open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Laukiniškė

**Laukiniškė** – kaimas Kazlų Rūdos savivaldybėje, 2 km į pietus nuo Jankų, prie kelių  ir  sankirtos. Šalia Kazlų Rūdos miškų paribio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukysta (Širvintos)

**Laukysta** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 8 km nuo Čiobiškio, Neries dešiniajame krante (65 km nuo žiočių), šalia Kamajos žiočių, priešais Laukystos žiotis, miškų apsuptyje.

## Istorija

Apylinkėse rasta archeologinių radinių (akmeninių siaurašmenių kirvių, peilių, lietuviškų ilgųjų). Matyt, šioje vietoje būta V–VI a. Rytų Lietuvos pilkapių. Pokariu apylinkėse veikė partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukiškiai

**Laukiškiai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 1 km į pietryčius nuo Genėtinių, šalia magistralės .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukminiškiai

**Laukminiškiai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Palėvenėlės.

Kaime nuo 2002 m. gruodžio 24 d. veikia muziejus, įsikūręs rašytojo Petro Babicko ir aktorės Unės Babickaitės tėvų namuose, jame yra etnografinė ekspozicija, atspindinti XIX a. pab. – XX a. pr. aplinkinių kaimų gyventojų buitį, papročius ir tradicijas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Laukminiškiuose 1897 m. balandžio 19 d. gimė aktorė, režisierė Unė Babickaitė-Graičiūnienė.
* Laukminiškių kaime 1931 m. spalio 13 d. gimė veterinarijos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras Vytautas Kaluina.

## Šaltiniai
Laukoduma

**Laukoduma** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Kelmės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukodumikė

**Laukodumikė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 4 km nuo Naudvario.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lauksargis (reikšmės)

**Lauksargiu** vadinama:

* senovės lietuvių dievas Lauksargis;
* kaimai:
** Radviliškio rajone;
** Šilalės rajone.
Lauksargis (Šilalė)

**Lauksargis** – kaimas Šilalės rajono savivaldybėje, 8 km nuo Kaltinėnų. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lauksteniai

**Lauksteniai** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km nuo Kazitiškio. 

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Naugarduko vaivadijai (nuo 1926 m. – Vilniaus vaivadijai), Švenčionių apskritis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukugalis

**Laukugalis** – viensėdis Pasvalio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Deglėnų. Pušaloto girininkija (Pakruojo miškų urėdija).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laukžemiai

**Laukžemiai** – buvęs kaimas Klaipėdos rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Radailių, prie Eketės upės.

Kaime rastas II–V a. kapinynas.

## Etimologija

Vardas *Laũkžemiai* greičiausiai asmenvardinės kilmės iš pavardės *Laũkžemis*, kuri šiame kaime gerai paliudyta. Ankstesnis pavadinimas *Dautzin* galbūt sietinas su pavardėmis ,  (iš krikšto vardo *Dāvīds*).

## Istorija

1540 m. *Niclas Dautz*, 1687 m. *Nicolau Dautsien*, 1785 m. *Dautsien Niclau, Dautsien Nicklau, Niclaudaussen, Nikladausen, Laukßemen*, 1802 m. *Klein Dautsien, Tom Dautszen*.

1785 m. minimas kaip mišrus kaimas, 4 sodybos. Kaime XIX a. buvo 5 sodybos su 41 gyv., XX a. pradžioje keli viensėdžiai ir kelios sodybos paupyje.

Kaimas panaikintas 1983 m.

## Gyventojai

1910 m. buvo 136 gyventojai. Gyventojų dauguma priklausė Kretingalės evangelikų liuteronų bažnyčiai, katalikai – Klaipėdos Šv. Jono bažnyčiai.

## Šaltiniai
Laumaičiai

**Laumaičiai** – kaimas Skuodo rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Šačių. Rytiniu kaimo pakarščiu teka Šata.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laumakė

**Laumakė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, už 1 km į vakarus nuo Dietkauščiznos, už 1 km nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos, prie kelio . Šiauriau kaimo teka Dysna, įsteigtas Dysnos hidrografinis draustinis.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Laũmakis*.

## Istorija
XIX a. pab. Laumakės valstybinis kaimas priklausė Švenčionių apskrities Tverečiaus valsčiui.

Sovietmečiu priklausė Dietkauščiznos, nuo 1979 m. Tverečiaus apylinkei.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės
* Laumakėje gimė istorikas, politologas, humanitarinių mokslų daktaras Antanas Kulakauskas (1952–).

## Šaltiniai
Laumalės

**Laumalės** – kaimas Kretingos rajono savivaldybės pietrytinėje dalyje, 6,5 km į pietryčius nuo Kretingos ir 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Raguviškių, abipus Jauryklos upelio.

## Istorija

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Kaime gyveno Kretingos apskrities viršininkas, pirmasis Kretingos miškų urėdijos urėdas, visuomenės veikėjas Germanas Ranga.

## Kultūros paveldas
Centrinėje kaimo dalyje prie kelio Kretinga-Budriai rymo senosios kaimo kapinės, vadinamos **Maro kapais** (XVI-XIX a.). Jose stovi XIX a. statyta (vėliau – rekonstruota) koplytėlė su Marijos Maloningosios skulptūra, registruota kultūros vertybių registre.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kultūros vertybių registras
Laumės (Skuodas)

**Laumės** – kaimas rytinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 5 km į šiaurę nuo Barstyčių. Senosiose kapinėse stovi Laumių Šv. vyskupo Stanislovo koplyčia, saugoma Laumių miško keturkamienė eglė. Atminimo ženklas partizanams, žuvusiems 1945 m. Gailiškių k.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Stasys Ivanauskas

**Stasys Ivanauskas** (1917 m. lapkričio 2 d. Daugėlaičiuose, Radviliškio valsčius – 2006 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
Nuo 1924 m. gyveno Šiauliuose, kur 1930 m. baigė pradinę mokyklą. 1934 m. pakviestas dirbti ir mokytis G. Zilbermano fotolaboratorijoje įsigijo pirmąjį fotoaparatą „Super baldina“. Iš fotografo M. Fligelio išmoko fotografijos meno. Būtinąją karinę tarnybą atliko 8-ajame pėstininkų Lietuvos kunigaikščio Vaidoto pulke. Nuo 1940 m. Šiaulių Aušros muziejaus fotografas, dalyvavo muziejaus ir respublikinėse ekspedicijose, fotografavo eksponatus, bendradarbiavo muziejaus leidžiamame žurnale „Gimtasai kraštas“. Važinėdamas po Šiaulių apskritį, nufotografavo šimtus etnografinių ir istorinių objektų. Aušros muziejaus fototekoje saugoma apie 9000 negatyvų. Buvo aktyvus Lietuvos skautų sąjungos narys, dalyvavo tautinėse skautų stovyklose.

1945-1955 m. Šiaulių dramos teatro fotografas. Per 10 metų užfiksavo apie penkiasdešimt spektaklių pastatymų. 1950-1955 m. dar ir miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“ fotokorespondentas.

Fotografijų paroda iš Aušros muziejaus rinkinių „Šiaulių krašto gyvenimo akimirkos“ veikė Šiaulių fotografijos muziejuje 2000 m. Seimo galerijoje 2001 m. surengta paroda „Skautas, karys, pilietis“.

## Šaltiniai
Laurai

:: *Apie augalą žr. [[Lauras]]; Laurų sodai yra [[Liepynė (Vilnius)|Liepynėje]]*.

