open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Keršulis

**Keršulis** (*Columba palumbus*) – karvelinių (*Columbidae*) šeimos paukštis, kuris nuo ulduko skiriasi balta dėme priekiniame sparno krašte. 

## Išvaizda
Keršulis yra didžiausias iš karvelių. Patino ir patelės galva bei kaklas melsvai pilki. Kaklo šonai ir užpakalinė pusė žalio bei purpurinio atspalvio. Krūtinė violetiškai rausva. Kaklo šonuose ir sparnų priekyje yra po didelę baltą dėmę. Nugarinė dalis rusva, apatinė – pilka. Uodegos gale plati tamsi juosta. Snapas geltonas, tik pamatinė dalis raudona. Kojos violetiškai raudonos. Rainelė šviesiai geltona. Jauniklių krūtinė rusvo atspalvio, kaklas be baltų dėmių ir be metalo atspalvio. Tik išsiritę jaunikliai apaugę retais, plaukus primenančiais gelsvais pūkais, oda melsvai pilka. Snapas juodas, viršūnė gelsva.

## Paplitimas
Arealas pertrauktas. Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto pakrantės iki Išimo vidurupio ir Omsko srities. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją jūrą, Kamos aukštupį, Tiumenę. Pietuose arealas tęsiasi iki Viduržemio jūros, Sirijos, Irako. Arealo dalis yra tarp Kopetdago, Tian Šanio, Himalajų ir Mažosios Azijos. Gyvena šiaurės vakarų Afrikoje. Žiemoja pietinėje ir vakarinėje arealo dalyje.

Lietuvoje dažnas, paplitęs visame krašte. Retesnis grynuose pušynuose.

## Biologija

Veisimosi periodu aptinkamas miškuose, parkuose, miestų bei gyvenviečių želdiniuose. Dažnesnis mišriuose įvairaus dydžio miškuose ir miškeliuose, su paprastosios eglės priemaiša. Laikosi ir mišriuose lapuočių želdiniuose. Parkuose, priemiesčių želdiniuose, botanikos soduose, pamiškių sodybose, medelynų apsauginiuose želdiniuose apsigyvena ten, kur yra paprastųjų ir dygiųjų eglių, kėnių, maumedžių, pocūgių ir tujų.

Veisimosi periodu keršulis aktyvus dieną. Lizdus krauna medžiuose ir krūmuose. Lizdo vieta priklauso nuo medžio ar krūmo amžiaus: jaunose eglėse – prie kamieno, senesnėse – ant šakos galo arba viduryje šakos. Vienoje dėtyje paprastai būna 2 kiaušiniai, abiejų porelės narių perimi apie 16 dienų. Per vasarą išaugina dvi vadas, tačiau, žuvus nemažai dėčių, deda pakartotinai, kartais ne vieną, o keletą kartų.

Lesa piktžolių (svėrių, kiaulpienių, šeryčių) sėklas, uogas (mėlynes, žemuoges, avietes), krūmų vaisius (serbentus, šermukšnius), pumpurus, pušų, eglių, ąžuolo sėklas ir vaisius. Vasarą keršulis aptinkamas grūdinių kultūrų laukuose. Pirmomis dienomis jauniklius maitina stemplėje sumirkusiu maistu ir išbrinkusiomis stemplės sienelių ląstelėmis.

Gyvena keliolika metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 15–17 metų.

## Galerija

Image:Columba palumbus1 resize.jpg|Keršulis
Image:Pigeon ramier MHNT.jpg|Keršulio kiaušinis
Image:Columba_palumbus_in_Paris.JPG|Keršuliai Paryžiuje
Image:Paloma torcaz Madrid.JPG|Keršuliai medyje


## Šaltiniai
* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Nikita Chruščiovas

**Nikita Sergevičius Chruščiovas** (; 1894 m. balandžio 17 d. – 1971 m. rugsėjo 11 d.) – Tarybų Sąjungos valstybės veikėjas, nuo Stalino mirties 1953 metais iki 1964 metų spalio faktiškai valdęs šalį. Buvo Aukščiausiosios Tarybos deputatu (1937–1966 m.), Maskvos miesto ir srities komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1935–1939; 1949–1953 m.), Ukrainos komunistų partijos centrinio komiteto pirmuoju sekretoriumi (1938–1949 m.), TSKP CK sekretoriumi (1949–1953 m.).

## Biografija
Gimė šachtininko šeimoje Kalinovkoje (Kursko srityje). Nuo pat mažens dirbdamas piemeniu, per ketverius metus įgijo mokyklinį išsilavinimą parapijos kaimo mokykloje, paskui Kalinovkos valstybinėje mokykloje.

1908 m., paskui tėvą, persikėlė į Juzovką. Miestas buvo vienas iš labiausiai išsivysčiusių Rusijos imperijos regionų. Ten Chruščiovas rado metalo montuotojo mokinio darbą.

Netrukus, jo pameistrystė baigėsi ir jis dirbo mašinų remontininku Juzovkos regiono anglies kasyklose. Čia jis dirbo beveik dešimtmetį.

## Karjera
Nuo 1918 metų – komunistų partijos narys. Prisidėjo prie Stalino represijų. 1956 metų vasario mėnesio TSKP XX suvažiavime perskaitytu pranešimu „Apie asmenybės kultą ir jo padarinius“ pradėjo „atšilimą“ – dalinę totalitarinio režimo liberalizaciją, šiame laikotarpyje pradėti naikinti lageriai, paleista dalis kalinių. Šeštajame dešimtmetyje organizavo plėšininių žemių panaudojimo kampaniją, centralizuotą ūkį pakeitė regioniniu.

Chruščiovo valdymo metu numalšinta Vengrijos revoliucija, tačiau susilpninta sovietinio bloko valstybių kontrolė, 1962 metais dėl branduolinių raketų gabenimo į Kubą sukelta Karibų krizė. Daugiausiai dėl šiurkštaus valdymo prarado daugelį šalininkų ir 1964 metų spalio 14 dieną buvo priverstas atsistatydinti . Septynerius metus praleido namų arešte. 1970 metais užsienyje išspausdinti jo prisiminimai.

## Išnašos

# https://lt.celeb-true.com/nikita-khrushchev-former-soviet-premier-this-biography-gives-detailed
Diglosija

**Diglosija ** – skirtingų vienos kalbos variantų pakaitinis vartojimas priklausomai nuo kalbinės aplinkos. Pvz., bendrinės kalbos ir dialekto pakaitinis vartojimas, priklausomai nuo žmogaus, su kuriuo yra kalbama.

Diglosijos pavyzdys yra situacija Austrijoje ir Šveicarijoje, kur literatūrinė kalba vartojama tik mokyklose, net masinėse informacijos priemonėse vartojamas dialektas. Kitas pavyzdys yra Čekija, kur laikraščiuose ir oficialiai vartojama senosios čekų kalbos pagrindu sudaryta bendrinė kalba, tačiau kitomis progomis kalbama tarmėmis, ypač Moravijoje ir Silezijoje.
Lavrentijus Berija

**Lavrentijus Pavlovičius Berija** (, gruz. ლავრენტი ბერია; 1899 m. kovo 29 d. – 1953 m. gruodžio 23 d.) – TSRS NKVD veikėjas, vidaus reikalų liaudies komisaras (1939–1945 m.), vienas pagrindinių trečio-penkto dešimtmečio masinių represijų organizatorių, centrinio partijos komiteto nurodymu organizavo trėmimus, tarp jų ir 1941 bei 1945 m. trėmimus iš Lietuvos.

Stalino valdymo metais L. Berija buvo vienas įtakingiausių slaptosios policijos pareigūnų. Jis buvo atsakingas už Katynės žudynes, kurių metu nužudyta 22 000 lenkų pareigūnų bei politinių veikėjų, vadovavo TSRS branduolinės programos darbams. 1953 m. Berijos teismo metu buvo paviešinta informacija, kad jis kartu buvo ir serijinis prievartautojas bei žudikas.

