open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maršalo Salų herbas

**[[Maršalo Salos|Maršalo Salų]] herbas** – oficialus Maršalo Salų valstybės simbolis. Herbo fonas yra mėlyno atspalvio, reiškiančio jūrą. Herbo centre yra sparnus išskėtęs angelas – taikos simbolis. Herbo šonuose yra palmės ir laivai. Herbo viršuje įrašytas valstybės pavadinimas – Maršalo Salų Respublika, apačioje – nacionalinis šūkis: *Jepilpilin ke Ejukaan* (bendrų pastangų pasiekimas).
1978 m. Formulės 1 sezonas

**1978 m. Formulės 1 sezonas** buvo 29-iasis Formulės-1 sezonas. Jis prasidėjo sausio 15 ir baigėsi spalio 8 dieną po 16 lenktynių.

Čempionu tapo amerikietis Mario Andretti. Jis iki šiol yra paskutinis amerikietis laimėjęs Formulės 1 lenktynes ir paskutinis Formulės 1 čempionas iš JAV. Jis pelnė 6 pergales ir 13 taškų aplenkė švedą Ronnie Peterson.

Komandų įskaitoje nesunkiai nugalėjo Lotus-Ford ekipa.

## Lenktynininkų įskaita

Taškai buvo skirstomi pirmiems 6 finišavusiems: 9-6-4-3-2-1. Į įskaitą buvo įskaičiuoti geriausi 7 rezultatai iš pirmų 8 lenktynių ir geriausi 7 iš likusių 8 lenktynių.

## Komandų įskaita
    
 

## Šaltiniai
Donaldo galvosūkiai

**„Donaldo galvosūkiai“** – galvosūkių ir komiksų mėnesinis žurnalas vaikams, leistas 1995–2003 m.

## Istorija
Žurnalas ėjo greta kitų žurnalų vaikams – „Mickey Mouse“ ir „Donaldas ir kiti“. Pirmaisiais leidimo metais jis vadinosi: „Donaldo pramogos“, o vėliau pakeitė šį savo pavadinimą. Beveik visus jo leidimo metus žurnalas buvo nespalvoto turinio, ir tik paskutiniaisiais, 2003 m., jo turinys tapo spalvotas. Leido: UAB „Egmont Lietuva“.

## Redaktorius
* Kazys Kęstutis Šidiškis (1995–2003 m.).
Ašančio regionas

**Ašančio regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies vidurio pietuose, tarp Brongų-Ahafų (šiaurėje), Rytų (pietryčiuose), Vidurio ir Vakarų (pietuose) regionų. Administracinis centras – Kumasis.

## Geografija
Regionas įsikūręs Ašančio istoriniame regione. Didžioji krašto dalis kalnuota (Kvahu plynaukštė), apaugusi tropiniais miškais. Svarbiausios upės – Pra ištakos (Ofinas, Anumas), Tanas, Aframas. Telkšo Bosumtvio ežeras. Įsteigta keletas gamtos draustinių.

## Gyventojai

Ašančio regione gyvena daugiausia akanai, priklausantys ašančiams. Taip pat yra eve, ga, guanai, moliai-dagbanai ir kt. Būdingi ašančių tradiciniai statiniai – UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Svarbiausi miestai:
* Kumasis
* Obuasis
* Konongas
* Bekvajus
* Mampongas
* Edžura


File:Forests and Woodlands, Ashanti region, South Ghana.jpg|Ašančio džiunglės
File:Kumasi Market.jpg|Kumasis
File:Aquasi Boachi and Quamin Poko by JL Cornet.jpg|Ašančiai XIX a.


## Šaltiniai
Pietų ir Rytų Serbija

**Pietų ir Rytų Serbija** () – vienas iš penkių statistinių Serbijos regionų. Įkurtas 2010 m. Regione gyvena 1 563 916 gyventojai (2011 m. surašymo duomenys).

## Istorija
2009 m. liepos mėnesį Serbijos parlamentas priėmė įstatymą, kuriuo Serbija buvo padalinta į septynis statistinius regionus. Buvo nuspręsta, kad dabartinėje Pietų ir Rytų Serbijos regiono teritorijoje bus du statistiniai regionai: Rytų regionas () ir Pietų regionas (). Tačiau 2010 m. gegužės mėnesį įstatymas buvo pakeistas. Rytų ir Pietų regionai buvo sujungti į vieną statistinį regioną – *Pietų ir Rytų Serbiją*.

## Apygardos
Pietų ir Rytų Serbijos regionas yra padalintas į 9 apygardas. Žemiau yra pateikiamos apygardos bei jų administraciniai centrai:

* Podunavlė – Smederevas
* Braničevas – Požarevacas
* Boras – Boras
* Zaječaras – Zaječaras
* Nišava – Nišas
* Pirotas – Pirotas
* Toplica – Prokuplė
* Jablanica – Leskovacas
* Pčinja – Vranė

## Šaltiniai
Gana olimpinėse žaidynėse

**[[Gana]] [[olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** pirmą kartą dalyvavo 1952 m., kuomet ji buvo žinoma kaip Britų Aukso kranto kolonija. Nuo tada šalis siuntė savo atletus dalyvauti beveik visose tolesnėse vasaros olimpinėse žaidynėse, praleisdama tik 1956 m. žaidynes bei boikotuodama 1976 m. žaidynes (dėl Naujosios Zelandijos, kuri vis dar palaikė sportinius ryšius su apartheidine PAR, dalyvavimo) ir 1980 m. žaidynes (prisijungdama prie JAV boikoto Maskvai).

Žiemos olimpinėse žaidynėse Gana dalyvavo vienintelį kartą – 2010 m. Vankuveryje. Ganos nacionalinis olimpinis komitetas įkurtas 1952 m. ir Tarptautinio olimpinio komiteto pripažintas dar tais pačiais metais. 

Iš viso Ganos atletai laimėjo keturis olimpinius medalius: tris (1 sidabro ir 2 bronzos) bokso sporto šakoje; bronzą 1992 m. iškovojo Ganos U-23 nacionalinė futbolo rinktinė.

## Medalių lentelės
### Vasaros olimpinės žaidynės

### Medaliai pagal sporto šaką

## Šaltiniai
Doič Jarndorfas

**Doič Jarndorfas** () – bendruomenė rytų Austrijoje, Noizidlio am Zė apskrityje, pasienyje su Vengrija.

Doič Jarndorfas yra ypatingas tuo, kad tai yra labiausiai į rytus nutolusi vokiškai kalbanti bendruomenė Europoje. O labiausiai į vakarus nutolusi (850 km) vokiškai kalbanti bendruomenė yra Rambrušas, Redanžo kantone, Dykircho apygardoje, Liuksemburge.
Teratologija

**Teratologija** (, iš , kilm. *τέρατος* 'pabaisa, išsigimėlis' +  'mokymas') – biologijos dalis, tirianti organizmų vystymosi nenormalumus (paprastai anatominius). Kartais suvokiamas siaurai, kaip disciplina, tirianti žmonių įgimtas ydas. Iš tiesų teratologija apima ne tik embrioninę, bet ir kitas vystymosi stadijas (pvz., lytinės brandos), ne tik žmones, bet ir kitus organizmus (pvz., augalų teratologija). 

Pvz., vystymosi toksikologija tiria toksinių medžiagų sukeltus vystymosi sutrikimus, ne tik sandaros nenormalumus, bet ir vėluojantį augimą, protinio vystymosi atsilikimą, kurie nesusiję su sandaros sutrikimais.

XVII a. teratologija apėmė aprašymus visko, kas atrodė keista ir nenormalu. XVII a. teratologija labiau sutelkė dėmesį į biologinius sandaros nenormalumus, tarp jų ir augalų. Šiais laikais teratologija daugiausia užsiima teratogenezės tyrimais, ypač medicininiais. Pvz., 1973 m. dr. *David W. Smith* iš Vašingtono universiteto Medicinos mokyklos pagarsėjo atradęs fetalinį alkoholinį sindromą. 

