open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
1928 m. žiemos olimpinės žaidynės

**1928 m. žiemos Olimpinės žaidynės** buvo II–osios olimpinės žaidynės, kurios vyko Šveicarijos kurorte Sankt Morice vasario 11–19 dienomis. Jos tapo pirmosiomis tikrosiomis Žiemos žaidynėmis, nes 1924 m. olimpiada buvo Vasaros olimpinių žaidynių dalis. 

## Sporto šakos
Bobslėjus, skeletonas, ledo ritulys, dailusis čiuožimas (dalyvavo ir moterys), greitasis čiuožimas, šiaurės disciplinos (šiaurės dvikovė, slidinėjimo krosas ir šuoliai su slidėmis). Be to, buvo surengtos parodomosios karinių patrulių lenktynės ir skidžoringo (žirgų traukiamų slidininkų) varžybos.

## Dalyviai
Į Žaidynes iš 25 valstybių atvyko 464 sportininkai:
* Europos: Austrijos (39),  Belgijos (24), Čekoslovakijos (27), Didžiosios Britanijos (32), Estijos (2), Italijos (13), Jugoslavijos (6), Latvijos (1), Lenkijos (26), Lietuvos (1), Liuksemburgo (5), Nyderlandų (7), Norvegijos (25), Prancūzijos (38), Rumunijos (10), Suomijos (18), Švedijos (24), Šveicarijos (41), Vengrijos (14), Vokietijos (43);

* Amerikos: Argentinos (10), JAV (24), Kanados (23), Meksikos (5);

* Azija: Japonijos (6).

Argentina , Estija, Vokietija, Japonija, Lietuva, Liuksemburgas, Meksika, Nyderlandai ir Rumunija Žiemos olimpiadoje dalyvavo pirmąkart.

## Sportininkų rezultatai
Žaidynių didvyriais tapo norvegas Johan Grøttumsbråten (šiaurės discipinos) ir suomis Clas Thunberg (greitasis čiuožimas) – abu laimėjo po du aukso medalius. Baltijos šalių atstovų geriausi pasiekimai buvo kuklesni: Estijos čiuožikai Christfried Burmeister užėmė 15–tą vietą 500 m distancijoje, o Aleksander Mitt 500 m distancijoje buvo 22, latvių slidininkas Alberts Rumba 1500 m distancijoje užėmė 14 vietą. Lietuvai žiemos olimpinėse žaidynėse atstovavo tik vienas atletas – čiuožikas Kęstutis Bulota, jo rezultatai:
  

## Medalių lentelė


## Išnašos

## Šaltiniai

* TOK internetinės svetainės puslapis apie 1928 m. žiemos_olimpinės žaidynes (en)
* Oficiali ataskaita, pirma dalis (fr) 
* Oficiali ataskaita, pirma dalis (fr)
Greitasis atakos kateris

**Greitasis atakos kateris** (; dar vadinamas *PTG* arba *PCG*) – kateris (100–400 tonų vandentalpos karo laivas), skirtas puolamosioms užduotims vykyti, paprastai galintis išvystyti iki 40 mazgų greitį, paprastai ginkluotas priešlaivinėmis raketomis ir/ar torpedomis. T.y., torpediniai ir raketiniai kateriai yra greitieji atakos kateriai.

Dėl mažo dydžio greitieji atakos kateriai labiausiai tinka veikti pakrantės vandenyse, kai jūra yra palyginti rami. Pvz., tokius laivus naudoja Azijoje ir Europoje veikiantys laivynai, tačiau jie retai naudojami Atlanto ar Ramiajame vandenynuose.

## Istorija
Atsiradus vidaus degimo varikliams XIX a. pabaigoje atsirado galimybė statyti mažus greitus karo laivus. Pionierėmis šioje srityje tapo Italija ir D. Britanija. Pradžioje tokie kateriai buvo ginkluoti mažo kalibro patrankomis ir neseniai išrastomis torpedomis. Viena sėkmingų torpedinių katerių atakų buvo Austrijos-Vengrijos linijinio laivo *SMS Szent István*, atakuoto italų MAS 15 katerių, nuskandinimas 1918 m.

Po Antrojo pasaulinio karo šio tipo laivų naudojimas JAV ir D. Britanijos karo laivynuose pastoviai mažėjo, nors TSRS turėjo daug torpedinių ir patrankinių katerių. Po 1960 m. ėmus naudoti priešlaivines raketas atsirado raketiniai kateriai (pradžioje tai buvo TSRS gamybos laivai), kurie atnaujino susidomėjimą greitaisiais atakos kateriais. V. Europoje juos statė Prancūzija (ji daug jų eksportuodavo) ir Vokietija.

1991 m. vykusiame Pirmajame Persijos įlankos kare išaiškėjo vienas iš greitųjų atakos katerių trūkumų – grupę tokių Irako katerių sunaikino D. Britanijos sraigtasparniai *Lynx*, ginkluoti *Sea Skua* raketomis. Tokie kateriai praktiškai neturi oro gynybos sistemų. Tiesa, Vokietijos gamybos *Gepard* klasės kateriai turi tokias oro gynybos priemones kaip „tranų“ ir atšvaitų leidimo įrenginiai bei RIM-116 zenitinės raketos, tad turi gerą oro gynybą. Suomijos *Hamina* klasės raketiniai kateriai turi po 8 *Umkhonto* raketas vertikalaus leidimo įtaisuose, kurios gali numušti artėjančias raketas ir lėktuvus iki 12 km nuotolio. Be to, jie ginkluoti *[[Bofors 57 Mk3]]* universaliomis patrankomis.