## Biografija

Lavrentijus Berija gimė gruzinų valstiečių šeimoje. Mokėsi Suchumyje. Baku dirbo Nobelių naftos kompanijoje. 1917 kovą įstojo į bolševikų partiją. 1920–1922 m. studijavo Baku politechnikos institute. L. Berija buvo vienas iš Levo Trockio žudymo ir Katynės žudynių organizatorių.

Nors šio politiko veikla dažniausiai vertinama neigiamai, kai kurie šaltiniai siūlo atkreipti dėmesį į tai, jog 1939 m. Berijai pakeitus Nikolajų Ježovą, represijų tempai šiek tiek sulėtėjo ir buvo peržiūrėta dalis ankstesnių bylų.

Po Stalino mirties 1953 m. buvo TSRS vidaus reikalų ministras ir ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas, siūlė liberalizuoti politiką, leisti daugiau nacionalistinių apraiškų, tačiau 1953 m. birželio 26 d. suimtas, iš jo atimti visi valstybiniai apdovanojimai ir laipsniai, apkaltintas perversmu ir Tėvynės išdavimu, o gruodžio 23 d. sušaudytas. L. Berija nušautas į kaktą generolo Pavelo Batickio. Jo paskutinės gyvenimo akimirkos buvo labai panašios į pirmtako Nikolajaus Ježovo, kuris 1940 m. prieš įvykdant egzekuciją maldavo pasigailėti gyvybės. L. Berijos kūnas kremuotas, o pelenai palaidoti bendroje kapavietėje Nr. 3 Maskvos Donskojaus kapinėse. Berijos asmeninis archyvas, kur, kaip teigiama, būta „kompromituojančios“ medžiagos apie buvusius kolegas, sunaikintas N. Chruščiovo įsakymu.

Mirties bausme Berija buvo nuteistas už „šnipinėjimą Didžiajai Britanijai, pastangas likviduoti tarybinę santvarką, kapitalizmo restauraciją ir buržuazijos viešpatavimo atstatymą“. 2000 m. Rusijos Federacijos Aukščiausiasis Teismas nusprendė, kad jis negali būti reabilituotas.

Berijos žmona ir sūnus po jo sušaudymo buvo ištremti į tokias pat darbo stovyklas, tačiau liko gyvi ir vėliau buvo paleisti.

## Išnašos

## Šaltiniai
*
Hidra (gentis)

: *Apie mitologinę jūrų pabaisą skaitykite [[Hidra (mitologija)]]*

**Hidra** (*Hydra*) – plėšriųjų duobagyvių (*Cnidaria*) gentis. Dydis iki 7 mm. Sudaryta iš dviejų ląstelių sluoksnių – ektodermos ir endodermos. Išoriniame sluoksnyje yra daug dilgiųjų ląstelių, kuriomis hidra paveikia savo auką. Vidiniame sluoksnyje yra skirtingų tipų ląstelių: nervinių, lytinių, virškinamųjų, odos raumenų. Hidrai būdinga regeneracija ir reagavimas į dirginimus. Juda versdamasi per galvą (nuo pado ant čiuptuvų ir t. t.).

Hidros kūno centre tarp spinduline simetrija išsidėsčiusių čiuptuvų yra burnos anga, per kurią patenka maistas ir pašalinamos atliekos. Minta dafnijomis, tačiau gali praryti net žuvų mailių.

Hidra gali daugintis lytiniu ir nelytiniu būdu. Lytiniu būdu dauginasi esant nepalankiam metui, kuomet susiformavusi zigota gali virsti cista ir laukti, kol atsiras tinkamos sąlygos. Nelytiniu būdu – pumpuravimusi.

Gyvena tvenkiniuose, ežerų įlankose ant plūduriuojančių vandens lapų, po akmenimis.

Lietuvoje aptinkamos šios rūšys:
* Gėlavandenė hidra (*Hydra vulgaris*)
* Žalioji hidra (*Hydra circumcincta*)
Difuzija

**Difuzija** – procesas, kai skystos arba dujinės medžiagos molekulės skverbiasi iš didesnės koncentracijos vietų link mažesnės koncentracijos, pagal koncentracijos gradientą, kol pasiskirsto vienodai. Lipiduose tirpios molekulės ir dujos difunduoja pro plazminę membraną.

Paprasčiau būtų: netvarkingas molekulių judėjimas iš ten kur jų yra daugiau, tenai kur jų yra mažiau, vadinamas **difuzija** *arba,* tai savaiminis molekulių maišymasis iš didesnės koncentracijos į mažesnę.

Procesas yra negrįžtamasis, jis vyksta, kol pasiekiama termodinaminė pusiausvyra. Proceso metu entropija didėja. Difuzija yra pernašos reiškinys.

Savoji difuzija vyksta toje pačioje medžiagoje, abipusė difuzija – susiliečiančiose medžiagose.

### Difuzija organizme

Smulkiausiomis kraujagyslėmis į audinius atiteka kraujas, kuriame maisto medžiagų ir deguonies žymiai daugiau negu tų audinių ląstelėse. Vykstant difuzijai šios medžiagos praeina pro kraujagyslių sienelių bei ląstelių plazminės membranas ir patenka į kūno ląsteles. Anglies dioksido, kuris susidaro ląstelinio kvėpavimo reakcijų metu, audinių ląstelėse yra daugiau negu kraujyje, todėl šios dujos dėl koncentracijų skirtumo iš ląstelės pro plazminę membraną juda į kraują. Tuo pačiu metu vyksta skirtingų medžiagų difuzija į ląstelę ir iš ląstelės. Difuzija organizme kryptingai vyksta tol, kol medžiagų koncentracija susilygina ląstelės išorėje ir viduje.

### Difuzijos dėsniai

#### Pirmasis Fiko dėsnis

**Pirmasis Fiko dėsnis** – pernešamos medžiagos kiekio srautas proporcingas koncentracijos gradientui:
:  J = - D \nabla n ,
* J – medžiagos kiekio srauto tankis ( \frac {mol} {m^2 \cdot s} )
* D – difuzijos koeficientas ( \frac {m^2} {s} )
* n – molinė koncentracija ( \frac {mol }{m^3} )

o jei difuzija vyksta viena kryptimi x:
:  J = - D \frac {dn} {dx},

Savosios difuzijos koeficientas dujose priklauso nuo vidutinio molekulių greičio v ir laisvojo lėkio l ilgio:
 D = \frac {1} {3} \cdot \overline {v} \cdot \overline {l} 

Abipusės difuzijos atveju:  D_{12} = \frac {D_1 n_1+D_2 n_2} {n_1 + n_2} 

#### Antrasis Fiko dėsnis

**Antrasis Fiko dėsnis** – sklidimo lygtis:
: \frac {\partial n} {\partial t} = D \nabla^2 n
Hipermnestra

Graikų mitologijoje **Hipermnestros** vardu buvo dvi mirtingos moterys.

* Danajaus duktė. Aigiptui įsakius, įvyko jo 50 sūnų ir 50 Danajaus dukterų vestuvės. Tačiau Danajas pamokė savo dukteris nužudyti savo vyrus vestuvių naktį. Vienintelė Himenestra pasigailėjo savo vyro Linkėjo, kadangi šis išpildė jos norą ir neatėmė jos nekaltybės. Danajas supyko ir ketino griežtai nubausti savo dukterį, tačiau įsikišo Afroditė, meilės dievė, ir išgelbėjo Himenestra. Su Linkėju pradėjo Danaidų dinastiją, pirmasis jų vaikas buvo Abas. Vėliau Linkėjas užmušė Danajų keršydamas už savo brolių žūtį. Pagal kai kurias versijas, danaidės po mirties buvo griežtai nubaustos - šios turėjusios nešti vandenį skylėtais ąsočiais ar rėčiais, tačiau vanduo visada ištekėdavo.

* Testijaus ir Euritemidės duktė. Jos seserys – Altaja ir Leda. Su vyru Oiklu (Oiklėju) susilaukė Amfiarajo, kuris dalyvavo karo žygyje pavadinatame Septynetas prieš Tėbus.
Juostuotasis plūdvoris

**Juostuotasis plūdvoris** (*Dolomedes fimbriatus*) – guolininkų šeimos voras. Patelė iki 2 cm, patinėlis – 1,0-1,1 cm. Viršutinė pusė vienspalvė, sodriai raudonai rudos spalvos, su gražiu šilkiniu blizgesiu ir su keletą mažų baltų taškelių. Galvakrūtinėir pilvelis plačiu baltu iki gelsvumo krašteliu. Kojos ilgos, su tankiais plaukeliais.

