open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jordanijos vyrų krepšinio rinktinė

**Jordanijos vyrų krepšinio rinktinė** – Jordanijai aukščiausio lygio krepšinio turnyruose atstovaujanti komanda.

Azijos čempionatuose rinktinė dalyvauja nuo 1983 m. Geriausias pasiekimas buvo 2011 m., kai komanda užėmė antrąją vietą. 2009 m. turnyre jordaniečiai liko treti.

Komanda tris kartus pateko į Pasaulio krepšinio čempionatą – 2010 m. ekipa užėmė 23 vietą. Taip pat komanda pateko į 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą Kinijoje.

## Dalyvavimas pasaulio čempionatuose
* 2010 – 23 vieta
* 2019 – 28 vieta
* 2023 – 32 vieta

## Dalyvavimas Azijos krepšinio čempionatuose

* 1983 – 8 vieta
* 1985 – 9 vieta
* 1987 – 10 vieta
* 1991 – 8 vieta
* 1993 – 10 vieta
* 1995 – 17 vieta
* 1997 – 7 vieta
* 2003 – 10 vieta
* 2005 – 7 vieta
* 2007 – 5 vieta
* 2009 – 3 vieta 
* 2011 – 2 vieta 
* 2013 – 7 vieta
* 2015 – 9 vieta
* 2017 – 8 vieta
* 2022 – 4 vieta

## Žymesni žaidėjai
* Dar Tucker
* Ahmet Düverioğlu

## Treneriai
*  Tab Baldwin (2011–2012)
*  Zaid al-Khas (2018–2019)
*  Joseph Anthony Stiebing (2019–2021)
*  Wesam al-Sous (2021–)

## Šaltiniai
Dominikos Respublikos vyrų krepšinio rinktinė

**Dominikos Respublikos vyrų krepšinio rinktinė** – Dominikos Respublikai atstovaujanti aukščiausio lygio krepšinio turnyruose.

Amerikos čempionate rinktinė dalyvauja nuo 1980 m. Geriausias pasiekimas buvo 2011 m., kai komanda užėmė trečiąją vietą.

Komanda tris kartus pateko į Pasaulio krepšinio čempionatą – 1978 m. ekipa užėmė 12/14 vietas. Taip pat rinktinė pateko į 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą Kinijoje.

2019 m. vasario mėnesį Dominikos Respublikos rinktinė FIBA reitinge buvo 18 vietoje.

## Pasiekimai čempionatuose

### Pasaulio čempionatas
* 1978 m. – 12 vieta
* 2014 m. – 13 vieta
* 2019 m. – 16 vieta
* 2023 m. – 14 vieta

### Amerikos čempionatas

* 1984 – 9 vieta
* 1989 – 6 vieta
* 1993 – 9 vieta
* 1995 – 7 vieta
* 1997 – 9 vieta
* 1999 – 7 vieta
* 2003 – 8 vieta
* 2005 – 6 vieta
* 2009 – 5 vieta
* 2011 – 3 vieta 
* 2013 – 4 vieta
* 2015 – 6 vieta
* 2017 – 7 vieta
* 2021 – 8 vieta
* 2025 – 5 vieta

## Žymesni žaidėjai
* Karl-Anthony Towns
* Francisco García
* Felipe López
* Luis Flores
* Andrés Feliz

## Šaltiniai
Pietų Korėjos vyrų krepšinio rinktinė

**Pietų Korėjos vyrų krepšinio rinktinė** – krepšinio komanda, tarptautinėse varžybose atstovaujanti Pietų Korėjai.

Rinktinės pasiekimai Azijos žemyne vieni geriausių – komanda iš viso pelnė 24 medalius Azijos čempionate, 2 kartus tapo čempione, 11 kartų liko antra, 12 kartų pelnė bronzą.

Komanda 7 kartus pateko į Pasaulio krepšinio čempionatą – 1970 m. ekipa užėmė 8 vietą. Taip pat rinktinė pateko į 2019 m. pasaulio krepšinio čempionatą Kinijoje.

Nuo 2009 m. komanda dalyvauja naujai įkurtame Rytų Azijos krepšinio čempionate. Iš 4 rengtų turnyrų ekipa laimėjo tris ir vieną kartą liko antroje vietoje.

2019 m. vasario mėnesį rinktinė FIBA reitinge buvo 32 vietoje.

## Dalyvavimas čempionatuose

### Olimpinės žaidynės
* 1948 – 8 vieta
* 1956 – 14 vieta
* 1964 – 16 vieta
* 1968 – 14 vieta
* 1988 – 9 vieta
* 1996 – 12 vieta

### Pasaulio čempionatas
* 1950–1967 – 
* 1970 – 11 vieta
* 1974 – 
* 1978 – 13 vieta
* 1982 – 
* 1986 – 22 vieta
* 1990 – 15 vieta
* 1994 – 13 vieta
* 1998 – 16 vieta
* 2002–2010 – 
* 2014 – 23 vieta
* 2019 – 26 vieta

### Azijos čempionatas

* 1960 – 4 vieta
* 1963 – 3 vieta 
* 1965 – 3 vieta 
* 1967 – 2 vieta 
* 1969 – 1 vieta 
* 1971 – 3 vieta 
* 1973 – 2 vieta 
* 1975 – 3 vieta 
* 1977 – 2 vieta 
* 1979 – 3 vieta 
* 1981 – 2 vieta 
* 1983 – 3 vieta 
* 1985 – 2 vieta 
* 1987 – 2 vieta 
* 1989 – 2 vieta 
* 1991 – 2 vieta 
* 1993 – 3 vieta 
* 1995 – 2 vieta 
* 1997 – 1 vieta 
* 1999 – 2 vieta 
* 2001 – 3 vieta 
* 2003 – 2 vieta 
* 2005 – 4 vieta
* 2007 – 3 vieta 
* 2009 – 7 vieta
* 2011 – 3 vieta 
* 2013 – 3 vieta 
* 2015 – 6 vieta
* 2017 – 3 vieta 

## Šaltiniai
Baesa

**Baesa** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Chaeno provincijoje, į pietryčius nuo Linareso, 5 km nuo dešiniojo Gvadalkiviro kranto. Pro miestą eina Chaeno–Ubedos kelias.

## Paveldas
Mieste labai gerai išsilaikiusi renesansinė architektūra: Baesos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo Dangun katedra, kuri vizigotų laikais buvo Baesos vyskupijos centras, maurų laikais paversta mečete, perstatyta XVI a.; plateresko stiliaus miesto rotušė, 1533 m. įsteigtas universitetas (dabar – vidurinė mokykla), taip pat romaninė Šv. Kryžiaus bažnyčia, gotikinė Šv. Pauliaus bažnyčia (su politiko, teisininko Pablo de Olavidės kapu), Šv. Pranciškaus koplyčia (1538 m. pastatyto vienuolyno griuvėsiuose), puošnūs, maurų stiliaus bruožų Chabalkinto rūmai, Karolio V triumfo arka, keletas aikščių su fontanais. Dėl savo išskirtinio paveldo Baesa podraug su gretima Ubeda 2003 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Romėnų laikais gyvenvietė vadinta Beatija (). Kraštą užkariavus vizigotams, miestas tapo vyskupijos centru. Vėliau čia įsitvirtino musulmonai. Baesa tapo taifos centru ir klestinčiu miestu, kuriame gyveno ~50 tūkst. žmonių. XIII a. Baesą užėmė ir sugriovė ispanai. XVI a. miestas vėl iškilo kaip tekstilės pramonės centras, garsėjęs košeniliniu dažymu. Tuo metu pastatyta daugelis įmantriųjų miesto statinių. XVII a. Baesos reikšmė sumenko, buvo verčiamasi javų auginimu ir alyvų aliejaus spaudimu.