Pastaraisiais metais greitieji atakos kateriai vis dažniau aprūpinami zenitinėmis raketomis, todėl darosi didesni, jų vandentalpa ima siekti 800 tonų. Didžiausi tokie laivai gali nešti sraigtasparnį.

## Šaltiniai
1924 m. žiemos olimpinės žaidynės

**1924 m. žiemos olimpinės žaidynės** buvo pirmosios žiemos olimpinės žaidynės, kurios vyko 1924 m. sausio 25-vasario 4 dienomis Prancūzijos Šamoni kurorte. Šios žaidynės vyko kartu su vasaros olimpinėmis žaidynėmis.
 
Šiose žaidynėse dalyvavo 16-ios šalių atletai. Vienas Estijos sportininkas planavo dalyvauti greitojo čiuožimo rungtyje, tačiau joje nedalyvavo.
## Sporto šakos
* Akmenslydis
* Bobslėjus
* Dailusis čiuožimas
* Greitasis čiuožimas
* Ledo ritulys
* Šiaurietiškas slidinėjimas: lygumų slidinėjimas, šuoliai su slidėmis, šiaurės dvikovė
* Kareivių patrulių lenktynės (demonstracinis sportas)

## Medalių lentelė

## Nuorodos
Raimondas Petrauskas (1960)

**Raimondas Petrauskas** (g. 1960 m. lapkričio 16 d. Biržų rajonas) – teisininkas, prokuroras, laikinasis LR generalinis prokuroras (2010 m.).

## Biografija
1978 m. baigė Biržų 1-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno politechnikos institutą. 1985-1991 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete įgijo teisininko kvalifikaciją.

1986–1988 m. Biržų rajono Liepų kolūkio juriskonsultas, 1988–1990 m. vyriausiasis juriskonsultas, 1990–1991 m. Pakruojo rajono prokuratūros tardytojas, 1991–1992 m. Nusikaltimų tyrimo departamento prie L R generalinės prokuratūros Pakruojo rajono tardytojas, 1992–1995 m. Pakruojo rajono prokuratūros vyriausiasis prokuroras, 1995–2000 m. Šiaulių apygardos prokuratūros vyriausiojo prokuroro pavaduotojas, 2000–2011 m. LR generalinės prokuratūros (LR GP) Valstybinio kaltinimo skyriaus vyriausiasis prokuroras (skyriaus vadovas). 2010 m. vasario 12 d. LR Prezidentė Dalia Grybauskaitė dekretu pateiktas Seimui, kad šis pavestų nuo 2010 m. vasario 23 d. laikinai eiti LR generalinio prokuroro pareigas, iki bus paskirtas Lietuvos Respublikos generalinis prokuroras (t. y. laikinai vadovauti LR GP). Nuo 2011 balandžio mėn. LR Generalinės prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos departamento vyriausiojo prokuroro pavaduotojas.

## Šaltiniai
Anti-trys ir Anti-penki kampanijos

**Anti-trys ir Anti-penki kampanijos** (kin. 三反五反, Sān fǎn-Wǔ fǎn) buvo 1951 ir 1952 metais Mao Dzeduno inicijuoti veiksmai, kuriais siekta iš Kinijos Liaudies Respublikos pašalinti korupciją ir valstybės priešus. Kampanija Anti-trys buvo nukreipta prieš Komunistų partijos narius ir biurokratus, o Anti-penki - prieš verslininkus, stambesnius žemvaldžius.

## Anti-trys kampanija
Anti-trys kampanija buvo pradėta Mandžiūrijoje 1951 m. pabaigoje, o vėliau išplito po visą šalį. Ja siekta tarp Komunistų partijos narių, biurokratų ir gamyklų vadovų pašalinti tris ydas: korupciją (kin. 反对贪污), švaistūniškumą (kin. 反对浪费) ir biurokratizmą (kin. 反对官僚主义). 

## Anti-penki kampanija
Anti-penki kampanija buvo pradėta 1952 m. sausio mėnesį ir nukreipta prieš buržuaziją. Penkios ydos, kurios tapo kampanijos taikiniu, buvo: kyšininkavimas (kin. 反对行贿), valstybinės nuosavybės vogimas (kin. 反对盗骗国家财产), mokesčių vengimas (kin. 反对偷税漏税), valstybinių kontraktų nesilaikymas (kin. 反对偷工减料) ir valstybės ekonominės informacijos vogimas (kin. 反对盗窃国家经济情报). Kampanija apėmė visą šalį. Buvo tiriama įmonių veikla, ieškant mokesčių slėpimo; tikrinamas darbuotojams mokamų atlyginimų dydis; žmonės skatinami siųsti skundus ir pranešti apie verslininkų nusižengimus.

## Literatūra
* Jonathan D. Spence. The search for modern China. Norton, 1991. 536-540 psl.
Gintaras Jasaitis

**Gintaras Jasaitis** (g. 1964 m. sausio 17 d. Šakiuose) – teisininkas, prokuroras, teisėtyrininkas penalprocesualistas, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto dėstytojas.