Gyvena vandens telkinių pakrantėse, pelkėtose pievose ir užpelkėjusiuose miškuose, kur auga viksvos, vikšriai, švendrai ir kiti augalai.
Filipas Bruneleskis

**Filipas Bruneleskis** (*Filippo Brunelleschi*, * 1377 m. Florencijoje; † 1446 m. balandžio 15 d. Florencijoje) – italų ankstyvojo Renesanso architektas, skulptorius, centrinės perspektyvos atradėjas.

## Florencijoje
Bruneleskis buvo pakviestas pabaigti Florencijos katedrą. Jis buvo visiškai perėmęs technikos išradimus, sudariusius dalį gotikinės tradicijos. Tai buvo gotikinė katedra. Jei jis nebūtų žinojęs gotikinių skliautų konstravimo metodų, jam nebūtų pavykę taip suprojektuoti. Kai Bruneleskis buvo kviečiamas projektuoti naujų bažnyčių ir kitų statinių, jis visai atsižadėjo tradicinio stiliaus. Jam buvo svarbus Romos didybės atgimimas, galįs pasireikšti ir mene.

## Kelionės į Romą
Pasakojama, kad jis keliavęs į Romą, kur matęs šventyklų ir rūmų griuvėsius, daręs jų formų ir ornamentų eskizus. Jis neketino kopijuoti šių senovinių statinių (jie nebūtų galėję tenkinti XV a. Florencijos poreikių). Jo tikslas buvo sukurti naują statybos stilių, kuriame iš laisvai pavartotų antikinės architektūros formų gimtų nauja harmonija ir grožis.

## Pasiekimai
Bruneleskiui pavyko įgyvendinti savo planus ir programą. Beveik 500 metų architektai Europoje ir Amerikoje sekė jo pėdomis. Daugelyje miestų yra antikinių formų statinių su kolonomis ir frontonais. XV a. Bruneleskis suprojektavo Florencijos katedroje (Santa Marija del Fijorė) įspūdingą kupolą.
Donatello

** Donatelas** (*Donatello*, tikras vardas **Donato di Niccolò di Betto Bardi**, g. 1386 m. Florencija – m. 1466 m. gruodžio 13 d. Florencijoje) – italų skulptorius.

Donatelas buvo gyvo, veržlaus temperamento menininkas. Pirmasis pradėjo kurti apvalią – visatūrę, su architektūra nesusietą skulptūrą. Giberčio mokinys. Skulptūra tuo metu vystėsi dviem kryptim: pasaulietine ir religine.

## Kūryba
Donatelas genijus reiškėsi abiejose šiose kryptyse. Jo sukurta „Nukryžiuotojo“ skulptūra subtiliai atskleidė žmogiškąsias kančias, momento herojiškumą, tuo smarkiai nutoldama nuo viduramžių skulptūros tradicijų. Donatelo novatoriškumas labiausiai išryškėjo Dovydo skulptūroje. Jauno Dovydo kūnas pilnas gracijos ir jėgos. Visa jo laikysena byloja mums apie pergalę, patirtą prieš milžiną Galijotą. Nors Donatelo kūrybą stipriai veikė antikinis menas, tačiau jo skulptūra skyrėsi nuo antikos skulptūrų.

Dovydas vaizduojamas su šiaudine skrybėle kaip paprastas piemuo. Ši skulptūra nieko nebeturi iš idealaus ir tobulo pusdievio, kurį labai mėgo vaizduoti graikai savo skulptūrose. Kitoks yra ir Dovydo nuogumas. Jo figūroje matomos ne vien idealias proporcijas ir tobulą grožį, bet laisvą, savo jėgomis pasitinkančią herojišką asmenybę. Dovydas yra pirmoji po ilgos pertraukos sukurta natūralaus žmogaus ūgio ir apnuoginta skulptūra.

1443 m. Donatelas iš bronzos nuliejo karvedžio Gatamelatos statulą – pavaizdavo jį raitą ir ginkluotą kaip romėnų karį. Prototipu šiai skulptūrai skulptorius paėmė išlikusią antikinę Romos imperatoriaus Marko Aurelijaus statulą.

## Kita
* Donatelas nuo 1404 m. dalyvavo puošiant Santa Marijos del Fore bažnyčią.
* „Dovydas“ – žymiausias kūrinys (1430), pirmoji nuo Antikos laikų savarankiška apvalioji – visatūrė skulptūra iš bronzos.
* Paminklas Gatamelatai – pirmasis atskirai stovintis bronzinis raitelio paminklas.
Jan van Eyck

**Janas van Eikas** (**Jan van Eyck**, g. apie 1390 m. Maaseik – m. 1441 m. Briugėje) – olandų tapytojas.

Van Eikas siejamas su grafo Vilhelmo Olando dvaru, nes 1422 m. dirbo Hagoje mirusiam grafo broliui uzurpatoriui. Gali būti, kad jis iliuminavo ir Valandų knygą, kuri paskui buvo padalyta ir užbaigta kelių žmonių (dalis šios knygos – „Turino valandos“ – sudegė per 1911 m. gaisrą, sunaikinusį Turino karališkąją biblioteką).

## Veiklos pradžia

1425 m. Janas van Eikas pradėjo dirbti Burgundijos kunigaikščio Pilypo Gerojo dvare. Jis buvo ne tik dvaro dailininkas, bet ir kunigaikščio patikėtinis, siųstas į keletą tarnybinių kelionių (siejamų su įvairiomis vedybų derybomis Ispanijoje ir Portugalijoje).

Iki 1429 m. dailininkas gyveno Lilyje, paskui Briugėje, kur nusipirko namą. Van Eikas mirė 1441 m. Briugėje.

## Darbai

### Gento altorius

Gento altorius – didelis ir sudėtingas poliptikas (visiškai išskleistas – veik šešiolikos pėdų ilgių ir dvylikos aukščio, o sąvaras sulanksčius – aštuonių ir dvylikos pėdų). Būdingos sudėtinių dalių skirtybės. Pagal Viduramžių tradiciją toks komponavimas buvo pateisinamas (centrinė Deezės dalis dedama viršuje, o Rojaus scenos – apačioje).

Kai altorius suskleistas, matyti išorinėje dalyje pavaizduotas „Apreiškimas Švč. Mergelei Marijai“, po juo – donaturių ir jų šventųjų globėjų portretai. Pačiame viršuje – keturios nedidelės sibilių ir pranašų figūros su tekstais ant vilnijančių kaspinų. Altoriui būdingas skirtingas įvairių figūrų mastelis: trijuose išorinių sąvarų sluoksniuose jis pasikeičia ne mažiau kaip keturis kartus, tokie pat neatitikimai pastebimi ir vidinio paveikslo viršūnėje bei apatinėje dalyje.

### Arnolfinių portretas
„Arnolfinių portretas“ yra vienas garsiausių ankstyvojo Nyderlandų meno pavyzdžių. Italų pirklys pavaizduotas iškilmingiausią priesaikos akimirką (tai patvirtina virš jo galvos uždegta žvakė, simbolizuojanti Dievo akivaizdą, prie jaunosios žmonos kojų stovintis šunelis – ištikimybės šeimai simbolis, ir poros užnugaryje matomas vestuvių guolis). Greta ant galinės kambario sienos kabančio veidrodžio, kur atsispindi visa scena, dailininkas pasirašė kūrinį ir patvirtino savo dalyvavimą šioje ceremonijoje: *Johannes de Eyck fuit hic 1434*.

## Žymiausi kūriniai
* Pasaulio meno šedevras – Gento altorius „Nusilenkimas avinėliui“ (1432; Gento miesto Šv. Bavo bažnyčia).