Dabar teratologija persikloja su tokiomis disciplinomis, kaip vystymosi biologija, embriologija, genetika. 

## Nuorodos
Kauno Viešpaties Apsireiškimo cerkvė

**Novorosijsko dragūnų pulko Viešpaties Apsireiškimo cerkvė** – iki sovietmečio veikusi stačiatikių cerkvė Kaune, Žaliakalnyje, Radvilėnų pl. 1A, buvusio kareivinių miestelio teritorijoje. Kartu su Įgulos bažnyčia (Kauno soboru), Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkve, tai viena iš šešių buvusių žinybinių Kauno tvirtovės cerkvių. 2014 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Cerkvė daug metų palikta nenaudojama, niokojama, katastrofiškos būklės. Buvusio maniežo (sovietmečiu – kareivių valgyklos) pastatas, su kuriuo cerkvė buvo sublokuota, neišlikęs. Statinys stovi prie pat judrios gatvės, už betoninės tvoros, tačiau sunkiai pastebimas, nes jį dengia tankūs krūmokšniai.

2008 m. lapkričio 26 d. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje (protokolo Nr. VT-85) buvo sprendžiamas šios cerkvės teisinės apsaugos klausimas.

## Istorija

Cerkvė buvo įrengta prie vieno Kauno tvirtovės kelių (vėliau Kareivių, 16-tosios divizijos gatvės, dab. Radvilėnų plentas), vedusių į 7–tą bateriją. Nuo XIX a. pabaigos teritorijoje buvo dislokuotas 3-asis Novorosijsko dragūnų pulkas. Tarpukario laikotarpiu čia buvo įsikūręs Lietuvos kariuomenės lengvosios kavalerijos karinis dalinys – Pirmasis husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkas. Manoma, jog cerkvė buvo naudota kaip bažnyčia. Tai įrodo informacija prieškarinėje spaudoje: minima, kad maniežo pastate buvo prisaikdinami naujokai, yra fotonuotraukų. Pokaryje čia tvarkėsi sovietų kariškiai. Maldos namų pastatas buvo paverstas remonto dirbtuvėmis. Atkūrus Nepriklausomybę ir išsikrausčius Rusijos kariuomenei, dalyje paliktos kareivinių teritorijos įsikūrė Lietuvos kariuomenė, o didžioji sklypo dalis rytų pusėje liko nenaudojama. Čia pastatyta daugiabučių namų, dalis teritorijos su buvusių statinių gelžbetoniniais karkasais pavirto apleista dykviete.

## Architektūra

Cerkvė buvo sublokuota su maniežo pastatu, joje tilpo iki 200 žmonių. Statinys sumūrytas iš raudonų plytų, vadinamojo „plytų stiliaus“, su plytų puošyba. Mūrijant sienoje suformuoti reljefiniai kryžiai. Frontoną puošė mozaika. Spėjama, kad tarpukariu sukurtos mozaikos (dingusios 1993 m.) autorius buvo dailininkas Zenonas Kolba. Jo freskos ir mozaikos buvo papuošusios naujai pastatytų kareivinių ir puskarininkių ramovės pastatų fasadus.

## Galerija


Cerkvė, Radvilėnų plente.JPG|2013 m.
Kaunas. Cerkvė Radvilėnų g.JPG|Nuo pastato iškirsti krūmai, 2019 m.
Cerkvė Radvilėnų plente.JPG|2013 m.
Radvilėnų pl. cerkvė, vidus.JPG|Viduje, 2023 m.


## Šaltiniai

## Literatūra
* Nijolė Steponaitytė. *Nykstantis Kauno tvirtovės sakralinis paveldas*. Archiforma, Nr. 41. p. 77-83.

## Nuorodos
* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos Didžiojo etmono Jonušo Radvilos husarų kareivinių kompleksas Kaune 
* Cerkvės nuotrauka (''Преображения Господня храм'')
* Maniežo su cerkve nuotrauka (1917 m.)
Katri Helena

**Katri Helena** (g. 1945 m. rugpjūčio 17 d.) – suomių dainininkė, aktorė.

1969 metais dalyvavo tarptautiniame dainų festivalyje Sopote. Du kartus atstovavo Suomijai Eurovizijoje – 1979 metais su daina „Katson sineen taivaan“ ir 1993 metais su daina „Tule luo“.

Turi tris vaikus: dvi dukras ir sūnų. Sūnus Juha Kalaoja 2009 m. mirė nuo širdies priepuolio, būdamas 33 metų.

## Diskografija

* *Vaalea valloittaja*, 1964
* *Puhelinlangat laulaa*, 1964
* *Katri Helena*, 1966
* *Katupoikien laulu*, 1967
* *Paikka auringossa*, 1968
* *Ei kauniimpaa*, 1969
* *Kai laulaa saan*, 1971
* *Lauluja meille kaikille*, 1972
* *Kakarakestit*, 1973
* *Kun kohdattiin*, 1973
* *Paloma Blanca*, 1975
* *Lady Love*, 1976
* *Ystävä*, 1978
* *Katson sineen taivaan*, 1979
* *Sydämeni tänne jää*, 1980
* *Kotimaa*, 1981
* *Minä soitan sulle illalla*, 1982
* *Kirje sulle*, 1984
* *On elämä laulu*, 1986
* *Almaz*, 1988
* *Juhlakonsertti*, 1989
* *Anna mulle tähtitaivas*, 1992
* *Lähemmäksi*, 1993
* *Vie minut*, 1995
* *Hiljaisuudessa*, 1996
* *Missä oot*, 1998
* *Leidit levyllä*, 2000
* *Tässä tällä hetkellä*, 2004
* *Elämänlangat*, 2006
* *Hiljaisuudessa*, 2006
* *Tulet aina olemaan*, 2009
* *Valon maa* (2011)
* *Sinivalkoinen* (2012)
* *Taivaan tie* (2014)
* *Niin on aina ollut* (2015)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Vidurio regionas (Gana)

**Vidurio regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies pietuose, Atlanto vandenyno pakrantėje, tarp Ašančio ir Rytų (šiaurėje), Didžiosios Akros (rytuose) ir Vakarų (vakaruose) regionų. Administracinis centras – Keip Kostas.

## Geografija
Būdingos daugiausia lygumos, tik šiaurėje paviršius kalvotas. Svarbiausia upė – Pra. Auga tropinės džiunglės. Įsteigtas Kakumo nacionalinis parkas. Pakrantėje yra vaizdingų paplūdimių, senovinių pilių (Keip Kosto, Elminos).

## Gyventojai

Vidurio regione gyvena daugiausia akanai, priklausantys fante, denkirų ir asenų pogrupiams. Rytinėje dalyje gyvena efutu.

Svarbiausi miestai:
* Keip Kostas
* Vineba
* Agona Svedru
* Elmina


File:St Georges 10.jpg|Elminos pilis
File:Biriwa in Ghana.jpg|Birivos žvejų kaimas
File:Sea Coastline and Beach, Central region, South Ghana.jpg|Paplūdimys
File:Rainforest Kakum National Park Ghana.jpg|Džiunglės Kakumo nacionaliniame parke


## Šaltiniai
Didžiosios Akros regionas

**Didžiosios Akros regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies pietryčiuose, Atlanto vandenyno pakrantėje, tarp Rytų (šiaurėje), Voltos (rytuose) ir Vidurio (vakaruose) regionų. Administracinis centras – Akra.

## Geografija
Būdingos daugiausia lygumos, tik šiaurėje paviršius kalvotas. Rytiniu pakraščiu teka Volta. Priekrantėje yra lagūnų.

## Gyventojai

Regione gyvena daugiausia ga ir adangmių etninės grupės, tačiau gausu įvairių tautybių ir religijų žmonių. Didžiosios Akros regionas yra gausiausiai apgyvendintas šalies regionas, dauguma gyventojų gyvena Akroje ir jos priemiesčiuose.

