

Trevi fontanas populiarus ne tik dėl savo skaidraus vandens, bet ir dėl legendos, kuri byloja, kad norint sugrįžti dar kartą į Romą, būtina per kairį petį su dešine ranka atsigręžus nugara į fontaną mesti monetą.

## Šaltiniai
Komas (Italija)

**Komas** (, ) – miestas šiaurės Italijoje, prie Komo ežero, Lombardijos Alpių papėdėje, 40 km į šiaurę nuo Milano; provincijos centras. Svarbus geležinkelio mazgas ruože Milanas–Liucerna. Išvystyta šilko, staklių, elektrotechnikos, automobilių, laikrodžių, siuvimo, medienos pramonė. Klimato kurortas. Daug XI–XVIII a. architektūros paminklų, svarbus turizmas.

Išliko senovės romėnų statinių griuvėsiai. Bažnyčios: romaninė Šv. Abondijaus (XI a.), Šv. Fidelio (XI a. pr.), katedra (XIV a. pab.). Teismo rūmai (XIII a., dabar rotušė), A. Voltos muziejus (1928 m.).

## Istorija

Komas įkurtas II a. pr. m. e.

774 m. miestas pasidavė frankams, kuriems vadovavo Karolis Didysis.

1127 m. Komas pralaimėjo ilgą karą Milanui. Jis atkeršijo po kelių dešimtmečių, kai su Frydricho I Barbarosos pagalba sugriovė Milaną 1162 m.

Nuo 1714 Komą valdė austrai. Napoleonas buvo užėmęs miestą 1798–1815 m., bet po Vienos kongreso austrai vėl valdė iki 1859 m., kai jį išvadavo Džiuzepė Garibaldis ir prijungė prie Italijos karalystės.

## Sportas
* Calcio Como (futbolas)

## Miestai partneriai
*  Fulda, Vokietija, nuo 1960 m.
*  Tokamačis, Japonija, nuo 1975 m.
*  Nablusas, Palestina, nuo 1998 m.
*  Netanija, Izraelis, nuo 2004 m.
*  Triestas, Italija, nuo 2008 m.

## Šaltiniai
Vėlionys

**Vėlionys** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Ignalinos, 4 km į šiaurės rytus nuo Kazokinės. Stūkso Vėlionių piliakalnis, rytuose telkšo ežeras Vėlys. Piečiau praeina kelias .

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš ežero vardo *Vėlỹs*.

## Istorija
XIX a. pab. buvo Vėlionių kaimas ir užusienis Švenčionių apskrities Zablatiškės valsčiuje ir dvaro valdoje (priklausė Zeifertams).

Lenkmečiu veikė lietuviška mokykla, buvo užusienis (šiaurėje), Aukštutiniai ir Žemutiniai Vėlionys. Sovietmečiu priklausė Zuikų apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velniakalnis

**Velniakalniu** vadinamos gyvenvietės:

* Pasvalio rajone;
* Rokiškio rajone:
** Rokiškio kaimiškojoje seniūnijoje,
** Rokiškio miesto seniūnijoje.
Velniakalnis (Pasvalys)

**Velniakalnis** – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pasvalio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velniakiai

**Velniakiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurės rytus nuo Karsakiškio, Žaliosios girios pietrytiniame pakraštyje. Teka Žambas ir jo intakas Upio Galas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėlūnai

**Vėlūnai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km nuo Griškiškės. Yra Reginos Glebavičienės kaimo turizmo sodyba.

## Istorija

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kremona

**Kremona** () – miestas Italijoje, Lombardijoje; Kremonos provincijos centras. Miestas įsikūręs Po upės kairiajame krante, Po lygumos viduryje. Kremona žinoma dėl savo senos muzikos istorijos ir tradicijų, ypač smuikų gamintojų Antonijaus Stradivarijaus, Amačių ir Džiuzepės Gvarnerio.

Išvystyta mašinų, naftos apdirbimo, maisto pramonė, muzikos instrumentų gamyba.

Išlikusi XII a. katedra, XII–XV a. krikštykla, XIII a. miesto aikštė. Yra Stradivarijaus, miesto, žemdirbystės istorijos muziejai. Veikia Kremonos universitetas.

## Istorija
Kremona įkurta romėnų 218 m. pr. m. e. gališkos cenomanų genties kaimo vietoje. Kremonoje mokėsi romėnų poetas Vergilijus. V a. miestas nusiaubtas gotų ir hunų. Nuo 451 m. vyskupijos centras. VII a. Kremona atstatyta langobardų. 1098–1249 m. buvo nepriklausoma komuna, svarbus Šiaurės Italijos amatų ir prekybos centras. Nuo 1167 m. Lombardijos lygos (Šiaurės Italijos miestų sąjunga) narė.