## Biografija
1982 m. baigė Vilniaus 40-ąją vidurinę mokyklą, 1982–1990 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1989–1991 m. Vilniaus rajono prokuratūros tardytojas, 1991–1993 m. Nusikaltimų tyrimo departamento Vilniaus miesto tardymo skyriaus tardytojas, 1993–1995 m. Vilniaus prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus tardytojas, 1995–1997 m. Vilniaus apygardos prokuratūros Organizuotų nusikaltimų ir korupcijos tyrimo skyriaus prokuroras, nuo 1996 m. VU Teisės fakulteto Kriminalistikos ir baudžiamojo proceso katedros (nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. – VU TF Viešosios teisės katedros) asistentas, 1997–2002 m. Kauno apygardos prokuratūros vyr. prokuroras, 1998–2001 m. VDU Teisės instituto asistentas, baudžiamojo proceso teisės dėstytojas, nuo 2002 m. LR generalinio prokuroro pavaduotojas. Dalyvavo žurnalisto Vito Lingio (1960–1993) nužudymo, kunigo Ričardo Mikutavičiaus (1935–1998) nužudymo, Darbo partijos buhalterijos bylose.

LR baudžiamojo proceso kodekso komentaro bendraautoris (2001, 2003 m.). Konferencijose skaitė pranešimus „LR Konstitucijoje įtvirtintas prokuroro statusas" (konferencijoje „Prokuroro nepriklausomumas", Ukraina, 2007), „Liudytojų, ekspertų ir nukentėjusiųjų apsauga" (konferencijoje „Kriminalizacija ir teisėsaugos institucijų veikla“, Ukraina, 2008), „Procesinių dokumentų įteikimas baudžiamajame procese problematika" („Procesinių dokumentų įteikimas: įveikiant nūdienos iššūkius", Vilnius, 2008).

Tarptautinės prokurorų asociacijos, VU Teisės fakulteto „Alumni“ draugijos, Šakių rajono Valenčiūnų aeroklubo, VU studentų savivaldos „Alumni“ draugijos narys.

Žmona Vaiva (g. 1962 m.). Dukros Agnė (g. 1989 m.) ir Ieva (g. 1996 m.).

## Apdovanojimai
* Vyčio kryžiaus V laipsnio ordino kavalierius

## Šaltiniai
Force India VJM03

**Force India VJM03** – Formulės 1 automobilis naudojamas Force India ekipos 2010 m. sezone. Jis buvo pristatytas 2010 m. vasario 9 d. internetu.

## VJM03 techninė pusė
* Pakaba – anglies pluoštas
* Variklis – Mercedes Benz FO 108X V8, 2,4 l
* Pavarų dėžė – McLaren Racing pusiau automatinė 7 pavarų
* Svoris – 620 kg (su lenktynininku ir pilna įranga)
* Kuras – Mobil 1
* Padangos – Bridgestone, BBS Wheels ratlankiai

## Šaltiniai

## Nuorodos
Baltakamienė pušis

**Baltakamienė pušis** (*Pinus albicaulis*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi JAV ir Kanados vakaruose: Uoliniuose, Kaskadiniuose, Pakrantės kalnuose, atskiruose kalnų masyvuose Kalifornijoje ir Nevadoje.

Aukštis iki 21 m, kamieno skersmuo iki 150 cm. Kamienas status arba išsikraipęs, laja kūgiška, vėliau nereguliariai išsišakojusi. Žievė balkšvai pilka, iš toli atrodo balta; senstant aižėja į plokšteles. Spygliai 3-7 cm ilgio, 1-1,5 mm pločio, susitelkę po 5. Vyriški kankorėžiai iki 10-15 mm ilgio, raudoni. Moteriški Kankorėžiai kiaušiniški, pilki ar tamsiai purpuriniai, 4-8 cm ilgio, patys neprasiveria (juos išaižo ir sėklas išbarsto gyvūnai). Sėklos 7-11 mm ilgio, be skristuko, valgomos.

Baltakamienė pušis labai ilgaamžė, gali augti virš 1000 metų. Medis auga kalnuose, 1300-3700 m aukštyje, kartais sudaro medžių liniją. Pušies sėklos nuo seno vartojamos indėnų sališų. Iš jų gaminti miltai.


Pinus albicaulis 7872.JPG|Labai senos pušies liekanos  
Pinus albicaulis Sniezko3.jpg|Motriški kankorėžiai  
Pinus albicaulis Iron MountainCA2.jpg|Augavietė Kalifornijoje


## Šaltiniai
Sibirinė pušis

**Sibirinė pušis** (*Pinus sibirica*), dar vadinama **sibiriniu kedru** (nors kedrams negimininga) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Sibire, Uralo kalnuose, Altajuje, vietomis auga Sichote Alinyje, Mongolijoje, šiaurės Kinijoje. Sutinkama tarp Uralo kalnų ir Timano kalvagūbrio.