## Galerija

Baeza 02.jpg|Baesos katedra
Palacio de Jabalquinto (Baeza) Patio.jpg|Chabalkinto rūmų vidinis kiemas
Baeza - Antigua Universidad 15.JPG|Buvusio universiteto bokštas
Baeza - Balcon del Concejo.jpg|Savivaldybės rūmai


## Šaltiniai
Ubeda

**Ubeda** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Chaeno provincijoje, 25 km į pietryčius nuo Linareso. Pro miestą eina Albasetės–Bailenos plentas, atsišakoja keliai į Chaeną, Basą. Verčiamasi alyvuogių auginimu ir aliejaus spaudimu, gyvulininkyste, turizmu.

## Paveldas
Mieste labai gerai išsilaikiusi renesansinė architektūra: Vaskeso de Molinos rūmai (XVI a. vid., dabar rotušė), Švč. Alkasaro karalių Mergelės Marijos bazilika (XIII a. pastatyta mečetės vietoje, XVI–XVII a. perstatyta), Atpirkėjo koplyčia, Šv. Jokūbo ligoninė (XVI a.), XVI a. rūmai, paversti viešbučiu, centrinė Vaskeso de Molinos aikštė. Ubedos architektūra darė didelę įtaką Lotynų Amerikos architektūros plėtotei.

Dėl savo išskirtinio paveldo Ubeda podraug su gretima Baesa 2003 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Istorija
Gyvenvietės čia būta jau iberų laikais. Vėliau ją valdė romėnai, vizgotai. Į miestą išaugo maurų laikais ir pavadinta ***Arabų Ubada*** (). 1233 m. miestą užkariavo Kastilijos karalius Ferdinandas III. Vėl suklestėjo XVI a., pastatyta daug reikšmingų architektūros paminklų. XVIII–XIX a. Ubedos reikšmė vėl labai sumenko.

## Žymūs žmonės
Ubedoje prieš pat mirtį gyveno krikščionių mistikas Šv. Kryžiaus Jonas. Mieste likę dalis jo relikvijų.

## Galerija

Ubeda PM 091352 E.jpg|Rotušė
Iglesia de Santa María de los Reales Alcázares 01.jpg|Ubedos bazilika
Capilla-Salvador-0755R.jpg|Atpirkėjo koplyčia
Hospital de Santiago 01.jpg|Šv. Jokūbo ligoninė


## Šaltiniai
Voučynas

**Vòučynas** (, ) – kaimas pietvakarių Baltarusijoje, Bresto srities Kamianeco rajone, prie Pulvos upės, 55 km į pietvakarius nuo rajono centro Kamianeco. Apylinkės centras. Veikia vidurinė mokykla, ambulatorija su ligonine, kultūros namai su biblioteka, pašto skyrius. Išlikusios senosios katalikų ir žydų kapinės.

## Istorija

Sena didikų Gosevskių, Poniatovskių ir Čartoriskių valda. Pastarieji 1750 m. pasistatė didingus rūmus, pasodino parką. Rūmuose 1732 m. gimė būsimasis ATR valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis. 1729–1733 m. Krokuvos kaštelionas Stanislavas Poniatovskis fundavo Voučyno Švč. Trejybės bažnyčią. 1761 m. lapkričio 19 d. Poznanės vyskupas Teodoras Kazimieras Čartoriskis Voločine sutuokė kunigaikštį Adomą Kazimierą Čartoriskį su Izabele Fleming.   

Nuo 1828 m. dvarą valdė Puslovskiai, vėliau – Marčevskiai. XIX a. sodyba buvo apleista, rezidencija 1844 m. nugriauta. XIX a. Voučynas buvo miestelis ir dvaras, Brastos apskrities Voučyno valsčiaus centras.

1938 m. iš Šv. Kotrynos Aleksandrietės bažnyčios Sankt Peterburge į Voučyno bažnyčios kriptą slapčia perkelti ATR valdovo Stanislovo Augusto Poniatovskio palaikai. Vėliau kaimas, kaip ir visa Vakarų Baltarusija įėjo į Baltarusijos TSR sudėtį. 1988 m. TSRS vadovybė perdavė apiplėštus valdovo palaikus Lenkijos Liaudies Respublikai, jie paskutinį prieglobstį rado Varšuvos Šv. Jono Krikštytojo arkikatedroje bazilikoje.

## Žymūs žmonės

* Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis (1625–1662) – LDK karinis veikėjas
* Izabelė Elžbieta Poniatovska Branicka (1730–1808) – Lenkijos  etmono Jano Klemenso Branickio trečioji žmona
* Stanislovas Augustas Poniatovskis (1732–1798) – paskutinysis ATR valdovas
* Zigmuntas Fogelis (1764–1826) – ATR menininkas

## Šaltiniai

* Lietuvai reikšmingo nekilnojamojo kultūros paveldo, esančio dabartinės Baltarusijos Respublikos teritorijoje, inventorinis sąrašas 

## Literatūra
* Rafał Zubkowicz, Elena Vetrova, Aleksadnr Pańko, Andriej Abramczuk. *Biała Podlaska – Brześć. Niedokryty wschód.* – Kraków: Amistad Sp. z.o.o, 2008 s. 173 ISBN 978-83-7560-023-0
* Gabriela Pauszer-Klonowska. *Pani na Puławach* – Warszawa: Inicjal, 2011  ISBN 978-83-930461-7-1
Ivrėja

**Ivrėja** (arba *Ivrea*, ) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, Pjemonte, į šiaurę nuo Turino, Alpių papėdėje, prie Dora Baltėjos upės. Per miestą eina Turino–Aostos geležinkelis ir plentas.

Vystoma elektronikos įrengimų, chemijos, tekstilės, maisto pramonė, turizmas. Veikia miesto, šiuolaikinės architektūros muziejai, kunigų seminarija (su biblioteka).

## Paveldas
Ivrėja itin garsėja savo kasmetiniu karnavalu, kurio žymiausia dalis – apelsinų mūšis.

Mieste išlikęs gausus architektūros paveldas: Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų katedra (X–XI a., pastatyta IV a. bažnyčios vietoje; buvo romaninė, bet XVIII a. perstatyta baroko stiliumi; yra Šv. Beso relikvijos), Šv. Bernardino (1455 m.), Šv. Mikalojaus Tolentiečio (1605–1627 m.), Šv. Gaudencijaus bažnyčios, XIV a. pilis, XVIII a. rotušė, kunigų seminarijos pastatas (1715–1746 m.), XX a. vid. gyvenamieji namai ir biurai.

## Istorija

~V a. pr. m. e. čia gyveno keltai. 100 m. pr. m. e. romėnai čia įkūrė tvirtovę Eporediją (*Eporedia*). Tai buvo svarbus gynybinis taškas prie vieno iš pagrindinių kelių per Alpes. VI–VII a. Ivrėja buvo kraštą užkariavusių langobardų grafystės sostinė, nuo IX a. – frankų markgrafystės centras. XII a. tapo laisvuoju miestu, bet 1266 m. atiteko Monferato, o 1313 m. – Savojos kunigaikščiams.

XX a. pr. Ivrėja tapo svarbiu pramoniniu centru. Čia įsikūrusi bendrovė „Olivetti“ ėmė gaminti spausdinimo mašinėles, skaičiuotuvus, vėliau – kompiuterius. 2018 m. miesto pramoninis ir istorinis paveldas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Galerija

Ivrea-duomo-facciata1.jpg|Katedra
Chiesa San Bernardino Ivrea intera.jpg|Šv. Bernardo bažnyčia
Ivrea - panoramio (1).jpg|Senamiesčio gatvė
BattagliaMercenariIvrea.jpg|Apelsinų mūšis per Ivrėjos karnavalą


## Šaltiniai
2019 m. Formulės E sezonas

**2019-2020 m. Formulės E sezonas** – šeštasis Formulės E čempionato sezonas. Jis vyks nuo 2019 m. lapkričio 22 iki 2020 m. liepos 26 d.

Šiame sezone čempionate debiutuos „Mercedes“ ir „Porsche“ komandos. 