**Laurai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 19 km nuo Bezdonių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laurinčiukiškė

**Laurinčiukiškė** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 1 km į vakarus nuo Kačergiškės, prie kelio , Ringės dešiniajame krante.

## Etimologija
Pavadinimas kilęs iš asmenvardžio *Laurinčiùkas*.

## Istorija
Daugėliškio parapijos metrikose vietovė (vadinama *Lawrunczuki*) minima nuo 1707 m. XX a. pr. Laurinčiukiškė (dar minima kaip Pakačergiškė) buvo Švenčionių apskrities Daugėliškio valsčiuje.

Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai.

Sovietmečiu priklausė Kačergiškės apylinkei. Veikė kultūros namai (nuo 1958 m.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lauryninkai

**Lauryninkai** – kaimas Vilniaus rajono savivaldybėje, 4 km nuo Lavoriškių. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lauryniškės (Širvintos)

**Lauryniškės** – kaimas Širvintų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Variekos. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lauryniškiai

**Lauryniškiai** – viensėdis Molėtų rajono savivaldybėje, 6 km nuo Dubingių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lausgeniai

**Lausgeniai** (*Lauzgeniai*) – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Tolkiškių, Aukštadvario regioniniame parke, prie kelio . Šiauriau telkšo ežeras Spindžius. Miške auga antroji pagal aukštį Lietuvoje Lausgenių eglė, yra Lausgenių kapinės.

## Istorija
XX a. pr. kaimas buvo Trakų apskrities Onuškio valsčiuje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laužai

**Laužai** – kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 6 km į rytus nuo Raseinių, prie kelio  ir Gintaro upelio. Yra koplytstulpis sankryžoje.
 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laužai (reikšmės)

**Laužais** vadinami kaimai:

* Biržų rajone;
* Panevėžio rajone;
* Raseinių rajone;
* Rietavo savivaldybėje.
Baraičiai

**Baraičiai** – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 4 km nuo Raseinių.

Panaikintas 1983 m. gruodžio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laužavietė

**Laužavietė** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 10 km nuo Raguvos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laužiškis

**Laužiškis** – viensėdis Širvintų rajono savivaldybėje, 9 km nuo Zibalų. Stūkso Laužiškio piliakalnis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lavysas (Varėna)

**Lavysas** – kaimas Varėnos rajono savivaldybėje, 21 km į šiaurės rytus nuo Marcinkonių, Lavyso ežero vakarinėje pakrantėje, prie Lavysos upokšnio ištakos. Kaimą supa Dainavos giria (Trakiškių, Paūlių, Lavyso miškai). Keleliai į Milioniškę, Perloją, Žiūrus, Paūlius.

## Istorija
Kaimo pavadinimas kilo nuo *Lavyso* ežero.

2026 m. kovo 23 d. naktį šiame kaime sprogo ir į Lavyso ežerą įkrito „Shahed“ tipo dronas, kaip spėjama, atklydęs iš Baltarusijos teritorijos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Laviškio apylinkė

**Laviškio apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta užėjus sovietams XX a. 5-ajame dešimtmetyje. 1949 m. buvo Taujėnų valsčiuje, 1950 m. priskirta naujam Kavarsko rajonui. 1954 m. prijungta dalis Radžiūnų apylinkės, 1956 m. – dalis Kavarsko apylinkės. 1968 m. spalio 23 d. Laviškio apylinkė prijungta prie Budrių apylinkės.

|-
| 1954-05-25  || || || Kirovo vardo kolūkis  || 
|-
| 1959-02-01  || 33,5 || || Kirovo vardo kolūkis, Staškūniškio tarybinis ūkis  || 21 kaimas, 4 vienkiemiai
|}

## Šaltiniai
Lazariškis

**Lazariškis** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km nuo Kazliškio.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Laužupis

**Laužupis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km į pietvakarius nuo Upytės.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lazdynai (Elektrėnai)

**Lazdynai** – kaimas Elektrėnų savivaldybėje, 4 km į vakarus nuo Vievio, šiauriau Pakalniškių, tarp raistų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lazdynėliai (Panevėžys)

**Lazdynėliai** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 2 km į pietryčius nuo Krekenavos, prie Linkavos upės. Praeina  kelias. Vakaruose plyti Gringalių miškas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lazdinkos

**Lazdinkos** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybėje, 5 km į pietvakarius nuo Mielagėnų, prie kelio . Aplinkinės sodybos sudaro Vigadkos ir Kazliškės kaimus.

## Etimologija
Pavadinimas kildinamas iš asmenvardžio *Lazdinis* ar panašaus.

## Istorija
Tarpukariu kaimas priklausė Lenkijai, Vilniaus vaivadijai, Švenčionių apskričiai. Sovietmečiu priklausė Ceikinių apylinkei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lėbartai

**Lėbartai** vadinami kaimai Klaipėdos rajone:

* Dauparų-Kvietinių seniūnijoje,
* Dovilų seniūnijoje.
Lėbartai (Gargždai)

**Lėbartai** – buvęs kaimas, dabar vakarinė Gargždų miesto dalis. Išlikusios kapinaitės.

## Etimologija

Vietovardis kilęs iš asmenvardžio *Lėbartas* (oficialiai *Lebarts, Loebart, Loebardt*), kuris greičiausiai kilęs iš vokiškų pavardžių *Loebardt, Lebert, Leibert*. 1758 m. užrašytas ten gyvenęs *Simon Loebardt*.

## Istorija

Kaimas kūrėsi XVII–XVIII a. iš nausėdijų (naujakurių), 1785 m. minimas kaip šatulinis kaimas su 3 sodybomis. XIX a. pabaigoje laisvųjų ir žemdirbių kaime buvo 34 gyv., 10 sodybų.

2018 m. kaimas buvo panaikintas prijungiant prie Gargždų.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lebedžiai (reikšmės)

**Lebedžiais** vadinamos gyvenvietės:

* Kauno rajone;
* Rokiškio rajone;
* Trakų rajone:
** Lentvario seniūnijoje,
** Trakų seniūnijoje;

* Maladečinos rajone, Baltarusijoje.
Lebedžiai (Lentvaris)

**Lebedžiai** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 2 km nuo Kariotiškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lebedžiai (Trakai)

**Lebedžiai** – kaimas Trakų rajono savivaldybėje, 13 km nuo Babriškių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lazdynupis

**Lazdynupis** – viensėdis Kupiškio rajono savivaldybėje, 8 km nuo Skapiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lebedžiūnai

**Lebedžiūnai** – kaimas Rokiškio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Pandėlio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lebeliai

**Lebeliai** – buvęs kaimas Akmenės rajono savivaldybėje, 2 km nuo Akmenės. Į rytus nuo kaimo plyti Lebelių durpynas.

## Istorija

Akmenės apylinkės Lebelių kaimas 1984 m. liepos 25 d. panaikintas LTSR AT Prezidiumo įsaku.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Algirdas Musneckis (1936)

**Algirdas Musneckis** (1936 m. sausio 6 d. Šiauliuose – 2022 m. rugsėjo 28 d.) – Lietuvos fotomenininkas.

## Biografija
1954 m. baigė Šiaulių J.Janonio vidurinę mokyklą. 1960 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą.