Aukštis iki 35–44 m, kamieno skersmuo iki 180 cm. Laja tanki, dažnai daugiaviršūnė. Žievė pilkšvai ruda, senų medžių smarkiai sueižėjusi. Spygliai 6–14 cm ilgio, susitelkę po 5. Moteriški kankorėžiai kiaušiniški, 13 cm ilgio, 5–8 cm pločio, pradžioje purpuriniai, vėliau paruduoja. Subręsta per 14–15 mėnesių. Kiekviename kankorėžyje yra po 30–150 sėklų, vadinamų kedro riešutais. Sėklos skristukų neturi ir išplatinamos gyvūnų, daugiausia riešutinių.. Iš vieno medžio gaunama iki 12 kg riešutų.

Sibirinė pušis gali augti iki 800–850 metų.

Mediena lengva, kvapni, naudojama pieštukų gamybai. Sėklos (kedrų riešutai) valgomos. Jose gausu fosforo, jodo, mangano, vario, cinko, kobalto ir kitų reikalingų organizmui mikroelementų. Angliavandenių sudėtis tokia: krakmolas – 5,8 %, gliukozė – 2,83 %, dekstrinas – 2,26 %. Iš riešutų gaminamas kedrų aliejus.

## Šaltiniai


File:Siberian pine nuts-2.jpg|Sėklos 
File:Pinus sibirica cones PAN.JPG|Moteriški kankorėžiai  
File:Pinus sibirica Urals2.jpg|Augavietė Urale
Markku Alén

**Marku Alenas** (, 1951 m. vasario 15 d.) – suomių lenktynininkas.

Pasaulio ralio čempionate debiutavo vairuodamas Volvo automobilį 1973 m. Suomijos ralyje. 1975 m. atstovaudamas FIAT Portugalijoje laimėjo savo pirmąjį ralį, 1978 m. tapo pasaulio čempionu. 1979 m., 1983 m. ir 1984 m. galutinėje čempionato įskaitoje Alenas liko trečias. 1986 m. sezoną Alenas baigė būdamas pirmoje vietoje, tačiau po to, kai FIA anuliavo Sanremo ralio (kurį Alenas laimėjo) rezultatus, čempiono titulas atiteko kitam suomiui Juha Kankunenui. Vėliau Alenas liko trečias galutinėje čempionato įskaitoje 1987 m. bei antras 1988 m. Pasaulio ralio varžybose Alenas nuolat dalyvavo iki 1993 m., o 2001 m., sulaukęs penkiasdešimties, dalyvavo Suomijos ralyje. Alenas taip pat dalyvavo sunkvežimių klasės varžybose Dakaro ralyje.

Iš viso per savo karjerą Alenas laimėjo 19 pasaulio ralio čempionato etapų ir 796 greičio ruožus. Pastarojo pasiekimo jokiam vairuotojui nėra pavykę pagerinti iki šiol.

## Pasaulio ralio čempionato pergalės
:

## Šaltiniai
Jurijus Šatunovas

**Jurijus Vasiljevičius Šatunovas** (; 1973 m. rugsėjo 6 d. – 2022 m. birželio 23 d.) – Rusijos dainininkas, dainų autorius.

## Biografija
Po mamos mirties keletą metų gyveno pas savo tetą. Vėliau teta jį atidavė į Orenburgo 2-uosius vaikų namus. Ten susipažino su jaunu ir talentingu prodiuseriu Sergejumi Kuznecovu. Jis įsivaikino Jurijų, po to jie abu įkūrė tuomet labai populiarią grupę „Ласковый май“ (), kuri iškart išpopuliarėjo su hitu tapusia daina „Белые розы“ (). 1989 m. grupė surengė didelį turą po tuometinės Sovietų Sąjungos miestus ir JAV. Nuo 1988 iki 1992 m. grupė „Ласковый май“ buvo pardavusi 60 mln. kopijų savo įrašų, o tai reiškė, kad kas penktas Tarybų Sąjungos gyventojas savo namuose turėjo po „Ласковый май“ plokštelę. Po netikėto grupės iširimo tais pačiais 1992 metais, J. Šatunovas nutarė pradėti solinę karjerą, kurią tęsė iki 2022 m.

## Diskografija
* 1987: *Первый альбом* – (Pirmasis albumas)
* 1988: *Белые розы* – (Baltos rožės)
* 1989: *Розовый вечер* – (Rožinis vakaras)
* 1993: *Детство* – (Vaikystė)
* 1994: *Ты помнишь* – (Tu prisimeni)
* 1997: *Белые розы (переизданное)* – (Baltos rožės (pakartotinas))
* 1997: *Розовый вечер (переизданное)* – (Rožinis vakaras (pakartotinas))
* 1999: *Дневник* – (Dienoraštis)
* 2001: *Вспомни май* – (Prisimink gegužį)
* 2002: *Седая ночь* – (Žila naktis)
* 2002: *Падают листья* – (Krenta lapai)
* 2004: *Если хочешь… Не бойся* – (Jeigu nori… Nebijok)
* 2006: *Запиши мой голос* – (Įrašyk mano balsą)
* 2012: *Я верю* – (Aš tikiu)
* 2002: *Седая ночь* – (Pilka naktis)

## Šaltiniai
Žemoji pušis

**Žemoji pušis** (*Pinus pumila*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Rytų Sibire (auga ir už poliarinio rato), Kolymoje, Kamčiatkoje, Sachalino, Kurilų salose, Mandžiūrijoje, Mongolijoje, Šiaurės Korėjoje.