## Taisyklių naujovės
* Atakos režimu metu galia padidinta iki 235 kW.
* Saugos automobilio metu (arba geltonų vėliavų fazės visoje trasoje metu) lenktynininkai negalės naudoti atakos režimo. Tokių stadijų metu per minutę bus atimta iki 1 kWh likusios variklio galios.
* Saugos automobilio metu (arba geltonų vėliavų fazės visoje trasoje metu) lenktynių trukmės laikas bus sustabdomas.
* Šiame sezone po vieną tašką gaus kiekvienos kvalifikacijos grupės nugalėtojas.

## Šaltiniai
Tarkvinija

**Tarkvinija** () – miestas Italijoje, Lacijaus regione, į šiaurės vakarus nuo Romos, netoli Viduržemio jūros kranto. Šalia miesto praeina Romos–Genujos greitkelis. Šiame regione gaminamas itališkas DOC baltasis putojantis vynas. Veikia muziejus (XV a. rūmuose), Šv. Margaritos ir Šv. Martyno katedra. Taip pat yra keletas XII a. romaninių bažnyčių, tvirtovių, renesansinių rūmų.

2004 m. Tarkvinijos ir Červeterės etruskų nekropoliai buvo įrašyti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Pagrindiniai netoli esantys nekropoliai yra Moterokio vietovėje – čia yra apie 6000 kapų, iš kurių apie 200-uose yra puikiai išlikusios sienų tapybos.

## Istorija
Tarkvinija (etr. *Tarch(u)na*, ) buvo vienas svarbiausių etruskų miestų. Su juo siejamas mitinis etruskų kultūrinis herojus Tarkonas. Miestas darė didelę įtaką ankstyvosios Romos karalystės raidai. Tarkvinija garsėjo savo haruspikais (ateities spėjėjais), kurių kolegija čia gyvavo ir imperiniais laikais. Iš šio miesto kilęs Romos karalius Lucijus Tarkvinijus Išdidusis 509 m. pr. m. e. sukurstė miestą sukilti prieš Romą. Romėnai sukilimą numalšino. IV a. pr. m. e. miestas išgyveno suklestėjimą. Vėliau miestas palaipsniui inkorporuotas į Romos valstybę. 1250 m. senasis Tarkvinijos miestas paminėtas paskutinį kartą – jį nustelbė šalia iškilęs **Kornetas** (*Corneto*). 1922 m. Kornetas pervadintas į **Tarkviniją**.

## Miestai partneriai
*  Charukas, Kuba
*  Rabatas, Malta

## Galerija

Image:Ara della Regina Tarquinia.jpg|Tarkvinijos griuvėsiai
Image:Porta Romanelli Tarquinia.jpg|Tarkvinijos griuvėsiai
Image:Tarquinia - s Maria in Castello 1180332.JPG|Tarkvinijos bažnyčia
Image:Tarquinia Palazzo Vitelleschi AvL.JPG|Tarkvinijos muziejus


## Šaltiniai
Ubigau rūmai

**Ubigau rūmai** () – vėlyvojo baroko stiliaus pastatas Vokietijos Drezdeno Ubigau priemiestyje. Stovi ant upės kranto ir įeina į Drezdeno Elbės slėnio arealą, kurį UNESCO buvo įtraukusi į Pasaulio paveldo sąrašą. 

## Istorija
Saksonijos kurfiurstas grafas fon Flemmingas, savo laiku garsėjęs turtais ir aistra pramogoms, 1720 m. sugalvojo Drezdeno priemiestyje pasistatyti vasaros rezidenciją. Buvo parinkta puiki vieta su vaizdu į kurfiursto reprezentacinius statinius kitame Elbės krante. Keturi valstiečiai, auginę vynuoges šioje teritorijoje, buvo priversti perleisti jį didikui.

Kai pagal architekto Eosander von Göthe projektą 1724–1726 m. įrengiama rezidencija jau buvo beveik baigtas, Saksonijos–Lenkijos–Lietuvos valdovas Augustas Stiprusis užsimanė šias valdas įsigyti. Tam reikalui pinigų pagailėta nebuvo. Nors naujasis savininkas rūmuose retai nakvodavo, bet visgi ten priimdavo svečius, surengė Vokietijos imperatorienės Elžbietos ir kitų didikų pagerbimo šventes.
   

  
Augusto Stipriojo sūnus Augustas III šiais rūmais nesusidomėjo ir juos padovanojo savo ministrui grafui Sulkovskiui. Vėliau Augustas III persigalvojo, valdą vėl atpirko ir ji buvo naudojama medžioklių Drezdeno girioje metu. Vėlesni Saksonijos valdovai rezidencijoje beveik nesilankė, rūmų sodininkas čia įrengė populiarų apylinkės gyventojų tarpe restoraną. Karų su Napoleonu metu pastatai ir ypač parkas buvo nusiaubti. Galiausiai 1831 m. rūmai buvo parduoti iš varžytinių. Pirkėjai įsirengė administracines patalpas, kurios buvo eksploatojamos daugiau nei šimtmetį. XIX a. viduryje pastate būstinę įsirengė mašinų gamybos įmonė, sukonstravusi ir pagaminusi antrąjį Europoje lokomotyvą *Saxonia*. VDR laikais pilyje taip pat buvo įsikūrusi valdymo įstaiga. Vokietijoms apsijungus, daug neefektingai dirbusių įmonių buvo uždaryta, ištuštuštėjo ir Ubigau rūmai. Ilgą laiką lankytojai buvo įleidžiami tik į parką, o pastatas laukė pirkėjų. 2017 m. jį įsigijo privatus investuotojas.

## Šaltiniai
* Rūmų aprašymas (vok.) 
* Ubigau rūmų mylėtojų sąjungos internetinė svetainė (vok.)
Dresdeno Elbės slėnis

**Dresdeno Elbės slėnis** () – kultūrinis kraštovaizdis ir buvęs Pasaulio paveldo objektas, besidriekiantis išilgai Elbės upės Dresdene, Saksonijos žemės sostinėje Vokietijoje. Slėnis yra 1,5–3 km pločio, tęsiasi maždaug 20 km ir eina per Dresdeno baseiną, yra vienas iš dviejų pagrindinių kultūrinių kraštovaizdžių, sukurtų per šimtmečius išilgai Vidurio Europos upės Elbės, žemiau  kartu su Desau-Verlico sodų karalija.

## Pasaulio paveldo statusas
Elbės slėnis 2004 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą. 2006 m. pateko į šio sąrašo objektų rizikos grupę dėl numatyto pastatyti tilto per Elbę. 2009 m. Elbės slėnis išbrauktas iš UNESCO pasaulio paveldo sąrašo, nes Dresdene buvo pastatytas tiltas *Waldschlößchenbrücke*, sudarkęs kultūrinį kraštovaizdį. Tai buvo antras objekto išbraukimo atvejis UNESCO istorijoje (po Baltojo orikso rezervato Omane).

## Geografija
Elbės slėnio kultūrinis kraštovaizdis apima Dresdeno miesto teritoriją, driekiasi nuo Lošvico (*Loschwitz*) mikrorajono pietryčiuose žemyn, pasroviui, iki *Ostragehege* lygumų šiaurės vakaruose. Miškingi Elbės šlaitai Lužicų plynaukštėje ir Dresdeno šile šiaurės rytuose apsaugo slėnį nuo atšiaurių vėjų. Vyraujant vidutinei metinei temperatūrai nuo 9,3 iki 10°C, yra geros sąlygos vystyti vynuogininkystę. Elbės pakrantėse plyti užliejamos pievos, kurios dėl nuolatinių potvynių grėsmės liko natūralios, neužstatytos. Kraštovaizdis saugomas pagal 1992 m. ES rūšių buveinių direktyvą, įskaitant daug mažesnių saugomų teritorijų.

## Lankytinos vietos
Gyvenviečių ir miestų architektūra Elbės slėnyje atspindi Dresdeno – Saksonijos monarchų rezidencijos – raidą nuo renesanso laikų. Lankytinos vietos yra Albrechtsbergo pilis slėnio šiauriniuose šlaituose, Pilnico pilies ir peizažinio parko kompleksas, inžineriniai statiniai - santvarinis tiltas „Žydrasis stebuklas“ (1893), Dresdeno funikulierius (1895), kabantis vienbėgis (1901), Jenicės pramoniniai rūmai (1909).