## Nuorodos

* Janas van Eikas Olga's Gallery tinklalapyje 
* Janas van Eikas WGA tinlalapyje
Termopilų perėja

**Termopilų perėja** () – kalnų perėja Graikijoje. Pavadinimas apytiksliai reiškia „karšti vartai“.

Perėja tęsiasi nuo Lokrio iki Tesalijos, tarp Oetos kalno ir jūros (Maliako įlankos).

Perėja garsi tuo, kad 480 m. pr. m. e. čia vyko Termopilų mūšis. Be pastarojo, čia vyko dar du garsūs mūšiai: 279 m. pr. m. e. ir 191 m. pr. m. e.

Leonido laikais perėja buvo siauras takas (apie 15 metrų pločio) po uola. Ilgainiui dėl jūros sąnašų perėja paplatėjo iki kelių kilometrų.

Karštieji šaltiniai, nuo kurių kilo perėjos pavadinimas, vis dar trykšta kalnų papėdėje.

## Išnašos
Paprastoji liepsnotoji pelėda

**Paprastoji liepsnotoji pelėda** (*Tyto alba*) – liepsnotųjų pelėdų (*Tytonidae*) šeimos paukštis. Pasaulyje ši pelėdų rūšis turi 35 porūšius, kurie skiriasi dydžiu, spalva ir kitais požymiais.

Jos maždaug vidutinės pelėdos dydžio. Kūnas 33-39 cm, išskėsti sparnai 80-95 cm, svoris 290–460 g. Patelės už patinėlius ir svoriu ir dydžiu yra šiek tiek stambesnės. Paprastąją liepsnotąją pelėdą nuo kitų pelėdų galima atskirti iš skruostų, kurie labai primena širdies formą ir yra balti bei truputį dėmėti. Snapas silpnokas, kojos ilgokos. Papilvė ryškiai balta. Nugarėlė, sparnai tamsiai geltoni. Gyvena 5-10 metų, bet maksimaliai jos yra išgyvenę iki 21 metų.

Gyvena palei laukų pakraščius, šalia kelių, paupiuose ir aukštesnėmis žolėmis apaugusiuose miškų pakraščiuose. Ypač mėgsta gyventi kur yra ganyklos, laukai su nenupjautos žolės ruožais, ypač augančia paprastąja šunažole, kalvotu reljefu ir didele graužikų populiacija, ypač pelėnų, kurie pasirenka apsigyventi tokias vietas. Veisimosi metu gyvena atviroje gamtoje, mėgsta apsigyventi vienkiemiuose, kur yra daržinės ar panašūs statiniai, pelkėta vandens telkinio pakrantė. Pamatyti ją galima dieną, bet geriausias metas temstant.

Deda 4-7 kiaušinius. Jų inkubacija 30 dienų. Jaunikliai pilnai apsiplunksnuoja per 50 dienų.

Minta pelėmis, pelėnais, kirstukais, svirpliais. 

## Paplitimas Lietuvoje
Praėjusio amžiaus pabaigoje ši pelėdų rūšis pradėjo plisti ir Lietuvoje. Šiuo metu ji yra Lietuvos raudonosios knygos sąraše. Lietuva yra šiaurės rytinis liepsnuotųjų pelėdų išplitimo arealo pakraštys.

## Taip pat skaityti
* Lietuvos plėšrieji paukščiai


Tyto_alba_-British_Wildlife_Centre%2C_Surrey%2C_England-8a_(1).jpg|Paprastoji liepsnotoji pelėda
Barn owls revivim.jpg|Paprastosios liepsnotosios pelėdos
Chouette crâne (2).jpg|Paprastosios liepsnotosios pelėdos kaukolė
LT-2002-5litai-Tyto-b.png|Paprastoji liepsnotoji pelėda Lietuvos 5 litų sidabrinėje atmintinėje monetoje (2002 m.)
7-Zip

**7-Zip** – laisvoji failų archyvavimo programa, daugiausia skirta Microsoft Windows operacinei sistemai.

7-Zip veikia tiek iš komandinės eilutės, tiek naudojantis grafine sąsaja. Ji taip pat gali būti integruota į Windows meniu. Ji konkuruoja su rinkos lyderiais – WinZip ir WinRAR programomis, kurios abi yra uždaro kodo.

## 7z glaudinimo formatas
Programa palaiko daugelį glaudinimo formatų, tačiau pagal numatymą naudoja savo formatą – 7z.

Pagal numatymą programa kuria 7z archyvus, kurių plėtinys yra `.7z`, naudodama LZMA glaudinimo algoritmą. Šis, palyginti naujas formatas, leidžia programai pasiekti labai aukštą glaudinimo laipsnį, panašų į kitus populiarius aukšto suspaudimo formatus, pavyzdžiui, RAR (paremtas patentuotais algoritmais). 7z failų MIME-tipas yra `application/x-7z - compressed`.

7z failo formatas yra atviros, modulinės architektūros, kuri leidžia jame laikyti failus, suglaudintus skirtingais algoritmais. Failų vardai saugomi Unicode formatu.

## Kiti palaikomi glaudinimo formatai ir algoritmai
7-Zip palaiko daugelį kitų glaudinimo (ir ne tik) formatų, tokių kaip zip, Microsoft cabinet (cab), rar, arj, gzip, bzip2, lzh, tar, cpio, rpm ir Debian deb archyvus. Dėl teisinių priežasčių ace formatas nebepalaikomas.

Zip ir gzip failams 7-Zip naudoja modifikuotą deflate algoritmą, optimizuotą aukštesniems glaudinimo laipsniams aukojant glaudinimo laiką.

## Savybės
7-Zip turi daug savybių, kurių negalima rasti daugelyje populiarių komercinių failų archyvavimo programų.

* 7z formato failams, 7-Zip palaiko 256-bit AES failų ir direktorijų struktūros šifravimą, taip neleidžiant naudotojams be slaptažodžio pamatyti net archyvo turinio.
* 7-Zip lanksčiai palaiko archyvo dalinimą į kintamo dydžio failus, naudingus, kai reikia archyvuoti į CD ar DVD.
* Yra speciali, greitesnė, 64-bitų versija.

## Nuorodos
7-zip svetainė
Aukštutinis Egiptas

**Aukštutinis Egiptas** () – Egipto dalis tarp dabartinio Asuano ir El-Ajaito, esančio į pietus nuo dabartinio Kairo. Šiaurinė Aukštutinio Egipto dalis tarp El-Ajaito ir Sohago kartais vadinama Viduriniu Egiptu. Nilo delta į šiaurę nuo Kairo iki Viduržemio jūros vadinama **[[Žemutinis Egiptas|Žemutiniu Egiptu]]** (). Aukštutinis Egiptas yra įsiterpęs tarp Libijos dykumos (vakaruose) ir Rytų dykumos. Į pietus nuo jo, už pirmojo Nilo slenksčio, yra Žemutinė Nubija.

## Istorija

Aukštutinis Egiptas buvo išskiriamas nuo priešdinastinio laikotarpio. Jis buvo vadinamas *Ta-Šemau*, o tai reškia „Nendrių žemė“. Čia klestėjo Nakados kultūra.

Protodinastiniame Egipte svarbiausias Aukštutinio Egipto miestas buvo Nekhenas (), kurio deivė globėja buvo Nekhbetė, vaizduojama kaip grifas. Suvienyto Egipto simbolikoje, Aukštutinį Egiptą atstovavo aukšta balta karūna hedžetas, o jo simbolis buvo žydintis lotosas. Faraono titule „Tas kuris valdo viksvą ir bitę“, Aukštutinį Egiptą atstovavo viksva. Jis buvo padalintas į 22 administracinius vienetus (nomus). Pirmasis nomas buvo ties Asuanu, o 22-as – į pietus nuo Kairo.

Pradedant Pirmuoju tarpiniu laikotarpiu, Aukštutiniame Egipte vis labiau įsigalėjo Tėbai, kurie vėliau tapo Egipto sostine ir buvo Aukštutinio Egipto administraciniu centru. Kai miestą nusiaubė asirai, miesto reikšmė smuko. Valdant Ptolemėjams Aukštutinio Egipto (graikų vadinamos **Tėbaida**) sostine buvo Ptolemėjo Hermijus.