Tai stambus krūmokšnis ar mažas medelis, užaugantis iki 6 m aukščio ir 10 m pločio. Augalo kamieno aukštis 15-18 cm. Laja tanki, šakos driekiasi pažemiu. Žievė pilkšvai ruda. Spygliai 4-8 cm ilgio, susitelkę po 5. Moteriški kankorėžiai statūs, smulkūs, kiaušiniški, 4-7 cm ilgio, 3 cm pločio, nukrenta kartu su sėklomis. Sėklos 5-9 mm ilgio, be skristukų.

Žemoji pušis auga sunkiose, skurdžiose dirvose, ant uolų, smėlynuose. Prisitaikiusi prie didelių šalčių ir vėjų. Auga lėtai, išgyvena iki 250 m. Žemoji pušis svarbi augaviečių biotopo dalis: augalo sėklomis minta įvairūs paukščiai (kurtinys, riešutinė), graužikai, lokiai.

Mediena sunki, sakinga. Iš riešutų spaudžiamas aliejus. Pumpurai, ūgliai, šaknys naudojama terpentino, dervos gamybai. Žemoji pušis naudojama šlaitams įtvirtinti, žemėms melioruoti.

## Šaltiniai


File:Pinuspumila1.jpg|Kankorėžiai ir spygliai
File:Pinus pumila0.jpg|Augavietė šiaurės Sibire
Young seed cones of Pinus pumila BG Tallinn.jpg|
Pinus pumila microstrobilus BG Tallinn.jpg|
Philip Johnson

**Filipas Džonsonas** (; 1906 m. liepos 8 d. – 2005 m. sausio 25 d.) – JAV architektas. Ludwig Mies van der Rohe mokinys ir bendradarbis. Sekė funkcionalizmu.

Pagal Džonsono projektus pastatyta: Niujorke – Seagram Building (kartu su Ludwig Mies) (1958), dramos teatras (1964), Modernistinės dailės muziejus (1965).
Vertikalaus leidimo sistema

**Vertikalaus leidimo sistema** (), VLS – šiuolaikinė raketų leidimo sistema, iš kurios raketa startuoja vertikaliai, o tik paskui pasirenka reikiamą skrydžio kursą, naudojamas įvairių pasaulio šalių laivynų povandeniniuose ir antvandeniniuose laivuose.

VLS sukurta vystant leidimo sistemas, sukonstruotas balistinėms raketoms atominiuose povandeniniuose laivuose leisti. VLS yra sumažinti leidimo įrenginių variantai, skirti leisti sparnuotąsias raketas (pvz., ''Tomahawk'') ir priešlėktuvines raketas (pvz., *Standard*).

Atominiuose povandeniniuose laivuose įrengtos VLS leidžia naudoti didesnę ginklų įvairovę, negu tik torpedinių aparatų naudojimas. Antvandeniniams kombatantams VLS leidžia turėti gerokai daugiau paruoštų šauti raketinių ginklų, negu senosios ne VLS sistemos (pvz., vienos kreipiamosios leistuvas Mk-13 ar dviejų kreipiamųjų Mk-26), kurios būna užtaisomos raketomis iš po deniu esančių dėtuvių. JAV karinis jūrų laivynas raketiniuose kreiseriuose ir eskadriniuose mininkuose naudoja vien tik VLS, nors Mk-13 ir Mk-26 leistuvai dar naudojami laivuose, parduodamose kitoms šalims, tokioms kaip Taivanas, Graikija ar Lenkija.

## Karšto ir šalto leidimo sistemos
Vakarų šalių VLS-se paprastai kiekviena raketų ląsta turi savo atskirą dangtį, o raketos ląstose paleidžiamos „karštai“ – raketiniai varikliai įsijungia ląstos viduje. Todėl ląstose turi būti degimo dujų išleidimo sistema. Tuo tarpu Rusijos VLS ir revolverinėse sistemose dangtis dengia iškart kelias raketas. Kinijos leidimo sistemose raketos būna sudėtos žiedu, iš ląstų išmetamos „šaltai“ – tik raketai išlėkus į orą įsijungią jos variklis. Kai kurios Rusijos VLS irgi naudoja šaltą startą (pvz., *Tor*).

„Karšto“ leidimo sistemos privalumas yra tai, kad raketa iš ląstos išeina varoma nuosavo variklio. Tokiai VLS nereikia posistemės, išmetančios raketą iš leidžiamojo vamzdžio, todėl „karštosios“ VLS būna lengvesnės, mažesnės ir pigesnės kurti ir gaminti. Trūkumas yra tai, kad sutrikus raketos leidimui gali būti sugadintas leidimo įrenginys.

„Šaltosios“ VLS privalumai yra:
* Jos saugumas – net jei starto metu sutriks raketos variklis, raketa tiesiog išlėks iš vamzdžio, o pats sugedimas pasireikš jau ore. Dėl šios priežasties rusiškosios VLS dažnai yr projektuojamos su ne visiškai vertikaliais vamzdžiais, kad raketos varikliui sutrikus raketa nukristų į vandenį, o ne ant laivo denio.
* Pigūs leidimo vamzdžiai, kadangi variklis įsijungia už vamzdžio ribų, vamzdžio neveikia aukšta temperatūra, dėl ko jis gali būti ilgai naudojamas.
Sostinės regionas (Islandija)

**Sostinės regionas** () – vienas iš 8 Islandijos regionų, esantis šalies pietvakarinėje dalyje.

Regionas apima Islandijos sostinę Reikjaviką ir jo apylinkes. Plotas – 1042 km. Regione gyvena 2/3 šalies gyventojų. Administracinis centras – Reikjavikas.

