open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladas Grinaveckis

**Vladas Grinaveckis** (1925 m. rugpjūčio 15 d. Šiauduvoje, Laukuvos valsčius – 1995 m. rugpjūčio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos kalbininkas, dialektologas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
Žmona Elena Grinaveckienė. 1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1955–1994 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1963–1966 m. Lietuvių kalbos katedros vedėjas. 1970 m. filologijos mokslų daktaras. Nuo 1972 m. profesorius. Palaidotas Laukuvoje.

## Mokslinė veikla
Tyrė bendrinės lietuvių kalbos ir tarmių santykius, kirčiavimą. Svarbiausia tyrimų sritis – žemaičių tarmė, ypač jos fonetikos istorija. Parengė mokomųjų knygų, paskelbė tarmių tekstų.

## Bibliografija
* Gimtosios mokinio tarmės panaudojimas literatūrinės kalbos tarties ir rašybos mokymui, 1962 m.
* Gimtosios tarmės fonetikos tyrinėjimo pagrindai, 1980 m.
* Tarmės ir literatūrinė kalba, 1983 m.
* Lietuvių kalbos tarmių kirčiavimo klausimai, 1991 m.
* Pietų žemaičių tekstai: Raseiniškiai, 1984 m.
* Pietų žemaičių tekstai: Varniškiai, 1986 m.
* Lietuvių tarmės: Fonetika, morfologija. Rytų aukštaičių ir vakarų žemaičių tekstai, su Ž. Markevičiene, 1993 m.
* Kalbininkas Kazimieras Jaunius, su V. Drotvinu, 1970 m.
* Žemaičių tarmių istorija (fonetika), 1973 m.
* Žemaičių leksikos pagrindai, 1985 m.
* Lietuvių tarmės: Fonetika. Morfologija, 1975–1990 m. rašytų straipsnių rinkinys, 1991 m.
* Lietuvių kalbos keliakamieniai daiktavardžiai, su Ž. Markevičiene, 1994 m.

## Šaltiniai
Janis Grinbergas

**Janis Grinbergas** (, 1925 m. spalio 29 d. Liepojoje, Latvija – 2013 m. kovo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos rankininkas, krepšininkas, treneris, teisėjas, sporto darbuotojas.

## Biografija
Sutuoktinė Roma Grinbergienė. Gimė latvių savanorio ir į Liepoją su šeima iš Vilniaus krašto atvykusios lietuvės šeimoje. Vaikystė ir jaunystė prabėgo Latvijoje. 1944 m. rudenį vokiečiai išvežė darbams į Čekijos miestą Hradec Kralovę. Po karo persikėlė į Prahą, su vietos „Uncas“ krepšinio komanda tapo Čekijos čempionu, vėliau ėmė ją treniruoti. Savo patarimais padėjo ir Slovakijos čempionams „ŠK Bratislava“ krepšininkams. Grįžo į Latviją. 1948–1949 m. Kauno valstybinio universiteto dėstytojas-treneris. 1949–1953 m. krepšinio komandos „Kauno audiniai“ žaidėjas, treneris. 1950 m. baigė Latvijos kūno kultūros institutą. Nuo 1952 m. sąjunginės kategorijos krepšinio teisėjas.

Nuo 1953 m. gyveno Vilniuje. 1953–1955 m. LSSR kūno kultūros ir sporto komiteto krepšinio, 1953–1989 m. rankinio vyr. treneris. Nuo 1955 m. sąjunginės kategorijos rankinio teisėjas. 1956–1964 m. SSRS moterų rankinio rinktinės treneris. Nuo 1959 m. tarptautinės kategorijos rankinio teisėjas. 1963–1965 m. ir 1968–1970 m. SSRS vyrų rankinio rinktinės treneris. 1972–2000 m. Tarptautinės rankinio federacijos (IHF) teisėjų ir taisyklių komisijos narys, oficialus atstovas XX–XXVII olimpinėse žaidynėse, daugelyje pasaulio pirmenybių. 1978–1980 m. XXII olimpinių žaidynių Maskvoje rankinio varžybų direktorius.

1989–1992 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto (LTOK) generalinis sekretorius, nuo 2002 m. garbės generalinis sekretorius. 1997–1998 m. Lietuvos rankinio federacijos prezidentas, nuo 1998 m. garbės prezidentas. Nuo 2000 m. IHF garbės narys. 21 kartą vedė IHF teisėjų kursus. 2005 m. Lietuvos olimpinės akademijos akademikas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

## Bibliografija
* Mažojo rankinio taisyklės mergaitėms ir berniukams, 2 d., 1975 m.
* Tarptautinės rankinio taisyklės. – Vilnius, 1978. – 43 p.: iliustr.
* Sporto metodinės rekomendacijos rankinio teisėjams. – Vilnius, 1978. – 18 p.: iliustr.
* Esminės rankinio tarptautinių taisyklių naujovės, 1982 m.
* Rankinio gynybos sistemos, su kitais, 1974 m., vokiečių k.
* Metodiniai nurodymai rankinio teisėjams, 1997 m., išversta į 15 kalbų

## Įvertinimas
* 1965 m. SSRS nusipelnęs treneris
* 1981 m. LTSR nusipelnęs kūno kultūros ir sporto darbuotojas
* 2000 m. KKSD 2-o laipsnio ordinas „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
* 2001 m. Tarptautinio olimpinio komiteto ordinas
* 2001 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 
* 2005 m. KKSD 1-o laipsnio ordinas su grandine „Už nuopelnus Lietuvos sportui“
* 2008 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžius 

## Šaltiniai

## Literatūra
* Janis Grinbergas. Sporto maestro: biografija / Petras Algirdas Čiočys. – Kaunas: Arx Baltica, 2010. – 222 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-39-107-4
Roma Grinbergienė

**Roma Grinbergienė-Griniūtė** (tikroji pavardė **Danutė Marija Šapokaitė**, 1939 m. birželio 26 d. Kurkliai, Šeduvos valsčius – 2003 m. birželio 26 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, filologė, rankininkė.

## Biografija
Vyras Janis Grinbergas. Istoriko A. Šapokos brolio Jono dukra. 1941 m. su šeima ištremta į Altajaus kraštą, 1946 m. nelegaliai grįžo ir gyveno su pusseserės Ramutės Uršulės Griniūtės dokumentais. 1963 m. baigė vokiečių kalbą Vilniaus universitete, iki 1967 m. jame dėstė.

1967–1990 m. laikraščio „Sportas“ korespondentė, skyriaus vedėja, 1990 m. žurnalo „Vytis“ ir 1990–1992 m. „Vytis“ redaktorė, 1993–1998 m. dienraščio „Lietuvos aidas“ darbuotoja, vyriausiojo redaktoriaus pirmoji pavaduotoja, 1997–1998 m. redaktorė.  1998–2003 m. dirbo žurnale „Ekstra“.

1995–2000 m. Lietuvos žurnalistų draugijos centro valdybos pirmininkė.

## Sportiniai pasiekimai
* 1960–1962 m. Vilniaus „Mokslo“ rankinio komandos žaidėja
* 1963–1966 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos rankinio komandos žaidėja
* 1966–1968 m. Vilniaus Statybos rankinio komandos žaidėja
* 1963–1965 m. Lietuvos moterų rankinio rinktinės žaidėja
* 1963–1964 m. TSRS moterų rankinio rinktinės žaidėja
* 1962 m. ir 1965 m. Lietuvos rankinio čempionė
* 1963 m. ir 1964 m. Lietuvos rankinio taurės laimėtoja
* 1964 m. TSRS rankinio čempionato prizininkė

Nuo 1988 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto narė.

## Bibliografija
* *Lietuva sugrįžo*, su M. Kulbiu, 1994 m.
* *Nuo Lietuvos iki Lietuvos*, 1995 m.
* *Triumfas: „Žalgirio“ žingsniai į Europos Olimpą*, 1999 m.
* *Lauktuvės iš Sidnėjaus*, su kitais, 2001 m.