XI a. gyvulių augintojai, vadinami hilaliečiais, iš Aukštutinio Egipto persikėlė į Libiją ir Tunisą. Manoma, kad migraciją sukėlė suprastėjusios ganyklos Viduramžių Atšilimo laikotarpiu.

XX a. Egipto karaliaus įpėdinis buvo vadinamas Aukštutinio Egipto princu. Nors monarchija Egipte panaikinta 1952 m., titulu naudojasi princas Muchamedas Ali ir šeichas Beja Khawr al`allaqi.

## Išnašos
Belovežo susitarimas

**Belovežo susitarimas** – 1991 m. gruodžio 8 d. pasirašytas susitarimas, kuriame konstatuotas TSRS suirimas, bei skelbiama apie Nepriklausomų Valstybių Sandraugos (NVS) sukūrimą. 

Susitarimas pasirašytas Viskuliuose, Belovežo girioje, jį pasirašė Baltarusijos, Ukrainos bei Rusijos vadovai – Stanislavas Šuškevičius, Borisas Jelcinas ir Leonidas Kravčiukas. Tai – vienas steigiamųjų NVS dokumentų, kartu su 1991 m. gruodžio 21 d. pasirašytu Alma Atos protokolu, kuriuo prie sandraugos prisijungė dar 8 valstybės.

Kylant įtampai yrančioje valstybėje, gruodžio 7-8 dienomis susirinkę pagrindinių TSRS valstybių vadovai Belovežo girioje nutarė Tarybų Sąjungą pakeisti regioniniu buvusių respublikų susivienijimu. Susitarimu įtvirtinti ketinimai kurti NVS, taip pat sandraugos tikslai, principai ir pagrindinės veiklos sritys. Susitarimas trijų valstybių parlamentuose ratifikuotas gruodžio 10–12 dienomis.

## Šaltiniai
Bona

:: *Apie Lenkijos karalienę ir LDK kunigaikštienę žr. [[Bona Sforza]]*.

**Bona** () – Šiaurės Reino-Vestfalijos (ŠRV) miestas pietvakarinėje Vokietijos dalyje. 1949–1990 m. buvo Vokietijos Federacinės Respublikos sostinė ir iki 1999 m. vyriausybės rezidencijos vieta. Šiuo metu tai tarptautinių organizacijų ir kai kurių federacijos įstaigų būstinė, vienas iš mokslo tyrimų institucijų centrų ŠRV žemėje. Mechanikos, optikos, elektrotechnikos, popieriaus, farmacijos, poligrafijos, maisto, baldų, keramikos pramonė.

Yra Bonos universitetas, veikia kitos aukštosios mokyklos. Bonoje yra kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno gimtieji namai-muziejus, koncertų salė, kurioje vyksta Bethovenui skirti renginiai, muzikos festivaliai. Mieste yra XI–XIX a. architektūros paminklų.

## Istorija
Bona romėnų įkurta I a.Nuo 1949 iki 1990 buvo Vokietijos Federacinės Respublikos (VFR) sostinė.

## Demografija
2011 m. Bonoje gyveno 327 913 žmonės. Apie 70 proc. populiacijos sudarė vokiečių kilmės gyventojai, likę 100 000 gyventojų (apie 30% populiacijos) buvo nevietiniai. Miestas yra vienas iš sparčiausiai augančių Vokietijoje ir yra 18-as tarp populiariausių miestų Vokietijoje. Numatoma, jog Bonos populiacija aplenks Vupertalį ir Bochumą prieš 2030 m. 2020 m. mieste gyveno 330 579 žmonės.

Žemiau yra pateikiamas Bonos gyventojų pasiskirstymas pagal tautines grupes (2015 m. duomenys).

## Žymūs žmonės
* Friedrich Wilhelm Argelander (1799-1875), astronomas
* Robert Schumann (1810 - 1856) 

## Šaltiniai
Socialistinis lenktyniavimas

**Socialistinis lenktyniavimas** (*социалистическое соревнование*) tarybinė varžymosi tarp darbo kolektyvų ir tarp atskirų darbuotojų forma, praktikuota TSRS ir Rytų bloko šalyse.

## Konkurencija ir socialistinis lenktyniavimas

Sąvoka „socialistinis lenktyniavimas“ įvesta sąmoningai siekiant atskirti ją nuo sovietų ideologų neigiamai vertintos rinkos konkurencijos, kuri esą palanki tik kapitalistams, o socialistinis lenktyvimas esą naudingas visiems.

## Organizavimas

Nors socialistinis lenktyniavimas oficialiai laikytas savanorišku, kaip ir su kitais savanoriškais dalykais Tarybų Sąjungoje jis faktiškai buvo privalomas visose ūkio srityse: pramonėje, žemės ūkyje, įstaigose ir tokiose institucijose kaip mokyklos, ligoninės, kariuomenė, profesinės sąjungos. Visur, išskyrus karines pajėgas, už socialistinio lenktyniavimo organizavimą buvo atsakingos tarybinės profsąjungos.

Svarbus socialistinio lenktyniavimo komponentas buvo „socialistiniai įsipareigojimai“ (*социалистические обязательства*). Nors gamybiniai planai buvo laikomi pagrindiniu rodikliu, darbuotojai ir darbo kolektyvai turėjo prisiimti „socialistinius įsipareigojimus“ ar net „padidintus socialistinius įsipareigojimus“ (*повышенные соцобязательства*) viršijančius planą.

Socialistinio lenktyniavimo gairės paprastai buvo siejamos su didžiosiomis socialistinėmis ir komunistinėmis šventėmis bei žymiomis datomis, pvz., Lenino gimtadieniais arba Spalio revoliucijos metinėmis.

Laimėtojai buvo skatinami materialiai ir morališkai. Materialiniais paskatinimais galėjo būti pinigai, sunkiau prieinamos prekės ar kitokios socialistinės sistemos gėrybės, pvz., kelialapiai į poilsiavietes, leidimai išvykti į užsienį, galimybės gauti butą arba automobilį be eilės ir pan. Moraliniais paskatinimais buvo diplomai, garbės raštai, portretai „garbės lentose“; darbo kolektyvams buvo suteikiama „Socialistinio lenktyniavimo laimėtojo pereinamoji vėliava“ (*Переходящее знамя победителя в социалистическом соревновании*).
Margaritos sala

**Margaritos sala** () – Venesuelai priklausanti ir 40 km nutolusi nuo jos sala, esanti Karibų jūroje šiaurės vakaruose nuo Venesuelos, tik 11º nuo ekvatoriaus. Įeina į Nueva Espartos valstiją.

Saloje gyvena 425 000 gyventojų. Sostinė – La Asunsjonas (*La Asuncion*).

## Geografija
Margaritos salos dydis 1071 km², didžiausias atstumas tarp šiaurės ir pietų pakrantės – 33 km, tarp rytinės ir vakarinės – 64 km. 

48 % salos teritorijos yra saugoma valstybės. Macanao pusiasalyje išsidėstęs nacionalinis parkas „Laguna de La Restinga“, užimantis 18 850 hektarų teritorijos.

Klimatas jūrinis tropinis. Nėra ryškių sezonų skirtumų, temperatūra saloje svyruoja nuo 26&nbsp;°C sausį iki 36&nbsp;°C rugsėjį.

## Istorija
Margaritos salą atrado Kristupas Kolumbas. Dėl gausybės netoliese randamų perlų, ispanai įkūrė miestą *Nueva Cadiz*. 1542 m. regioną sukrėtė didelis povandeninis žemės drebėjimas ir likę gyvi gyventojai persikėlė į didžiausią salą *Nuevą Espartą*, vėliau pavadintą Margaritos vardu. XVI–XVII amžiais dėl šio regiono varžėsi Nyderlandai, Anglija, Prancūzija bei Ispanija. 

## Gyventojai ir kultūra
Politinė Margaritos salos sostinė yra La Asunsjonas (*La Asuncion*). 1565 m. įkūrė kapitonas Pedro Gonzales de Albornoz. 1570 m. pradėta statyti bažnyčia „La Iglesia de nuestra Senora de la Asuncion“ – viena seniausių bažnyčių visoje Venesueloje.