Vakaruose regioną skalauja Atlanto vandenynas, šiaurėje ribojasi su Vesturlandu, rytuose – Suduralandu, pietuose – Sudurnesu.

## Pagrindinės gyvenvietės
* Reikjavikas (135 714 gyv., 2024 m.)
* Koupavoguras (39 261)
* Habnarfjorduras (30 616)
* Gardabairas (16 544)
* Mosfelsbairas (13 024)
* Seltjarnarnesas (4572)
* Aulftanesas (2487)

## Šaltiniai
Ruduodegis auksapaukštis

**Ruduodegis auksapaukštis** (*Galbula ruficauda*) – žakamarinių (*Galbulidae*) šeimos paukščių rūšis. Paplitusi Centrinės Amerikos šiaurinėje dalyje, Pietų Amerikos šiaurės vakaruose ir centrinėje dalyje.

Ilgis 25 cm, sveria 25 g. Galva ir krūtinės viršus blizgančios žalios spalvos, o krūtinės apačia, pilvas ir uodega ruda. Patinų pagurklis baltas, patelių – tamsiai geltonas. Gyvena poromis, abu peri kiaušinius ir maitina jauniklius, kurie skirtingai nuo kitų genių išsirita jau apsiplunksnavę. Minta vabzdžiais, sugaunamais ore.
Siauralapis švylys

**Siauralapis švylys** (*Eriophorum angustifolium*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos švylių (*Eriophorum*) genties augalas.

Daugiametis, 15-75 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, su palaipomis. Stiebas vienas, rečiau 2-3, statūs, apvalūs, tik viršutinė dalis neryškiai tribriaunė, vagoti, žali, rudenį viršutinė dalis ruda ar rausva. Lapai linijiški, siauri (2-4 mm pločio), šiurkščiais kraštais, viršutiniai trumpi, apatiniai iki 0,5 m ilgio. Stiebo viršūnėje išauga iš 3-7 nulinkusių varpučių žiedynas, kurio pamatinė dalis apgaubta keliais pilkai rudomis makštimis viršūniniais lapais. Žiedyno šakelės lygios, švelnios. Varputės gausiažiedės. Žiedai dvilyčiai. Kuokeliai 3, purkos 3. Apyžiedis iš daugelio baltų plonų šerelių, kurie, vaisiams bręstant, pailgėja iki 4 cm, taip pasidengia baltu pūku. Vaisius – rudas riešutėlis su ilgų šerelių kuokštu, kuris sudaro skristuką. Tokį vaisių vėjas toli nuneša.

Žydi gegužės – birželio mėn. Labai dažnas visoje Lietuvoje. Auga pelkėtose, šaltiniuotose pievose, pelkių ir ežerų pakrantėse, durpynuose, sudaro nemažus sąžalynus. Švylio pūkus galima panaudoti kaip medvilnės pakaitalą ir termoizoliacinę medžiagą, be to, kaip celiuliozės šaltinį įvairioms įkamšoms. Verpti netinka. Iš šakniastiebių susidaro durpės.

## Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 104 psl.
Segrė

**Segrė** (, ) – upė daugiausia šiaurės rytų Ispanijoje; Ebro kairysis intakas. Prasideda Prancūzijoje, Pirėnų kalnuose, ties Ljo kaimeliu. Prateka Serdanijos slėniu, toliau teka į pietvakarius Ispanijos teritorija (per Kataloniją ir Aragoną). Įteka į Ebrą ties Mekinensa.

Didžiausi intakai: Valira, Valjtoba, Ljosa, Keras, Nogera Paljaresa, Nogera Ribagorsana, Sinka. Svarbiausi miestai prie Segrės yra Ljivija, Seo de Urchelis, Balageras ir Lerida.
Silis

**Silis** () – upė šiaurės vakarų Ispanijoje; Minjo dešinysis intakas. Prasideda Kantabrijos kalnuose, Orniso kalno papėdėje. Teka pietvakarių, vakarų kryptimi per Kastilijos ir Leono bei Galisijos regionus. Įteka į Minją ties Los Pearesu (Orensės provincija).

Didžiausi intakai: Boesa, Kabrera, Bibėjus, Navea, Mao (kairieji), Kaboaljesas, Kua, Burbija, Selmas, Soldonas, Loras, Kabė (dešinieji). Ant upės įrengta tvenkinių (didžiausias tvenkinys – Barsena, 986 ha). Didžiausias miestas prie Silio – Ponferada.
Plikažiedis linlapis

**Plikažiedis linlapis** (*Thesium ebracteatum*) – santalinių (*Santalaceae*) šeimos linlapių (*Thesium*) genties augalas.