## Šaltiniai
Česlovas Grincevičius

**Česlovas Grincevičius** (1913 m. sausio 17 d. Vilkijoje – 1994 m. birželio 28 d. Čikagoje, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, bibliografas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

## Biografija
1933–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo literatūrą, pedagogiką, teatrologiją, 1942–1943 m. knygotyrą.

1936–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakulteto, 1941–1943 m. universiteto bibliotekos bibliotekininkas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1946 m. Zalcburge vadovavo lietuvių Liaudies universitetui, 1946–1948 m. mokytojavo V. Krėvės gimnazijoje. 1947–1948 m. Zalcburgo universitete studijavo pedagogiką. Redagavo laikraštį „Mūsų žinios“. 1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1950 m. gyveno Cicere, nuo 1970 m. Čikagoje. 1959–1967 m. dėstė Cicero Aukštesniojoje lituanistinėje mokykloje, jos direktorius. 1967–1986 m. su pertraukomis dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1968–1969 m. vadovavo Cicero Lietuviškų studijų institutui. 1969–1993 m. dirbo laikraštyje „Draugas“. 1972–1994 m. Pasaulio lietuvių archyvo direktorius. 1985–1988 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

Parašė poetinių legendų ir novelių, novelių romaną. Redagavo žurnalą „Tautos praeitis“ (t. l kn. 1-4, 1959–1962 m.), su A. Skrupskeliene parengė J. Brazaičio „Raštus“ (6 t. 1980–1985 m.), sudarė lietuvių išeivijos literatūros 1945–1967 m. bibliografiją „Lietuvių literatūra svetur“ (1968 m.).

## Bibliografija
* Vidurnakčio vargonai 1953 m.
* Vyskupo katinas 1972 m.
* Vidudienio varpai 1985 m.
* Geroji vasara romanas, 1970 m.

## Šaltiniai
Regina Grigorovaitė

**Regina Grigorovaitė-Jurkūnienė** (1926 m. rugpjūčio 14 d. Kaunas – 2004 m. gegužės 20 d. Vilnius) – Lietuvos baleto artistė.

## Biografija
1941–1944 m. mokėsi Valstybės teatro Baleto studijoje Kaune. 1944–1966 m. Lietuvos operos ir baleto teatro artistė. 1969–1970 m. dėstė Vilniaus aukštojo sportinio meistriškumo mokykloje. 1971–1973 m. Lietuvos kino studijos režisieriaus asistentė, 1973–1983 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete.

## Žymesni vaidmenys
* Vanda – Juozas Pakalnis. Sužadėtinė, 1943 m.
* Paskuala – Aleksandras Kreinas. Laurensija, 1950 m.
* Raimonda – Aleksandras Glazunovas. Raimonda, 1951 m.
* Ona – Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1953 m.
* Kitri – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1954 m.
* Alyvų fėja, Odeta-Odilija – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1955 m., Gulbių ežeras, 1957 m.
* Anitra – Edvardas Grygas. Peras Giuntas, 1956 m.
* Zarema – Borisas Asafjevas. Bachčisarajaus fontanas, 1959 m.

## Šaltiniai
Vahagnas Grigorianas

**Vahagnas Grigorianas** (g. 1942 m. kovo 27 d. Jerevane) – Lietuvoje gyvenantis Armėnijos rašytojas ir vertėjas.

## Biografija
1964 m. baigė filologiją Jerevano universitete. Nuo 1995 m. gyvena Lietuvoje.

Novelėse ir apysakose nagrinėjamos dorovinės ir psichologinės problemos. Romane „Priešaušrio tamsa“ vaizduojami Armėnijos žmonių likimai istorinių lūžių laikotarpiais. Apysakų ir novelių rinkinyje „Paukščio siela“ satyros, fantastikos ir parabolės priemonėmis atskleidžiami gyvenamojo laikotarpio žmonių santykiai, yra lietuviškų motyvų. Parašė kūrinių vaikams. Išvertė ir išleido armėnų kalba J. Avyžiaus romaną „Sodybų tuštėjimo metas“ (1981 m.), J. Baltušio „Sakmė apie Juzą“ (kartu su žmona N. Grigolavičiūte, 1984 m.) 

## Bibliografija
* Popieriniai balandžiai, novelės, 1964 m.
* Dievai juokauja, novelės, 1971 m.
* Jauniausias karaliaus sūnus, apysaka, 1974 m.
* Raudonas sniegas, apysaka, 1974 m.
* Atoslūgis, apysaka, 1976 m.
* Pasakų miškas, vaikams, 1978 m.
* Balta varna, apysaka, 1981 m.
* Pasakų miestas, vaikams, 1982 m.
* Pasakų slėnis, vaikams, 1983 m.
* Priešaušrio tamsa, 1984 m.
* Paukščio siela, novelės, 2002 m.

## Šaltiniai
Kleopas Grincevičius

**Kleopas Grincevičius** (1917 m. birželio 28 d. Mosteikiai, Nemakščių valsčius – 1972 m. rugpjūčio 23 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

## Biografija
1946 baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1946 m. Vilniaus universiteto, 1952–1971 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1958–1960 m. Matematinės analizės katedros vedėjas. Nuo 1966 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Paskelbė mokslinių darbų apie tiesių kompleksą ir hiperkompleksą trimatėje ir daugiamatėje projekcinėje erdvėje, tiesių kompleksų dvejetą. Sukūrė neholonominių ir pusiau holonominių kompleksų geometrijos pagrindus.

## Bibliografija
* Projektyvinė geometrija, su P. Vašku, 1966 m.

## Įvertinimas
* 1970 m. – LTSR valstybinė premija

## Šaltiniai
Barzdinis kirvis

**Barzdinis kirvis**, *skegoksas* (sen. skand. *skeggox*, iš *skegg* 'barzda' + *ox* 'kirvis') – kovos kirvis ar darbinis kirvis, kurio galvos jungiamoji dalis ties mova yra siaura, o į priekį platėja, sudarydama ilgą ašmenų liniją. Barzdinio kirvio galva turi labai didelę žemyn einančią skiautę (barzdą), kuri leidžia pailginti ašmenis. Dėl tokios konstrukcijos kirvio masė lieka nedidelė, o ilgi ašmenys daro plačias žaizdas nešarvuotiems ir silpnai šarvuotiems priešininkams. Prieš plokštinius ar vientisuosius šarvus šie kirviai mažiau efektyvūs.

Barzdiniai kirviai asocijuojasi su vikingų kultūra, aptinkami nuo VI a. Puikiu barzdinio kirvio valdymu pasižymėjo huskarlai.

Barzdinis kirvis efektyvus ir kaip darbo įrankis, kuriuo patogu tašyti, o suėmus kotą ties galva plačiais ašmenimis patogu drožti, jei ašmenys tinkamai išgaląsti. Barzdinio tipo kirvius medienos apdirbimui naudoja iki šiol.

## Nuorodos

* Two – handed skeggox bearded axe (rekonstrukcija)
* One – handed skeggox bearded axe
Iliustracijos:
* http://www.atelier-funkenflug.de/pics/bartbeil3_gross.jpg , http://www.atelier-funkenflug.de/pics/bartaxt_neu_gross.jpg , http://www.atelier-funkenflug.de/pics/skeggox_gross.jpg ]
Kelionė į rojų

**Kelionė į rojų** – 1980 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal Hermano Zudermano romaną „Kelionė į Tilžę“.

## Kūrybinė grupė
* Režisierius statytojas – Arūnas Žebriūnas;
* Scenarijaus autorius – Saulius Šaltenis;
* Operatorius statytojas – Jonas Gricius;
* Kompozitorius – Laimis Vilkončius;
* Dailininkė – Filomena Linčiūtė-Vaitiekūnienė.