Didžiausias salos miestas yra Porlamaras. 1534 m. ispanų šventikas Francisko Villacorta įkūrė kaimelį *Villa de Espiritu Santo* (Šventosios Dvasios kaimas) ir pastatė jame bažnyčią. Dėl nuolatinių piratų puldinėjimų gyventojai buvo priversti pasitraukti į kalnus. Laikui bėgant, buvusios gyvenvietės išaugo į du miestus – dabartinį Porlamarą ir „Valle de Espirtu Santo“. Dabar Porlamaras laikomas Margaritos salos prekybos, pramogų, visuomeninio ir valstybinio gyvenimo sostine. Jame gyvena didžiausia salos gyventojų dalis. Porlamare gražiai dera kolonijinio stiliaus pastatai ir modernūs šiuolaikiniai dangoraižiai.

Senas Margaritos salos miestas – Pampataras, kilęs iš mažo žvejų kaimelio. Ispanai apstatė šį kaimelį pilimis ir fortais.

Pagrindiniai verslai – turizmas, komercinė žvejyba ir statyba.

## Nuorodos
* Margaritos saulė : Margaritos salos nuotraukų galerijos
* IslaMargarita.com : Margaritos salos gidas

## Šaltiniai
Pelopija

Graikų mitologijoje **Pelopija** – Tiesto duktė.

Tiestas kovojo su savo broliu Atrėju dėl Mikėnų sosto. Tiestas taip pat turėjo romaną su Atrėjo žmona Aerope. Atrėjas keršydamas už romaną užmušė pirmagimį Tiesto sūnų. Tiestas prisiekė atkeršyti.

Orakulas išpranašavo Tiestui, kad jei jis susilauks sūnaus su savo dukra Pelopija, šis užmuš Atrėją. Tiestas taip ir padarė, gimė Egistas, kuris vėliau užmušė Atrėją. Kai Egistas gimė, jį paliko motina, kadangi gėdijosi savo kraujomaišos nusikaltimo. Egistą rado piemuo, kuris kūdikį nunešė Atrėjui, šis užaugino kaip savo sūnų. Kai Egistas suaugo Tiestas papasokojo jam teisybę, tai sužinojęs Egistas nužudė Atrėją.
Chebas

**Chebas** – miestas vakarų Čekijoje, netoli sienos su Vokietija, prie Ohržės upės. Išvystyta dviračių, motociklų, žemės ūkio mašinų, tekstilės, odos, kilimų pramonė. Gotikinių pastatų ansamblis, XII a. pilies liekanos, keli muziejai.

## Istorija

Chebo apygarda 870 m. buvo įtraukta į naują Rytų Frankonijos markgrafystę, kuri iš pradžių priklausė Babenbergams, o nuo 906 m. Vohburgo grafams, kurie sau prisiskyrė ir Chebo margrafų titulą.

## Sportas
* FK Union Cheb 2001 (futbolas)

1978 m. mieste vyko 1978 m. pasaulio moterų rankinio čempionatas.
Om

**Om** (*Aum*) – sanskrito skiemuo, kurį hinduistai, džainistai, budistai ir kitų indiškosios kilmės religijų ir dvasinių judėjimų atstovai laiko šventu. Om dar vadinamas omkara, pranava, akšara. Devanagari raštu žymimas specialiu ligatūros ॐ (Unicode U+0950) ženklu, tibetiečių rašte ༀ (Unicode U+0F00). Ženklas sudarytas iš kairėje pusėje esančios raidės „A“, lygaus, simetriško lanko, garso „U“ ir čandrabindu, kuris parodo priebalsio nazalizaciją – nosinio (nazalinio) garso tartį.

## Hinduizmas
Hinduizme garsas Om žymi transcendentinį garsą, iš kurio virpesio pagal hinduistinę kosmologiją atsirado visata. Šis skiemuo laikomas švenčiausia iš visų mantrų, vedų versme. Jis apibūdina aukščiausią Dievo įvaizdį: beformį, bekūnį Brahmaną, beasmenę Pasaulio sielą.

OM yra simbolis, kuris viską apima ir savyje talpina. Pirmą kartą paminėtas Upanišadose, nors užuominų esti jau „Rigvedoje“. Om skaidomas į 4 fonetinius matus (matras), kurie reprezentuoja 4 sąmonės būkles: a – būdravimą, u – sapnavimą, m – miegą be sapnų, anusvarą – transcendentinę tikrovę (turyją). Be to, jis simbolizuoja Trejybę: Višnus, Šiva ir Brahma. „Jogasūtroje“ Om tapatinamas su Yšvara, teigiama, kad jo rečitavimas leidžia pasiekti samadhį.

Nuo XIX a. Om tapo hinduizmo simboliu.

## Budizmas

OM yra pavidalo, garso simbolis ir žymi absoliučią visatos esatį, šūnjatą. Šventasis skiemuo yra aptarinėjamas daugelyje įvairių budizmo mokyklų.

Budizme Om yra bydža mantra, vartojama daugumoje mantrų. Budizme visada tariamas OM ir niekada *Aum*. Vadžrajanoje (mantrajanoje) atlieka svarbų vaidmenį kaip mantrinis skiemuo. Jis skamba vienoje svarbiausių vadžrajanos mantrų „OM MANI PADME HUM“.

## Šaltiniai
Ribonukleino rūgštis

**Ribonukleino rūgštis** (**RNR**) – tai biopolimeras, sudarytas iš kovalentiniais ryšiais sujungtų nukleotidų. Jos yra kiekvienoje gyvoje ląstelėje, virusuose. Padeda realizuoti ląstelės genetinę informaciją, užkoduotą DNR azotinių bazių sekoje. 

## Cheminė sandara ir palyginimas su DNR
Į RNR sudėtį įeina
* keturios heterociklinės bazės: adeninas, guaninas, citozinas, ir uracilas, iš kurių pirmosios trys randamos DNR, o uracilas RNR pakeičia DNR esantį timiną; RNR randama daug minorinių heterociklinių bazių;
* ribozė (DNR randama deoksiribozė) ir
* fosforo rūgšties liekana.

RNR, priešingai nei DNR, paprastai yra viengrandė, tačiau susiformuojant erdvinei struktūrai neretai susidaro trumpi dvigrandžiai fragmentai.

## RNR tipai
* Informacinė RNR (iRNR arba mRNR) – tai RNR, kuri neša iš branduolio (eukariotų atveju) į baltymų sintezės vietą (citoplazmoje esančias ribosomas) informaciją apie baltymo pirminę struktūrą. Procesas, kurio metu naudojant DNR matricą RNR polimerazė sintetina iRNR, vadinamas transkripcija.
* Transportinė RNR (tRNR) – 74-93 nt ilgio ribonukleorūgštis, kuri transportuoja aminorūgštis į baltymų sintezės (transliacijos) vietą.
* Ribosominė RNR (rRNR) – įeina į ribosomų sudėtį, ribosomose sintetina baltymus.
* Ribozimai – katalizinę funkciją turinti RNR.

## RNR pasaulio hipotezė
Manoma, kad pirmųjų gyvybės formų genetinė medžiaga buvo RNR (o ne DNR). Ji taip pat atlikdavo biocheminių reakcijų katalizines funkcijas, kurių dabar absoliučią daugumą atlieka baltymai (fermentai).

## Šaltiniai
Upinis kirlikas

**Upinis kirlikas** (*Charadrius dubius*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Nugarinė pusė rusvai pilka. Kakta balta, nuo snapo pamato iki ausies nusitęsia juoda juostelė. Vokai geltoni, tuo skiraisi nuo jūrinio kirliko.

Gyvena smėlėtose ir akmenuotose pakrantėse, kur negilioje duobutėje gegužės – birželio mėn. deda 4 smėlio spalvos su tamsiomis dėmelėmis ir taškeliais kiaušinius. Peri apie 26 dienas.