Svarbiausi miestai:
* Akra
* Tema
* Ašaimanas
* Ada
* Tešijė
* Abokobis


File:Dorf in Ghana 01.jpg|Vienas iš regiono kaimų
File:Aburi hills.jpg|Aburio aukštumos
File:Balme Library.JPG|Balmė biblioteka Legone
File:Agbogbloshie.JPG|Sąvartnai ir lūšnynai Akros priemiestyje Agbogblošyje


## Šaltiniai
Rytų regionas (Gana)

**Rytų regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies pietryčiuose, tarp Ašančio (rytuose) ir Vidurio, Didžiosios Akros (pietuose) Voltos (rytuose) ir Brongų-Ahafų (šiaurėje) regionų. Administracinis centras – Koforidua.

## Geografija
Beveik visas provincijos paviršius kalnuotas, driekiasi Atevos kalnagūbris, Kvahu plynaukštė. Telkšo Voltos tvenkinys, užliejęs Voltos ir Aframo slėnius, yra Akosombo užtvanka. Teka Birimas (Pra baseinas).

## Gyventojai

Rytų regione gyvena daugiausia akanai (subgrupės akimai, akvapimai, kvavu ir kt.), nedidelėse teritorijose gyvena guang tautos čereponai ir lartehai, pietinėje regiono dalyje – adangmiai.

Svarbiausi miestai:
* Koforidua
* Nkaukau
* Akosombas
* Nsavamas
* Kadė


File:Akosombo Dam is spilling water, Ghana.JPG|Akosombo užtvanka
File:Nkawkaw Eastern Region Ghana.jpg|Nkaukau 
File:Koforidua Akan Falls.jpg|Akanų krioklys prie Koforidua
File:Umbrella rock, Koforidua, Ghana.jpg|Lietsargio akmuo 


## Šaltiniai
Serbijos administracinis suskirstymas

Teritorinė Serbijos organizacija, reglamentuojama teritorinės organizacijos įstatymo, priimto Serbijos parlamento 2007 m. gruodžio mėnesį. Pagal įstatymą, teritorinės organizacijos padaliniai yra: 211 savivaldybių, 29 apygardos, Belgradas ir dvi autonominės provincijos (Kosovas ir Voivodina). Serbija yra unitarinė valstybė.

## Autonominės sritys
Serbija turi dvi autonomines provincijas: Vojvodina (šiaurėje), kuri skirstoma į 39 savivaldybes ir 6 miestus, bei Kosovą ir Metohiją (pietuose), turinčią 28 savivaldybes ir 1 miestą. Nuo 1999 m. autonominė Kosovo ir Metohijos sritis buvo administruojama Jungtinių Tautų laikinosios administracinės misijos Kosove. 2008 metų vasarį Kosovo vyriausybė paskelbė apie savo nepriklausomybę. Nepriklausomybę pripažino 106 šalys (dauguma Europos Sąjungos šalių ir JAV). Serbija ir Jungtinės Tautos nepripažįsta Kosovo nepriklausomybės.

Vojvodinos sritis turi savo vyriausybę ir parlamentą. Autonomija sprendžia srities problemas atskirai nuo Serbijos. Pavyzdžiui, infrastruktūros, mokslo, švietimo ir kultūros srityse.

## Serbijos sritys
* Voivodina
* Belgradas
* Šumadija ir Vakarų Serbija
* Pietų ir Rytų Serbija
* Kosovas ir Metohija

## Kosovo sritys

Pagal Serbijos įstatymus, Kosovas administruojamas kaip ir kitos Serbijos sritys, ir yra padalintas į 5 administracinius vienetus, 28 savivaldybes ir 1 miestą. 2000 m. Jungtinių Tautų laikinoji administracinė misija Kosove () priėmė naują teritorinį reorganizavimą Kosove. Sričių reorganizavimas Serbijos nepripažintas. Pagal naują suskirstymą, Kosovas yra padalintas į 7 naujas sritis ir 37 savivaldybes (buvo sukurtos 8 naujos savivaldybės: Mališevas, Dženeral Jankovičius, Gračanica, Junikas, Klokot-Vrbovacas, Mamuša ir Ranilugas).

## Šaltiniai
Šumadija ir Vakarų Serbija

**Šumadija ir Vakarų Serbija** () – vienas iš penkių statistinių Serbijos regionų. Įkurtas 2010 m. Regione gyvena 2 031 697 gyventojai (2011 m. surašymo duomenys). Pagal Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą priskiriamas NUTS II lygmeniui.

## Įkūrimas
2009 m. liepos mėnesį Serbijos parlamentas priėmė naują įstatymą, kuriuo Serbija buvo padalinta į septynis statistinius regionus. Pagal įstatymą, teritorija dabartinėje Šumadijoje ir Vakarų Serbijoje buvo padalinta į du statistinius regionus: vakarų regioną () ir centrinį regioną (). 2010 m. gegužės mėnesį įstatymas buvo pakeistas. Vakarų ir Vidurio regionai buvo sujungti į vieną statistinį regioną – *Šumadiją ir Vakarų Serbiją*.

## Apygardos
Šumadijos ir Vakarų Serbijos regionas yra padalintas į 8 apygardas. Žemiau yra pateikiamos apygardos bei jų administraciniai centrai:

* Mačva – Šabacas
* Kolubara – Valevas
* Moravica – Čačakas
* Zlatiboras – Užicė
* Šumadija – Kragujevacas
* Pomoravlė – Jagodina
* Raška – Kralevas
* Rasina – Kruševacas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Priimtos įstatymo pataisos dėl regioninės plėtros (serbų k.)
Dravidai

**Dravidai** – Pietų Azijos tautų grupė, kalbanti dravidų kalbomis. Populiaciją sudaro ~220 mln. žmonių, gyvenančių daugiausia Pietų Indijoje (Indostane).

## Dravidų tautos

Dravidus sudaro šios tautos:
* telugai (~80 mln.) – daugiausia Andhra Pradeše;
* tamilai (~77 mln.) – Tamilnadu, Šri Lanka;
* kanadai (~45 mln.) – daugiausia Karnatakoje;
* malajaliai (~38 mln.) – Kerala, Lakšadvipas;
* tuluvai (~10 mln.) – Karnataka, Kerala;
* gondai (~10 mln.) – Madhja Pradešas, Maharaštra;
* brahujai (~2,5 mln.) – Pakistanas (ypač Beludžistanas), Afganistanas;
* kurukhai, oraonai (~2 mln.) – Orisa, Vakarų Bengalija, Bangladešas;
* khondai (~1 mln.) – daugiausia Orisoje;
* kodavai (~160 tūkst.) – Karnataka;
* panijai (~94 tūkst.) – Kerala;
* šoligai (~20 tūkst.) – Karnataka, Tamilnadu;
* irulai (~2000) – Tamilnadu;
* čolanaikanai (~200) – Kerala;
* giravarai – Kafu atolas (Maldyvai).

## Kilmė

Dravidų kilmė yra diskusijų objektas, o pastaruoju metu ir svarbus politinis klausimas Indijoje. Bene vieningai sutariama, kad iki arijų įsiveržimo į Pietų Aziją, šią teritoriją buvo apgyvendinę dravidai. Su dravidais dažnai linkstama sieti Mohendžo Daro–Harapos civilizaciją. Tam svarių įrodymų nėra, nes Harapos raštas neiššifruotas, o daugelis kitų sąsajų tėra hipotezės ir spekuliacijos. Tiesa, brahujų arealas, gerokai nutolęs nuo kitų dravidų ir artimas buvusios Mohendžo Daro–Harapos civilizacijos teritorijai leidžia spėti, kad ankstesnis dravidų arealas buvęs gerokai didesniu (nors pagal kitą versiją, brahujai į ten atsikraustė daug vėliau).