1960–1967 m. Šiaulių mokyklos-internato Nr.1 (dabar Šiaulių sanatorinė mokykla) mokytojas, auklėtojas. Vadovavo fotobūreliui. Nuo 1966 m. miesto fotoklubo narys, vėliau sekretorius. Tuo metu surengė pirmąją kolektyvinę fotografijų parodą.

Nuo 1967 m. Šiaulių pedagoginio instituto fotolaboratorijos vedėjas. Laikraščių „Pedagogas“, „Šiaulių universitetas“ fotokorespondentas.

## Kūryba
1970 m. Kelmėje surengė pirmąją personalinę fotografijų parodą. 1972 m. išrinktas Lietuvos fotografijos meno draugijos Šiaulių skyriaus pirmininku. Nuo 1972 m. dalyvavo mieste organizuojamų spalvotųjų skaidrių konkursuose, kino mėgėjų veikloje, daugelio parodų ir konkursų diplomantas ir prizininkas. Leidinių ir katalogų apie fotografiją sudarytojas ir autorius, parodų kuratorius.

## Parodos
* 1970 m. – A. Musneckio viešnagė Kelmėje, Kelmės kultūros namai;
* 1979 m. – Šiaulių pedagoginis institutas, skirta Šiaulių pedagoginio instituto trisdešimtmečiui;
* 1996 m. – Praeitis ir dabartis, Šiaulių fotografijos muziejus;
* 1997 m. – Šiaulių senosios kapinės, Šiaulių fotografijos muziejus;
* 1998 m. – Dėstytojų portretai, Šiaulių universiteto rūmai;
* 1998 m. – Miesto centras, Šiaulių fotografijos muziejus;
* 1999 m. – Šiauliai – Radviliškis, Radviliškio viešoji biblioteka;
* 1999 m. – Buratino aikštė, Šiaulių dailės galerija;
* 2003 m. – Mokytojo J. Adomaičio šimtmečiui;
* 2003 m. – Kitas žvilgsnis į Šiaulius, Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka;
* 2003 m. – Gyvieji ir mirusieji (Pensininkų gyvenimas ir mirtis), Šiaulių dailės galerija;
* 2005 m. – Šiaulių panorama, Šiaulių Laiptų galerija.

## Įvertinimas
* 2003 m. Šiaulių miesto fotomenininko premija.
* 2005 m. Lietuvos kultūros ministerija suteikė meno kūrėjo statusą.

## Nuorodos
* Algirdas Musneckis. Fotografijos

## Šaltiniai
Ledakupis

**Ledakupis** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 4 km nuo Smilgių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Ledžiai

**Ledžiai** – kaimas vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės dalyje, 6 km į pietvakarius nuo Daukšių, prie kelio Daukšiai–Medininkai ir Šventosios upės. Kaimą supa *Ledžių* miškas.

## Istorija

Kaimas susiformavo XVII a. plėšininėje miško žemėje. XVII–XVIII a. priklausė Salantų dvarui. 

Rašytiniuose šaltiniuose pavadinimas rašomas , , , , .

1923 m. buvo 13 ūkių.

## Gyventojai

## Kultūros paveldas
* Ledžių senosios kapinės (XVII–XIX a.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ledžių kaimas: Skuodo krašto enciklopedija
* Ledžių miškas: Skuodo krašto enciklopedija
* Ledžių kaimo kapinaitės: Skuodo krašto enciklopedija
Jonas Tamulis (1950)

**Jonas Tamulis** (g. 1950 m. liepos 13 d. Kentriuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos fotografas, kraštotyrininkas, muziejininkas.

## Biografija
1975 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą. Dienraščio „Šiaulių kraštas“ fotografas.

1974-1985 m. dalyvavo respublikinėse kraštotyros ekspedicijose. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto Lietuvių tautosakos rankraštynui perdavė 7857 vnt. įvairių žanrų kūrinių. Daug fotonuotraukų ir negatyvų saugoma Šiaulių Aušros muziejuje, publikuota periodikoje, knygose ir kituose leidiniuose.

## Parodos
* 1998-2000 m. – Lietuvos bažnyčios, Šiauliai, Pakruojis, Kelmė,
* 2000 m. – Laiko sauja, Šiaulių fotografijos muziejus,
* 2005 m. – …dar gyvas atminimas, Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
;Grupinės parodos
* 1999 m. – Šiaulių fotografų pėdsakai,
* 2000 m. – Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 10-metis,
* 2001 m. – 1991 m. sausio tryliktoji.

## Bibliografija
* Lietuvos vienuolynai, kompaktinis diskas, 10 fotografijų ir tekstai su vienuolynų muzika, Vilniaus dailės akademija

## Įvertinimas
* 2006 m. – Pelikso Bugailiškio premija

## Šaltiniai
Janina Barauskaitė

**Janina Barauskaitė** (1937 m. sausio 10 d. Šaukėnuose, Šiaulių apskrityje – 2024 m. vasario 1 d.) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė.

## Biografija
1956 m. baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą, 1961 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1963–1966 m. studijavo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1966 m. buvo Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1974 m. – docentė. Nagrinėjo lietuvių kalbos stilistiką. Moksliniuose leidiniuose, periodikoje paskelbė kelias dešimtis straipsnių.

Buvo Lietuvių kalbos draugijos narė.

## Bibliografija
* Leksikologijos pradmenys, mokymo priemonė studentams, 1980 m.,
* Lietuvių kalbos frazeologizmai, 1982 m.,
* Prozos žodis ir stilius, straipsnių rinkinys, 2001 m.

## Šaltiniai
Giedrė Čepaitienė

**Giedrė Čepaitienė-Kudirkaitė** (g. 1953 m. rugsėjo 8 d. Pliorišiuose, Šakių rajonas) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1970 m. baigė Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977-1981 m. studijavo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantūroje, 1984 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1987 m. docentė, 2003 m. profesorė. 1990-1993 m. buvo Šiaulių miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėja.

Tyrinėjimų sritis – lietuvių kalbos rašto istorija, didaktika, kalbos etiketas.

## Bibliografija
* Lietuvių kalbos garsų klasifikacija, 1986 m.,
* Kalbos etiketas ir mokykla, 1996 m.,
* Lietuvių kalbos etiketas: semantika ir pragmatika, monografija, 2007 m.,
* Lietuvių kalbos vadovėliai bendrojo lavinimo vidurinei mokyklai,
* Zanavykų šnektos žodynas, su kitais, parengė, T. 1-3, 2003-2006 m.
* Kornelija, autobiografinė apysaka, 2003 m.

## Šaltiniai
Janina Siliūnaitė

**Janina Siliūnaitė** (g. 1948 m. birželio 16 d. Verpenoje, Kelmės rajonas – 2001 m. gegužės 11 d. Šiauliuose) – Lietuvos fotografė, poetė.

## Biografija
1977 m. baigė Vilniaus technologijos technikumą. Dirbo Šiaulių fabrikuose „Verpstas“, „Neaustinės medžiagos“ ir „Venta“. Dalyvavo respublikinėse lengvosios pramonės darbuotojų turistinių sąskrydžių skaidrių ir nuotraukų konkursuose, laimėjo prizines vietas. Su bendraautore parengė kraštotyros darbą „BGS Venta kraštotyros grupė Jovaras: išvykų fotografijų metraštis 1980-1985“. Darbas „Baldininkas Ignas Jurgaitis“ dalyvavo jubiliejinėje kraštotyros darbų parodoje Šiauliuose. 1997-2001 m. Šiaulių Aušros muziejaus fotografė, įamžino svarbiausius muziejaus įvykius, fotografavo eksponatus, darė fotografijas iš senų negatyvų, jas publikavo leidiniuose.