Lietuvoje pasirodo balandžio mėn., bet vasaros viduryje jau išskrenda. Dažna rūšis.
Juodakojis kirlikas

**Juodakojis kirlikas** (*Charadrius alexandrinus*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Nuo kitų kirlikų skiriasi kojų spalva. Gyvena atvirose vandens telkinių pakrantėse. 

Lietuvoje pastebėtas tik vienintelį kartą.

Paplitęs daugelyje tropinių ir subtropinių pasaulio vietų (nuo pietų Europos iki Japonijos, Peru, Čilėje, pietinėje JAV, Karibuose. Daugelis sėslūs, nors šiaurinės ir žemynų populiacijos žiemą migruoja į pietus. 

15-17 cm dydžio. Skiriamos šešios geografinės rasės.
Mornelis

**Mornelis** (*Charadrius morinellus*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Tai tundros gyventojas, kuris retkarčiais užklysta ir į Lietuvą. Viršutinė kūno dalis pilkai rusva. Viršugalvis juodas. Juostelė virš akių ir gerklė - baltos. Nugara ir krūtinė pilkos. Pilvas ryškiai rudas, nuo krūtinės atskirtas balta skersine juostele juodu kraštu. Snapas juodas, kojos geltonos.
Pamplona

**Pamplona** () – miestas Ispanijoje, Navaroje, 92 km nuo San Sebastiano ir 407 km nuo Madrido. Manoma, kad Pamplonos (Iruno) miestą – tvirtovę įkūrė romėnų generolas Pompėjus. Nuo IX iki XII amžiaus navarų valstybė buvo žinoma kaip Pamplonos karalystė.

Pamplona žymi San Fermino festivaliu, vykstančiu liepos 7, ir dar vadinamu bulių bėgimu arba *encierro*. Ernestas Hemingvėjus savo kūrinyje „Fiesta (Ir pateka saulė)“ (1926 m.) išgarsino šią Pamplonos ypatybę ir buvo pagerbtas jo vardu mieste pavadinant gatvę – *Avenida de Hemingway*.

## Pamplonos katedra

Pamplonos mieste yra katedra. Ji pastatyta iš ochros spalvos akmens. Gotikinio stiliaus katedra buvo pastatyta ant XII a. pirmtakės pamatų. Ji turi bokštus ir XVIII a. fasadą. Viduje yra choro stalės, Karolio III ir karalienės Leonoros alebastrinis antkapis.

XIV a. katedros virtuvėje ir refektoriume įsikūrusiame Museo Diocesano yra gotikinių altoriaus fragmentų, polichromuotų medinių skulptūrų iš Navaros bei XIII a. prancūzų relikvinė iš Šventojo kapo.

Vakaruose nuo katedros yra senamiestis, žydų kvartalas. Šalia Plaza del Castillo yra barokiniai Palacio de Navarra rūmai. Šalia rūmų stovi 1903 m. pastatyta statula, kuri vaizduoja simbolinę karalienę, tvirtinančią Navaros fueros (istorinius įstatymus).

## Gyventojai

## Sportas
* CA Osasuna (futbolas)

## Šaltiniai
* Kelionių vadovai, Ispanija. Alma littera, Vilnius, 2001 m.
Dirvinis sėjikas

**Dirvinis sėjikas** (*Pluvialis apricaria*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Patino nugara juoda, išmarginta aukso geltonumo dėmėmis. Kaktos priekis ir antakiai balti. Snapas pilkas, kojos juodos. Patelės apačia, kaklas ir krūtinė pilkšvai ir juodai išmarginti. 

Lietuvoje reta rūšis. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 gelsvai žalius su neryškiomis dėmelėmis kiaušinius. Peri 27 dienas. 

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
Brežnevizmas

**Brežnevizmas**, **stagnacija** (rus. *застой*) – Tarybų Sąjungos istorijos krizinis periodas, prasidėjęs Leonidui Brežnevui tapus Komunistų partijos vadovu. Stagnacijos pradžia laikomas XX a. 7 dešimtmečio vidurys.

Stagnacija buvo stebima tiek ekonominiame, tiek socialiniame šalies gyvenime.

Ekonominėje srityje stipriai sumažėjo šalies ekonominis augimas, tiek pagal tarybinę, tiek pagal Vakarų statistiką.

Anksčiau mažai svarbios užsienio prekybos ir importo vaidmuo išaugo, skatindama atšilimą santykiuose su Vakarais.

Socialinėje srityje šiame periode įsivyravo stabilumas. Iš kitos pusės visuomenė tapo statiška, postalinistinės Nikitos Chruščiovo reformos buvo nutrauktos. Išsipūtusiam ir neefektyviam biurokratiniam aparatui vadovavo nusenę partijos lyderiai, tapę stagnacijos simboliais ir anekdotų herojais. Ėmė aštrėti tokios socialinės problemos kaip alkoholizmas, narkomanija, nusikalstamumas. Tuo pačiu metu ėmė formuotis disidentinis judėjimas, išgarsėjo tokie jo dalyviai kaip Andrejus Sacharovas. Stagnacija tęsėsi ir valdant L. Brežnevo įpėdiniams Jurijui Andropovui bei Konstantinui Černenkai, kol 1985 m. Michailas Gorbačiovas pradėjo perestroikos kampaniją.
TSRS Liaudies komisarų taryba

**TSRS Liaudies komisarų taryba** (), sutrumpintai **Sovnarkomas** () arba **LKT** () – aukščiausioji vykdomoji ir tvarkomoji valstybės valdžios institucija 1917–1922 m. Tarybų Rusijoje, 1922–1946 m. Tarybų Sąjungoje.

## Istorija
Pirmoji Liaudies komisarų taryba buvo įkurta 1917 m. spalio 26 d., II-ame visos Rusijos Tarybų suvažiavime. Buvo atsakinga ją sudariusiai aukščiausiai valstybės valdžios institucijai. Leido teisės aktus (dekretus, nutarimus, potvarkius, instrukcijas), vadovavo liaudies komisariatams ir kitoms jai pavaldžioms valstybės valdymo institucijoms, turėjo teisę panaikinti jų leidžiamus teisės aktus. Kiekviena sąjunginė ar autonominė respublika turėjo analogiškas tarybas. 1946 m. kovo 15 d. visos Liaudies komisarų tarybos pertvarkytos į Ministrų tarybas. 

Lietuvoje 1918 m. sudaryta marionetinė *Laikinoji revoliucinė darbininkų ir vargingųjų valstiečių vyriausybė*, 1919 m. vasario mėn. buvo pertvarkyta į Lietuvos TSR ir Baltarusijos TSR Liaudies komisarų tarybą, kuri veikė iki 1919 m. rugsėjo mėn., pirmininkas Vincas Kapsukas. 1940 m. rugpjūčio 25 d. – 1946 m. kovo 25 d. veikė Lietuvos TSR liaudies komisarų taryba, pirmininkas Mečislovas Gedvilas.

## Pirmininkai

TSRS Liaudies komisarų tarybos Pirmininkai:
* Vladimiras Leninas (1923 m. liepos 6 d. - 1924 m. sausio 21 d.)
* Aleksejus Rykovas (1924 m. vasario 2 d. - 1930 m. gruodžio 19 d.)
* Viačeslavas Molotovas (1930 m. gruodžio 19 d. - 1941 m. gegužės 6 d.)
* Josifas Stalinas (1941 m. gegužės 5 d. - 1946 m. kovo 15 d.)

## Liaudies komisariatai

Pagal 1924 metų TSRS Konstituciją liaudies komisariatai, pagal funkcijas, buvo suskirstyti į visasąjunginius (užsienio reikalų, vidaus prekybos, susisiekimo, pašto ir telegrafo, karinių reikalų) ir bendruosius (liaudies ūkio aukščiausioji taryba, maisto, darbo, finansų liaudies komisariatai ir darbininkų – valstiečių inspekcijos). Visasąjunginiai liaudies komisariatai vykdė nurodymus per „įgaliotinius“, bendrieji – per analogiškus liaudies komisariatus sąjunginėse respublikose. 1946 m. visi liaudies komisariatai buvo perorganizuoti į ministerijas.