Po indoarijų atsikraustymo į Šiaurės Indiją, daugelis dravidų asimiliavosi ir perėmė indoarijų kalbas. Indoarijų kalbose yra dravidų substrato požymių – dar vediniame sanskrite rasta nemažai dravidiškos kilmės skolinių, iš dravidų kildinamas ir indoeuropiečių kalboms nebūdingas retrofleksinių garsų atsiradimas.

## Istorija

Jau 1 tūkstantmetyje pr. m. e. dravidai pradėjo kurti valstybinius darinius (sangaminis laikotarpis), iškilo Andhros, Pandjos, Čolos, Čeros valstybės. Dravidai palaikė prekybinius ryšius su arabų, antikinės Europos pirkliais, XI a. Čolai savo galias išplėtė po Pietryčių Aziją. Ilgą laiką dravidų (Pietų Indijos) istorija klostėsi atskirai nuo Šiaurės Indijos. XVII–XVIII a. dravidų žemės buvo užkariautos anglų ir pajungtos į Britų Indijos koloniją.

## Kultūra

Dravidams būdingas saviti rasiniai bruožai, jie išskiriami į atskirą dravidų mažąją rasę, skirtingą tiek nuo europidų, tiek nuo negridų. Tiesa, dėl per ilgą laiką vykusio gyventojų maišymosi, dabar rasiniai požymiai visoje Indijoje yra susimaišę.

Dravidų tautos, ypač tamilai ir telugai, yra sukūrę gausų literatūrinį, architektūrinį, religinį paveldą.

Didžioji dauguma dravidų yra hinduistai, jų tarpe plačiai paplitęs šaivizmas. Nemažai dravidų yra krikščionys (ypač malajaliai), yra musulmonų (brahujai). Kalnų gentyse išlikę protėvių kulto požymių.

## Šaltiniai
Aram Mp3

**Aramas Sarkisianas** (; g. 1984 m. balandžio 5 d. Jerevane, Armėnijoje), geriau žinomas sceniniu vardu **Aram Mp3** (, stilizuotai – **Aram MP3**) – armėnų dainininkas, dainų autorius, komikas ir aktorius. Jis atstovavo Armėnijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje, Danijoje su daina „Not Alone“.

## Biografija

Aramas Sarkisianas gimė Armėnijos sostinėje Jerevane. 2006 metais baigė studijas medicinos universitete Jerevane.

2006-aisiais prisijungė prie populiarių komikų formavimo grupės *32 Atam*. 2007 metais jis tapo Armenia 1 TV televizijos laidos *2 Astgher (2 žvaigždutės)* nugalėtoju.

2010 m. Aramas ir jo draugai įkūrė televizijos laidą *Vitamin club*. Nuo tada Aramas Armėnijoje vedė daugybę televizijos laidų, tokių kaip *X-Factor*, *Armenian Idol* ir pan.

2013 m. gruodžio 31 d. Armėnijos transliuotojas *Armenia 1* pasirinko Aram Mp3 atstovauti Armėnijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Danijoje. 2014 m. kovo 14 d. buvo paskelbta, kad atlikėjas konkurse atliks dainą „Not Alone“.

## Diskografija

### Singlai
* 2013 – Shine
* 2013 – If I Tried
* 2014 – Not Alone

## Išnašos

## Nuorodos
* Facebook tinklalapis

|-
Glisono gradavimo sistema

**Glisono gradavimo sistema** (**Gleason suma**, **Gleason klasifikacija**, **Gleason skaičius**, **Gleason laipsnis**, ) – prostatos vėžio stadijos ir piktybiškumo nustatymui taikoma sistema. Taip pat ji netiesiogiai parodo naviko agresyvumą ir ligonio prognozę. Glisono sistema yra dviejų skaičių suma, kurią nustato gydytojas patologas, ištyręs prostatos vėžio audinį mikroskopu. Skaičiais yra aprašomi pakitimai, stebimi prostatos vėžio audinyje. Pirmasis skaičius yra dažniausiai randamas audinys, antrasis nurodo antrą pagal dažnumą audinį preparate. Išimtis yra, jei randamos blogiau diferencijuotos ląstelės (aukštesnis skaičius). Tokiu atveju antrasis skaičius aprašo šias blogiausiai diferencijuotas ląsteles. Prostatos audinio pokyčiai yra vertinami skalėje nuo 1 iki 5, tad pats vertinimas gali būti nuo 0 iki 10. Kasdienėje praktikoje labai retai nustatomi pakitimai, mažesni nei 3, tad mažiausias nustatomas skaičius paprastai būna 3+3=6. Skaičių reikšmės:
* **1**: audinys labai panašus į normalų prostatos audinį, liaukų struktūra beveik normali, pakitimai minimalūs.
* **2**: liaukos dar pakankamai gerai išsivysčiusios, tačiau didesnės, netaisyklingos formos, daugiau tarp jų esančio audinio.
* **3**: liaukinė struktūra dar atskiriama, tačiau kai kurios ląstelės randamos šalia liaukų esančiame audinyje ir jį infiltruoja.
* **4**: audinyje randamos tik pavienės liaukos, ląstelės išsibarsčiusios ir infiltruoja audinį
* **5**: liaukinio audinio nerandama arba randama tik labai nedidelis kiekis, normalios audinio struktūros nenustatoma

## Šaltiniai
Kvedariškio Švč. Dievo Motinos ėmimo į dangų sentikių cerkvė

**Kvedariškio sentikių cerkvė** – veikiantys sentikių Fiodoriškio bendruomenės (*Федоришкская община*) maldos namai Kvedariškyje, Papilio seniūnioje, Biržų rajone, 0.4 km į pietus nuo kelio . Kvedariškis – rusų sentikių bendruomenės kaimas, kažkada vadintas Fiodoriškiu.

## Istorija

Dar caro Petro I laikais bėgdami nuo persekiotojų į Lietuvą sentikiai su savimi atsivežė vertingų ikonų. Deja, prieš keliasdešimt metų, kilus religinio meno vagysčių bangai, vertingųjų kelių šimtų metų senumo ikonų Kvedariškio sentikiai neišsaugojo. Jų cerkvė buvo ne kartą plėšta. Tačiau papročius sentikių bendruomenė, nors ir nuolat mažėjanti, saugo iki šiol. Negausioje kaimo sentikių bendruomenėje tik keli žmonės griežtai laikosi protėvių papročių.

1935–1940 aktyviai veikė Fiodoriškio kaimo sentikių dvasinis choras. Jo nariai buvo vietos maldų namų, skaičiuojančių savo istoriją nuo 1902 m., giedotojai. Koncertinėse kelionėse Biržų ir Rokiškio kraštuose turėjo didelį pasisekimą ne tik tarp rusų, bet ir lietuvių tarpe. Prieš pasirodymus buvo priimta rusiškai sugiedoti Lietuvos himną. 

## Architektūra

Medinė cerkvė yra lakoniškų formų, jos siluetas primena įprasto gyvenamojo namo tūrį. Pastatas stačiakampio plano su siauresniu prieangiu, bebokštis, dengtas dvišlaičiu stogu. Pagrindinis fasadas yra vakarų pusėje, be langų, su vienvėrėmis durimis atsikišusiame dvišlaičiame priengyje. Virš jo stogelio ir stogo kraigo iškilę metaliniai kryžiai. Galinis rytų fasadas taip pat aklinas, užsibaigiantis trikampiu skydu. Abu šoniniai fasadai turi po du stačiakampius langus su profiliuotais apvadais. Viduje salės lubos lygios, palaikomos skersinių sijų.