## Parodos
* 1997 m. autorinė paroda, Šiaulių fotografijos muziejus,
* 2000 m. Kolegų portretai.

## Bibliografija
* Netikrumo siena, poezijos rinktinė, Lucilijus, 2004 m.

## Šaltiniai
Mirante do Vale

**Mirante do Vale** – 170 m aukščio dangoraižis San Paule, Brazilijoje. Buvo baigtas statyti 1960 m.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (portugalų k.)
Barbadoso laukinės gamtos draustinis

**Barbadoso laukinės gamtos draustinis** – saugoma gamtos teritorija Šv. Petro parapijoje, Barbadoso šiaurėje. Šį draustinį įkūrė Kanados gamtininkas Jean Baulu ir jo žmona Suzanne. 1982 m. jie čia įkūrė Barbadoso primatų tyrimo centrą, o 1985 m. ir gamtos draustinį.

Draustinyje gyvena tokie gyvūnai, kaip didžiosios mazamos, žaliosios markatos, tam tikros marų, iguanų ir sausumos vėžlių rūšys. 

Visi draustinio pastatai pastatyti iš koralinių akmenų, gaunamų iš netoliese esančių cukranendrių lauko. Visos plytos, kurios sudaro draustinių takus, gautos iš uždarytų cukraus fabrikų.
Bridžtauno sinagoga

**Išsklaidytojo Izraelio sinagoga** (hebr. *בית הכנסת נדחי ישראל*, *Bet Knesset Nidḥe Yisrael*), kitaip žinoma **Bridžtauno sinagoga** – vienintelė sinagoga Barbadoso sostinėje Bridžtaune. Ši sinagoga laikoma viena seniausių vakariniame Žemės pusrutulyje. Ji taip pat įrašyta į Barbadoso nacionalinio paveldo sąrašą. 2011 m. įrašyta į pasaulio paveldo sąrašą kaip dalis objekto Istorinis Bridžtaunas ir jo garnizonas.

Sinagoga pastatyta 1654 m., tačiau 1831 m. buvo sugriauta uragano. 1929 m. naujai atstatyta. 1986 m. pradėti sinagogos atnaujinimo darbai.

2008 m. šalia sinagogos atidarytas muziejus.

## Šaltiniai
Peter Iwers

**Peter Iwers** (g. 1975 m. gegužės 18 d.) – švedų muzikantas, dabartinis In Flames bosistas. Grupėje groja nuo 1997 metų, pakeitęs pirmąjį bosistą Johan Larsson.

Peter Iwers, kaip bosistui, didžiausios įtakos turėjo Mike Porcaro (Toto), Geddy Lee (Rush) ir John Myung (Dream Theater).

Išsiskyręs, turi dvi dukras. Jo brolis Anders taip pat groja bosine gitara, šiuo metu grupėje Tiamat.

## Diskografija

### In Flames
* *[[Colony]]* (1999)
* *[[Clayman]]* (2000)
* *[[The Tokyo Showdown]]* (2001)
* *[[Reroute to Remain]]* (2002)
* *[[Trigger]]* (2003)
* *[[Soundtrack to Your Escape]]* (2004)
* *[[Used & Abused - In LIVE We Trust]]* (2005)
* *[[Come Clarity]]* (2006)
* *[[A Sense of Purpose]]* (2008)
* *[[Sounds of a Playground Fading]]* (2011)
Ana Bolin

**Ana Bolin** (; apie 1501/1507 – 1536 m. gegužės 19 d.) – Anglijos karalienė nuo 1533 iki 1536 m., antroji karaliaus Henriko VIII žmona. Tai vienintelė moteris, kuriai suteiktas markizės titulas. Ana Bolin buvo ryški figūra Anglijos reformacijoje.

Nesugebėjusi pagimdyti karaliui vyriškos lyties įpėdinio, apkaltinta kraujomaiša ir išdavyste, įkalinta Londono Taueryje. Nuteista ir nukirsdinta 1536 m., kai jos ir karaliaus vienturtei dukrai, būsimajai Elžbietai I buvo vos treji metai.

## Iki 1522 m.

Ana gimė Tomo Bolino ir ledi Elžbietos Hovard šeimoje. Anos tėvas buvo gerbiamas diplomatas, gerai mokėjo užsienio kalbas. Ana su broliu ir seserimi užaugo Heverio pilyje Kente. Nėra išlikę dokumentų, kurie pasakytų, kada gimė Ana, tačiau istorikai mano, kad ji galėjo gimti tarp 1501 m. ir 1507 m. Apie 1513 m. tėvas Aną išsiuntė į Prancūzijos karaliaus dvarą, kur ji buvo Prancūzijos karalienės Marijos freilina, o vėliau – karalienės Klaudijos. Prancūzijos rūmuose Ana išmoko prancūzų kalbos, susidomėjo mada ir religine filosofija. Ji tapo atsidavusia katalike ir užsikrėtė humanizmo idėjomis. 1521 m. jos tėvas pakvietė ją sugrįžti į Angliją.

## Henriko VIII dvare (1522–1533 m.)

Ana buvo pakviesta atgal į Angliją, kad ištekėtų už savo airio pusbrolio Džeimso Butlerio, tačiau vedybos neįvyko. Anos sesuo Marija Bolin buvo anksčiau parsivežta iš Prancūzijos neva dėl jos romanų su Prancūzijos karaliumi ir jo dvariškiais. Merė ištekėjo už didiko Viljamo Kerio Grinviče. Vestuvėse dalyvavo ir pats Anglijos karalius. Netrukus po vestuvių Marija tapo karaliaus meiluže. Istorikai nesutaria, ar du Marijos Bolin vaikai yra karaliaus, ar jos vyro. Nepaisant abejonių, karalius jų nepripažino, kaip pripažino savo nesantuokinį sūnų Henrį Fitzrojų.

Ana pirmą kartą rūmuose pasirodė 1522 m. Netrukus susižadėjo su didiku Henriu Persiu, bet sužadėtuvės nutrūko Persio tėvui jų nepalaiminus. Po sužadėtuvių nutraukimo Ana grįžo į savo tėvų dvarą užmiestyje, tačiau netrukus vėl pasirodė rūmuose kaip karalienės Katerinos Aragonietės freilina. Po kiek laiko ja susižavėjo karalius Henrikas VIII. Jis bandė ją suvilioti, tačiau Ana atsisakė tapti karaliaus meiluže. Po kelerių metų karalius pasipiršo Anai, ir ši sutiko. 1533 m. sausį jie slapta susituokė.

## Henriko VIII skyrybos

Manoma, kad skyrybų idėją karaliui pakišo pati Ana, motyvuodama Tiudorų giminės išlikimu (Katerina Aragonietė daug kartų patyrė persileidimus ir tik viena dukra – Marija I išgyveno). Kadangi katalikų bažnyčia neleido karaliui išsiskirti, jis nusprendė atsiskirti nuo Romos ir pradėti reformaciją Anglijoje. Nepaisant to, žmonės palaikė Kateriną Aragonietę, o Romos bažnyčia visą laiką nepripažino Anos kaip karalienės.

Ana Bolin įkalinta Londono Taueryje ir jo Žaliajame bokšte nukirsdinta.