## Šaltiniai
Jūrinis sėjikas

**Jūrinis sėjikas** (*Pluvialis squatarola*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukštis. Gyvena Eurazijos tundroje, Šiaurės Amerikoje nuo Melvilio pusiasalio iki Bafino Žemės. Kūno viršutinė pusė juosva, išmarginta baltomis dėmelėmis. Nuo panašaus dirvinio sėjiko skiriasi juodomis apatinėmis peties plunksnomis, balta juosta per sparną.

Lietuvoje pastebimas pajūryje traukimo metu.


Pluvialis squaterola jcwf3.jpg|Jūrinis sėjikas
Pluvialis squatarola MHNT.jpg|*Pluvialis squatarola*
Nukleobazė

**Nukleobazės** (heterociklinės bazės) – tai nukleorūgščių sudėtinės dalys, kurioms tarpusavyje kontaktuojant per vandenilinius ryšius suformuojama nukleorūgščių antrinė struktūra. Pagrindinės nukleobazės yra citozinas (C), guaninas (G), adeninas (A), timinas (T) (DNR) ir uracilas (U) (RNR). Adeninas sąveikauja su timinu (DNR) sudarydami du vandenilinius ryšius, o guaninas su citozinu – tris. 

Adeninas ir guaninas dėl savo struktūros, kurią sudaro du žiedai, vadinami purinais, o citozinas, timinas ir uracilas – pirimidinais.

Darinys, kuriame nukleobazė yra kovalentiškai prijungta prie ribozės ar deoksiribozės 1' anglies atomo, vadinamas nukleozidu, o prie nukleozido per ribozės ar deoksiribozės 5' anglies atomą prijungus fosfato rūgšties liekaną, gausime nukleotidą.

## Šaltiniai
Sėjikai

**Sėjikai** (*Pluvialis*) – sėjikinių paukščių (*Charadriiformes*) būrio, sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukščių gentis.

Nugarinė pusė išmarginta aukso geltonumo ar baltomis dėmėmis.

Gentyje 4 rūšys ir visos aptinkamos Lietuvoje:

## Šaltiniai
Kirlikai

:: *Apie kaimą Šilutės rajone žr. [[Kirlikai (kaimas)]]*.

**Kirlikai** (*Charadrius*) – sėjikinių (*Charadriidae*) šeimos paukščių gentis.

Gentyje 31 rūšis. Lietuvoje aptinkamos 4 rūšys.

## Rūšys
*Juodakojis kirlikas (*Charadrius alexandrinus*), Lietuva
**[[Charadrius alticola]]*
*Kaspijinis kirlikas (*Charadrius asiaticus*)
**[[Charadrius bicinctus]]*
**[[Charadrius collaris]]*
*Upinis kirlikas (*Charadrius dubius*), Lietuva
**[[Charadrius falklandicus]]*
*Jūrinis kirlikas (*Charadrius hiaticula*), Lietuva
*Didžiasnapis kirlikas (*Charadrius leschenaultii*)
*Baltakaktis kirlikas (*Charadrius marginatus*)
**[[Charadrius melodus]]*
**[[Charadrius modestus]]*
*Mongolinis kirlikas (*Charadrius mongolus*)
*Stepinis kirlikas (*Charadrius montanus*)
*Mornelis (*Charadrius morinellus*), Lietuva
**[[Charadrius obscurus]]*
*Rudajuostis kirlikas (*Charadrius pallidus*)
*Rusvakrūtis kirlikas (*Charadrius pecuarius*)
**[[Charadrius peronii]]*
**[[Charadrius placidus]]*
**[[Charadrius ruficapillus]]*
**[[Charadrius sanctaehelenae]]*
*Amerikinis kirlikas (*Charadrius semipalmatus*)
**[[Charadrius thoracicus]]*
**[[Charadrius tricollaris]]*
*Stepinis kirlikas (*Charadrius veredus*)
*Balsingasis kirlikas (*Charadrius vociferus*)
**[[Charadrius wilsonia]]*
Adeninas

**Adeninas** – viena iš purininių heterociklinių bazių, kuri įeina į nukleorūgščių DNR ir RNR sudėtį. Su timinu (DNR) adeninas sąveikauja sudarydamas du vandenilinius ryšius, o RNR adeninas sąveikauja su uracilu.

Adenino ir ribozės darinys vadinamas adenozinu (nukleozidas), o su deoksiriboze – deoksiadenozinas (deoksinukleozidas). Adeninas įeina į biochemiškai svarbaus makroerginio junginio ATP sudėtį.

## Šaltiniai
Uracilas

**Uracilas** – viena iš keturių į RNR sudėtį įeinančių heterociklinių bazių. Jis su adeninu sudaro dvi vandenilines jungtis. Uracilas kartu su fermentu N – glikozilaze (Ung) naudojamas PGR, norint apsisaugoti nuo pašalinės DNR priemaišų.

Atsitiktinės deamininimo reakcijos metu ši bazė gali susidaryti iš citozino. Tuo aiškinama, kodėl uracilą DNR pakeičia timinas.

## Nuorodos
* Uracilo susidarymas iš citozino 

## Šaltiniai
Timinas

**Timinas** (5-metiluracilas) – tai pirimidininė heterociklinė bazė, randama DNR. RNR struktūroje timiną pakeičia uracilas. Su adeninu timinas nukleorūgštyse sąveikauja sudarydamas dvi vandenilines jungtis.

Prie timino prijungus deoksiribozę gaunamas nukleozidas deoksitimidinas (timidinas).

Du greta vienoje DNR grandinėje esantys timinai gali absorbuoti ultravioletinės šviesos kvantą, sudarydami dimerą. Bandant replikuoti tokią pažeistą DNR, įvyksta mutacijos. Žinomas fermentas fotoliazė, kuris jungiasi su aptiktu timinų dimeru. Tokiam kompleksui absorbuojant artimos ultravioletinei šviesos kvantą, dimeras suskyla, atsistatant ankstesnei DNR struktūrai.

## Šaltiniai
Žiogai

**Žiogai** (*Tettigoniidae*) – tiesiasparnių (*Orthoptera*) būrio vabzdžių šeima. Žiogus lengva pažinti iš labai ilgų šeriškų blakstienų, keturnarių letenų ir kardo pavidalo kiaušdėties. Klausos aparatas yra priekinėse blauzdose, o balso – antsparnių pamatuose. Patelės neturi svirpimo organo antsparnių pamatuose. Antenos prisitvirtinusios aukščiau akių apatinio krašto.

Žiogai yra iš dalies augalėdžiai, iš dalies grobuoniški. Aktyvūs vakarais. Tada laukuose girdimas jų svirpimas. Žiemoja kiaušinėlių fazėje.

Lietuvoje randamos šios rūšys:
* Žaliasis žiogas (*Tettigonia viridissima*)
* Žiogas giesmininkas (*Tettigonia cantans*)
* Raistinis spragtukas (*Metrioptera brachyptera*)
* Dvispalvis spragtukas (*Metrioptera bicolor*)
* Paprastasis spragtukas (*Metrioptera roeseli*)
* Margasis žiogas (*Decticus verrucivorus*)
* Keršasis žiogas (*Pholidoptera griseoaptera*)
* Baltataškis spragtukas (*Platycleis albopunctata*)
* Kalninis spragtukas (*Platycleis montana*)

## Nuorodos
Budrys E., Pakalniskis S. 2007. The Orthoptera (Insecta) of Lithuania. – Lietuvos tiesiasparnių rūšių sąrašas
Žioginiai

**Žioginiai** (*Tettigonioidea*) – tiesiasparnių (*Orthoptera*) būrio vabzdžių antšeimis. Antšeimiui priskiriami tikrieji žiogai (*Tettigoniidae*), pjūkliai (*Phaneropteridae*), siūlaūsiai (*Meconematidae*), smailiagalviai (*Conocephalidae*). Lietuvoje aptinkama 13 antšeimio rūšių. Didžiausias - žaliasis žiogas (*Tettigonia viridissima*).
## Nuorodos
Budrys E., Pakalniskis S. 2007. The Orthoptera (Insecta) of Lithuania. - Lietuvos tiesiasparnių rūšių sąrašas