Senajame miesto centre puikus reginys į upę atsiveria nuo Briulio terasų, vadinamų „Europos balkonu“. Šioje pusėje stovi liuteronų Dievo Motinos bažnyčia, Zempero opera, Cvingerio rūmai, Dresdeno pilis, Švč. Trejybės katedra, sujungta su monarchų rūmais. Dešiniajame krante, priešais, įsikūręs istorinis Vidinio Noištato (*Innere Neustadt*) rajonas. Čia aplink Saksonijos žemės kanceliariją įsikūręs vyriausybinis kvartalas, Japonų rūmai. Reginį papildo neseniai pastatyta Naujoji sinagoga, rekonstruoti Saksonijos landtago rūmai. Į slėnį patenka tokių istorinių priemiesčių kaip Blazevico bei pramoninių rajonų dalys.

## Išnašos

## Nuorodos
* Dresden Elbe Valley / UNESCO oficiali svetainė
Diplomatinė konferencija

**Diplomatinė konferencija** arba **diplomatinis kongresas** – iškilmingas suverenų ar jų įgaliotinių susitikimas bendrų tarptautinės politikos klausimų sprendimui.

Terminai taikomi įvairiai, nors kongresais dažniau vadinami svarbesni susitikimai.

Teoriškai kiekviena valstybė gali sušaukti diplomatinę konferenciją, ir kiekviena valstybė, suinteresuota svarstomais klausimais gali joje dalyvauti. Tačiau, nors pastarasis principas buvo patvirtintas, pavyzdžiui, 1818 m. Acheno kongrese, išties jo ne visada laikomasi. Pavyzdžiui, Vienos kongrese visi svarbūs klausimai buvo nusprendžiami penkių pagrindinių didžiųjų valstybių. Viena iš šito priežasčių yra ta, kad visos priimtos į diplomatinę konferenciją valstybės turėtų gauti vienodą balsą. Be to, pavyzdžiui, „Encyclopædia Britannica“ vienuoliktame leidime svarstoma, kad visos diplomatinės konferencijos, pasiekusios ko nors reikšmingo, buvo sušauktos ir dominuojamos valstybių, kurios buvo pakankamai galingos, jog priverstų gerbti savo nuomonę.

Jei valstybės atstovaujamos įgaliotinių, diplomatų (tokiu atveju paprastai 2-3), konferencijos pradžioje patikrinami jų įgaliojimai. Tada sprendžiami procedūros ir etiketo klausimai. Anksčiau tokie klausimai užimdavo daug laiko, bet 1878 m. Berlyno kongrese buvo nutarta delegatus sodinti prie pasagos formos stalo, rikiuojant pagal valstybių prancūziškus pavadinimus abėcėlės tvarka.

Tam, kad sprendimai saistytų visus dalyvius, jie priimami bendru sutarimu. Rengiami konferencijų protokolai. Be to, besibaigiant konferencijai gali būti pasirašoma sutartis.

## Išnašos
Ramelsbergo kasyklos

**Ramelsbergo kasyklos** () – istorinis kalnakasybos kompleksas Vokietijoje, Žemutinėje Saksonijoje, Harco kalnuose. Ramelsbergo kalnas yra 635 m aukščio, iškilęs į pietus nuo Goslaro miesto. Čia prieš 1000 metų pradėta kasti metalų rūdas. Uždarius kasyklas, Ramelsberge įkurtas pramoninis muziejus, kuriame lankytojams demonstruojama įvairi įranga ir senosios kasybos technologijos.

## Istorija

Praeityje pagrindinis iškasamas metalas buvo sidabras, po to – varis, o vėliau – švinas. Ramelsbergo kasyklos buvo išnaudotos 1980-aisiais ir galiausiai uždarytos 1988 m. Rūdos sudėtis buvo maždaug tokia: 14% cinko, 6% švino, 2% vario, 1 g/t aukso ir 140 g/t sidabro. Kasyklos darbas buvo toks pelningas, kad jau XI a. pradžioje Romos imperatorius Henrikas II pastatė šalia esančiame Goslare eilinius imperatoriaus rūmus – kaizerpfalcą.

Nors pirmieji dokumentiniai įrodymai apie Ramelsberge esančių kasyklų egzistavimą yra susiję su kronikų įrašais 968 m., tačiau naujausi archeologiniai radiniai byloja, kad čia kasyba buvo vykdoma dar IV–III a. pr. m. e.

Ramelsberge išlikę įvairių epochų pramoniniai objektai: X a. rūdos sąvartynas, viena seniausių šachtų Vokietijoje, datuojama XII a., seniausia požeminė galerija Europoje iš XIII a., XV a. kasyklos bokštas *Maltermeisterturm*, XVIII-XIX a. kasykla su dviem vandens ratais, sukusiais požeminius įrenginius, XX a. pradžios antžeminiai statiniai.

1992 m. Ramelsbergo kasyklos buvo paskelbtos UNESCO pasaulio paveldo objektų sąraše.

## Išnašos

## Nuorodos

* UNESCO, oficiali svetainė
Desau-Verlico sodų karalija

**Desau-Verlico sodų karalija** () – kultūrinis kraštovaizdis su peizažinių parkų ir rūmų kompleksu centrinėje Vokietijoje, Saksonijoje-Anhalte, prie Elbės, tarp Desau ir Verlico miestų. 2000 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą.

Tai vienas pirmųjų ir didžiausių angliško stiliaus parkų Vokietijoje ir kontinentinėje Europoje. Jis buvo sukurtas XVIII a. pabaigoje kunigaikščio Leopoldo III (1740-1817) nurodymu. Šio parko sukūrimui rūmų architektas F. fon Erdmansdorfas rėmėsi žinomiausių XVIII a. parkų pavyzdžiais Starhede (Viltšyras, Anglija) ir Ermenonvilyje (Uaza, Prancūzija).

Sodų karalija apima 142 kv. km teritoriją Viduriniosios Elbės biosferiniame draustinyje. Jai priklauso Luiziumo ir Georgiumo (su Anhalto paveikslų galerija) rūmai ir parkai, Mozigkau, Groskiunau, Lainer Bergo, Ziglicer Bergo, Oranienbaumo rūmai ir Verlico parkas.


Dessau Luisium.jpg|Luiziumo rūmai
Dessau asv2022-08 img24 Schloss Georgium.jpg|Georgiumo rūmai
Schloss Mosigkau.JPG|Mozigkau rūmai
Schloss Großkühnau.jpg|Groskiunau rūmai
Woerlitz Stein Hamilton.jpg|Verlico Akmeninė sala 


## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Elas

**Elas** arba **Elis** (ugaritų *𐎛𐎍*, , , susijęs su ) – vakarų semitų svarbiausioji dievybė, taip pat bendrinis žodis dievui įvardyti. Minimas Ras Šamroje, Ugarite, rastuose tekstuose (2 tūkstantmetis pr. m. e.), kuriuose vadinamas deivės Ašeros vyru, visų kitų dievų, išskyrus Baalą, tėvu.

Mituose dažniausiai aprašomi Elo sūnūs ir dukterys, o pats Elas minimas retai. Dažniausias šios dievybės epitetas – jautis (simbolizuoja jėgą), kartais vadinamas ir dangaus bei žemės sutvėrėju. Tiek Elas, tiek jo sūnus Adadas dėvi galvos apdangalus su jaučio ragais. Vaizduojamas kaip senis su ilga barzda, stovintis ant jaučio, neretai ir kaip saulės dievybė su dviem sparnais. Gretinamas su graikų Kronu bei huritų Kumarbiu.

Žodis *El* neretai sutinkamas Senajame Testamente, kur vartojamas kaip Jahvės sinonimas, rečiau – kaip bendrinis žodis dievybei įvardyti. Dažniausiai vartojama daugiskaitinė forma *[[Elohim]]*, tačiau pats žodis beveik visada vartojamas kaip vienaskaita.