## Literatūra

* Лебедева Ж., *Старообрядческий духовный хор деревни Федоришки, Старообрядцы Литвы*. Материалы и исследования. 1996-1997 гг./ Ред. В. Чюбринскас и др. Вильнюс, 1998, с. 131-135.
* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41. p. 52.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Fiodoriškio sentikių bendruomenė
* Šiaurės Lietuvos kultūros paveldas
* Kvedariškio sentikiai švenčia Velykas
Potu-Tano kalbos

**Potu-Tano kalbos** (*Potou-Tano*) – svarbiausia Kva kalbų atšaka, kuriai priklausančiomis kalbomis kalbama Afrikos Gvinėjos miškų zonoje dabartinėje pietų Ganoje ir pietryčių Dramblio Kaulo Krante.  Žinomiausia ir daugiausia vartojama yra akanų kalba.

## Klasifikacija
Paprastai išskiriami šie Potu-Tano kalbų grupės pogrupiai:

# **Potu kalbos**: ebrie kalba, mbato kalba;
# **Tano kalbos**: 
## krobu kalba
## **Vakarų Tano kalbos**: abure kalba, eotile kalba;
## Centrinės Tano kalbos, tarp kurių išskiriama akanų kalba ir bia kalbos;
## guang kalbos, kurios skirstomos į pietines ir šiaurines.
Viktoras Sarianidis

**Viktoras Sarianidis** (*Виктор Иванович Сарианиди*; g. 1929 m. rugsėjo 23 d. – m. 2013 m. gruodžio 22 d.) – graikų kilmės rusų archeologas, istorijos mokslų daktaras, Baktrijos–Margianos civilizacijos atradėjas ir vienas svarbiausių tyrinėtojų.

Gimė Ponto graikų šeimoje Taškente. Jaunystėje dalyvavo archeologinėse ekspedicijose Turkmėnistane, 1952 m. baigė Vidurinės Azijos valstybinį universitetą. Nuo 1974 m. pradėjo kasinėjimus Karakumuose, atrado 3 tūkstantmečio pr. m. e. miestą Gonur Depę. 1978 m. kasinėjo Afganistane, atrado 6 nepaliestas kapavietes Tilja Tepės radimvietėje. Joje archeologas aptiko gausybę I a. pr. m. e. aukso dirbinių („Baktrijos aukso“). Vėliau dėl karo kasinėjimai nutrūko, o radiniai buvo dingę iki pat 2003 m. Viktoras Sarianidis tęsė darbus Karakumuose, 1990 m. Murgabo deltoje rado bronzos ir geležies amžiaus gyvenviečių liekanas, 1996 m. rado nekropolį su ~3000 žmonių palaikais, 2004–2009 m. atrado karališkų kapaviečių su gausiomis įkapėmis.

Viktoras Sariandis parašė daug darbų ir straipsnių Baktrijos–Magrianos tematika. Jis šią kultūrą kildino iš Mesopotamijos, laikė ją zoroastrizmo ir iranėniškos kultūros pradininke.

Mokslininkas buvo apdovanotas įvairiais Graikijos, Turkmėnistano, Afganistano apdovanojimais:
* Graikijos „Garbės Ordino“ auksinis kryžius
* Mahtumkuli vardo tarptautinė premija (Turkmėnistanas, 2001 m.)
* Turkmėnistano prezidento „Auksinė Grandinėlė“
* Ordinas „Už didžią meilę laisvam Turkmėnistanui“ (2009 m.)
* Saido Džmaletdino Afgani ordinas (aukščiausias Afganistano kultūros apdovanojimas)

## Bibliografija
* „Baktrija per amžių miglą“ (*Бактрия сквозь мглу веков*), Maskva, 1984 m.
* „Margušo šalies senienos“ (*Древности страны Маргуш*), Ašchabadas, 1990 m.
* „Margušo šalies paieškose“ (*В поисках страны Маргуш*), Maskva, 1993 m.
* „Margušas. Senovės Rytų karalystė senojoje Murgabo deltoje“ (*Маргуш. Древневосточное царство в старой дельте реки Мургаб*), Ašchabadas, 2002 m.
* „Gondur Depė. Karalių ir dievų miestas“ (*Гонур-депе. Город царей и богов*), Ašchabadas, 2005 m.
* „Senai prieš Zaratustrą“ (*Задолго до Заратуштры*), Maskva, 2010 m.

## Nuorodos
* Apie V. Sarianidį ir jo atradimus
Ipi

**IPI** gali reikšti:
* Tarptautinis prognozės indeksas (), naudojamas ne Hodžkino limfomos prognozės įvertinimui.
* Importo kainų indeksas: rodo importuotų ir vidaus rinkoje parduotų prekių ir paslaugų kainų pokyčius.
Anaplastinė didelių ląstelių limfoma

**Anaplastinė didelių ląstelių limfoma** – T ląstelių ne Hodžkino limfoma, piktybinė limfinės sistemos liga. Pagal anaplastinės limfomos kinazės (ALK) baltymą limfomos ląstelių paviršiuje ji skirstoma į ALK teigiamą ir ALK neigiamą grupes. Ši limfoma pažeidžia odą, limfinius mazgus ir kitus organus. 

## Epidemiologija
Ši limfoma yra reta, sudaro maždaug 3% visų ne Hodžkino limfomos formų suaugusiems.

## Klasifikacija
Liga skirstoma į ALK neigiamą ir ALK teigiamą tipus. Maždaug 60% atvejų nustatoma anaplastinės limfomos kinazės translokacija susijusi su kur kas geresne ligos prognoze. Pagal ligos plitimo tipą anaplastinė didelių ląstelių limfoma skirstoma į:
* **Sisteminę**, kai pažeidžiami limfiniai mazgai ir kiti organai, taip pat gali būti ir odos įtraukimas
* **Pirminę odos**, kai pažeidžiama tik oda, be limfinių mazgų ar kitų organų pažeidimo

## Simptomai
Priklausomai nuo ligos tipo, pažeidžiami limfiniai mazgai ir ne limfinės sistemos organai, dažniausiai oda. Tai pasireiškia limfinių mazgų padidėjimu, dažnai ligoniai skundžiasi B simptomais. Dėl kaulų čiulpų pažeidimo gali būti anemija. Daugiau kaip dviem trečdaliams ligonių diagnozės metu jau nustatoma III ar IV stadijos liga. 

## Diagnostika ir morfologija
Greta visoms ne Hodžkino limfomoms reikalingų tyrimų galutiniam diagnozės patvirtinimui būtinas mikroskopinis vėžio audinio ištyrimas: biopsija iš pažeistos odos zonos ar limfinio mazgo. Taip pat turi būti atliekama tėkmės citometrija, kuria nustatomi teigiami CD30, CD2, CD4, CD43 ir neigiami CD3, CD5, CD7, CD8, CD15, BCL2 žymenys.
Mikroskopinė diagnostika paremta specifinėmis, tik šiai limfomai būdingomis ląstelėmis, vadinamomis , kurios randamos audinyje. Šios ląstelės didelės, ekscentriškai išsidėsčiusiais inksto ar pasagos formos branduoliais. Pagal šių ir kitų ląstelių santykį audinyje išskiriami šie anaplastinės didelių ląstelių limfomos tipai:
* Klasikinis
* Limfohistiocitinis
* Smulkių ląstelių
* Panašus į Hodžkino limfomą
Molekulinės biologijos metodais (PGR) daugeliu atvejų nustatomas T ląstelės receptoriaus kloninis persitvarkymas, tačiau tai nėra standartinis diagnostinis tyrimas. 

## Gydymas
Odos anaplastinė didelių ląstelių limfoma pradiėse stadijose gali būti efektyviai gydoma radioterapija, išplitusiai ligai skiriamas gydymas priešvėžiniais vaistais. 
Sisteminė ligos forma gydoma pagal bendrus ne Hodžkino limfomos gydymo principus, dažniausiai skiriama chemoterapija pagal CHOP protokolą. ALK translokaciją turintys ligoniai turi geresnę prognozę ir didesnę tikimybę pasiekti ligos remisiją. Nuo 2012 metų Europoje anaplastinės didelių ląstelių limfomos gydymui po chemoterapijos gali būti skiriamas monokloninis antikūnis brentuksimabas, šitaip pasiekiama visiška ligos remisija 57% ligonių ir dalinė remisija 29%.