XIV–XV a. Kremoną paeiliui valdė Kavalkabų, Viskončių ir Sforcų giminės, 1499–1509 m. miestas priklausė Venecijos respublikai, nuo 1535 m. – Ispanijai, 1707–1860 m. – Austrijai (su pertraukomis). Nuo 1860 m. Italijos karalystės dalis.

## Sportas
* US Cremonese (futbolo klubas).
* Stadio Giovanni Zini, stadiono talpa 20 600.

## Galerija


File:Cremona Duomo.jpg|Kremonos katedra ir krikštykla
File:Cremona, sculpture at duomo and city hall.jpg|Rotušė (*Palazzo del Comune*)
File:Cremona- La Loggia dei Militi.jpg|*La Loggia dei Militi*
File:Cremona-Liuteria.jpg|Smuikų parduotuvės vitrina
File:Cremona-Orologio astronomico sul Torrazzo perspec.jpg|Astronominis laikrodis *Torrazzo* bokšte


## Šaltiniai
Velželiai

**Velželiai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 1,5 km į šiaurę nuo Velžių, 2 km į vakarus nuo Namišių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Velžiai

:: *Apie kaimą Pasvalio rajone žr. [[Velžiai (Pasvalys)]]*.

**Velžiai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Karčemų, prie Arimaičių ežero ir plento . Kaimo turizmo sodyba „Smuklė Žarija“.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Smuklė „Žarija“
Velžiai (Pasvalys)

**Velžiai** – kaimas Pasvalio rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Namišių, pusiaukelėje tarp Saločių ir Vaškų miestelių. Kaimo žemių pietinėje dalyje prateka Yslykio dešinysis intakas Žižmiagriovis.

## Istorija

1941 m. birželio mėnesį buvo ištremtas šaulys, atsargos karininkas, velžietės ūkininkės Onos Jasėnienės sūnus Leonas Jasėnas su šeima, tuo metu dirbęs Panemunėlio linų fabriko direktoriumi. Iš tremties Jakutijoje grįžo apie 1959 m.

Velžiuose 1945 m. birželio 12 d. vaškiečių stribų buvo nušautas nuo okupacinės raudonosios armijos besislapstantis Jonas Adomonis, velžiečių ūkininkų Kazimiero ir Onos sūnus.

Pokary iš Velžių buvo ištremtos ūkininkų Antano Motiejūno, Petro Motiejūno ir Tado Jasėno šeimos.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Velžiuose Simeono ir Ievos Linkaitės Jasėnų šeimoje 1867 m. gimė kunigas, rašytojas, žurnalistas, menotyrininkas Kazimieras Jasėnas; 1880 m. gimė profesionalus fotografas, Simonas Jasėnas. turėjęs savo foto studiją Rygoje. Po I – mo pasaulinio karo, apie ketverius metus dirbo šiaurės Lietuvoje (Linkuvoje).
* Jono ir Onos Gudaitės Jasėnų šeimoje 1899 m. gimė savanoris, vyr. leitenantas, muitininkas, tremtinys Kazimieras Jasėnas, Jono.
* Jono ir Onos Maldutytės Jasėnų šeimoje 1906 gimė inžinierius Leonas Jasėnas. Baigė Dotnuvos Akademiją, stažavosi Belgijoje. Priklausė Šaulių Sąjungai. Vadovavo Panemunėlio linų fabriko statybom ir buvo jo direktoriumi. 1941 m. birželį su šeima ištremtas į Jakutiją. Ten praleidęs 18 metų apie 1959 grįžo į Lietuvą. 1912 m. birželio 1 d. gimė Mykolas Jasėnas tarpukario Lietuvos žurnalistas, Eltos redaktorius, teisininkas, išeivijos bibliotekininkas.

## Šaltiniai
Vencentiškis

**Vencentiškis** – buvęs kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Leliūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Venciškiai

**Venciškiai** – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 9 km nuo Klykolių.

## Istorija

Klykolių apylinkės Venciškių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Venckiškiai

**Venckiškiai** – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 12 km nuo Luokės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Venclovynė

**Venclovynė** – kaimas Utenos rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kuktiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vencloviškė

**Vencloviškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Naujojo Daugėliškio, 1,5 km į pietvakarius nuo Šiūlėnų, netoli kelio .

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Veñclovas*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčių ir dvaro valdą, Izabelinės apylinkę. Tarpukariu priklausė Lenkijai.