## Šaltiniai
Vengrijos transportas

Šis straipsnis yra apie **transporto infrastruktūrą [[Vengrija|Vengrijoje]]**.

## Sausumos keliai
Iš viso Vengrijoje yra nutiesta 159 568 km kelių, iš kurių 70 050 km yra asfaltuoti. Autostrados šalyje sudaro 1 481 km.

Pagrindinė autostrada Vengrijoje yra M1. 171 km ilgio kelias jungia sostinę Budapeštą ir Austrijos pasienį.

Trijuose šalies miestuose veikia troleibusų sistemos – Budapešte, Debrecene ir Segede.

## Geležinkeliai
Vengrijoje yra 7 606 km ilgio geležinkelių bėgių. Iš jų dauguma yra standartinės 1435 mm vėžės.

Vengriją geležinkeliais jungia su šiomis šalimis:
* 1435 mm vėžė:
** Austrija (6 linijos)
** Kroatija (3 linijos)
** Rumunija (5 linijos)
** Serbija (2 linijos)
** Slovakija (10 linijų)
** Slovėnija (1 linija)
* 1520 mm vėžė 
** Ukraina (2 linijos)

Šalies sostinėje veikia Budapešto metro. Pirmoji metro linija atidaryta 1896 m. ir tai yra pati seniausia elektrifikuota sistema Europoje. Iš viso sostinės metro sudaro 4 linijos, o visa sistema yra 39,7 km ilgio. 2014 m. atidaryta linija M4 yra pilnai automatizuota ir nevaldoma vairuotojų.

Keturiuose šalies miestuose veikia tramvajų sistema – Budapešte, Miškolce, Segede ir Debrecene.

## Oro transportas
Vengrijoje veikia apie 40 oro uostų, iš kurių 20 turi dengtus pakilimo takus. Pagrindinis šalies oro uostas yra Budapešto Ferenco Listo tarptautinis oro uostas. 2018 m. oro uostas aptarnavo 14 867 491 keleivį ir buvo 38 vietoje Europoje.

## Šaltiniai
Jauriukas

**Jauriukas** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 3 km į rytus nuo Toliejų. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,57 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 152 m. Krantai aukšti, tik rytinis ir vakarinis galai žemi ir pelkėti. Ežerą supa nedidelis Damošiškių miškas, pietinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Vakaruose per pelkę išteka trumpas upelis link čia pat telkšančio Jaurio ežero (Žeimenos upės baseino Stirnių ežero intako S-1 baseinas). Į šiaurę įsikūręs Damošiškių kaimas.

## Šaltiniai
Atnaujinkime Europą

„**Atnaujinkime Europą**“ () – 2019 m. Europos Parlamente įkurta politinė frakcija, vienijanti liberalių ir centro partijų atstovus.

Iki 2019 m. politinė frakcija vadinosi „Liberalų ir demokratų aljansas už Europą“ (angl. *Alliance of Liberals and Democrats for Europe* – ALDE).

„Atnaujinkime Europą“ yra trečioji pagal dydį frakcija Europos Parlamente, šiuo metu jai priklauso 108 EP nariai iš 22 valstybių.

Frakcijos pirmininku išrinktas buvęs Rumunijos ministras pirmininkas Dacian Cioloș.

2019–2024 m. kadencijoje „Atnaujinkime Europą“ frakcijai priklausė šie europarlamentarai iš Lietuvos: Petras Auštrevičius (Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis) ir Viktoras Uspaskich (Darbo partija).

## Nuorodos
* Oficiali „Atnaujinkime Europą“ svetainė (anglų kalba) 

## Šaltiniai
Kaklinis

**Kaklinis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 2 km į pietus nuo Kuktiškių, Kuktiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,21 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 158,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmynais. Pietvakarinėje dalyje yra užankanti nedidelė įlanka. Ežeras nenutekantis, priklauso Galuonio ežero intako Vyžintos baseinui (Žeimenos upės baseinas). Į vakarus įsikūręs Padumblės kaimas.

## Šaltiniai
Špaiherštatas

**Špaiherštatas** (, 'sandėlių miestas') – didžiausias pasaulyje sandėlių rajonas, kuriame pastatai stovi ant giliai sukaltų medinių polių pamatų – ąžuolo rąstų. Jis įsikūręs Vokietijoje, Hamburgo uoste, *HafenCity* kvartale, pastatytas nuo 1883 iki 1927 m.

Rajonas iškilo kaip laisvoji porto franko zona, skirta prekėms pervežti be papildomų muitinės mokesčių. 2009 m. duomenimis, tiek šis rajonas, tiek gretimos apylinkės buvo pertvarkomi, vystomi. Špaiherštatas 2015 m. liepos 5 d. kaip pirmoji Hamburgo vieta buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą. Kiti šio paveldo statusą turintys Hambugo objektai – Kontorhauzas ir Čilihauzas.

## Architektūra

Sandėlių statiniai išsidėstę apie 1,5 km ilgio sausumos juostoje, apsuptoje laivybinių kanalų. Sandėliai buvo pastatyti ant skirtingų atraminių konstrukcijų. Inžinierius Andreas Meyer (1837–1901) sukūrė neogotikinių raudonų plytų išorinių fasadų eilę su nedideliais bokšteliais, nišomis ir glazūruotais ornamentais. Sandėliai yra daugiaaukščiai pastatai, turi įrengtus įėjimus iš vandens ir sausumos pusės.

## Lankytinos vietos

Špaiherštatas yra vienas pagrindinių turistų traukos objektų Hamburge ir yra daugelio uosto turų dėmesio centre. Yra keletas garsių muziejų, tokių kaip Tarptautinis jūrų muziejus, Vokietijos muitinės muziejus, Miniatiūrinis stebuklų pasaulis, Hamburgo *Dungeon*. Čia taip pat buvo Afganistano muziejus, bet 2012 m. uždarytas. Ant buvusio sandėlio pastato šalia istorinio Špaiherštadto pastatyta Elbės filharmonija.

## Istorija

Nuo 1815 m. laisvasis Hamburgo miestas buvo Vokietijos Sąjungos narys, tačiau nepriklausė Vokietijos muitų sąjungai. Po Vokietijos imperijos įkūrimo 1871 m. prarado laisvosios prekybos zonos statusą ir tapo imperijos dalimi. Tačiau pagal 1888 m. sutartį jis vėl tapo neapmuitinama zona ir gavo laisvojo uosto statusą. Špaiherštatas pradėtas statyti 1883 m. Siekiant atlaisvinti naują uosto teritoriją, prasidėjo miesto *Kehrwieder* ir *Wandrahm* kvartalų griovimas, daugiau nei 20 000 žmonių reikėjo perkelti. Pagrindinės statybos baigtos iki I pasaulinio karo pradžios. Per II pasaulinį karą subombarduota didelė dalis rajono, atstatyta 1967 m. Buvusių sugriovimų vietoje pastatytas Hanzos prekybos centras (HTC).

Nuo 2005 m. Špaiherštato įmonės valdė trečdalį pasaulio kilimų ir kitų prekių krovos rinkos, įskaitant kakavą, kavą, arbatą, prieskonius, jūrinę įrangą ir elektroniką.

## Išnašos

## Nuorodos

* Speicherstadt and Kontorhaus District with Chilehaus: UNESCO oficiali svetainė
Petros Psychas

**Petros Psichas** (, ; g. 1996 m. liepos 10 d.) – Kipro futbolininkas, rungtyniaujantis saugo ir puolėjo pozicijose.

## Karjera
2016 m. pradėjo profesionalo karjerą. Atstovavo Apóllōn klubui.

2017–2018 m. sezone nuomos pagrindais buvo paskolintas Alki Oroklini FC.

2022–2023 m. sezone nuomos pagrindais perleistas Olympiakós Leykōsía FC.

2024 m. pirmoje pusėje atstovavo Karmiotissa (*Karmiotissa Pano Polemidion*).