Daugiametis, 10-30 cm aukščio, pusiau parazitinis žolinis augalas. Šakniastiebis išleidžia daug šakotų požeminių palaipų, iš kurių išauga po stiebą. Stiebai statūs, nešakoti, lygūs, apaugę retais lapais. Lapai pražanginiai, bekočiai, siauri, linijiški, 1-5 cm ilgio ir 1-4 mm pločio, neryškiai trigysliai, smailūs. Žiedynas – nešakota kekė, kurios apatinėje dalyje yra žiedai su pažiedėmis, o viršutinėje dalyje – tik pažiedės. Pažiedė linijiška, priaugusi prie žiedkočio, todėl po kiekvienu žiedu yra tarsi lapelis. Žiedai maži, trumpais koteliais, dvilyčiai. Apyžiedis nenukrintantis, vamzdiskas, išorinė pusė žalia, vidinė gelsva, penkialapis (viršuje lapeliai laisvi, o prie pamato suaugę), vaisiams atsiradus, lapeliai susisuka. Kuokeliai 5. Mezginė apatinė. Vaisius ne daugiau kaip 2 kartus ilgesnis už nesuaugusią susisukusią apyžiedžio dalį.

Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Auga šlaituose, pamiškėse, miško aikštelėse, pakrūmėse. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje paplitęs rytinėje ir pietinėje dalyje, tik viena radavietė yra Karšuvos žemumoje. Mėgsta pietinius šlaitus, sausus karbonatingus priesmėlio, priemolio ar molio dirvožemius. Grėsmę kelia buveinių nykimas (invazinės rūšys, pievų naudojimo nutraukimas).

## Šaltiniai
* *Pavasarį žydintys augalai*, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 106 psl.
Leckavos valsčius

**Leckavos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės vakarų Lietuvoje. Centras – Leckava.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1919 m., bet jau 1920 m. prijungtas prie Mažeikių valsčiaus.

## Šaltiniai
Tirkšlių valsčius

**Tirkšlių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Tirkšliai.

## Istorija
Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Mažeikių rajonui (10 apylinkių).

|-
| 1877 m. || || 3653 || 340 kiemų  || 4 seniūnijos || 28
|-
| 1923 m.  || 263 || 8404 || 1810 || || 41 gyvenvietė 
|-
| 1932 m. || 236 || 8252 || || 10 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 232 || || || 10 apylinkių  ||
|}

## Vadovai
* Stasys Stulpinas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 8404 žmonės:
* Lietuviai - 94,3% (7925);
* Rusai - 1,69% (142);
* Latviai - 1,59% (134);
* Žydai - 1,42% (119);
* Vokiečiai - 0,71% (60);
* Kiti - 0,29% (24).

### Žymūs žmonės

|-
| 1930 || Ketūnai || Algirdas Pocius, rašytojas || 2021
|-
| 1931 || Lėlaičiai || Juozas Elekšis, žurnalistas || 2022
|-
| 1945 || Žemalė || Leopoldas Rozga, žurnalistas || 2023
|}

## Šaltiniai
Sedos valsčius

**Sedos valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Seda.

## Istorija

Valsčius įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje. 1947 m. dalis teritorijos perduota naujam Barstyčių valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Sedos rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 5324 || 703 kiemai  || 6 seniūnijos || 76
|-
| 1923 m.  || 257 || 9986 || 2147 || || 57 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 250 || 11664 || || 15 seniūnijų  ||
|-
| 1949-01-01  || 227 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Kazys Bieliauskas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 9986 žmonės:
* Lietuviai – 87,9% (8778);
* Žydai – 8,16% (815);
* Rusai – 2,6% (260);
* Lenkai – 0,36% (36);
* Latviai – 0,33% (33);
* Vokiečiai – 0,27% (27);
* Kiti – 0,37% (37).

### Žymūs žmonės

|-
| 1756 || Laumės || Antanas Jackus Klementas, poetas || 1823
|-
| 1810 || Rubikai || Tadas Juzumas, kunigas || 1851
|-
| 1819 || Rubikai || Vincentas Juzumas, kunigas || 1901
|-
| 1822 || Rubikai || Antanas Juzumas, kunigas || 1871
|}

## Šaltiniai
Chalonas

**Chalonas** () – upė šiaurės rytų Ispanijoje; Ebro dešinysis intakas. Prasideda Iberijos kalnuose, Ministros kalnagūbryje, ties Benarinos kaimu. Teka į šiaurės rytus Kastilijos ir Leono bei Aragono regionais. Žemupyje teka tektonine įduba, kairiajame krante sudaro vaizdingą skardį. Įteka į Ebrą netoli Alagono miestelio.

Didžiausi intakai: Nachima, Henaras, Piedra, Manublesas, Chiloka, Aranda. Pagrindinis miestas prie Chalono – Kalatajudas.
Pajūris (Tauragė)

**Pajūris** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurę nuo Dauglaukio (jungia kelias ), į vakarus nuo Jūros ir Šešuvies santakos.

Buvęs bažnytkaimis, katalikų parapijos centras su čia stovėjusia Pajūrio bažnyčia, kurios vieta paženklinta bendruomenės kryžiumi ir paminkliniu akmeniu. Išlikę bažnyčios pamatai, senoji klebonija. Yra veikiančios senos kapinės, Pajūrio Nukryžiuotojo Jėzaus koplyčia. Ilgą laiką stovėjo paminklas – betoninė stela SSRS NKVD 106-ojo pasienio būrio 2-ojo forposto sovietų pasieniečiams, žuvusiems 1941 m. birželio 22 d. 2-asis pasieniečių forpostas, kuriam vadovavo leitenantas Pavelas Iljičius Podgornys, buvo netoli Pajūrėlio kaimo. 2022 m. gegužės mėnesį, vykstant karui Ukrainoje, sovietine simbolika paženklintas paminklas buvo nugriautas. 