Sovietmečiu priklausė Kačergiškės apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vencloviškis

**Vencloviškis** – viensėdis Utenos rajono savivaldybėje, 4 km nuo Saldutiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vendrė

**Vendrė** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 15 km nuo Daugėlaičių, 1 km į pietus nuo Tyrulių, šalia Tyrulių pelkės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vendžioniškė

**Vendžioniškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Rimšės. 

## Istorija

XX a. pr. pateko į Novoaleksandrovsko apskritį, Rimšės valsčių. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Rimšės valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Venckai (Šilutė)

**Venckai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Žemaičių Naumiesčio. Venckuose yra Venckų piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vengerinė

**Vengerinė** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Žiobiškio, tarp Vingerinės (Žiobiškio tvenkinio) ir Skardupio (Vengerinės tvenkinio).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vengriškis

:: *Vengriškiu iki XX a. vadinta [[Vengrava]] Ukmergės apylinkėse.*

**Vengriškis** – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Skapiškio, prie kelio . 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veniai

:: *Apie kaimą Telšių rajone žr. [[Veniai (Telšiai)]]*.

**Veniai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, prie kelio , 9 km į pietvakarus nuo Užvenčio. Į vakarus nuo kaimo telkšo Venių ežeras, yra Venių kaimas Telšių rajone.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veniai (Telšiai)

**Veniai** – buvęs kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 5 km į pietryčius nuo Pavandenės. Rytinė kaimo dalis yra Kelmės rajone.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Venteleriškės

**Venteleriškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Magučių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vepai

**Vepai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Karsakiškio. Teka Skaistupio ir Sausinės upeliai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbalaukis

**Verbalaukis** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Barskūnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbiciškės

**Verbiciškės** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Žilinų, netoli Lieluko ežero ir upelio. Išlikusi 1 sodyba.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas kilęs iš pavardės *Verbìckas* ar jos slaviškų atmainų (, ), kurios iš žodžio *wierzba* „karklas, gluosnis“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbylai

**Verbylai** – kaimas Molėtų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Giedraičių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbiliškiai

**Verbiliškiai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 3 km nuo Peliškių.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Venslaviškiai

**Venslaviškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į rytus nuo Panevėžio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verbiškės (Vilnius)

**Verbiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 5 km nuo Ažulaukės.

## Istorija

Šalia gyvenvietės aptiktos Verbiškių I, Verbiškių II, Verbiškių III, Miškinių I, Miškinių II, Miškinių III, Miškinių IV ir Užuežerės senovės gyvenvietės. 1998 m. tyrinėta Miškinių II gyvenvietė ir datuota ankstyvojo neolito pabaiga – viduriniuoju neolitu ir priskirta Narvos kultūrai.

2011 m. šalia Verbiškių kaimo atliktų kasinėjimų metu aptikti penki titnaginiai įrankiai. Radiniai datuojami mezolito laikotarpiu.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verčiuliai

**Verčiuliai** – buvęs kaimas Šiaulių rajono savivaldybėje, prie Kužių.

## Gyventojai

## Išnašos
Vergakiemis

**Vergakiemis** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, už 3 km į pietryčius nuo Žilinų, išsibarstęs tarp Juodikio ir Lieluko ežerų, prie vieškelio .

## Etimologija
Matyt, lietuviškas pavadinimas autentiškas ir reiškia *vergų kiemas* (t. y., „sodžius, kaimas“). Iš slaviškų formų atstatytinas **Verdakiemis* būtų paaiškinamas kur kas sunkiau. Matyt, taip pavadinta baudžiauninkų gyvenvietė (plg. Lažai, *Var(g)ėnai Kėdainių raj., Varguliai Anykščių raj.).

## Istorija

XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Valkininkų valsčių, Puodžių apylinkę.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Kaime 1940 m. gimė tarybinis veikėjas Juozas Jermalavičius.

## Šaltiniai
Verganiškės

**Verganiškės** – viensėdis Trakų rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Ismonių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veriūgiškės

**Veriūgiškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Degučių. Balčio ežero pietvakariniame krante auga saugomas Balčių ąžuolas.

## Istorija

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verniejus (Trakai)

**Verniejus** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 5 km nuo Aukštadvario, prie Verniejaus ežero. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verpėjai

**Verpėjai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Naujamiesčio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vergučiai

**Vergučiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 9 km nuo Skapiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verpikai (reikšmės)

**Verpikais** vadinama:

* drugių šeima;
* kaimai Šakių rajone:
** Griškabūdžio seniūnijoje,
** Slavikų seniūnijoje.
Verpikai (Slavikai)

**Verpikai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 7 km nuo Slavikų, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verpikai (Griškabūdis)

**Verpikai** – kaimas Šakių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Griškabūdžio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Versekėlė

**Versekėlė** (anksčiau ***Verseka***) – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių, 1 km į pietryčius nuo Dailidžių, prie Versekos upės. Kaimas yra vos už 0,5 km nuo sienos su Baltarusija.