## Šaltiniai
Anamnezė

**Anamnezė** (, ) – iš paciento surenkama ligos istorija. Paprastai anamnezę surenka gydytojas per pokalbį. Anamnezėje ligonis apklausiamas dėl skundų, jų kitimo, ligos atsiradimo ir vystymosi. Išskiriama *ligos anamnezė*, *šeimos anamnezė*, taip pat *profesinė anamnezė*.

## Šaltiniai
Brongų–Ahafų regionas

**Brongų–Ahafų regionas** () – buvęs Ganos administracinis regionas. Egzistavo šalies centrinėje dalyje, tarp Šiaurės (šiaurėje), Voltos (rytuose), Rytų (pietryčiuose), Ašančio (pietuose) ir Vakarų (pietvakariuose) regionų bei Dramblio Kaulo Kranto (vakaruose). Administracinis centras – Sunjanis.

2018 m. padalintas į Bono, Rytų Bono ir Ahafo regionus.

## Geografija
Didesniąją krašto dalį užima lygumos, pietuose ir vakaruose iškilusi Kvahu plynaukštė. Šiaurine riba teka Juodoji Volta, rytine – Volta, patvenkta Voltos tvenkiniu. Taip pat teka Voltos intakai (Tainas, Pru). Pietvakariuose prasideda Tano ir Bia upės. Yra vaizdingas Kintampo krioklys. Rytuose yra Digjos nacionalinis parkas.

## Gyventojai

Brongų–Ahafų regione gyveno daugiausia akanai, priklausantys brongų ir ahafų grupėms.

Svarbiausi miestai:
* Sunjanis
* Tekimanas
* Berekumas
* Venčis
* Kintampas
* Jedžis
* Kvadžokromas


File:Kintampo Waterfalls.JPG|Kintampo krioklys
File:Sunyani Cocoa House.jpg|Sunjanio kakavos namai


## Šaltiniai
Šiaurės regionas (Gana)

**Šiaurės regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies vidurio–šiaurinėje dalyje, Togo pasienyje. Administracinis centras – Tamalė.

## Istorija
Iki 2018 m. tai buvo didžiausias Ganos regionas. Vėliau nuo jo atskirtas Savanų regionas (rytuose) ir Šiaurės Rytų regionas (šiaurėje).

## Geografija
Būdingos lygumos ir aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Kraštą kerta Baltoji ir Juodoji Voltos, taip pat Oti, Dakos, Kulpauno upės. Įrengta Bui užtvanka. Būdingas sausringesnis, kontrastingesnis klimatas nei pietuose.

## Gyventojai

Šiaurės regione gyvena įvairios tautos: dagombai, mamprusiai, gurmai, čokosiai (akanai), gondžai ir kt. 56 % gyventojų yra musulmonai, 21 % išpažįsta vietinius tikėjimus, 19 % – krikščionys.

Svarbiausi miestai:
* Tamalė
* Jendis
* Bimbila


File:Mud and thatch house.JPG|Molinių trobelių kaimas netoli Tamalės
File:Yendi, Ghana.JPG|Jendis


## Šaltiniai
Tarptautinis prognozės indeksas

**Tarptautinis prognozės indeksas** () – išvestinis parametras, naudojamas numatyti ne Hodžkino limfomos prognozei ir nustatyti orientacinį paciento išgyvenamumą esant konkrečiai situacijai. 
## Tarptautinis prognozės indeksas IPI
Kiekvienas šių faktorių vertinamas vienetu:
* Amžius >60 metų
* III arba IV ligos stadija pagal Ann Arbor klasifikaciją
* Padidėjusi laktatdehidrogenazės koncentracija kraujo serume
* Ligonio funkcinė būklė (pagal ECOG klasifikaciją) įvertinama 2 ar mažiau
* Daugiau negu vienas ligos židinys ne limfiniuose mazguose
Suskaičiuojama balų suma parodo ligonio prognozę:
* Maža rizika (0-1): 5 metų išgyvenamumas 73%
* Maža/vidutinė rizika (2): 5 metų išgyvenamumas 51%
* Didelė/vidutinė rizika (3): 5 metų išgyvenamumas 43%
* Didelė rizika (4-5): 5 metų išgyvenamumas 25%

## Amžiui adaptuotas tarptautinis prognozės indeksas aaIPI
. Kadangi limfomų gydymas yra parenkamas individualiai, atsižvelgiant į ligonių amžių, prognostinis indeksas turi didesnę vertę jį pritaikius prie amžiaus. Tokiu atveju naudojama supaprastinta schema, apskaičiuojant skirtingus parametrus ligoniams iki 60 metų ir daugiau 60 metų amžiaus. Iki 60 metų amžiaus ligoniams:
* Padidėjusi laktatdehidrogenazės koncentracija
* III ir IV ligos stadija pagal Ann Arbor klasifikaciją
* Ligonio funkcinė būklė pagal ECOG 2 ar mažiau
Vyresniems nei 60 metų ligoniams:
* Padidėjusi laktatdehidrogenazės koncentracija
* Daugiau negu vienas ligos židinys ne limfiniuose mazguose
* Ligonio funkcinė būklė pagal ECOG 2 ar mažiau
Šiuo atveju taip pat kiekvienas punktas įvertinamas vienetu ir apskaičiuojama suma. Šitaip galima kinikiniuose tyrimuose palyginti skirtingos prognozės ligonių grupes. 

## Šaltiniai
Johann Pachelbel

**Johanas Pachelbelis** (; pakrikštytas 1653 m. rugsėjo mėn. – mirė 1706 m. kovo 3 d.) – žymus vokiečių baroko epochos kompozitorius, vargonininkas, pedagogas, puoselėjęs pietų Vokietijos vargonininkavimo tradicijas.

## Biografija
Gimė 1653 m. Niurnberge, dabartinėje Vokietijoje, vynininko Johann Pachelbell (g. 1613 m.) ir jo antros žmonos Anna (Anne) Maria Mair šeimoje. Tiksli gimimo data nėra žinoma, bet kadangi jis buvo pakrikštytas rugsėjo 1 d., manoma gimė vėlyvą rugpjūtį.

J. Pachelbelis mokėsi muzikos pagrindų pas muziką ir vokalo mokytoją Heinrich Schwemmer, kuris vėliau tapo Šv. Sebaldo bažnyčios vargonininku, ir Georg Caspar Wecker, kuris išmokė jį kompozicijos bei groti klavišiniais instrumentais. 1669 m. įstojo į Altdorfo universitetą, po pusmečio buvo priverstas išeiti, nes tėvas nebeturėjo pakankamai lėšų jį išlaikyti. 1670 m. įstojo į gimnaziją Rėgensburge, mokėsi pas Kaspar Prentz, studijavo tuo metu garsių italų kompozitorių kūrybą.

1678 m. liepą apsigyveno Erfurte, vedė du kartus. 1681 m. Barbara Gabler, tačiau 1683 m. spalį Barbara ir jų vienintelis sūnus mirė nuo maro. Antrą kartą, 1684 m. vedė vario apdirbėjo dukterį Judith Drommer (Trummert), kuri pagimdė 5 sūnus ir 2 dukteris. Dirbo vargonininku Erfurto protestantiškoje Pamaldininko bažnyčioje. Jis buvo atsakingas už vargonų priežiūrą bei rašė preludus ir choralus mišioms.

Paskutiniais gyvenimo metais grįžo į Niurnbergą, kur ir 1706 m. kovo 3 d. mirė, palaidotas Šv. Roko kapinėse.

## Kūryba

J. Pachelbelio muzika buvo įtakota pietų Vokietijos, italų bei prancūzų kompozitorių. Jo kūryba pasižymi skaidriu, nesudėtingu kontrapunktiniu stiliumi, pabrėžiančiu aiškią bei harmoningą melodiją. Rašė kompozicijas vargonams, klavesinui, kameriniam ansambliui bei vokalui.