## Šaltiniai
Česys Grenda

**Česys Grenda** (g. 1931 m. lapkričio 9 d. Klūsuose, Kaišiadorių apskritis) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas.

## Biografija
1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. Vilniaus universitete apgynė disertaciją „Veiksmažodžių junginiai su bendratimi dabartinėje lietuvių literatūrinėje kalboje“, humanitarinių mokslų daktaras. Nuo 1964 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1971 m. docentas. 1968–1971, 1982–1987 ir 1994-1996 m. Lietuvių kalbos ir literatūros katedros vedėjas.

Tyrinėja lietuvių kalbos sintaksę, akcentologiją, vietovardžių kilmę. Paskelbė per 70 publikacijų respublikos ir Šiaulių miesto spaudoje.

## Bibliografija
* Akcentologijos paskaitos, 1977 m.,
* Lietuvių kalbos sintaksė, bendraautoris Vytautas Sirtautas, Vilnius, Mokslas, 1988 m.,
* Rinktinai kalbotyros straipsniai, bendraautoriai Vytautas Sirtautas, Regina Petkevičienė, 2001 m.

## Šaltiniai
Pentėjas

**Pentėjas** () - Tėbų karalius, Echiono ir Agavės sūnus. 

Euripido pjesėj „Bachantė“ Pentėjas atsisakė garbinti Dionisą ir pripažinti jo dieviškumą. Dionisas priviliojo savo pusbrolį į mišką, kur menadės sudraskė jį. Tarp jų buvo ir jo motina Agavė.

Karalius Kadmas atsisakė savo sosto dėl savo amžiaus ir atidavė sostą savo anūkui Pentėjui. Pentėjas uždraudė garbinti savo pusbrolį, dievą Dionisą ir neleido moterims prisijungti prie jo apeigų.
Supykęs dievas Dionisas pasiuntė Pentėjo motinai Agavei, jo tetoms - Ino ir Autonojai ir kitoms moterims pamišimą. Dėl šios priežasties Pentėjas įkalino dievą Dionisą, tačiau jam grandinės nukrito nuo rankų ir kalėjimo durys pačios atsivėrė. 
Dionisas priviliojo Pentėją, Kadmo dukterys pamatė jį ir pagalvojo, kad jis yra laukinis žvėris. Jos sudraskė jį į gabalus.

Ši žmogžudystė buvo taip pat ir kerštas Agavei ir jos seserims Ino ir Autonojai. Semelė besilaukdama Dioniso mirė nuo Dzeuso dieviškojo spindesio. Jos seserys šnekėjo, kad ji nesilaukė Dzeuso vaiko, o tik stengėsi nuslėpti nesantuokinius lytinius santykius su mirtinguoju, o jos mirtis buvo bausmė už melą.
Algirdas Malakauskas

**Algirdas Malakauskas** (g. 1956 m. rugsėjo 4 d. Avižiuose, Zarasų rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, redaktorius.

## Biografija
Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas. 1990-1993 m. Šiaulių pedagoginio instituto savaitraščio „Pedagogas“ redaktorius, stilistas. Nuo 1994 m. eina ir Šiaulių universiteto kalbos tvarkytojo pareigas. 

Paskelbė per 200 publikacijų kalbos kultūros, akcentologijos, morfologijos ir kt. klausimais. Nuo 1999 m. Lietuvių kalbos draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkas.

## Šaltiniai
Pierluigi Collina

**Pierluidžis Kolina** (*Pierluigi Collina*; g. 1960 m. vasario 13 d. Bolonijoje, Italija) – buvęs tarptautinės kategorijos Italijos futbolo teisėjas, dabar UEFA teisėjų komiteto narys ir tarptautinės futbolo teisėjų asociacijos konsultantas. 

## Biografija
1984 m. universitete baigė ekonomiką.

Paauglystėje žaidė futbolą gynėjo pozicijoje, bet vėliau buvo įkalbintas tapti teisėju. 3 metus teisėjavo regioninėje lygoje, atliko privalomąją karinę tarnybą. 1988 m. padėjo teisėjauti trečiojoje Italijos lygoje. Maždaug tuo metu Kolina nupliko, taip įgijo „grėsmingą“ išvaizdą ir buvo pramintas „Kojaku“ (pagal vieno JAV kriminalinio serialo herojų).

Nuo 1991 m. Kolina teisėjavo Serie A. 1995 m. gavo FIFA tarptautinę kategoriją, teisėjavo 5 varžybose 1996 m. Olimpinėse žaidynėse. Šis teisėjas teisėjavo įsimintinam 1999 m. UEFA Čempionų Lygos finalui. Savo laiku Kolina buvo bene žymiausiu pasaulyje futbolo teisėju, įsimenančiu savo išskirtine išvaizda ir griežta teisėjavimo maniera.

Teisėjavo visiems pasaulio ir Europos čempionatams tarp 1998 ir 2004 m., tame tarpe jų atkrintamųjų varžybų etapuose, dažnai ir finaluose. Paskutinis svarbus Kolinos teisėjautas čempionatas – 2004 m. Europos čempionatas. 2005 m. teisėjas pasiekė amžiaus limitą futbolo teisėjams – 45 metus. Paskutinės jo teisėjautos tarptautinės varžybos – Portugalija-Slovakija. Italijos futbolo federacija teisėjų amžiaus limitą perkėlė iki 46 m., kad Kolina dar galėtų teisėjauti Serie A, tačiau teisėjas atsisakė, nes įsivėlė į interesų konfliktą – pasirašė sutartį su Opel bendrove, kuri taip pat buvo ir AC Milan klubo rėmėja.

Baigęs teisėjo karjerą, Kolina prisideda prie rungtynių teisėjavimo konsultavimo, dirba finansų konsultantu.

Parašė autobiografiją *Le Mie Regole del Gioco*.

## Pasiekimai
* IFFHS metų geriausias pasaulio futbolo teisėjas (6): 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003 m.
* Hulo universiteto garbės daktaro laipsnis „už nuopelnus sporto pasauliui“
* Italijos šlovės galerijos narys: 2011 m.

## Šaltiniai
Janina Misevičienė

**Janina Misevičienė** (1916 m. rugpjūčio 29 d. Charbine (Kinija) – 2007 m. birželio 6 d. Šiauliuose) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
Nuo 1939 m. gyveno Šiauliuose, dėstė rusų kalbą miesto vidurinėse bei pedagoginėje mokyklose. 1953 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, rusų kalbą ir literatūrą, 1968 m. – aspirantūrą Leningrade. 1970 m. sausio 12 d. Leningrado A. Gerceno valstybiniame pedagoginiame institute apgynė disertaciją „Pradinio rusų kalbos mokymo metodinės sistemos tobulinimas lietuvių mokyklose“, humanitarinių mokslų daktarė.

1956-1992 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1972 m. docentė.

## Šaltiniai
Jonas Pauža

**Jonas Pauža** (g. 1938 m. liepos 26 d. Nemeikšiuose, Joniškio valsčius) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas.

## Biografija

1956–1962 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1964-1965 m. – Vilniaus universitete. 1976-1979 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje.

1960-1971 m. mokytojas įvairiose Lietuvos mokyklose. Nuo 1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1979 m. docentas.

Parašė per 100 straipsnių tarpkultūrinės kalbinės komunikacijos ir kalbų sąveikos mokymo procese klausimais. Dalyvavo tarptautinėse konferncijose (Lenkija, Latvija, Rusija ir kt.).