## Vaidina
* Eglė Gabrėnaitė – Marta Anker;
* Rimanta Krilavičiūtė – Indrė;
* Algirdas Latėnas – Ansas Balčius;
* Vytautas Paukštė – Jakštaitis;
* Antanas Šurna – žandaras;
* Nijolė Oželytė – Busė;
* Juris Strenga – pastorius Hopkė;
* Kostas Smoriginas;
* Juozas Jaruševičius – Mingėla;
* Donatas Katkus – Taublicas;
* Vidas Petkevičius – Francas;
* Saulius Sipaitis – mokytojas;
* taip pat Algirdas Šemeškevičius, Feliksas Einas, Česlovas Judeikis, Vytautas Eidukaitis, Regina Varnaitė, Gediminas Pranckūnas ir kiti.

## Siužetas
Neturtingą žveją Ansą Balčių pamilsta turtinga našlė Marta Anker, garsios Tilžės prekybinės firmos „Rojus“ savininkė. Šią įnoringą gražuolę, netikėtai pasirodžiusią gimtosiose vietose, gyventojai vadina ragana. Gal taip ir yra, nes jai pavyksta apžavėti Ansą, kuris beveik pasiryžta priimti Martos pinigus, grožį ir aistrą, o svarbiausia – naują aprūpintą gyvenimą. Kitoje svarstyklių pusėje – visas Anso turtas: žvejo valtelė su įrankiais, namelis jūros pakrantėje, sūnus, dukra ir žmona Indrė, vienintelė kliūtis kelionėje į rojų, kurią jam siūlo ponia. Martos, vaikystėje išniekintos pastoriaus Hopkės, širdis nuo sudėtingo gyvenimo ir patirtų pažeminimų sustabarėjusi ir savo laimės ji pasiryžusi siekti visomis, net pačiomis žiauriausiomis, priemonėmis. Indrė supranta, ką jaučia Ansas, bet visgi plaukia su juo į Tilžę, nežinodama, ar grįš namo…

## Apdovanojimai
* 1981 m. – Kultūros ministerijos prizas už režisūrinį meistriškumą ir meninius sprendimus Visasąjunginiame kino festivelyje Vilniuje režisieriui A. Žebriūnui ir operatoriui J. Griciui;
* Žurnalo „Sparnai“ prizas R. Krilavičiūtei, simpatiškiausiai festivalio aktorei.
Romualdas Grincevičius

**Romualdas Grincevičius** (1922 m. liepos 30 d. Kaunas – 1987 m. vasario 26 d. Klaipėda) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius.

## Biografija
1948 m. baigė Kauno dramos teatro studiją. Nuo 1948 m. Klaipėdos dramos teatro aktorius ir Klaipėdos kultūros namų lėlių teatro režisierius. Daugiausia sukūrė charakterinių vaidmenų. Vaidyba raiški, turi humoro, grotesko elementų. Vaidino kino filme „Tadas Blinda“.

## Vaidmenys
* Šablovas – Aleksandras Ostrovskis. Vėlyvoji meilė, 1948 m.
* Fabricijus – Karlas Goldonis. Viešbučio šeimininkė, 1949 m.
* Raspliujevas – Aleksandras Suchovas-Kobylinas. Krečinskio vestuvės, 1950 m.
* Lundyševas – Ivanas Kočerga. Laiko meistrai, 1967 m.
* Pobedonosikovas – Vladimiras Majakovskis. Pirtis, 1970 m.
* Titas Larcijus – Viljamas Šekspyras. Koriolanas, 1972 m.
* Kuricynas – Aleksandras Kopkovas. Dramblys, 1977 m.
* Kostyliovas – Maksimas Gorkis. Dugne, 1978 m.
* Pantalone – Karlas Gocis. Karalius Elnias, 1983 m.

## Filmografija
* 1966 – Naktys be nakvynės, rež. Algirdas Araminas, Gediminas Karka;
* 1972 – Tadas Blinda, rež. Balys Bratkauskas;
* 1982 – Turtuolis, vargšas…, rež. Arūnas Žebriūnas.

## Šaltiniai
Liudvikas Grincevičius

**Liudvikas Grincevičius** (*Hryncevičius, Hrincevičius*, , 1717 m. – 1783 m. spalio 10 d. Vilnius) – OP, Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos architektas, vienuolis.

## Biografija
Dominikonas. Mokėsi Italijoje. Nuo 1750 m. dirbo Lietuvos Didžiojoje kunigaikštijoje. 1780-1782 m. dominikonų vienuolyno Raseiniuose prioras. Suprojektavo ir pastatė 1756 m. augustinų vienuolyno bažnyčią Zabialuose prie Babruisko, 1760 m. vadovavo dominikonų vienuolyno ir Šv. Dvasios bažnyčios Vilniuje atstatymui, bažnyčios Virbalyje statybai (1944 m. sugriauta), 1763 m. rekonstravo Švč. Trejybės bažnyčią Drujoje, Raseiniuose – Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčią, pailgino, pastatė vėlyvojo baroko formų pagrindinį fasadą, 1783 m. suprojektavo dominikonų vienuolyno namą. Kūrybiškai derino žymių baroko centrų architektūros tradicijas su vietinės architektūros bruožais.

## Šaltiniai
Juozas Jaruševičius

**Juozas [[Jaruševičius]]**:

* Juozas Jaruševičius (1930) – teatro ir kino aktorius
* Juozas Jaruševičius (1950) – miškininkas, politikas
Beatričė Grincevičiūtė

**Beatričė Grincevičiūtė** (1911 m. lapkričio 28 d. Stolaukėlyje, Lankeliškių valsčiuje – 1988 m. lapkričio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

## Biografija
Muzikos mokėsi namie, 1928 m. baigė Varšuvos aklųjų ir nebyliųjų institutą, 1933–1940 m. mokėsi Liaudies konservatorijoje Kaune ir 1933–1944 m. privačiai pas A. Binkevičiūtę. Jos muzikiniam išprusimui įtakos turėjo Emilio Mlynarskio aplinka ir globa, 1921–1928 m. Varšuvoje gyveno jo šeimoje.

1931–1932 m. dirbo Kauno aklųjų institute. 1937 m. pradėjo dainuoti per radiją. Nuo 1943 m. rengė solo koncertus. 1944–1946 m. Lietuvos filharmonijos, 1946–1965 m. Lietuvos radijo solistė. Daug koncertavo su Baliu Dvarionu. Repertuarą sudarė daugiau kaip 1000 kūrinių – lietuvių ir kitų tautų liaudies dainos, kamerinė klasikinė muzika. Pirmoji atliko daugelį lietuvių kompozitorių dainų vaikams. Turėjo savitą lyrišką, šviesaus tembro balsą.

## Atminimas
Nuo 1994 m. Vilniuje veikia jos memorialinis butas muziejus.

2011-ji metai aklųjų ir silpnaregių bendruomenėje paskelbti Beatričės metais. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjunga, minėdama Lietuvos kamerinio dainavimo pradininkės ir šio žanro puoselėtojos gimimo 100-ąją sukaktį, inicijavo projektą „Susitikimas su Beatriče po 100 metų“  – mobilios edukacinės parodos parengimą. Paroda pristatyta artistės memorialiniame bute-muziejuje „Beatričės namai“, vėliau ji keliavo po gimtąjį Suvalkijos kraštą: Ilguvos dvare, Šakių viešojoje bibliotekoje, Kriūkų vidurinėje mokykloje, Prienų krašto muziejuje, Kaune. 