J. Pachelbelis daugiausiai žinomas dėl garsiojo *Kanono D-dur*, kuris pasaulyje dėl savo švelnaus charakterio yra dažnai atliekamas vestuvių ceremonijos metu, *tokatos e-moll* vargonams, *čakonos f-moll* ir *Hexachordum Apollinis* (1699) – šešių barokinių arijų ir variacijų kolekcijos. Sukūrė daugiau negu šimtą fugų, 6 fantazijas, apie 20 tokatų, siuitų, preludų.

## Nuorodos
* Johann Pachelbel biografija  (anglų k.)
* Pirmą kartą Lietuvoje skambės Pachelbelio „Hexachordum Apollinis“
* Johann Pachelbel  Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Allmusic apie Johann Pachelbel : biografija, reviu, kūriniai
*  Johann Pachelbel kūrinių natos, ištraukos Petrucci Music Library svetainėje
* 52composers.com 
* Johann Pachelbel diskografija discogs.com svetainėje
* Johann Pachelbel diskografija naxos.com svetainėje
*
Biva

**Biva** () – japoniškas styginis muzikos instrumentas, panašus į liutnią. Turi kelias variacijas, būna su keturiomis arba penkiomis stygomis. Kildinamas iš kiniško instrumento pipos, kuris į Japoniją buvo atvežtas Nara laikotarpiu.

Iš pradžių biva naudota imperatoriaus rūmų ansambliuose. Vėliau išplito tarp paprastų muzikantų, naudota akompanuoti dainuojamuosius epus, balades apie karą ar kitus istorinius įvykius. Instrumentu taip pat grodavo ir samurajai.

Biva yra populiarus instrumentas Japonijoje iki šių dienų. Jai skirtus kūrinius yra parašę ir šiuolaikiniai kompozitoriai, pavyzdžiui, Toru Takemitsu.

## Šaltiniai
Aukštutinis Rytų regionas

**Aukštutinis Rytų regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies šiaurės rytuose, tarp Burkina Faso šiaurėje, Togo rytuose, Šiaurės regiono pietuose ir Aukštutinio Vakarų regiono vakaruose. Administracinis centras – Bolgatanga.

## Geografija
Būdingos lygumos ir aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Pietine riba eina Gambangos skardis. Kraštą kerta Baltoji Volta, Raudonoji Volta, Sisilis. Yra Gbelės medžioklės draustinis.

## Gyventojai

Regione gyvena įvairios tautos, daugiausia priklausančios gurunsių grupei (frafrai, kusasiai, mamprusiai, kasenai ir kt.), taip pat mande tautoms priklausantys bisai. Dauguma gyventojų yra musulmonai.

Svarbiausi miestai:
* Bolgatanga
* Navrongas
* Bauku


File:Bolgatanga painted village.jpg|Išmargintas kaimas netoli Bolgatangos
File:Bongo, Upper East Region, Ghana.JPG|Įvažiavimą į Bongą žymįs akmuo
File:Paga Crocodile Pond.jpg|Pagos krokodilų tvenkinys 


## Šaltiniai
Aukštutinis Vakarų regionas

**Aukštutinis Vakarų regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies šiaurės vakaruose, tarp Burkina Faso šiaurėje, Dramblio Kaulo Kranto vakaruose, Šiaurės regiono pietuose ir Aukštutinio Rytų regiono rytuose. Administracinis centras – Va.

## Geografija
Būdingos aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Kraštą kerta Juodoji Volta, Kulpaunas, Sisilis. Yra Večiau begemotų draustinis.

## Gyventojai

Regione gyvena įvairios tautos, daugiausia priklausančios gurunsių grupei ir kitiems gurams (sisalai, dagabai, koniai, kantosiai, valai, biriforai ir kt.). Dauguma gyventojų yra musulmonai.

Svarbiausi miestai:
* Va
* Tumu
* Večiau
* Džirapa

## Šaltiniai
Voltos regionas

**Voltos regionas** () – Ganos administracinis regionas. Yra šalies pietryčiuose, rytuose ribojasi su Togu, pietuose siekia Atlanto vandenyną, praktiškai visą vakarinę ribą užima Voltos tvenkinys. Administracinis centras – Ho.

Kolonijiniu laikotarpiu Voltos regionas sudarė atskirą koloniją – Britų Togolandą.

2018 m. iš šiaurinės Voltos regiono dalies sudarytas Oti regionas.

## Geografija
Beveik visa regiono teritorija kalnuota, driekiasi Atevos kalnagūbris, Agumacos kalnagūbris čia iškilusi aukščiausia šalies vieta – Afadžato kalnas (885 m). Pietinę dalį užima lygumos, vietomis išraižytos maršų ir lagūnų. Vakariniu pakraščiu teka Volta, kurios didžioji dalis yra užlieta Voltos tvenkiniu. Taip pat patenka Oti žemupys, Todzijė upė. Kalnuose yra krioklių (Tagbo, Vli). Yra keletas gamtos draustinių.

## Gyventojai

Didžioji dauguma (>92 %) Voltos regiono gyventojų yra eve. Dar yra ga, gurmų, mosių, dagombų, bisų.

Svarbiausi miestai:
* Ho
* Hohoė
* Keta
* Kpandu


File:Ghana wli volta region 2006-06.jpg|Vli kaimo apylinkės
File:Volta River Estuary.jpg|Voltos estuarija
File:Fort Prinzenstein 03.JPG|Princenšteino fortas Ketoje
File:Tafi Atome houses.JPG|Tafi Atomės kaimas


## Šaltiniai
Bartero anubijas

**Bartero anubijas** (*Anubias barteri*) – aroninių (*Araceae*) šeimos tropinis augalas.

## Biologinis aprašymas
Šakniastiebis storas, mėsingas, kartais šakotas, atsišakoję šaknys gana giliai įauga į gruntą. Bartero anubijo porūšio *nana* (*Anubias barteri* var. *nana*) šaknys neįsigilina į gruntą, o dėl šio augalo mažo dydžio (gamtinėmis sąlygomis neviršijantis 15 cm ilgio) kartais vadinamas nykštukiniu. Suformuoja tankius krūmynus.

Stiebai šliaužiantys ir įsišaknijantys, 5–7,6 mm storio, lygūs.

Lapai vertikalūs, kintančios formos (jaunų augalų lapų forma gali skirtis nuo suaugusių augalų), nuo tamsiai iki šviesiai žalios spalvos, iš viršaus blizgūs, iš apačios aksominiai, išsidėstę čerpiškai. Lapkočiai – 5–27,9 cm ilgio, ploni, sudarantys 2,5–3,8 cm lapmakštę, prie pagrindo platėjantys. Laplakščiai 7–20,3 cm ilgio, 3,2–10,2 cm pločio, ovalūs arba ovaliai lancetiniai, viršūnėje aštrėjantys, pagrinde užapvalinti, pusiau sutrumpėję arba šiek tiek širdiškai ietiški; apačioje dažnai nelygūs, trumpi ir suapvalėję arba žastiški, buki; centrinė gysla gerai matoma, iš viršaus šiek tiek įspausta, apačioje iškilusi; kraštinių gyslų daug, jos lygiagrečios, lenktos, tolygiai išsidėstę, silpnai matomos, lapas ties jomis – tamsesnis.

Stiebeliai 6,4–17,8 cm ilgio, ploni, švelnūs. Dangalas 2,5–3,2 cm ilgio, apie 12,7 cm pločio, pailgas, žydėjimo metu išsiplečiantis beveik iki pagrindo, augant vaisiui susisukęs, švelnus, žalias. Burbuolė 2,5–3,2 cm ilgio, plona, cilindriška. Kietoji dalis 6,4–15,2 mm ilgio; mezginė suspaustai rutuliška; piestelė trumpa; purka diskiška.