## Istorija
Seniau per kaimą ėjo kelias Dailidės–Daugėlai.

XIX a. pab. buvo Versekėlės kaimas ir užusienis Lydos apskrityje.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veršeliai

**Veršeliai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 15 km nuo Traupio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veršiobalis

**Veršiobalis** – buvęs viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 3 km nuo Maišiagalos. Stūkso Veršiobalio piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verškuliai

**Verškuliai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Kepalių, 1 km į rytus nuo Kurmaičių. Praeina keliukas Linksmėnai–Mikniūnai.

## Istorija
XIX a. pab. buvo kaimas Šiaulių apskrities Pašvitinio valsčiuje.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Stasys Brašiškis (1896–1986) – valstybės veikėjas, radijo mechanikas, bibliotekininkas, kraštotyrininkas, pedagogas.

## Šaltiniai
Verseka II

**Verseka II** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 5 km į rytus Kalesninkų, prie plento  tilto per Verseką (Eišiškių HE tvenkinio galą). Šalia įteka Nezdilė, atsišakoja kelias .

## Istorija
XIX a. pab. Verseka buvo kaimas Lydos apskrities Eišiškių valsčiuje, Versekos apylinkėje. Šalia buvo Versekos dvaro vandens malūnas ant Nezdilės upelio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verteliai

**Verteliai** – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Upynos, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vertelkos

**Vertelkos** – kaimas Alytaus rajono savivaldybėje, 7 km į vakarus nuo Makniūnų, Noškūnų miškų apsuptyje, netoli Nemuno dešiniojo kranto (priešais Vosbūčių sodybas).

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Vertelka*.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas pateko į Trakų apskrities Merkinės valsčių, Pieriškių apylinkę, buvo Merkinės dvaro valda.

1944 m. gruodžio 24-25 dienomis siautėję sovietiniai kareiviai sudegino ūkininko Kajetono Burzdikos sodybą, o jo sūnus Antanas Burzdika buvo nužudytas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Verteniškės

**Verteniškės** – kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Magučių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veržininkai

**Veržininkai** – buvęs kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Usėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veselava (Marijampolė)

**Veselava** – kaimas Marijampolės savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Igliaukos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veselava (Kazliškis)

**Veselava** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kazliškio. Kaimo šiaurės vakariniame pakraštyje, prie Nemunėlio upės stūkso Veselavos piliakalnis, datuojamas II a. pr. m. e. – IV a. Per Nemunėlį pastatytas Degenių tiltas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veselucha

**Veselucha** – viensėdis Vilniaus rajono savivaldybėje, 2 km nuo Buivydžių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Veselkiškiai

**Veselkiškiai** – kaimas Pakruojo rajono savivaldybėje, 4 km nuo Linkuvos, prie Dvariūkų tvenkinio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Veselkiškių kaime 1912 m. rugpjūčio 4 d. gimė kompozitorius Juozas Pakalnis, jo išlikusiojoje sodyboje dabar yra jo vardo memorialinis muziejus.

Veselkiškių kaime 1896 m. birželio 3 d. gimė muzikas, pedagogas, lietuvių chromatinės birbynės išradėjas Povilas Samuitis (kartu su Pr. Serva).

## Šaltiniai
Vėveliškis

**Vėveliškis** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 2 km nuo Subačiaus.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėžežeris

**Vėžežeris** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 14 km nuo Šaukėnų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėželiai (Kupiškis)

**Vėželiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, už 4 km į pietvakarius nuo Skapiškio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Vėželiuose gimė agronomas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, vienas iš žolininkystės mokslo Lietuvoje kūrėjų Leonas Kadžiulis (1926–2014).

## Šaltiniai
Vėžiakiemis

**Vėžiakiemis** – kaimas Šalčininkų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Milkūnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėžiakojis

**Vėžiakojis** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Ubiškių. Kaimo turizmo sodyba „Vėžiakojis“.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėžiškiai

**Vėžiškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Raguvos, prie kelio .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vėjeliškiai (Panevėžys)

**Vėjeliškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km į pietus nuo Raguvos, prie kelio , šalia Raguvos–Alančių girios. Kaime telkšo Vėjeliškių ežerėlis.

## Istorija

Vėjeliškių kaimas XIX a. pab. įėjo į Vilkmergės apskr. Raguvos valsčių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vibrantiškės

**Vibrantiškės** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Visalaukės IV. Netoliese anksčiau buvo ir Vibrantiškių viensėdis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Viburiai

**Viburiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 11 km nuo Berčiūnų, prie Šuojos upės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vičaičiai

**Vičaičiai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 5 km nuo Šiluvos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vyčiai (reikšmės)

**Vyčiais** vadinama:

* „Vyčiai“ – serbentų veislė;
* Vyčiai (vabzdžiai);
* kaimai:
** Vyčiai Akmenės rajone;
** Vičiai Kelmės rajone;
** Vičiai Pagėgių savivaldybėje;
** Vyčiai Panevėžio rajone.