## Įvertinimas
* 1977 m. LTSR valstybinė premija 

## Literatūra
* T. Sakalauskas. Beatričė. – Vilnius, 1982 m.
* Esi graži ir nuostabi.. Dainininkės Beatričės Grincevičiūtės artimųjų laiškai ir atsiminimai, parengė J. Raškauskas. – Vilnius, 1998 m.
* Beatričė Grincevičiūtė: prisiminimai (sud. Vladas Žukas). – Vilnius: Ogamas, 2004. – 226 p.: iliustr. – ISBN 9986-9399-9-2
* Kas liko laiškuose: Beatričės Grincevičiūtės ir Juozo Urbšio laiškus pavarčius (sud. Jadvyga Zinaida Janulevičiūtė). – V.: Lietuvos aklųjų biblioteka, 2004. – 98 p.: iliustr. – ISBN 9955-11-348-0
* Ilguva amžininkų atsiminimuose: straipsnių rinkinys (sud. Albinas Vaičiūnas). – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2008. – 85 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-33-374-6
* Lietuvių liaudies dainos su Beatriče Grincevičiūte (sud. Renata Tarosaitė - Minkevičienė, Eglė Jokužytė). - VŠĮ "Verslas ar Menas" , 2016 m. - 34 p.: ISBN 978-609-95642-6-5

## Šaltiniai
Rodezija ir Njasalendas

**Rodezijos ir Njasalendo Federacija** arba **Centrinės Afrikos Federacija** – 1953–1963 m. egzistavusi valstybė (britų kolonija) pietinėje Afrikoje, dabartinėse Zimbabvės Zambijos ir Malavio teritorijose. Sostinė buvo Solsberis.

## Istorija
Valstybė susikūrė iš trijų buvusių britų kolonijų: Pietų Rodezijos, Šiaurės Rodezijos ir Njasalendo.

## Politinė sistema
Valstybės politinėje sistemoje buvo trys valdovai. Monarchas (Elžbieta II), vyriausybės pirmininkas (John Jestyn Llewellin 1953–1957,Simon Ramsay 1957–1963, Humphrey Gibbs 1963) ir premjeras (Godfrey Huggins 1953–1956, Roy Welensky 1956–1963).

## Šaltiniai
Alina Grinienė

**Alina Grinienė-Miliušytė** (1916 m. balandžio 16 d. Tverė – 1998 m. sausio 16 d. Miunchenas, palaidota Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos pedagogė, visuomenės veikėja.

## Biografija
Lietuvių literatūros ir meno tyrinėtojo J. Griniaus žmona. Vytauto Didžiojo universitete studijavo lietuvių ir prancūzų literatūrą, pedagogiką, psichologiją. Dalyvavo sudarant 1941 m. Į Laisvę laikraščio pirmąjį numerį, paskelbusiam Lietuvos nepriklausomybės atstatymą ir kursčiusiam neapykantą prieš žydus. 1943 m. baigė Vilniaus universitetą. 1941–1944 m. dalyvavo antinaciniame ir antisovietiniame pasipriešinimo judėjime, buvo LF narė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją; lietuvių tremtinių mokyklose dirbo pedagoginį darbą. 1948–1953 m. Pabaltijo moterų tarybos narė, vėliau šios organizacijos atstovė Vakarų Vokietijoje, ateitininkų, LF bičiulių, Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėja. 1955–1958 m. dirbo Amerikos balso radijo redakcijoje Miunchene. Bendradarbiavo su Laisvės, Laisvosios Europos radiju, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo tarnautoja Miunchene, Lietuvos moterų klubų federacijos Vokietijoje pirmininkė. 1954–1998 m. Lietuviškųjų studijų savaičių Europoje meno programų rengėja, lietuvių jaunimo šokių kolektyvo „Ratukas“ įkūrėja, 1968–1990 m. vadovė. Bendradarbiavo laikraščiuose „Ateitis“, „Darbininkas“, „Draugas“, „Europos lietuvis“, „Tėviškės žiburiai“, leido ir redagavo įvairius biuletenius.

## Šaltiniai
Elena Grinienė

**Elena Grinienė** (g. 1924 m. rugsėjo 19 d. Žalakiškiuose, Šiluvos valsčius) – Lietuvos maisto technologijos inžinierė, habilituota technologijos mokslų daktarė.

## Biografija
1948 m. baigė Kauno universitetą, iki 1950 m. jame dirbo. 1985 m. technikos mokslų daktarė.

1950–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja. Nuo 1986 m. profesorė. Tyrimų kryptys: pieno produktų gamyba, jų kokybės tyrimo metodai. 5 išradimų autorė.

## Bibliografija
* Techniškoji biochemija, vadovėlis, su J. Vitkumi, 1986 m.
* Statinė biochemija, vadovėlis, 1989 m.
* Dinaminė biochemija, vadovėlis, 1989 m.
* Pieno sudėtis ir savybės, vadovėlis, 1992 m.
* Pieno sudėtis ir savybių kitimai, vadovėlis, 1992 m.
* Biochemija, vadovėlis, 1998 m.
* Sveikai mitybai – saugus maistas, su kitais, 1997 m.

## Šaltiniai
Elvyra Grinienė

**Elvyra Grinienė** (g. 1930 m. kovo 23 d. Garliavoje) – Lietuvos gydytoja terapeutė, higienistė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1955 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1972 m. medicinos mokslų daktarė.

1955–1965 m. gydytoja Prienuose ir Šiauliuose. 1965–1995 m. Šiaulių pedagoginio instituto Higienos katedros vedėja. Nuo 1966 m. docentė, nuo 1976 m. profesorė. 1998 m. Lietuvos kūno kultūros akademijos Sveikatos ir fizinio aktyvumo katedros profesorė.

## Bibliografija
* Vaiko adaptacija mokykloje, 1984 m.
* Mokymosi įtaka vaiko ir paauglio organizmui, 1990 m.
* Moksleivio fiziologija ir higiena, vadovėlis, su kitais, 1994 m.
* Vaikų ir paauglių organizmo sistemogenezė, bendraautoris Jūra Vladas Vaitkevičius. Šiauliai, Šiaurės Lietuva, 2009 m. ISBN 978-9955-863-16-8

## Šaltiniai
Griniūnų kapinynas

**Griniūnų kapinynas** – buvęs kapinynas Panevėžio raj. teritorijoje, prie Griniūnų kaimo (Vadoklių seniūnija), Juodos dešiniajame krante, kalvoje.

## Tyrimai
Dalis kapinyno sunaikinta kasant žvyrduobes. 1938 m. keletas radinių iš kapinyno pateko į Panevėžio kraštotyros muziejų. 1977 m. likusią kapinyno dalį ištyrė Istorijos institutas ir Istorijos ir etnografijos muziejus (vadovas Adolfas Tautavičius). Aptikti IV a. – VI a. 36 nedegintų ir du VI a. sudegintų mirusiųjų kapai. Nedegintų mirusiųjų kapuose rasta papuošalų (stiklinių karolių, juostinių apyrankių, lankinių segių, šaukštinė antkaklė), darbo įrankių (įmovinių ir pentinių siauraašmenių kirvių, peilių, pjautuvėlių, ylų). Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

## Šaltiniai
Fekete Sereg

**Fekete Sereg** (tariama *fekete šereg*), *Juodoji Vengrijos kariuomenė* – Vengrijos karaliaus Motiejaus Korvino suformuota profesionali Vengrijos karalystės kariuomenė, kuri buvo viena pirmųjų nuolatinių kariuomenių Europoje. Egzistavo 1458-1490 m. Juodąja ji buvo pavadinta dėl naudotų juodų šarvų.

Juodoji kariuomenė reguliariai gaudavo algą. Ji buvo pirmoji Europos kariuomenė, nepralaimėjusi nė vieno mūšio valdant vienam karaliui, nuo Aleksandro Makedoniečio laikų.

Kariuomenės branduolį sudarė 8-10 tūkstančių samdinių, kurių skaičius padvigubėdavo karo metu. Vėliau jų skaičius padidintas iki 30 000. Kareiviai daugiausiai buvo čekai, vokiečiai, lenkai, o nuo 1480 m. – ir vengrai.