## Bibliografija
* Rusų kalbos vadovėlis IX klasei, 1986 m.
* Rusų kalbos vadovėlis X klasei, 1989 m.
* Pedagoginių praktikų programos ir metodinė medžiaga filologijos specialybių studentams, 1996 m.
* Morfologinio nagrinėjimo pavyzdžiai ir kontrolinės užduotys, 1989, 2000 m.

## Šaltiniai
Regina Petkevičienė

**Regina Stasiulionytė-Petkevičienė** (1931 m. gegužės 17 d. Daržiniuose, Daugailių valsčius – 2023 m. gegužės 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, vertėja, leidinių redaktorė.

## Biografija
1951–1955 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete. 1955–2002 m. Šiaulių Kazio Preikšo pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1995 m. docentė. 1958–1961 m. ŠPI savaitraščio „Tarybinis pedagogas“, 1977–1981 m. „Pedagogas“ redaktorė. Kurį laiką vadovavo universiteto dėstytojų folkloriniam ansambliui „Čiūtyta“.

1990–1993 m. Šiaulių miesto kalbininkė, nuo 1997 m. miesto kalbos konsultacijų punkto konsultantė. Leidyklos „Vyturys“, nuo 1995 m. buvo leidyklos „Saulės delta“ leidžiamų knygų redaktorė.

Nagrinėjo fonetiką, kalbos kultūrą.

## Bibliografija

* Fonetinio nagrinėjimo pavyzdžiai. – Šiauliai: Šiaulių Kazio Preikšo pedagoginis institutas, 1977. – 25 p.
* Žodžių ir garsų fonetinis nagrinėjimas. – Šiauliai: Šiaulių pedagoginis institutas, 1990. – 68 p.
* Lietuvių kalbos fonetikos pratimai. – Šiauliai: Šiaulių universiteto leidykla, 1998. – 191 p.: iliustr. – ISBN 9986-38-131-2
* Žodžių ir garsų fonetinis nagrinėjimas. – 2-asis leidimas. – Šiauliai: Šiaulių universiteto leidykla, 2000. – 61 p. – ISBN 9986-38-201-7
* Rinktiniai kalbotyros straipsniai / Vytautas Sirtautas, Regina Petkevičienė, Česys Grenda. – Šiauliai: ŠU leidykla, 2001. – 287 p.: portr. – ISBN 9986-38-252-1
* Mokytojų gyvenimo spalvos: Šiaulių mokytojų senjorų klubui „Šviesa“ – 40 metų. – Šiauliai: Saulės delta, 2011. – 151 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-732-80-8


## Šaltiniai
Irena Ramaneckienė

**Irena Ramaneckienė** (g. 1942 m. lapkričio 1 d. Narvydžiuose, Skuodo valsčius) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, socialinių mokslų daktarė.

## Biografija
Baigė Vilniaus pedagoginį institutą. Mokytojavo įvairiose Lietuvos mokyklose. Nuo 1980 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1986 m. docentė. 1997-2005 m. vadovavo Lietuvių kalbos didaktikos katedrai.

Paskelbė per 100 straipsnių pedagogikos, psichologijos, kultūros temomis.

## Bibliografija
* Lietuvių kalbos būrelis. Teminiai darbo planai, 1979 m.,
* Jei nesiseka rašyti be klaidų, 1996 m.,
* Morfologija, sintaksė ir skyryba, bendraautorė Nijolė Bražienė, Šiaurės Lietuva, 2002 m.,
* Mažasis garso lingvistikos ir didaktikos žinynas, bendraautoriai Dalia Bernotienė, Stasys Tumėnas, 2003 m.
* Pagrindinio ugdymo pasiekimų egzaminas: lietuvių gimtoji kalba, bendraautoris Stasys Tumėnas, Šiaurės Lietuva, 2008 m.

## Šaltiniai
Gintautas Saulis

**Gintautas Saulis** (g. 1959 m. balandžio 29 d. Rokiškėliuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, vertėjas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1981 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1986-1989 m. mokėsi aspirantūroje Maskvoje. Stažavosi 1994 m. ir 1996 m. Malmės (Švedija) aukštojoje pedagoginėje mokykloje.

1981-1990 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Rusų kalbos katedros asistentas, 1990-1993 m. – vyr. asistentas, 1993-1997 m. – Užsienio kalbų katedros vyr. asistentas, nuo 1997 m. Šiaulių universiteto Romanų ir germanų filologijos katedros vedėjas, Užsienio kalbų katedros docentas. Šiaulių universitete įsteigė Švedų kultūros centrą. Į švedų kalbą verčia turistinę literatūrą apie Lietuvą.

## Šaltiniai
Janina Švambarytė-Valužienė

**Janina Švambarytė-Valužienė** (g. 1956 m. lapkričio 28 d. Buriatijoje, Rusija) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1976-1981 m. studijavo Vilniaus universitete, 1989-1992 m. mokėsi šio universiteto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1987 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1996 m. docentė. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Dialektologijos centro direktorė. 1992-1993 m. Šiaulių miesto kalbos tvarkytoja.

1997-1999 m. Lietuvių kalbos draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkė.

## Bibliografija
* Apibrėžto ir neapibrėžto kiekio raiška, 1996 m.
* Zanavykų šnektos žodynas, su kitais autoriais, Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1 t., 2003 m., ISBN 5-420-01505-6, 2 t. 2005 m., ISBN 5-420-01550-1
* Joniškio šnektų pratimai ir tekstai, CD, ats. redaktorė, Šiauliai: Dipolis. 2005 m.
* Joniškio šnektų pratimai ir tekstai, ats. redaktorė, ISBN 9955-418-68-0
* Teksto perteikimas balsu, studijų knyga, Lucilijus, ISBN 978-9955-32-095-1

## Šaltiniai
Stasys Tumėnas

**Stasys Tumėnas** (g. 1958 m. gegužės 7 d. Linkuvoje, Linkuvos rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, leidėjas, žurnalistas, politikas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1976 m. baigė Linkuvos vidurinę mokyklą, 1977–1981 m. studijavo Vilniaus universitete, 1985–1988 m. mokėsi šio universiteto aspirantūroje, 1988 m. humanitarinių mokslų daktaras.

1981–2015 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. - Šiaulių universitetas) dėstytojas, nuo 1991 m. - docentas. Šiaulių universiteto Senato narys. 1993–2000 m. Šiaulių universiteto Pedagogikos fakulteto dekanas.

1989–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Šiaulių tarybos leidinio „Krivūlė“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1995–2016 m.  IĮ S. Tumėno leidyklos  įkūrėjas ir vadovas. Redagavo ir leido almanachą „Šiaurės Lietuva“ (1991-2014 m., išleisti 7 numeriai), žurnalo „Pradinis ugdymas“ steigėjas ir sudarytojas.

2011–2016 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, išrinktas kaip nepriklausomas kandidatas.2015–2016 m. Šiaulių miesto vicemeras.

Nuo 2016 m. Seimo narys.

## Bibliografija
* Mažasis garso lingvistikos ir didaktikos žinynas, mokymo(si) priemonė. Bendraautorės Irena Ramaneckienė, Dalia Bernotienė. Šiauliai, Šiaulių universiteto leidykla, 2003 m.
* Lietuvių kalba ne tik egzaminui, bet ir gyvenimui mokymo(si) priemonė. Bendraautoris Juozas Pabrėža. Šiauliai: Šiaurės Lietuva, 2007.