## Kitos reikšmės
* Vytis (reikšmės)
Vyčiai (Akmenė)

**Vyčiai** – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Akmenės.

## Istorija

Akmenės apylinkės Vyčių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vicentinava

**Vicentinava** – viensėdis Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km nuo Kimbartiškės.

## Istorija

XX a. pr. įėjo į Novoaleksandrovsko apskritį. Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai (Breslaujos apskritis, Smalvų valsčius).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vičiūnai (Kernavė)

**Vičiūnai** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 4 km nuo Kernavės. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Viktoras Emanuelis II

**Viktoras Emanuelis II** (pilnas vardas **Vittorio Emanuele Maria Alberto Eugenio Ferdinando Tommaso di Savioa**; 1820 m. kovo 14 d. Turine – 1878 m. sausio 9 d. Romoje) – Sardinijos karalystės karalius nuo 1849 iki 1861 m. 1861 m. kovo 17 d. jis tapo pirmuoju suvienytos Italijos karaliumi. Šalį jis valdė iki pat savo mirties 1878 m. sausio 9 d. Italai karaliui suteikė epitetą *Tėvynės tėvas* (it. *Padre della Patria*), nes jis tapo Italijos suvienijimo simboliu.

## Biografija

Tėvas buvo Sardinijos karalius Karolis Albertas, o mama – Sardinijos karalienė *Marija Teresė iš Austrijos*. Savo jaunystę praleido Florencijoje ir domėjosi politika, kariuomene ir sportu. 1842 m. vedė savo pusseserę *Adelaidę iš Austrijos*.

Dalyvavo pirmajame Italijos nepriklausomybės kare, kuriame kovėsi Sardinijos karalystė ir Austrijos imperija.

## Valdymas

1849 m. tapo Pjemonto karaliumi. Tais pačiais metais buvo pasiekta taika su Austrijos imperija.

1852 m. suteikė Kamiliui Kavūrui pirmojo šalies ministro pirmininko pareigas. Tai buvo svarbus žingsnis, nes Kavūras buvo labai protingas ir daug prisidėjo prie vėlesnių įvykių, suvienijant Italiją. Greitu laiku tapo labai populiarus ir gerbiamas dėl savo tikslų suvienijant Italiją. Taip pat Sardinijoje jį gerbė dėl naujos konstitucijos ir liberalių pažiūrų.

1858 m. Sardinijos karalystė sėkmingai susitarė su britais ir prancūzais dėl jų pagalbos kovojant su austrais. Už pagalbą prancūzams buvo pažadėtas Nicos miestas ir Savojos regionas.

Karas dėl susivienijimo prasidėjo 1859 m., Pjemontas parėmė 1860–1861 m. G. Garibaldžio kovas, kurių dėka palyginus greitai buvo užimta Abiejų Sicilijų karalystė. Tiesa, Viktoras Emanuelis II neleido G. Garibaldžiui pulti Romos, kuri tuo metu dar buvo popiežių valstybė – ją taip pat gynė prancūzai.

1861 m. kovo 17 d. suvienijus didesnę dalį Italijos karalystės, naujasis parlamentas paskyrė Viktorą Emanuelį II pirmuoju suvienytos karalystės karaliumi. Tuo metu Turinas tapo karalystės sostine. Iki pilno suvienijimo trūko tik Romos, Venecijos ir Trento.

1866 m. pasiektas taikus susitarimas su Prūsija trečiajame Italijos nepriklausomybės kare. Taikos sutartimi Italija gavo Veneciją.

1870 m. rugsėjo 20 d., po Prancūzijos-Prūsijos karo, iš Romos pasitraukus prancūzams į ją įžengė Italijos kariuomenė. 1871 m. liepos 2 d. Romoje buvo įsteigta nauja sostinė.

## Galerija

Maria Adelaide.jpg|Viktoro Emanuelio II pirmoji žmona Marija Adelaida Habsburgaitė
Bela Rosin.jpg|Viktoro Emanuelio II antroji žmona Roza Verčelana


## Nuorodos

|-
Kelkitas

**Kelkitas** () – upė šiaurės Turkijoje, Juodosios jūros regione; Ješil Irmako dešinysis intakas. Prasideda Ponto kalnuose, Giumušhanės provincijoje. Teka į vakarus Šiaurės Anatolijos tektoniniu lūžiu. Įteka į Ješil Irmaką ties Kyzylčiubuku, prie senovinio Eupatorijos miesto.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, aukštupyje įrengta keletas tvenkinių. Miestai prie Kelkito: Rešadija, Niksaras.