Kariuomenę sudarė keturios rūšys – pėstininkai, artilerija, lengvoji ir sunkioji kavalerijos.

Mirus Matijui Korvinui netrukus suiro ir Juodoji kariuomenė, kadangi po Motiejaus Korvino mirties išrinktas silpnas karalius Vladislovas II Jogailaitis nesugebėjo finansiškai išlaikyti šios kariuomenės.

## Nuorodos
* Vengrijos renesanso karyba
Jonas Grinius (1877)

**Jonas Grinius** (1877 m. vasario 27 d. Selemos Būda, Sasnavos valsčius – 1954 m. gegužės 24 d. Filadelfija, 1955 m. perlaidotas Čikagoje) – Lietuvos knygnešys, visuomenės veikėjas.

## Biografija
Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, dalyvavo Artojų draugijos veikloje. Suvalkijoje organizavo lietuviškus renginius, pirmuosius lietuviškus vaidinimus. 1905 m. įsteigė apsaugos nuo caro žandarų būrius, jiems vadovavo. Persekiojamas Rusijos imperijos valdžios pasitraukė į Vokietiją. Vėliau persikėlė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. 1909–1911 m. laikraščio „Kova“ administratorius. JAV organizavo lietuvių visuomeninę veiklą, lankė išeivių kolonijas, sakė kalbas. Bendradarbiavo „Naujienos“, „Tėvynė“, „Kova“. Lietuvai tapus nepriklausoma valstybe rūpinosi lėšų jai paremti rinkimu, rėmė S. Dariaus ir S. Girėno, F. Vaitkaus skrydžius per Atlantą. Prieš Antrąjį pasaulinį karą savo biblioteką padovanojo Vytauto Didžiojo universitetui.

## Šaltiniai
Leonas Grinius

**Leonas Grinius** (g. 1945 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

## Biografija
1968 m. baigė Maskvos universitetą. 1981 m. biologijos mokslų daktaras.

1971–1991 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Biochemijos ir biofizikos katedros dėstytojas. Nuo 1984 m. profesorius.

1991–1994 m. dirbo ir dėstė JAV Masačusetso technologijos institute ir Tafto universitete. 1994–2003 m. dirbo „Procter & Gamble“ kompanijoje; kūrė antibiotikus.
Nuo 2003 m. dirba Cincinačio Vaikų ligoninės medicinos centre (JAV); tiria žmogaus ląstelių diferenciacijos molekulinius mechanizmus.

## Mokslinė veikla
Pagrindinės mokslinio darbo sritys: antibiotikų kūrimas, energijos kaupimo ir naudojimo mechanizmai bakterijose bei augalinių ir gyvūninių ląstelių membranose, ląstelių keitimasis genetine informacija.

Atskleidė membranos elektros potencialo susidarymą bakterijose, nustatė jo reikšmę deoksiribonukleorūgšties pernašos genetinei transformacijai, bakteriofaginei infekcijai ir konjugacijai. Išrado elektrodą membranų elektros potencialui matuoti mikroobjektuose, patobulino fluorescuojančiųjų dažų metodų bakterijų energijos apykaitai nustatyti.

## Bibliografija
* Grinius L. (1982). Energetics of gene transfer into bacteria. Sov. Sci. Rev. Sect. D. 3:115-165 {Genų transporto energetika bakterijose}
* Гринюс Л. (1986). Транспорт молекул у бактерий. Москва: Наука. (Makromolekulių transportas bakterijose).
* Grinius L. (1987). Energy Transduction and Gene Transfer in Chemotrophic Bacteria: Macromolecules on the Move (Soviet Scientific Reviews Supplement Series, Physicochemi). (Energijos virsmai ir genų pernešimas bakterijose: Judriosios makromolekulės)

## Šaltiniai

* D. Kirvelis, B. Sadeckienė Biochemijos ir biofizikos katedros kelias.
Mis Pasaulis 1960

**Mis Pasaulis 1960** – dešimtoji konkurso Mis Pasaulis ceremonija, vykusi Londone. Konkurse laimėjo Norma Cappagli atstovavusi Argentinai.

## Rezultatai

## Dalyvės

* -  Norma Gladys Cappagli 
* -  Gila Golan 
* -  Denise Muir 
* -  Ingrun Helgard Möckel 
* -  Judith Ann Achter 
* -  Maria Edilene Torreão 
* - Irene Ruth Kane 
* -  Layla Rigazzi
* -  Lee Young-hee
* - Hilda Fairclough 
* - Danica d'Hondt 
* - Diane Medina 
* - Eiko Sakimurai 
* - Grethe Solhoy
* Rodezija ir Njasalendas - Jenny Lee Scott
* -  Margaret Pasquil Nott
* - Huberte Box 
* - Dalia Monasterios Thornee
* - Ma Sen Aye
* - Mary Mavropoulos
* - Lise Bodin
* - Maria Rosa Rodríguez Vascones 
* - Margaretha Schauman 
* - Kalliopi Geralexi 
* - Carina Verbeek 
* - Kristin Thorvaldsdóttir
* - Iona Pinto 
* - Eriny Emile Sebella
* - Jasmine Batty
* - Giselle Nicolas Nasr
* - Liliane Mueller
* - Rajaobelina Bedovoahangy
* - Carmen Isabel Recalde
* - Concepción Molinera Palacios
* - Barbro Gunilla Olsson
* - Teura Bauwens
* - Carmen Lesley Woodcock
* - Nebahat Cehre 
* - Beatriz Benítez

### Pasitraukė
* - Luise Kammermair 
* - Marinka Polhammer Espinosa 
* - Lena Woo
* - Judith Willoughby
* - Lorraine Nawa Jones 
* - Maricruz Gómez Díaz
* - Elaine Maurath 
* - Miriam Maritza Estevez

### Pakeistos kitomis
* - Alicia Stokhelmeir Matos
* - Yolanda Biecosai
* - Annette Driggers
* - Iris Teresa Ubal Cabrera

## Nuorodos
*Oficiali svetainė
*Rezultatai
Ona Grinkevičienė

**Ona Grinkevičienė** (1924 m. spalio 3 d. Rinkūnai, Kauno apskr. – 2004 m. lapkričio 8 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja pediatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

## Biografija
1949 m. baigė Kauno universitetą. 1974 m. medicinos mokslų daktarė.

1956–1999 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, 1959–1971 m. Vaikų ligų katedros vedėja. Nuo 1975 m. profesorė. 1971–1995 m. dirbo Kauno medicinos universiteto Vaikų ligų klinikoje.

1973–1991 m. Lietuvos pediatrų mokslinės draugijos pirmininkė.

## Mokslinė veikla
Mokslinio darbo sritis – vaikų reumatas, pneumonija, širdies ir kraujagyslių ligos. Vadovavo epidemiologiniams ir klinikiniams vaikų ir paauglių, turinčių aterosklerozės ir išeminės širdies ligos rizikos veiksnių, tyrimams Kaune.

## Bibliografija
* Aktualios pediatrijos problemos, 1978 m., rusų k.

## Šaltiniai
Fyrdas

**Fyrdas** () – milicijos tipo pajėgos, kurias sudarydavo pavojaus metu sušaukti ginkluoti gyventojai (laisvieji valstiečiai).

Fyrdą sušaukdavo užpuolus priešui. Tarnyba fyrde būdavo trumpa, fyrdo kariai turėdavo atvykti su savo ekipuote (ginklais, šarvais, apranga) ir maistu.