## Įvertinimas
* 2005 m. Šiaulių miesto kultūros ir meno premija už išleistus reikšmingus ir vertingus leidinius.

## Šaltiniai
Bronius Maskuliūnas

**Bronius Maskuliūnas** (g. 1964 m. kovo 13 d. Nairiuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos kalbininkas, pedagogas, humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1982 m. baigė Vaškų vidurinę mokyklą. 1990 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1995–2000 m. studijavo Vilniaus universiteto doktorantūroje, 2000 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Posesyvumo raiška XVI–XVII a. lietuvių rašto paminkluose“, humanitarinių mokslų daktaras. 2007 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete atliko humanitarinių mokslų srities filologijos krypties habilitacijos procedūrą tema „Aktualūs lietuvių senųjų raštų kalbos aspektai“.

Nuo 1990 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Lietuvių kalbotyros ir komunikacijos katedros dėstytojas, nuo 2005 m. yra universiteto Europos studijų instituto direktorius, nuo tų pačių metų rudens – Humanitarinio fakulteto dekanas, 2006 m. docentas, profesorius.Mokslo darbų leidinio „Acta humanitarica universitatis Saulensis“ atsakomasis redaktorius, žurnalų „Archivum Lithuanicum“ ir „Filologija“ redaktorių kolegijų narys. Nuo 2008 m. Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys. Nuo 2016 m. – Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešosios bibliotekos direktorius

## Mokslinė veikla
Mokslinių interesų sritys – lietuvių rašomosios kalbos istorija, ypač XVI–XVII a. lietuviškų raštų kalbos, semantinių kategorijų tyrinėjomai, tekstologija. Paskelbė straipsnių, recenzijų žurnaluose „Archivum Lithuanicum“, „Baltistica“, „Baltų filologija“ ir kt. Skaito pranešimus mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje.

2003–2005 m. transliuotų šviečiamųjų televizijos laidų „Žodžiai“ bei „Diena Šiaulių universitete“ autorius ir vedėjas.

## Bibliografija
* Lietuviškos spaudos keliai Šiaurės Lietuvoje: 1864–1904. Studijų knyga, sudarytojas, su D.Maskuliūniene. Šiauliai, Šiaulių universiteto leidykla. 2005 m.

## Šaltiniai
Logothetes tou stratiotikou

**Logothetes tou stratiotikou** (), *karinis logotetas* (pažodžiui 'karinio iždo logotetas') – atsakingas už Bizantijos kariuomenės algas ir kariuomenės aprūpinimą.

## Istorija ir funkcijos
Karinio iždo tvarkymu pradžioje užsiimdavo pretoriaus prefektūra, bet jis (*to stratiōtikon* 'karinis iždas') ilgainiui buvo atskirtas, jo reikalais užsiėmė atskira logotesija. Pirmas išlikusiuose dokumentuose paminėtas (680 m.) *logothetēs toū stratiōtikou* buvo *Julian*, „šlovingiausias *[[apo hypaton|apo hypatōn]]* ir *[[patricijus]]*“. Ši pareigybė panaikinta po 1088 m.

Tikslus pareigų ratas nėra žinomas. Vienintelė tiesioginė informacija apie karinio logoteto pareigas gauta iš X a. *[[De Ceremoniis]]*,pagal kurį šis logotetas prižiūrėjo kareivių namų ūkių apmokestinimą ir atleidimą nuo tokių mokesčių. Taip pat žinoma, kas XI a. šie logotetai atlikdavo ir tam tkras juridines funkcijas.
Keli mokslininkai (žinomiausias jų E. Stein) įrodinėjo, kad karinis logotetas tvarkė visus karinius reikalus, pvz., kareivių ėmimą į kariuomenę, įvirtinimų statybas, bendrąsiasq karines išlaidas. Šo hipotezė kol kas neturi jokių įrodymų.

## Pavaldūs valdininkai
*Logothetēs tou stratiōtikou* pavaldiniai buvo:

* *sekretono [[chartuliarijus|chartuliarijai]]* () – departamento aukštesnio rango žemesnieji valdininkai.
* *[[Tema (Bizantija)|temų]] chartuliarijai* () ir tagmų chartuliarijai() – prižiūrėjo atitinkamai temų kariuomenės ir imperatoriaus tagmos finansinius reikalus bei supervising the financial affairs of the thematic troops and the imperial *[[tagmata]]*, respectively.
* gana daug *legatarijų* (), kurių tiksli funkcija nežinoma.
* opcionai ( – valdininkai, atsakingi už algų išdalinimą kareiviams daliniuose.
* gana daug *kankeliarijų* (), kuriems vadovaudavo *protokankeliarijai* .
* gana daug *[[mandatorius|mandatorių]]*

## Nuorodos
Ptujus

**Ptujus** – miestas rytų Slovėnijoje, seniausias šalyje. Savivaldybės centras.

## Istorija

Romėnai įkūrė įtvirtinimus I a. Rašytiniuose šaltiniuose miestas pirmą kartą paminėtas 69 m. Viduramžiuose jis tapo vienu svarbiausių ekonominių centrų Europoje. Miesto teisės suteiktos 977 m. 1376 m. miestui buvo suteikta teisė rengti turgus. Miestas klestėjo iki turkų atakų XVI–XVII a. Po jų Ptujus prarado savo reikšmę kaip prekybos centras.

## Sportas
* NK Drava Ptuj (futbolas)
Teisutis Saldauskas

**Teisutis Saldauskas** ( 1937 m. rugpjūčio 17 d. Šiauliuose – 2000 m. spalio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, instrumentuočių autorius, estradinių ansamblių vadovas.

## Biografija
1945-1955 m. mokėsi keliose Šiaulių miesto mokyklose, 1960 m. baigė Šiaulių muzikos technikumą, 1977 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetą.

1961-1963 m. Šiaulių statybos tresto estradinio orkestro vadovas, 1963-1979 m. Lietuvos Valstybinės filharmonijos ansamblių „Nemuno žiburiai“, „Vilniaus aidai“ vadovas. Kai 1963 m. prie Lietuvos valstybinės filharmonijos buvo nuspręsta įkurti profesionalų estradinį ansamblį, jam vadovauti iš Šiaulių buvo pakviestas Teisutis Saldauskas, kuris pasiėmė savo saviveikliniame ansamblyje jau dainavusius šiauliečius Ziną Jurgutytę, kuri tapo jo žmona, Nijolę Ščiukaitę, Juozą Garbenį, Adolfą Jarulį, taip pat šiauliečius pūtikus. Tik ritminę grupę naujajame kolektyve sudarė muzikantai iš Kauno. Ansamblis pagal kompozitoriaus B. Gorbulskio dainą pasivadino „Nemuno žiburiai“.

1978-1981 m. Vilniaus B. Dvariono muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1981 m. – Lietuvos konservatorijos dėstytojas.

Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.

## Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 1000 muzikos kūrinių instrumentuočių ir aranžuočių, pirmosios džiazo pjesės lietuviška tema, kantatos chorui „Muzika“ autorius. Koncertavo Latvijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Lenkijoje, Vokietijoje ir kt.

## Šaltiniai
Vytautas Šeinauskas

**Vytautas Šeinauskas** (1938 m. kovo 30 d. Baltupėnuose, Šilutės apskritis – 2003 m. gegužės 19 d. Kuršėnuose. Palaidotas Kuršėnų senosiose kapinėse.) – Lietuvos kompozitorius, grafikas, pedagogas.