Nuo 2024 m. rugpjūčio mėn. priklausė Doxa Katokopias, rungtyniavusiam Antrame divizione (II).

## Kipro rinktinės
Atstovavo įvairaus amžiaus Kipro jaunimo rinktinėms. Kviestas į Kipro U-17, U-19 ir U-21 rinktines.

## Išnašos

## Nuorodos
* apollon svetainė
* Transfermarkt
* UEFA svetainė
Kamanys

**Kamanys** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Joniškio. Ežeras kriaušės formos, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,43 km, plotis – iki 0,31 km. Altitudė 145,1 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai aukšti, pietinis – žemas ir pelkėtas. Šiaurinis ir rytinis krantai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse daugiausia plyti pievos, dirbami laukai. Iš rytų į pietvakarius ežerą prateka Nikajo ežero intakas Jutonių upė (Žeimenos upės baseinas). Prie ežero įsikūrę Bendžiukų ir Bimbiškių kaimai. Vakarinėje pakrantėje stūkso Bendžiukų piliakalnis.

## Šaltiniai
HD 21749

**HD 21749** (*HIP 16069*, *2MASS J03265922-6329569*) – oranžinė nykštukė, esanti Tinklelio žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 53 šviesmečius. Masė siekia apie 0,68 Saulės masės. 

2019 m. sausio 7 d. buvo pranešta apie dvi šios žvaigždės sistemoje atrastas egzoplanetas. Viena iš jų – už Neptūną kiek mažesnė planeta, pavadinta **HD 21749b**, galbūt turinti uolėtą paviršių, kita – kiek už Žemę mažesnė planeta, preliminariai pavadinta  **HD 21749c** (dar **TOI-186.02**). Abi šios egzoplanetos atrastos TESS teleskopu (). 

## Charakteristikos
HD 21749 žvaigždės masė siekia apie 68 % Saulės masės, o spindulys – 76 % Saulės spindulio. Žvaigždės paviršiaus temperatūra – 4571 K, tad ji vėsesnė už Saulę, kurios paviršiaus temperatūra yra 5778 K.

HD 21749 žvaigždės regimasis ryškis yra 8,143.

## Planetų sistema
HD 21749 sistemoje kol kas atrastos dvi egzoplanetos. **HD 21749b** yra karšta, galimai uolėtą paviršių turinti maždaug Neptūno dydžio planeta. Jos masė siekia 23,20 Žemės masės, spindulys 2,836 karto didesnis už Žemės spindulį. Apie savo žvaigždę apskrieja per 35,6077 dienos.	

**HD 21749c** yra už Žemę kiek mažesnė planeta, kurios spindulys siekia 0,892 Žemės spindulio. Šios planetos didysis pusašis yra 0,0695, o orbitinis periodas – 7,8 dienos.

## Šaltiniai
Kanapinis (Molėtų r., Luokesos seniūnija)

**Kanapinis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 2,5 km į pietvakarius nuo Molėtų, į vakarus nuo plento . Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,24 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 147,6 m. Krantai aukštoki, sausi, pietinis krantas apaugęs medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos, vietomis apaugę krūmais. Šiaurės vakaruose išteka upelis link Bliūdinio ežero (Siesarties upės intako Kaminos baseinas). Šalia įsikūręs Luokesos kaimas.

## Šaltiniai
Žemuogynė

**Žemuogynė** – buvęs viensėdis Biržų rajono savivaldybėje, tarp kelio Pasvaliečiai–Kirdonys ir Kirdonių miško, 3 km į pietus nuo Pasvaliečių, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kirdonių. 2019 m. duomenimis, jo 75 m² teritorija buvo tuščia, dirbamas laukas, priklausė Kazlų kaimui. Žemuogynė, kartu su Strėliškiais, Kazlais, Varlyne ir Gudiškėliais, įamžinta penkis nykstančius kaimus vienijančiame paminkle – 2008 m. Gudiškėlių kapinaitėse kraštiečių atstatytame kryžiuje.

Registrų centro ir LRT portalo 2019 m. surengtuose gražiausių vietovardžių rinkimuose Žemuogynė laimėjo išnykusių kaimų kategorijoje.

## Istorija

Žemuogynės viensėdis, priklausęs Smilgių apylinkei, panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku 1982 m. kovo 26 d. Nr. X-2042.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Serbijos transportas

Šis straipsnis yra apie **transporto infrastruktūrą [[Serbija|Serbijoje]]**.

Dėl savo geografinės padėties Serbija yra kelyje tarp Europos ir Mažosios Azijos. Moravos koridoriumi į Graikiją judėjo jonėnai ir dorėnai, vėliau keltai, slavai, serbai, priešinga kryptimi - Osmanai. Per šalį eina VIII ir X Europos transporto koridoriai, jungiantys Europą ir Aziją.

Šalis turi išvystytą kelių, geležinkelių, upų ir oro transporto sistemą. Pagrindinis susisiekimo mazgas yra sostinė Belgradas. Pagal 2019 m. priimtą planą "Serbija 2025" planuojamos 8 mlrd. eurų siekiančios investicijos į kelių ir geležinkelių transporto infrastrutūrą, didele dalimi finansuojamos iš užsienio skolintomis lėšomis.

## Sausumos keliai
Šalies sausumos keliai nėra taip gerai išvystyti, kaip kitose Europos valstybėse, dėl nepakankamo finansavimo. 2017 m. šalies kelių sistemą sudarė 45419 km keliai, iš kurių tik 826 km yra autostrados ar greitkeliai.

Pagrindinis šalies kelias yra **A1** autostrada. 588 km ilgio kelias tęsiasi nuo sienos su Vengrija iki pasienio pietuose su Šiaurės Makedonija, taip pat kerta Belgradą.

## Geležinkeliai

Serbija turi gerai išvystytą geležinkelio infrastruktą, nors dvigubos vėžės linijos yra retenybė ir tik dalis geležineklių yra elektrifikuoti. Šalyje yra nutiesta 3800 km standartinės 1435 mm pločio vėžės geležinkelių, iš kurių 1279 km yra elektrifikuoti.

Serbijoje geležinkeliai yra svarbiausia krovinių gabenimo rūšis – 2016 m. traukiniais buvo pervežta 11,9 milijonai tonų krovinių ir 17 milijonų keleivių.

Nacionalinė geležinkelių bendrovė Zeleznice Srbije 2015 m. buvo privatizuota ir restruktūrizuota. Šiuo metu pagrindinės traukinių nacionalinės įmonės yra *Srbija Voz* (keleivių pervežimo) ir *Srbija Kargo* (krovinių).

Tarp svarbiausių geležinkelių vystymo projektų yra geležinkelių Belgradas-Budapeštas, Belgradas-Nišas ir Belgradas-Baras atnaujinimas atliekamas kaip Kinijos "Kelio ir juostos" iniciatyvos dalis.

## Oro transportas
Iš viso šalyje yra 16 oro uostų su dengtais kilimo takais. Pagrindinis šalyje yra Belgrado Nikolos Teslos oro uostas. 2018 m. jis aptarnavo 5 641 105 keleivius. TAip pat veikia Nišo ir Vršaco tarptautiniai oro uostai.

Šalies nacionalinė oro vežėja yra Air Serbia, įkurta 1927 m.

## Šaltiniai
Reino tarpeklis

**Reino tarpeklis**, arba **Aukštutinis Reino vidurupio slėnis** () – Reino upės slėnio 65 km atkarpa tarp Koblenco ir Bingeno prie Reino, besidriekianti Reino krašto-Pfalco ir Heseno žemėse, Vokietijoje. 2002 m. šis slėnis buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą dėl unikalaus geologinio, istorinio, kultūrinio ir pramoninio paveldo derinio.

## Geologija

Regiono uolienos susiformavo devono laikotarpiu ir yra žinomos kaip Reino facijos. Tai fosilijų turtingų nuosėdinių uolienų rūšis, daugiausia susidedanti iš skalūnų. Karbono periodu uolienos buvo smarkiai deformuotos. Erozijos poveikyje tarpeklis susiformavo daug vėliau, suspausdamas upę tarp 200 m aukščio stačių šlaitų. Garsiausias iš jų yra Lorelei uola.