Tyrimų duomenimis fyrdai atsirado ne vėliau kaip VII a. Anglosaksų karalystėse fyrde turėjo tarnauti kiekvienas laisvas žemvaldys (valstietis), kurie tada sudarė didžiąją dalį šalies gyventojų. Manoma, kad bendra taisyklė buvo, kad nuo kiekvieno haido būdavo imamas vienas karys į fyrdą. Pirmą kartą toks fyrdo sudarymo būdas minimas Vesekso karaliaus Inės (*Ine*) įstatymuose (694 m.). Einant laikui buvo suprasta, kad vieno haido neužtenka išlaikyti gerai ginkluotam kariui. Jau VIII a. imta pereidinėti prie atrankinio fyrdo komplektavimo.
799 m. Mersijos karalius Kenvulfas (*Coenwulf of Mercia*) padovanojo vienam savo bendražygiui 30 haidų žemės, kad šis fyrdui pateiktų vieną karį. Vėliau, manoma, taisyklė, kad vienas karys į fyrdą eina iš kiekvienų 5 haidų, darėsi visuotinai priimta.
Anglijos karaliui Alfredui Didžiajam (849–899) priskiriamas fyrdų sistemos patobulinimas. Paskutinio anglosaksų karaliaus Haraldo II (1022–1066) kariuomenėje, 1066 m. kovojusioje su Haroldo Hardrados ir Vilhelmo Užkariautojo įsiveržimais, fyrdas sudarė svarbią pajėgų dalį (kita dalis buvo huskarlai).

Anglosaksų karalysčių kariuomenėse fyrdas sudarė esminę dalį. Vėliau vis didesnį vaidmenį ėmė vaidinti karalių kariaunos (huskarlai), kurios buvo geriau ginkluotos ir apmokytos. Tačiau fyrdai išlaikė savo svarbą iki paties anglosaksų laikotarpio D. Britanijoje pabaigos. Fyrdų kariai būdavo gana gerai ginkluoti (įskaitant kalavijus ir skydus), tačiau jiems trūko patirties ir naujausių kariavimo metodų išmanymo. Anglosaksų Britanijoje beveik nenaudojo kavalerijos ir lankininkų bei tvirtovių kaip teritorijos valdymo priemonių.
Fyrdus naudojo tik kaip gynybos nuo įsiveržiančio priešo priemonę, jie nebuvo pritaikyti puolamiesiems veiksmams. Fyrdų kariai praktiškai niekada nebuvo imami į tarnybą karo veiksmams už savo grafystės ribų. Dėl išvardintų priežasčių fyrdai nebuvo labai pajėgi kariuomenė, dėl ko anglosaksai neretai pralaimėdavo puldinėjantiems vikingams, o 1066 m. – Vilhelmo Užkariautojo kariuomenei, nors paskutinįjį mūšį pralaimėjo ir dėl kitų priežasčių. Anglosaksų kariuomenė į mūšį papuolė išsyk po forsuoto maršo iš kito ką tik laimėto mūšio, kuriame buvo sutriuškinę Norvegijos karaliaus Haraldo Hardrados kariuomenę.

## Nuorodos
Liūtas Grinius

**Liūtas Grinius** (1927 m. spalio 2 d. Kaunas – 1989 m. sausio 18 d. Vašingtonas) – Lietuvos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
Prezidento K. Griniaus sūnus, karinio veikėjo K. Griniaus brolis. 1943–1944 m. dalyvavo antinaciniame pasipriešinime – su Valdu Adamkumi ir Gabrieliumi Žemkalniu leido ir redagavo laikraštį „Jaunime, budėki“. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. baigė Eichšteto lietuvių gimnaziją. 1947 m. persikėlė į JAV. 1953 m. baigė Ilinojaus technologijos institutą. 1953–1976 m. dirbo privačiose karo pramonės tyrinėjimų bendrovėse inžinieriumi. 1954–1956 m. tarnavo JAV kariuomenės balistikos laboratorijoje Aberdine (Merilendo valstija). Nuo 1976 m. dirbo JAV karinio laivyno ginklavimosi skyriuje. Tyrinėjo lazerines sistemas. Priklausė JAV inžinierių draugijoms.

Skautų veikėjas. 1979–1989 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto valdybos vicepirmininkas. 1982–1989 m. Tautos fondo direktorius. Saugojo tėvo ir brolio, poeto K. Jurgelionio archyvus. Su kitais parengė 1972 m. Jaunimo metų kalendorių.

## Bibliografija
* Dainuok, linksma jaunyste, 1968 m.
* Skautų žaidimai, 1971 m.

## Šaltiniai
Būda (įmonė)

**Būda** – Lietuvoje XIV-XVIII a. veikęs medienos apdirbimo įmonių tipas. Būdos buvo steigiamos didelėse giriose. Jose būdavo ruošiama mediena eksportui, gaminami medžio produktai.

Būdos minimos pirmą kartą 1379 m. Pirmosios atsirado Užnemunėje ir Žemaitijoje, arčiau Nemuno, kad būtų galima paprasčiau eksportuoti produkciją. Pradžioje būdas steigė dvarininkai, tačiau 1547–1554 m. būdų steigimas perėjo valstybės iždo žinion. Ypač būdos buvo steigiamos XVI–XVII a. įsisavinant Užnemunės žemes.

Būdų darbininkai buvo vadinami būdininkais ir gyveno laikinose gyvenvietėse. Buvo eksportuojama ąžuolų mediena, sakai, degutas, derva, terpentinas, taip pat pelenai, potašas. Produkcija gabenta į Rygą, Dancigą, Karaliaučių.

Iš kai kurių būdų Užnemunėje vėliau susikūrė gyvenvietės: Būda, Ąžuolų Būda, Būdviečiai ir kt.

## Šaltiniai
Silvestras Grinkevičius

**Silvestras Grinkevičius** (1871 m. sausio 27 d. Vaivadai, Panevėžio valsčius – 1942 m. spalio 31 d. Romainiai, Garliavos valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, profesorius.

## Biografija
1899 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą.

1899–1917 m. dirbo Rusijos Saratovo ir Kozlovo geležinkelyje. 1918–1922 m. Lietuvos geležinkelių valdybos direktorius, 1919–1922 m. – ir susisiekimo ministro pavaduotojas. Nuo 1923 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas, 1923–1940 m. Tiltų ir geležinių konstrukcijų katedros vedėjas, 1933–1937 m. dar ir Technikos fakulteto dekanas. Nuo 1928 m. profesorius.

Technikos tarptautinių konferencijų 1931 m. Paryžiuje ir 1937 m. Prahoje dalyvis. Nuo 1927 m. Lietuvos inžinierių ir architektų sąjungos valdybos pirmininkas.

## Bibliografija
* Mediniai tiltai, 1929 m.
* Pastatams skaičiuoti daviniai, 1932 m.
* Geležinės konstrukcijos, 1933 m.

## Šaltiniai
Bulionys

**Bulionys** (*Buliai*, *Bulaičiai*, *Bulevičiai*) – XIII a. pirmos pusės Lietuvos kunigaikščių giminė. Vyresniesiems kunigaikščiams nepriklausė. Žinomi trys nariai: broliai Vismantas, Edivilas ir Sprudeika. Jų valdos, manoma, buvo Šiaulių žemėje ir įėjo į lietuvių žemių konfederaciją. Bulionys žinomi iš 1219 m. sudarytos Haličo-Voluinės taikos sutarties.

Pradžioje rėmė Mindaugo valdžią, bet XIII a. V–VI dešimtmečiuose palaikė jo priešus Vykintą ir Tautvilą. Broliai žuvo kovodami prieš Mindaugą (Vismantas 1251 m. prie Vykinto pilies), o jų žemės atiteko Mindaugui ar jam pavaldiems asmenims.

## Šaltiniai
Tautvilas

**Tautvilas** arba **Tautvila** (m. 1263 m.) – XIII amžiaus Lietuvos kunigaikštis, Polocko valdovas. Yra žinoma, kad jo tėvas buvo Dausprungas, motina – Vykinto sesuo, o brolis – Gedvydas.