Senovėje upė buvo žinoma kaip **Lykas** (, ), **Gailas** (). Upės slėniu, vadintu Fanaroja (*Φανἀροια*) ėjo kelias tarp Mažosios Armėnijos ir Bitinijos.
Libano geografija

**Libano geografija** – Libano, Artimųjų Rytų valstybės Viduržemio jūros rytinėje pakrantėje geografinė apžvalga.

## Geografinė padėtis
Libanas pietuose ribojasi su Izraeliu (sienos ilgis 79 km), šiaurėje ir rytuose - su Sirija (sienos ilgis 375 km), vakaruose prieina prie Viduržemio jūra (kranto linijos ilgis 225 km). Šalies ilgis šiaurės – pietų kryptimi – 225 km. Plotas 10 452 km². 4,1 mln. gyventojų (2010 m.). Jūros šelfas 22,2 km.

Sostinė – Beirutas (1,99 mln. gyventojų, 2008 m.). Libanas suskirstytas į 6 muchafazas.

## Geologija

Viduržemio jūros krantas į šiaurę nuo Beiruto – aukštas ir status, į pietus – plokščias ir smėlėtas. Libano vakaruose yra Libano kalnai (Libano aukščiausia viršūnė – Kurnat as Sauda, 3088 m), rytuose – Antilibano kalnų dalis (didžiausias aukštis 2814 m, Hermono kalnas), tarp jų – gilus tarpukalnių Bekaa slėnis, 8–14 m pločio grabenas – Rytų Afrikos lūžių zonos dalis. 

Kalnai daugiausia susidarę iš klinties ir smiltainio. Pajūriu tęsiasi siauras 5–20 km pločio lygumos ruožas. Vyrauja, daugiausia Libano kalnuose, karstinės reljefo formos ir urvai.

## Klimatas
Klimatas subtropinis mediteraninis. Viduržemio jūros pakrantėje sausio vidutinė temperatūra 11–17&nbsp;°C, rugpjūčio (karščiausias mėnuo) – 23–32&nbsp;°C. Kalnuose vertikalusis zoniškumas. Libano kalnuose per metus iškrinta daugiau kaip 1250 mm, pajūryje – 700–900 mm, Bekaa tarpukalnių slėnyje – 585 mm kritulių. Daugiausia kritulių iškrinta gruodį – vasarį.

## Vandenys
Vandenys užima 170 km² šalies ploto. Upės priklauso Viduržemio jūros baseinui, daugelis vasarą išdžiūsta. Bekaa slėniu teka svarbiausios Libano upės – al Asi (teka į šiaurę) ir al Litani (į pietus). Daugumos upių vanduo naudojamas drėkinimui.

## Gamta
Dirvožemiai daugiausia kalciažemiai, upių slėniuose – verstžemiai. Libano natūrali gamta labai pakitusi dėl intensyvaus miškų kirtimo ir dirvožemio erozijos. Miškai užima – 3,5% Libano teritorijos. Libano kalnų vakarų šlaituose auga krūmynai, vietomis pušynai ir kiparisai, didesnių kedrų miškų išlikę tik aukštikalnėse. Bekaa slėnyje – kserofitinė augalija (dygūs krūmai, stepės). 

Iš žinduolių veisiasi šakalai, hienos, gazelės, ežiai, kirstukai, šikšnosparniai, iš graužikų – pelės, voverės, iš paukščių – strazdai, lakštingalos, kurapkos, karveliai, grifai. Gausu roplių (driežai, gyvatės, vėžliai) ir varliagyvių (salamandros). 

Yra Libano kedrų rezervatas šalies šiaurėje. 

## Šaltiniai
Vyhanaščų ežeras

**Vyhanaščų ežeras** () – ežeras Baltarusijoje, Bresto srities Ivacevičių rajone, Ščiaros (Nemuno baseinas) ir Jaseldos (Dniepro baseinas) vandenskyroje. Ežerą kerta Oginskio kanalas. Aukštis – 153,1 m virš jūros lygio. Baseino plotas – 87,1 km².

1968 m. ežeras ir apylinkės (430 km²) paskelbtos hidrologiniu draustiniu.
Rundėnai

**Rundėnai** (), arba **Rundanai** (*Rundāni*) – gyvenvietė Latvijos pietryčiuose, Ludzos savivaldybėje, valsčiaus centras. Yra valsčiaus administracija, kultūros namai, katalikų bažnyčia. 170 gyventojų (2025 m.).