## Paplitimas
Aptinkamas Vakarų Afrikoje – Pusiaujo Gvinėjoje (Biokas), Gvinėjoje, Dramblio Kaulo Krante, Liberijoje, Nigerijoje, Kamerūne, Konge, Gabone.

Auga šalia miškuose esančių vandens telkinių, pavėsyje, pelkėse.

## Auginimas
Auginami kaip akvariuminiai augalai, auga tiek vandens, tiek oro terpėje, bet laikyti galima tik tropiniame akvariume.

## Porūšiai
Rūšis skirstoma į penkis porūšius:
* *Anubias barteri* var. *angustifolia* – Gvinėja, Dramblio Kaulo Krantas, Liberija, Kamerūnas
* *Anubias barteri* var. *barteri* – Pietryčių Nigerija, Kamerūnas, Biokas
* *Anubias barteri* var. *caladiifolia* – Pietryčių Nigerija, Kamerūnas, Gabonas, Biokas
* *Anubias barteri* var. *glabra* – Gvinėja, Dramblio Kaulo Krantas, Liberija, Nigerija, Kamerūnas, Kongas, Gabonas, Biokas
* *Anubias barteri* var. *nana* – Kamerūnas (Limbės šiaurėje)

## Literatūra
* Brown N. E., Aroideae. Flora of Tropical Africa. – 1901. – Nr. 8 (1). – 185 psl.

## Šaltiniai
Dakija (Romos provincija)

**Dakija** (, ) – buvo Romos imperijos provincija, 106 m. sukurta vakarinėje Dakijos regiono dalyje. Ji ribojosi su Panonija (vakaruose), Žemutine Mezija (rytuose) ir Aukštutine Mezija (pietuose). Ji buvo dabartinės Rumunijos teritorijoje. Kad atskirti nuo kitų Dakija vadintų Romos provincijų, ji dar vadinta **Trajano Dakija** () arba **Laimingąja Dakija** ().
## Raida

Kai romėnai nukariavo Dakiją, vakarinėje jos dalyje įkurta Dakijos provincija. Rytinė istorinės Dakijos dalis liko už Romos imperijos ribų. Formaliai ji buvo priskirta Žemutinės Mezijos provincijai, tačiau *de facto* buvo nekontroliuojama, ir čia gyveno laisvieji dakai. Vėliau čia migravo skitai roksolanai.

Romėnų kontroliuojamoje Dakijos dalyje prasidėjo krašto romanizacija. Dakai palaipsniui pradėjo kalbėti liaudies lotynų kalbos, iš kurios atsirado rumunų kalba. Įkurti romėniški miestai Ulpia Traiana Sarmizegetusa, Drobeta, Apulumas, Romula, Napoka, Potaisa, Sucidava, Porolisumas ir kt. Viena iš hipotezių teigia, kad po šalies pavergimo dalis dakų pasitraukė iš Dakijos ir išsikėlė į dabartinę Albaniją. Taigi šiuolaikiniai albanai būtų tiesioginiai dakų palikuonys išlaikę senąją dakų kalbą. Šią versiją patvirtina nemažas substratinis albanų žodžių sluoksnis rumunų kalboje.

119 m. Dakijos provincija buvo padalinta į dvi dalis: Aukštutinę Dakiją (*Dacia Superior*) ir Žemutinę Dakiją (*Dacia Inferior*), kuri vėliau pervardinta Malvos Dakija (*Dacia Malvensis*). 124 ar 158 m. Aukštutinė Dakija buvo padalinta dar į dvi provincijas: Apulijos Dakiją (*Dacia Apulensis*) and Porolisumo Dakija (*Dacia Porolissensis*). Tokiu būdu atsirado trys atskiros provincijos, kurios buvo vadinamos **Trys Dakijos**. Šis padalinimas truko neilgai, nes per Markomanų karus (166-180) jos vėl apjungtos.

Pakitus jėgų santykiui regione ir germanų bei keltų gentims sudarius sąjungą prieš Romos imperiją, Dakijos provincijai nuolat grėsė išorinių tautų antpuoliai. Tarp tų genčių ypač pasižymėjo gotai iš pat pradžių puldinėję Dakijos provinciją. 275 m. jie atėmė Dakiją iš Romos imperijos: imperatorius Aurelianas atsitraukė, Romos kariai apleido provinciją, o jos piliečiai persikėlė į Žemutinę Meziją, kur jiems įkurta atskira provincija - Aureliano Dakija. Atkurtoje karalystėje per santuokas pradėjo dominuoti gotų aristokratai ir Dakija buvo prijungta prie didelės gotų imperijos.
Evanso sindromas

**Evanso sindromas** () – retas autoimuninės kilmės susirgimas, kuriam vienu metu būdinga imuninė trombocitopenija ir imuninė hemolizinė anemija.

## Istorija
Ligą pirmasis aprašė JAV gydytojas R. S. Evansas 1951 metais.

## Patogenezė
Evanso sindromas yra dviejų ligų pasireiškimas vienu metu: imuninės trombocitopeninės purpuros ir autoimuninės hemolizinės anemijos. Prieš eritrocitus nukreipti antikūnai sukelia hemolizę ir anemiją, o prieš trombocitus nukreipti antikūnai prie jų prisijungę sukelia jų pašalinimą blužnyje.

## Klasifikacija
* **Pirminis** Evanso sindromas: maždaug pusė ligos atvejų, kai nenustatoma ligos priežasties.
* **Antrinis** Evanso sindromas, kai yra žinoma jį sukelianti liga:
** Dažniausia priežastis yra autoimuninės ligos: sisteminė raudonoji vilkligė, Sjogreno sindromas, antifosfolipidinis sindromas
** Piktybinės kraujo ligos: lėtinė limfoleukemija, ne Hodžkino limfoma, monokloninės gamapatijos, lėtinė mielomonocitinė leukemija
** Piktybiniai navikai: kasos vėžys, sarkomos
** Imuninės sistemos defektai: mišrus kombinuotas imunodeficitas, izoliuotas IgA trūkumas
** Infekcinės ligos: citomegaloviruso infekcija, gripas, virusinis hepatitas, Epšteino–Bar virusas
** Kitos ligos: Bazedovo liga, Opinis kolitas, Gijeno Bare sindromas
** Nėštumas

## Gydymas
Antrinė ligos forma gydoma šalinant priežastį, t. y. gydant pagrindinę ligą. Evanso sindromo gydymui skiriami gliukokortikoidai, jei nepasiekiama atsako, galima skirti imunosupresinius vaistus – ciklosporiną A, vinkristiną, arba imunoglobulinus. Daugėja duomenų apie *[[Helicobacter pylori]]* eradikacijos efektyvumą. Šitaip pasiekiamas kraujo rodiklių pagerėjimas nemažai pacientų daliai.

## Šaltiniai
Aneni Nojaus rajonas

**Aneni Nojaus rajonas** () – vienas iš Moldovos administracinių vienetų, esantis šalies centrinėje dalyje. Administracinis centras – Aneni Nojus. 2011 m. sausio 1 d. duomenimis, rajone gyveno 83 100 gyventojų. Rajonas skirstomas į vieną miestą, 25-ias komunas ir 19 kaimų.

## Geografija

Aneni Nojaus rajonas šiaurėje ribojasi su Kriuleniu, rytuose su Grigoriopoliu, pietuose su Keušeniu, vakaruose su Jaloveniu ir Kišiniovo savivaldybe.

Rajono altitudė svyruoja nuo 30 m virš jūros lygio žemutinėje Nistru lygumoje iki 200–250 m šiaurinėje dalyje. Erozijos procesai yra mažo intensyvumo.

Rajonas yra Dniestro upės, kuri teka rajono rytuose, baseine. Taip pat teka Bikas (dešinysis Dniestro intakas).

## Tautinė sudėtis