## Biografija
Apie 1248 m. Lietuvos valdovas Mindaugas pasiuntė kariuomenę į rusėnų žemes, t. y., į Polocko kunigaikštystę užkariauti naujų teritorijų. Tačiau kol Tautvilas, Vykintas ir Gedvydas kariavo su rusėnais, Mindaugas siekdamas pašalinti potencialius pretendentus į Lietuvos sostą, užgrobė jų valdomas žemes bei pasiuntė žmones nužudyti Tautvilą ir Gedvydą. Šie, sužinoję apie įvykius Lietuvoje ir supratę apie gresiantį pavojų, pabėgo pas savo svainį Danielių iš Haličo. Neilgai trukus Tautvilo dėdė – žemaičių kunigaikštis Vykintas, subūrė galingą koaliciją, kuri turėjusi padėti atkovoti užgrobtas žemes, bei pasodinti į Lietuvos sostą Tautvilą. Koaliciją sudarė: Vykinto valdomi vakariniai žemaičiai (rytiniai žemaičiai rėmė Mindaugą), jotvingiai, kalavijuočiai bei Danieliaus halyčėnai.

1250 m. Tautvilas atvyko į Rygą, kur buvo pakrikštytas Rygos vyskupo Mikalojaus fon Naueno, po ko dalyvavo Livonijos ordino kariniame žygyje į Lietuvą. Tautvilas Rygoje buvo laikomas vienu iš pretendentų į Lietuvos valdovus. Bet apsikrikštijus pačiam Mindaugui 1251 m. ir padovanojus Ordinui Vykinto valdytas vakarų žemaičių, bei kitas žemes, Livonija ėmė remti Mindaugą. Be to, „sidabru“ Mindaugas užsitikrino ir jotvingių pasitraukimą iš koalicijos.

1251 m. Vykinto, Tautvilo ir haličėnų jungtinėmis pajėgomis vis dar buvo puolama Mindaugo pilis Voruta, tačiau nepaimta. Mindaugui padėjo Livonijos ordino atsiųstas būrys. Tų pačių metų antroje pusėje Mindaugas puolė Tverus – Vykinto pilį. Nors jos nepaėmė, apgulties metu tikriausiai žuvo Vykintas, kadangi vėliau šaltiniuose jis nebeminimas. Žuvo ir seni Vykinto sąjungininkai – Šiaulių Bulioniai: Vismantas, Gedvilas ir Sprudeikis. Su Vykinto mirtimi koalicija galutinai iširo. Tautvilui vėl teko bėgti į Haličą atgal pas Danielių, 1252 m. paskutinį kartą nusiaubiant pietų Lietuvą (buvo sugriauta Gardino pilis).

1254 m. Tautvilas susitaikė su Mindaugu ir iš jo gavo valdyti Polocką kaip dalinę kunigaikštystę. Tačiau Tautvilas 1263 m. buvo nužudytas Treniotos, kuris siekdamas atsisėsti į Lietuvos sostą, turėjo pašalinti ir jį.

## Šaltiniai
* 
* 

## Išnašos
Šiurkštusis burnotis

**Šiurkštusis burnotis** (*Amaranthus retroflexus*) – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos augalas. Kilęs iš Šiaurės Amerikos, tačiau plačiai uživeisė ir kituose kraštuose.

Tai 80–100&nbsp;cm aukštį pasiekiantis žolinis augalas. Lapai pražanginiai, smailėjantys. Žiedai smulkūs, susitelkę kamuolėliais tankiose varpose, galvutėse. 

Lietuvoje labai dažna piktžolė. Auga daržuose, laukuose, dykvietėse, šiukšlynuose. Tinkamas siloso gamybai, kiaulių pašarui, šiurkščiojo burnočio sėklos naudojamos paukščių lesalui.

## Šaltiniai
Šluotinis burnotis

**Šluotinis burnotis** (*Amaranthus paniculatus*, sin. *Amaranthus cruentus*) – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos augalas.

Aukštis iki 2 m. Lapai pražanginiai, dideli, smailėjantys. Žiedai susitelkę kamuolėliais tankiose žalios spalvos (nors dekoratyviniai būna raudonų, gelsvų, baltų, alyvinių ir kitų spalvų) šluotelėse. Šviesiamėgis, mėgsta gerai drenuojamą dirvą.

Lietuvoje gan dažnas, auginamas gėlynuose, darželiuose, kapinėse kaip dekoratyvinis augalas. Neretai sulaukėja ir virsta piktžole.

## Šaltiniai
Juozas Grišmanauskas

**Juozas Grišmanauskas** (1927 m. spalio 6 d. Medsėdžiuose, Platelių valsčius – 1983 m. liepos 16 d. Čikagoje) – jūrininkas, Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis.

## Biografija
1948 m. Kretingoje baigė žemės ūkio mokyklą. 1944–1951 m. dalyvavo pasipriešinime tarybiniam okupaciniam režimui. Klaipėdos žvejybos laivyno bocmanas. 1951 m. liepos 17 d. su kapitonu L. Kublicku ir jūrininku E. Paulausku mažuoju žvejybinio traleriu MPT-85 „Samum“ per Baltiją pabėgo į Švediją. TSRS teismo už akių nuteistas mirti. 1952 m. apsigyveno JAV. Susitikimuose su išeiviais lietuviais aplankė apie 50 kolonijų, pasakojo apie gyvenimą TSRS okupuotoje Lietuvoje. Parašė knygą „Tolimieji kvadratai“ (1952 m.). Pagal jo, L. Kublicko ir E. Paulausko informaciją išleista knyga „Kelionė į laisvę“ (*Voyage to Freedom*) 1953 m.

## Šaltiniai
Jelena Grišvina

**Jelena Grišvina** (g. 1961 m. kovo 28 d. Gorkyje, dab. Žemutinis Naugardas) – Lietuvos baleto artistė, pedagogė.

## Biografija
1979 m. baigusi Permės choreografijos mokyklą šoko Žemutinio Naugardo operos ir baleto teatre. Nuo 1984 m. Lietuvos operos ir baleto teatro (nuo 1998 m. Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatras) solistė. Nuo 1995 m. Vilniaus baleto mokykloje (nuo 2001 m. Čiurlionio menų mokykla) dėsto charakterinį šokį. Šoko charakterinius šokius daugelyje baletų. Gastroliavo Egipte, Europoje, Japonijoje, JAV.

## Svarbesni vaidmenys
* Mirta – Adolfas Adamas. Žizel, 1985 m.
* Aura – Antanas Rekašius. Aura, 1986 m.
* Ledi Makbet – Osvaldas Balakauskas. Makbetas, 1989 m.
* Senjora Kapuleti – Sergejus Prokofjevas. Romeo ir Džuljeta, 1993 m.
* Gatvės šokėja – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1994 m.

## Šaltiniai
Uoginis burnotis

* *Amaranthus lividus*

**Uoginis burnotis** (*Amaranthus blitum*) – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos augalas. Kilęs iš Viduržemio jūros regiono, bet vėliau paplitęs po visą Europą.

Aukštis 20–60 cm. Stiebas šliaužiojantis. Augalas tamsiai žalios spalvos. Lapai pražanginiai, nedideli. Šaknys kuokštinės, tankios, iki 2 cm skersmens. Žiedai smulkūs, susitelkę kamuolėliais tankiose varpose.

Lietuvoje dažna piktžolė. Auga daržuose, laukuose, panamėse. Lapai tinkami salotoms.

## Šaltiniai
Pranas Griušys

**Pranas Griušys** (g. 1955 m. gegužės 23 d. Medsėdžiuose, Klaipėdos raj.) – Lietuvos dailininkas.

## Biografija
1982 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1983 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto dėstytojas, 1989–1993 m. Pramoninės dailės fakulteto dekanas. Nuo 2004 m. profesorius.