## Biografija
1939 m. vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, Šeinauskų šeima persikėlė gyventi į Kuršėnus. Baigęs Kuršėnų mokykloje aštuonias klases, nutarė mokytis muzikos ir įstojo į Šiaulių muzikos technikumą. 1963 m. baigė Vilniaus J.Tallat-Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, chorinio dirigavimo specialybę.

1963 m. Utenos kultūros namų meno vadovas, vėliau persikėlė gyventi į Telšius, rajoninių kultūros namų meno vadovas, 3-os vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. Suorganizavo chorą, solistus, koncertmeisterius, orkestrą ir 1965 m. pastatė J. Gaižausko operetę „Ramunė“ Vytauto Bložės libretu. Operetė keletą kartų dar skambėjo Telšiuose, Palangoje, Kretingoje, Kuršėnuose, Daugėliuose. Padėjo kultūros namuose bei gimnazijoje surengti J. Gaižausko smuiko kūrinių autorinius koncertus, kviesdavo jį dalyvauti rajoninėse dainų šventėse, diriguoti kaimo kapeloms. Būdamas muzikos mokytoju, pamatė, kad vaikams labai trūksta dainų ir pats pradėjo užpildyti tą spragą.

Nuo 1973 m. dirbo Šiaulių 43-oje profesinėje mokykloje, vadovavo šios mokyklos 80 mergaičių chorui, Šiaulių televizorių gamyklos chorui „Tauras“, dirbo dailininku apipavidalintoju Šiauliuose, vėliau – Kuršėnuose.

## Kūryba
Gražiai piešė, nutapė kunigaikščio Vytauto Didžiojo bei kompozitorių portretų. 1975 m. lapkričio 28 d. surengė autorinę plakatų parodą Šiaulių dailininkų namuose, dalyvavo respublikinėje plakatų parodoje Vilniuje.

Pirmoji daina „Kodėl išskrido gandras“, sukurta pagal Justino Marcinkevičiaus žodžius, paskelbta 1972 m. Nuo to laiko jis daug jėgų skirdavo vaikų muzikos kūrybai bei propagavimui. Didžiausi V. Šeinausko pagalbininkai buvo poetai Ramutė Skučaitė, Zita Gaižauskaitė, Violeta Palčinskaitė, Martynas Vainilaitis, Stasys Žlibinas, Jurgis Kunčinas, Juozas Erlickas ir kt. Sukūrė ir išleido septyniolika dainų, skirtų vaikams, jaunimui ir suaugusiems, rinkinių. Juose apie 250 dainų.

## Bibliografija
* Laiškas saulutei, 1995 m.,
* Baltas laivas, 1996 m.
* Labas rytas, Šiaulių universiteto leidykla, 1998 m.,
* Saulės taku, Šiaulių universiteto leidykla, 1999 m.,
* Dainos sparnai, Šiaulių universiteto leidykla, 2000 m.,
* Žvaigždutė, Šiaulių universiteto leidykla, 2001 m.,
* Laiškas ant smėlio, Šiaulių universiteto leidykla, 2002 m.,
* Tu – versmė, tu – giesmė, Šiaulių universiteto leidykla, 2003 m.,
* Muzika gyvenimui, sudarytoja Audronė Šetikienė, Šiaulių universiteto leidykla, 2004 m. ISBN 9986-38-515-6

## Šaltiniai
Per Yngve Ohlin

**Per Yngve Ohlin** (1969 m. sausio 16 d. – 1991 m. balandžio 8 d.), plačiau žinomas sceniniu pseudonimu **Dead** (ang. Miręs) – Švedijos juodojo metalo vokalistas, labiausiai žinomas dėl darbo su grupe Mayhem. Taip pat atliko vokalą grupėje Morbid, jų demonstraciniame įraše *December Moon*.

## Biografija

### Asmenybė
Dead buvo keista ir intraversiška asmenybė. Hellhammer jį apibūdino kaip: „Labai keista asmenybė… Depresuota, melancholiška, tamsi…“. Euronymous kalbėjo labai panašiai: „Atvirai, aš manau, kad Pjeras yra psichiškai nesveikas. Kaip dar apibūdinti žmogų, kuris nevalgo, kad ant jo kūno atsirastų bado žaizdos? Arba kuris nešioja marškinėlius su laidotuvių skelbimais?“
O Pasak Bård „Faust“ Eithun iš Emperor:
Jis (Dead) nebuvo vyrukas, kurį galėtum gerai pažinoti. Esu įsitikinęs, jog net kiti Mayhem nariai nelabai gerai jį pažinojo. Su juo buvo sunku suartėti. Asmeniškai susipažinau likus dviem savaitėm iki jo mirties. Buvau susitikęs su juo gal 6-8 kartus. Jis turėjo begalę keistų idėjų. Prisimenu, Aarseth kalbėjo apie jį ir sakė, kad jis visiškai neturi jokio humoro jausmo. Iš tiesų, jis turėjo, bet jo humoro jausmas buvo labai neaiškus. Atvirai, aš nemanau, kad jis džiaugėsi gyvenimu šiame pasaulyje.
Jo moto yra ant *Live in Leipzig* albumo viršelio: „*Jag är inte en människa. Det här är bara en dröm, och snart vaknar jag. Det var för kallt och blodet levrades hela tiden.“ (Aš nesu žmogus. Tai yra tik sapnas ir aš tuoj atsibusiu! Buvo per šalta ir mano kraujas buvo įšalęs visą laiką!)*

### Pasirodymai
Karjeros pradžioje jis dėvėjo *corpse paint* (), t. y. padengdavo savo veidą baltu ir juodu grimu. Pasak Necrobutcher, jis tai darė ne todėl, kad atrodytų „kietai“, kaip tai darė Kiss ar Alice Cooper, bet todėl, kad atrodytų kaip lavonas. Kad užbaigtų savo lavono įvaizdį, jis užkasdavo savo drabužius po žeme, ir iškasdavo juos prieš pasirodymą. Pasak Hellhammer:
Prieš pasirodymus Dead užkasdavo savo drabužius po žeme, kad jie pradėtų pūti ir turėtų „kapo“ kvapą. Jis norėjo būti lavonu ant scenos. Vieną kartą jis prašė mūsų, kad užkastume jį po žeme – jis norėjo, kad jo oda taptų blyški

Viename ture su Mayhem jis rado negyvą varną, kurią įdėjo į plastikinį maišelį ir nešiojosi kartu su savimi. Jis pauostydavo paukštį prieš pasirodymus, kad dainuotų „su mirties smarve savo šnervėse“.

### Savižudybė
1991 m. balandžio 8 d. Olinas nusižudė, palikdamas priešmirtinį raštelį, prasidedantį sakiniu „Atsiprašau dėl kraujo“. Vėliau Euronymous jį rado su prapjautu kaklu bei riešais ir šratinio šautuvo kulka galvoje.

## Diskografija
Su Morbid:
* *Morbid Rehearsal* (1987 m. rugpjūčio 7 d.)
* *December Moon* (1987 m. gruodžio 25 d.)
Su Mayhem
* *Dawn of the Black Hearts* (1990 m. vasario 28 d.)
* *Live in Leipzig* (1990 m. lapkričio 26 d.)
* *Freezing Moon/Carnage* (1990 m.)
* *Out from the Dark* (1991 m.)

## Videografija
Pasirodymas Candlemass muzikiniame video klipe „Bewitched“