## Gamta

Tarpeklyje vyrauja specifinis mikroklimatas, kuris tarnauja kaip koridorius unikalioms rūšims, kurių regione kitur neaptinkama. Upės šlaituose jau seniai suformuotos terasos išnaudojamos žemės ūkiui, ypač vynuogininkystei, kuriai labiausiai palanki į pietus nukreiptų slėnio šlaitų pusė. Dauguma vynuogynų priklauso Vidurinio Reino vyno regionui, tačiau piečiausios Reino tarpeklio dalys patenka į Raingau ir Nahės regionus.

## Istorija

Upė buvo svarbus prekybos kelias į Vidurio Europą nuo priešistorinių laikų, o palei krantus išaugo daugybė nedidelių gyvenviečių. Daugelis šių senųjų, riboto dydžio miestelių šiandien saugo istorinį paveldą. Bėgant laikui pastatyta daugybė pilių, slėnis tapo svarbiu Šventosios Romos imperijos regionu. Čia vyko Trisdešimtmetis karas, po kurio daugelis pilių liko gulėti griuvėsiuose, kitos buvo atstatomos. Jos ypač traukia upe keliaujančių šiandienos kruizinių laivų dėmesį. Vienu metu slėniu ėjo Prancūzijos siena, XIX a. slėnis tapo Prūsijos dalimi, o jo kraštovaizdis tapo esminiu Vokietijos įvaizdžiu.

## Kultūra

Ši Reino dalis yra ypač svarbi tautosakoje, pavyzdžiui, legendinėje Reino pilyje pastatyta Vagnerio opera „Dievų žūtis“. Kasmetiniuose festivaliuose „Reinas liepsnose“ leidžiami įspūdingi fejerverkai Sankt Goare rugsėjį ir Koblence rugpjūtį, geriausiai apžvelgiami iš upėje stovinčių valčių.

## Nuorodos

* UNESCO oficiali svetainė
* ''Zweckverbands'' svetainė
Dievaitis (reikšmės)

**Dievaitis** gali reikšti:

* baltų religijos laikais taikytas mažybinis Dievo vardas; taip ypač vadintas Mėnulis;
* garbinamas asmuo ar dalykas;
* Baltarusijos vakaruose – Bresto srities Kobrino rajono Grušavos kaime augantis šimtametis ąžuolas;
* lenkų rašytojos Marijos Rodzevičuvnos istorinis romanas, kurio veiksmas vystomas Žemaitijoje;
* Karpatuose trykštantis mineralinio vandens šaltinis, nuo 1889 m. žinomas  vardu (pavadintas pagal aukščiau paminėtą romaną); nuo 2001 m. Ukrainoje (Ivano Frankivsko srities Tismenicės rajono Dragomirčianų kaime) šis vanduo yra išpilstomas į talpas ir tiekiamas *Dievaičio* pavadinimu ();
* gatvė Varšuvoje.

## Šaltiniai
Provenas

**Provenas** () – miestas Prancūzijoje, Il de Franse, Senos ir Marnos departamente, 77 km į pietryčius nuo Paryžiaus. Yra geležinkelio stotis, plentai į Paryžių, Meleną, Trua, Sansą. Svarbus rožių auginimo centras. Vystoma maisto (konditerijos, vynininkystės) pramonė.

Provene gerai išlikusi viduramžių architektūra: gynybinės sienos, Cezario bokštas, Šv. Kiriako bažnyčia (XII a., su XVII a. kupolu).

Miestas garsėja senovine tradicija – Šampanės mugėmis. XIII a. čia jos buvo galbūt didžiausios visoje Prancūzijoje. Provene pradėtos auginti iš Levanto kryžininkų atvežtos rožės. Miesto architektūra statyta taip, kad tiktų talpinti dideles muges.

2001 m. Provenas dėl savo architektūros įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Fête médiévale 2007 à Provins.JPG|Šventė prie miesto sienų
Provins Tour Cesar.jpg|Cezario bokštas
Provins - Collégiale Saint-Quiriace - IMG 1519.jpg|Šv. Kiriako bažnyčia


## Šaltiniai
Sevenai

**Sevenai** () – Prancūzijos pietuose stūksantys kalnai, Centrinio Masyvo pietrytinė dalis. Iškyla iki 1702 m aukščio (Lozero kalnas). Kalnai sudaryti daugiausia iš granito, gneiso, skalūno, filito, kai kur – iš vulkaninių uolienų. Viršūnės sudūlėjusios, rytiniai ir pietiniai šlaitai statūs, išraižyti gilių upių slėnių (Hero, Garo, Sezo, Ardešo), leidžiasi į Ronos slėnį ir Langedoko žemumą, šiauriniai ir vakariniai – lėkšti. Kalnai sudaro Atlanto vandenyno–Viduržemio jūros vandenskyrą.

Sevenų šlaitai apaugę kaštonų ir bukų, spygliuočių miškais, alpinėmis pievomis; rytiniuose ir pietiniuose slėniuose auginami vynmedžiai, alyvmedžiai, vaismedžiai. 1970 m. didžiuma kalnų įtraukti Sevenų nacionalinį parką (2011 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldą).

Vietovardis keltiškas, kilęs iš galų *Cebenna*. Strabono „Geografijoje“ kalnai minimi kaip . Pavadinimas galimai reiškia „nugaros kalnas“ (plg.  'nugara' ir gal. *beinn* 'kalnas').

Kalnai gyvenami nuo priešistorinių laikų. Rasta nemažai ~III tūkstm. pr. m. e. megalitinių statinių (akmenų ratų, dolmenų, menhyrų; didžiausia santalka – Blando komunoje). XVII–XVIII a. Sevenuose užsiliko prancūzų protestantų (hugenotų), kurie likusioje šalies dalyje buvo priversti bėgti. Šie Sevenų hugenotai dar vadinti kamizarais, išlikę iki šių dienų. Kai kuriose Sevenų vietovėse (prie Lozero kalno) tebepraktikuojama tradicinė ganyklinė gyvulininkystė.


France Lozère Mont Lozère 4.jpg|Lozero kalno viršūnė
Causse de Sauveterre.jpg|Sevenų kraštovaizdis
Paysage cévenole 1 Menhir.jpg|Menhyras
Prat Peyrot - Mont Aigoual (piste ski de fond) 8.jpg|Žiema Sevenuose


## Šaltiniai
Kanapinis (Molėtų r., Dubingių sen.)

**Kanapinis** arba **Liminėlis** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurę nuo Dubingių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,23 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 155,8 m. Pietinis krantas aukštokas, kiti – žemi ir pelkėti, apaugę medžiais ir krūmynais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurės vakaruose įteka upelis iš Limino ežero, o rytuose išteka Ž-1 upelis link Ilgio ežero (Žeimenos upės baseinas). Šalia įsikūręs Barkeliškių II kaimas.

## Šaltiniai
Brėmeno rotušė

**Brėmeno rotušė** () – vienas reikšmingiausių gotikinių statinių Brėmene, Vokietijoje. 2004 m. kartu su Brėmeno Rolandu įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo objektų sąrašą.

Rotušė stovi Brėmeno senamiesčio centre, Rinkos aikštėje. Priešais rotušę stovi pirklių gildijos rūmai, tiesiai prieš juos – garsioji Rolando skulptūra. Į dešinę nuo rotušės stūkso Brėmeno katedra, paminklas Bismarkui ir šiuolaikinis Brėmeno parlamento pastatas. Kairiau yra Dievo Motinos bažnyčia. Ties vakarine rotušės siena pastatyta žymioji „Brėmeno muzikantų“ skulptūra. Rotušėje posėdžiauja senatas, čia įsikūrę senato prezidento ir laisvojo Hanzos sąjungos miesto mero kabinetai.