Gyvenvietė kūrėsi dviejų kelių sankryžoje. Iki Pirmojo pasaulinio karo jau buvo valsčiaus ir parapijos centras, veikė mokykla, rengti savaitiniai turgūs. 1935 m. Rundėnuose buvo 38 sodybos, gyveno 288 žmonės – latviai (55 %), rusai (36 %), lenkai (7 %), žydai. Sovietmečiu buvo apylinkės ir tarybinio ūkio centras. 1989 m. gyveno 445 žmonės.

## Šaltiniai
Lertajus

**Lertajus** (( arba Phaya Lerthai) g. ? – m. 1323 m.) – Fraruangų dinastijos ketvirtasis Sukotajaus karalystės karalius, karaliaus Ramkhamhaengo sūnus.

## Gyvenimas ir valdymas
Mažai žinomą apie šį karalių. Karalius Lertajus nesugebėjo išsaugoti savo tėvo iškovotų teritorijų. Lertajui paveldėjus sostą,
Pegu karalius Varerus (Wareru) nutraukė draugiškus santykius su Sukotajaus karalyste ir užėmė Tavojų bei
Tanintairį. Vėliau karaliaus Lertajus bandymas atsikovoti šiuos miestus buvo nesėkmingas. Po karaliaus mirties sostą paveldėjo Lertajaus pusbrolis Nguanamomas.

## Išnašos

## Nuorodos
* Karalius Lertajus 
* Sukotajaus karalystės istorija
Libano švietimas

**Libano švietimas** – Libano, valstybės Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje, švietimo sistema.

## Švietimo sistema
Libano švietimo sistemai vadovauja Švietimo, Kultūros ir aukštojo mokslo bei Profesinio ir technikos rengimo ministerijos. Nuo 1946 m. arabų kalba privaloma visose bendrojo lavinimo mokyklose. 1960 m. įvestas nemokamas pradžios mokslas, nuo 1987 m. pradžios mokslas privalomas. Bendrojo lavinimo mokyklos yra viešosios, privačios ir iš dalies privačios, dažniausiai parapinės. Mokymo programą nustato Švietimo ministerija, ji privaloma visoms mokykloms. 

## Bendrojo lavinimo mokyklos
Bendrojo lavinimo sistemą sudaro:
* šešiametė pradžios mokykla, vaikams 6–12 m. amžiaus,
* trimetė žemesniųjų klasių vidurinė, arba tarpinė, mokykla, 12–15 m.  amžiaus,
* trimetė vidurinė arba trimetė technikos mokykla, 15–18 m. amžiaus. 

2004 m. buvo 1125 pradžios ir 192 viešosios vidurinės mokyklos, iš jų 16 berniukų, 12 mergaičių ir 164 mišrios mokyklos. Pradžios mokyklose mokėsi 238 550 mokinių, dirbo 24 460 mokytojų. 1999 m. pradžios mokyklas lankė 71% šio amžiaus vaikų, vidurines mokyklas – 70%. 

## Profesinis lavinimas
Profesinis lavinimas įgyjamas 3 tipų mokyklose:
* techninėse mokyklose – 2004 m. jų buvo 59,
* profesinėse mokyklose – 11
* technikos institutuose – 18. 

Neturintys lėšų gali įgyti techninį išsilavinimą specialiuose reabilitacijos centruose. 

## Aukštasis išsilavinimas
Aukštasis išsilavinimas įgyjamas universitetuose, koledžuose, institutuose ir aukštosiose technikos mokyklose. 1996 m. buvo – 81580 studentų, 10 440 dėstytojų. Svarbiausi universitetai:
* Libano amerikiečių universitetas, įkurtas 1835 m.
* Beiruto amerikiečių universitetas, įkurtas 1866 m.
* Libano Šv. Juozapo universitetas, įkurtas 1875 m.
* Artimųjų Rytų universitetas, įkurtas 1939 m.
* Libano universitetas, įkurtas 1951 m.
* Beiruto arabų universitetas, įkurtas 1960 m.
* Balamando universitetas, įkurtas 1988 m.
* Beiruto islamiškasis universitetas, įkurtas 1996 m.
* Libano islamiškasis universitetas, įkurtas 1996 m.
* Libano vaizduojamojo meno akademija, įkurta 1937 m. 

Dėstoma arabų, prancūzų, anglų ir armėnų kalbomis. 

## Bibliotekos
* Šv. Juozapo universiteto biblioteka, įkurta 1893 m.
* Libano nacionalinė biblioteka, įkurta 1921 m.
* Libano amerikiečių universiteto biblioteka, įkurta 1934 m.
* Libano universiteto biblioteka, įkurta 1953 m.
* Baakleno Nacionalinė biblioteka, įkurta 1987 m.

## Kitos institucijos
* Libano valstybinė Mokslinių tyrimų taryba, įkurta 1962 m.
* Libano Nacionalinis muziejus, įkurtas 1920 m. Beirute. 