## Kūryba
Tapyboje plėtoja fotorealizmo principą, kartais tapo pagal senas nuotraukas, taiko iliuzionistinio paveikslo *trompe l'œil*, magiškojo realizmo stilistiką. Būdingos senųjų tapybos meistrų (Džordžonės, Engro ir kt.) kūrinių parafrazės, aliuzijos į modernistinės tapybos kryptis (pvz., neoimpresionizmą). Svarbesni paveikslai: „Autoportretas istoriniame muziejuje“, 1985 m., „Napoleono armijos persikėlimas per Nemuną 1812 metų birželio 12 d.“, 1986 m., „Laimingoji – tai aš, arba Sugedęs šaldytuvas“, 1995 m., „Veneros sapnas“, 1998 m., „Miegantis sargas“, 1999 m., triptikas „Gaisrininkų kova su vaivorykšte“, „Banalus siužetas“, abu 2000 m., „Pamiškė“, 2003 m. Nuo 1982 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Italijoje, Latvijoje).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Pranas Griušys. Kamanė.lt
Albinas Griška

**Albinas Griška** (1915 m. kovo 1 d. Dainavoje, Varanavo rajonas – 1996 m. sausio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofas, pedagogas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

## Biografija
1936 m. baigė Vilniaus lietuvių gimnaziją. 1936–1939 m. Vilniaus universitete studijavo chemiją. 1943–1945 m. sovietinis partizanas. 1948 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie VKP(b) CK. 1948–1951 m. Respublikinės partinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, filosofijos dėstytojas. 1954 m. baigė Visuomeninių mokslų akademiją prie SSKP CK. 1954–1992 m. Vilniaus pedagoginio instituto filosofijos dėstytojas, 1959 m. docentas, 1973 m. profesorius. 1977 m. filosofijos mokslų daktaras.

Tyrinėjimų sritis – gamtos mokslų filosofija, Lietuvos filosofijos istorija, ateizmas.

## Bibliografija
* Mokslas ir religija: paskaita / Aleksandra Gulbinskienė, Albinas Griška. – Kaunas, 1963. – 17 p.
* Lenininė taikaus sambūvio idėja nugali: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1965. – 18 p.
* Gamtos filosofija senajame Vilniaus universitete: XVIII a. pabaiga – XIX a. pradžia. – Vilnius: Mintis, 1982. – 156 p.

## Įvertinimas
* 1985 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

## Šaltiniai
Uodegotasis burnotis

* *Amaranthus caudatus* subsp. *mantegazzianus*,
* *Amaranthus caudatus* subsp. *saueri*,
* *Amaranthus caudatus* var. *albiflorus*,
* *Amaranthus caudatus* var. *alopecurus*,
* *Amaranthus dussii*,
* *Amaranthus edulis*,
* *Amaranthus mantegazzianus*

**Uodegotasis burnotis** (*Amaranthus caudatus*) – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos augalas. Kilęs iš Pietų Amerikos, Indijos.

Tai vienmetis, iki 2-2,5 m galintis užaugti žolinis augalas. Lapai pražanginiai, kiaušiniški. Žiedai susitelkę ilgose (iki 90&nbsp;cm), žemyn nusvirusiose, raudonos spalvos varpose. Auga greitai, gali lengvai prisitaikyti prie įvairių augimo sąlygų. 

Anduose uodegotasis burnotis vadinamas *kiwicha* ir vietinių indėnų nuo seno naudojamas kaip grūdų šaltinis. Iš augalo sėklų pagamintų miltų gaminamos tortilijos, duona, bandelės. Uodegotasis burnotis maisto reikmėms kultivuojamas Indijoje (iš jo gaminamas čapati). Sėklose yra 13-18 % proteinų, didelis kiekis lizino, yra mineralinių medžiagų: kalcio, geležies, fosforo, kalio, cinko, vitaminų B, E.

Lietuvoje kaip ir daugelyje kitų Europos šalių uodeguotasis burnotis darželiuose auginamas kaip dekoratyvinis augalas.

## Šaltiniai
Vytautas Grivickas

**Vytautas Grivickas** (1925 m. lapkričio 5 d. Beinorava – 1990 m. lapkričio 22 d. Vilniuje, palaidotas Antakalnio kapinėse) – Lietuvos baleto artistas, baletmeisteris, režisierius, pedagogas, menotyros kandidatas (1967 m.).

## Biografija
1940–1944 m. mokėsi Valstybės teatro Baleto studijoje Kaune. 1942–1944 m. vaidino Kauno jaunimo teatre. 1944–1947 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baleto artistas. 1945–1947 m. dėstė Kauno valstybinio teatro Dramos studijoje. 1947–1952 m. studijavo Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1952–1954 m. dėstė Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje prie Vilniaus konservatorijos, vienas baleto skyriaus steigėjų, 1960–1969 m. – Vilniaus kultūros mokykloje, 1969–1971 m. – Vilniaus pedagoginiame institute ir Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakultetuose. 1952–1954 m. Lietuvos teatro ir 1983–1987 m. Lietuvos operos ir baleto teatro baletmeisteris, 1954–1971 m. vyr. baletmeisteris, 1971–1976 m. vyr. režisierius. Pastatė baletų Bulgarijos, Egipto, Estijos, Latvijos, Turkmėnijos teatruose. Parašė libretų.

## Svarbiausi vaidmenys
* Espada – Liudvikas Minkus. Don Kichotas
* Ilarijonas – Adolfas Adamas. Žizel
* Girėjus – Borisas Asafjevas. Bachčisamjaus fontanas
* Rotbaras – Piotras Čaikovskis. Gulbių ežeras
* Abdurachmanas – Aleksandras Glazunovas. Raimonda
* Kunotas – Juozas Indra. Audronė
* Kvazimodas – Čezarė Punis. Paryžiaus katedra / Esmeralda

## Pastatymai
**Baletai:**
* Julius Juzeliūnas. Ant marių kranto, 1953 m., su A. Mesereru, 1975 m.
* Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1954 m., 1968 m.
* Adolfas Adamas. Žizel, 1956 m., 1970 m.
* Edvardas Grygas. Peras Giuntas, 1956 m.
* Juozas Indra. Audronė, 1957 m., 1969 m.
* Johanas Štrausas. Žydrasis Dunojus, 1958 m., su B. Kelbausku, 1988 m.
* Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1960 m., 1965 m. sukurtas pirmasis lietuvių filmas baletas „Eglė“, jo choreografas ir vienas režisierių
* Leo Delibas. Silvija, 1961 m.
* Čezarė Punis. Paryžiaus katedra / Esmeralda, 1962 m.
* Aramas Chačaturianas. Spartakas, 1964 m.
* Dmitrijus Šostakovičius. Panelė ir chuliganas, 1971 m.

**Operos**
* Benjaminas Gorbulskis. Frank Kruk, 1959 m., Kauno muzikinis teatras
* Stanislovas Moniuška. Halka, 1972 m.
* Žiulis Masnė. Verteris, 1973 m.
* Vytautas Klova. Ave vita, 1974 m.
* Džiuzepė Verdis. Aida, 1975 m.

## Bibliografija
* Šokio menas, 1965 m.
* Baleto menas, sudarė A. Grivickienė, išleista 2001 m.

## Galerija

Vaizdas:Vytautas Grivickas 4.jpg|V. Grivickas pastatyme „Žalčių karalienė“
Vaizdas:Vytautas Grivickas 5.jpg|V.Grivickas „Žalčių karalienė“ repeticija
Vaizdas:Vytautas Grivickas 3.jpg|V. Grivickas Faunas – Šarlis Guno, operos „Faustas“ baleto paveiksle „Valpurgijos naktis“
Vaizdas:Vytautas Grivickas 2.jpg|Justinas Bašinskas. Užkeiktieji vienuoliai, 1984 m.
Vaizdas:Vytautas Grivickas 6.jpg


## Šaltiniai