## Istorija

1400 m. klestinčio Brėmeno valdžia nusprendė pastatyti naują rotušę. Gotikinis dviejų aukštų pastatas su didelėmis salėmis apačioje ir viršuje buvo pastatytas 1405–1410 m. Atskiri kabinetai buvo įrengti šiaurinėje pastato dalyje. Kartu su naująja rotuše Rinkos aikštėje iškilo imperatoriaus ir septynių kurfiurstų paminklai, o skulptūriniai pranašų ir išminčių reljefai papuošė rotušės rytinę ir vakarinę sienas. Bokšto dantytas žiedas ir gynybinė galerija neišliko.

1600 m. Brėmeno senatas priėmė sprendimą, kad kukli gotikinės miesto rotušės išvaizda neatitinka jos reprezentacinių tikslų, ir nusprendė ją perstatyti. Pagrindiniai darbai atlikti pagal Brėmeno architekto Lüder von Bentheim projektą Vėzerio renesanso stiliumi 1608–1612 m. Pastato langai buvo padidinti, o vidurinė pastato dalis nugriauta. Po rekonstrukcijos pastato fasade įrengtas didelis stiklinis erkeris, viršuje vainikuotas flamandišku frontonu. Vėzerio renesanso stiliaus rotušės fasadą papuošė daugybė reljefų ir žmonių, angelų, pasakiškų gyvūnų skulptūrų. Dekoratyvinius fasado elementus suprojektavo Nyderlandų renesanso meistrai Hans Vredeman de Vries, Hendrick Goltzius ir Jacob Floris.

Laikui bėgant pastate atlikta įvairių pertvarkymų. 1909–1913 m. prie senojo pastato buvo pristatyta naujoji neorenesanso stiliaus rotušė su variniu stogu.

Brėmeno piliečių atsidavimo dėka miesto rotušė išgyveno Antrojo pasaulinio karo bombardavimą, sunaikinusį daugiau kaip 60% miesto pastatų. Paskutinė istorinio pastato rekonstrukcija buvo atlikta 2003 m.

## Nuorodos

*Brėmeno miesto oficiali svetainė 
*UNESCO oficiali svetainė
Kapustiškių ežeras

**Kapustiškių ežeras** (**Kopūstiškių ežeras**) arba **Kiementas** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 1,5 km į rytus nuo Giedraičių. Ežeras ovalo formos, ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,23 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 128,5 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję, tik pietinis krantas aukštesnis ir sausas. Ežerą supa ~ 4 ha dydžio Kopustiškių I pelkė. Pakrantėse plyti pievos, auga krūmynai ir miškeliai. Pietryčiuose į ežerą įteka Gubesėlės upelis, o šiaurės vakaruose 11 m pločio pelkėta protaka jungiasi su Kiemento ežeru (Širvintos upės baseinas). Šalia įsikūręs Piliakiemių kaimas. Kiek atokiau į šiaurės rytus stūkso Piliakiemių piliakalnis.

## Šaltiniai
Lakštasparnis pjūklius

**Lakštasparnis pjūklius** (*Phaneroptera falcata*) – žiogų šeimos vabzdys, paplitęs Europoje, Azijoje.
Žiogas nedidelis, žalias, siekia 24–36 mm. Sparnai ilgi. Vabzdys augalėdis, gyvena daugiausia krūmynuose, pievose su aukšta žole.

## Šaltiniai
Renan Henrique Oliveira Vieira

**Renanas Oliveira** (*Renan Henrique Oliveira Vieira*; g. 1989 m. gruodžio 29 d.) – futbolininkas, saugas iš Brazilijos. Vidurio saugas.

## Karjera
2019 m. antroje pusėje atvyko į Lietuvą. Atstovavo „Sūduvos“ klubui.

2019 m. rugsėjo 8 d. LFF taurės ketvirtfinalio rungtynėse Renanas Oliveira prieš „Panevėžio“ klubą pasižymėjo įvarčiu. Tai buvo vienintelis ir lemiamas rungtynių įvartis, o marijampoliečiai pateko į pusfinalį. Iš viso A lygoje 2019 m. sužaidė 12 rungtynių ir pelnė šešis įvarčius.

Baigęs karjerą Lietuvoje, žaidėjas grįžo į gimtinę. Žaidė Joinville, Caxias (Sociededade Esportiva e Recreativa Caxias Do Sul), Esporte Clube São Bento.

Nuo 2025 m. sausio atstovavo Sobradinho Esporte Clube.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės: 
: rungtyniavo A lygoje;

## Pasiekimai
; su FK Sūduva
* A lygos 
: čempionas: 2019 m.
: vicečempionas: 2020 m.

* LFF taurės laimėtojas: 2019 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
FIDE šachmatų kompozicijų kūrybos tarptautinis meistras

**FIDE šachmatų kompozicijų kūrybos tarptautinis meistras**  (sutr. **ŠKK TM**) – tai titulas, suteikiamas šachmatų kompozitoriams už aukštus pasiekimus šachmatų uždavinių  ir etiudų kūryboje. Jį visam laikui suteikia WCSC (iki 2010 m. FIDE). 

## Istorija

Pirmieji tarptautinių meistrų titulai buvo suteikiami  *už aukštus pasiekimus šachmatų kompozicijoje* nuo 1959 m, FIDE suvažiavimuose. 1960 m., priėmus taisykles (1975 m. Tbilisyje, jas patikslinus) titulo suteikimas jau priklausė nuo pretendento turimo  FIDE albume šachmatų uždavinių ar etiudų  kiekio. 1988 m. šį titulą jau turėjo 112-ka  kompozitorių iš 22-jų šalių. O iki 2019 m. tarptautinių meistrų vardai buvo suteikti 196 šachmatų kompozitoriams, iš kurių  88 buvo mirę.

## Reikalavimai
Teisę į šachmatų kompozicijų kūrybos tarptautinio meistro titulą kompozitorius įgyja, surinkęs viename, ar keliuose FIDE albumuose  mažiausiai 25 taškus už juose patalpintus šachmatų uždavinius, ar etiudus. Už vieną uždavinį  pretendentui skiriamas vienas taškas, už etiudą – 1,67 taško. Kai šachmatų kompozicijos autorių yra keli, tai taškai jiems, už tokią kompoziciją,  apskaičiuojami, dalijant, nustatytus taškus   vienai kompozicijai, iš autorių skaičiaus.

Tai reiškia, kad tik  šachmatų uždavinius kuriančiam kompozitoriui FIDE tarptautinio meistro titulas suteikiamas, jei FIDE albume yra patalpinta 25, ar daugiau jo uždavinių, kai dalis jų, sukurta kartu su bendrautoriais, o etiudus kuriančiam, jeigu  albume turi patalpintų 15, ar daugiau (kai yra sukurtų kartu su bendraautoriais) etiudų..

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos

Šachmatų kompozicijos žinynas
Karosinukas

**Karosinukas** – ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 8,5 km į rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške. Ežeras netaisyklingo kvadrato formos, skersmuo ~ 0,1 km. Altitudė 153,5 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos. Pietryčiuose nutįsusi 0,27 km ilgio siaura pelkė link Alnio ežero (Kiaunos upės baseinas).

## Šaltiniai
Karosiukas (12132322)

**Karosiukas** – ežerėlis Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į šiaurės rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške, 0,13 km į šiaurę nuo Striko ežero. Ežerėlis ovalo formos, ilgis iš šiaurės į pietus – 0,085 km, plotis – iki 0,07 km. Altitudė 155,3 m. Krantai žemi, sausi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežeras nenutekantis, priklauso Striko ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas).

## Šaltiniai
Karosiukas (12131542)

**Karosiukas** – ežeras Lietuvoje, Molėtų rajone, 7,5 km į rytus nuo Toliejų, Poviliškio miške, 0,13 km į pietryčius nuo Striko ežero. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 156,8 m. Pietinis krantas aukštas, kiti – žemesni, ištisai apaugę medžiais. Rytuose siaura protaka jungiasi su Elniuko ežeru. Karosiuko ežeras nenutekantis, priklauso Stirnių ežero baseinui (Žeimenos upės baseinas).

## Šaltiniai