## Šaltiniai
Libano literatūra

**Libano literatūra** – Libano, valstybės Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje literatūra.

## Literatūra

Libano literatūra kuriama literatūrine arabų kalba, prancūzų, armėnų, anglų kalbomis. Iki XIX a. buvo arabų literatūros dalis. XIX a. pradžioje ir viduryje Libano literatūroje vyravo šviečiamosios idėjos. Buvo plėtojama dramaturgija, publicistika, kūriniai dažniausiai rašomi arabų literatūros klasikinių žanrų pavyzdžiu, puoselėjamos klasikinės arabų poezijos tradicijos, būdingos gyvenamajam metui aktualios temos. Susiklostė istorinio romano žanras. 

Savitą vietą Libano literatūroje užima emigrantų kūryba. XIX a. pabaigoje daug Libano rašytojų emigravo į JAV, Egiptą, Braziliją, Argentiną. Emigracijoje buvo kuriama dažniausiai anglų kalba, rašytojai leido literatūrinius žurnalus, kūrė literatų draugijas (JAV įkurta 1920 m.). XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje poezijoje pradėta atsisakyti tradicinių formų, įsitvirtino romantizmas, kurtas socialinė romanas ir kitų žanrų realistinė proza. Trečio dešimtmečio literatūroje gausu patriotinių, nacionalinio išsivadavimo, socialinio teisingumo siekio temų. Klostėsi dekadentinė kūryba. 

Po Antrojo pasaulinio karo buvo gausiai verčiama Vakarų Europos literatūra, sustiprėjo jos įtaka; pradėti leisti literatūriniai žurnalai. Šeštame – septintame dešimtmetyje įsivyravo modernizmas, egzistencialistinė tematika. Aštunto – devinto dešimtmečio literatūroje vyravo melancholijos, rezignacijos, ilgesio nuotaikos ir motyvai, plėtotos visuomeninės, istorinės temos, nagrinėtos mažojo žmogaus, moterų emancipacijos, įvairių kultūrų ir tradicijų susidūrimo problemos; kūriniams būdingi formos eksperimentai. 

## Rašytojai
Žymesni Libano rašytojai: Džordžis Zeidanas (1861–1914 m.), Antunas Farachas (1874–1922 m.), Aminas al Rihani (1876–1940 m., rašė ir anglų kalba), Mišelis Naimi (1889–1988 m., rašė ir anglų kalba), Džebranas Chalilis Džebranas (rašė ir anglų kalba), Emilis Nasrala (g. 1931 m., rašo anglų kalba), Validas Saadehas (g. 1948 m.), Aminas Maaloufas (g. 1949 m., rašo prancūzų kalba; Gonkūrų premija 1993 m.), Aleksandras Najjaras (g. 1967 m., rašo prancūzų kalba). 

Libano literatūros kūrinių (Dž. Ch. Džubrano, A. Maaloufo) paskelbta lietuvių kalba. 

## Šaltiniai
Londono Grand Prix

**[[Aviva]] Londono Grand Prix** – kasmetinis lengvosios atletikos susitikimas Jungtinėje Karalystėje. Nuo 2010 m. įtrauktas į IAAF Deimantinę lygą.

## Rekordai

### Vyrai

### Moterys

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
Zamanti

**Zamanti** () – upė Turkijoje, pietų Anatolijoje; Seihano dešinysis intakas. Prasideda ties Pinarbaši vietove, Kaiserio provincijoje. Teka į pietus, giliu tarpekliu kerta Tauro kalnus; slenkstėta. Įteka į Seihaną 80 km į šiaurę nuo Adanos.

Upės tarpeklis įeina į Agadaglaro nacionalinį parką.

Senovėje upė buvo žinoma kaip *Karmalas*.

## Šaltiniai
Transoksiana

**Transoksiana** − istorinis regionas tarp Amudarjos ir Syrdarjos upių, Turkestano pietinė dalis. Dabar jį sudaro Uzbekistanas, Tadžikistanas ir Kazachstano pietiniai rajonai. Pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos ( − už Okso). Arabiškai vadintas **Mavaranachras** ( − užupis), Persiškas pavadinimas buvo **Fararudas**  (), kinai regioną žinojo kaip **Hedžong** ( − tarp upių). Senovės Irane šis regionas buvo vadinamas Turanu, minėtas persų epe Šachnamėje.

Regione yra du istoriniai-kultūriniai regionai. Rytinėje dalyje Zeravšano upės slėnis sudarė Sogdo regiono branduolį, vakarinėje dalyje Amudarjos delta − Chorezmo. Pagrindiniai miestai − Samarkandas, Buchara, Chiva, Chudžandas, Turkistanas.

## Šaltiniai