Pajūrio kaimo pievose gausu saugomų rūšių turtingų smilgynų (žymimi kodu 6270), todėl taikoma buveinių apsauga kuri pakliūna į Natura 2000“  Europos Sąjungos (ES) specialių saugomų teritorijų tinklą.

## Istorija

Pirmoji Pajūrio bažnyčia, kuri buvo Kražių parapijos filija, datuojama 1569 m. Iki 1613 m. faktiškai buvusi tik koplyčia, kurią globojo Kražių klebonai. Vėlesniuose dokumentuose minimos 1689, 1806, 1829, 1896–1897 m. pastatytos bažnyčios. 1912 m. Pajūrio filijoje, turėjusioje parapijos teises, buvo 988 žmonės. Tais metais buvo pastatyta laikina bažnyčia, kuri 1941 m. sudegė, o 1954 m. nugriauta. 

Enciklopedijų leidėjo Broniaus Kviklio duomenimis, Pajūrio dvaras žinomas nuo XVI a., yra išlikęs jo 1571 m. inventorius. Romos katalikų bažnyčią čia pastatė vysk. Merkelis Elijaševičius Geišas. Ji buvo Kražių parapijos filija. 1750–1751 m. dvarininkas Pilsudskis pastatė naują bažnyčią. Ji buvo 1896 m. perstatyta. Pirmojo pasaulinio karo metu sudeginta.

1936 m. Tauragės miestui trūkstant žalių erdvių, šalia Tauragės miesto esantis Pajūrio kaimas, dėl šalia esančio „didelio sauso pušyno“ buvo planuojamas paversti į miesto vasarvietę. 1936 m. netgi pradėta svarstyti apie sklypų vilų statybai skirstymą.

Pokario metas apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Nykstantys kaimai: Dvarviečius ir Pajūrį lankant
Mažonų apylinkė

**Mažonų apylinkė** – Lietuvos TSR administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje.

## Istorija

Apylinkė įkurta 1988 m. birželio 22 d. sujungus Pagramančio, Sungailiškių ir Lomių apylinkes į vieną. 1995 m. performuota į Mažonų seniūniją.

|-
| 1989-01  || || 3717 || || 1 miestelis (Pagramantis), 47 kaimai, 2 kaimų dalys 
|}

## Šaltiniai
Laižuvos valsčius

**Laižuvos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Laižuva.

## Istorija

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Akmenės rajonui (2 apylinkės) ir Mažeikių rajonui (5 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 95 || 3081 || 645 || || 19 gyvenviečių 
|-
| 1932 m. || 80 || 3602 || || 6 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 118 || || || 7 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Benediktas Liutkus, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 3081 žmogus:
* Lietuviai - 88,51% (2727);
* Latviai - 5,42% (167);
* Žydai - 4,12% (127);
* Vokiečiai - 0,88% (27);
* Kiti - 1,07% (33).

|-
| 1940 || Palaižupė || Liudvikas Kimtys, fizikas || 2025
|-
|}

## Šaltiniai
Osumi salos

**Osumi salos**  ( *Ōsumi Shotō*) – salynas, priklausantis Riūkiū saloms Japonijoje.

## Geografija

Osumi salos yra šiauriausios iš Sacunano salų, į pietus nuo Osumi pusiasalio, 60 km nuo Kiūšiū.

Salos vulkaninės kilmės, o jų bendras plotas 1,030 km². Klimatas subtropinis. Aukščiausia viršūnė yra *Miyanoura-dake* kalnas (1935 m) Jakušimos saloje.

Salyną sudaro trys didelės salos:

* Tanegašima
* Jakušima
* Kučinoerabudžima

Salyne yra ir mažų salelių iš kurių didžiausia Magedžima į vakarus nuo Tanegašimos. Kartais priskiriamos šios trys salos: Kurošima, Iodžima, Takešima.

Salose gyvena apie 50 tūkst. žmonių, iš kurių 19 tūkst. Nišinoomotės mieste Tanegašimos šiaurės vakariniame krante.

## Istorija

Neaišku, kada salos atrastos, bet pirmąkart jos paminėtos *Nihon shoki* knygoje 720 m.

1543 m. portugalas Mendes Pinto su kinišku laivu užplaukė salose ant seklumos ir supažindino Japoniją su šaunamaisiais ginklais ir cukranendre. Iki XX a. šaunamieji ginklai japonų buvo dažnai vadinti *Tanega-šima*, manant, kad juos atgabeno Pinto. Tiesą sakant, Pinto nedalyvavo, kai pirmąkart susitiko japonai ir portugalai, nors po to jis lankėsi Tanegašimoje, kur, pasak legendos, jis vedė vietinę ir susilaukė sūnaus.

Europiečiai į Japoniją gabeno ne tik ginklus, bet ir muilą, tabaką ir kitas prekes.

1879 m. per Meidži restauraciją salos buvo prijungtos prie Japonijos. Salos iš pradžių tapo *Ōsumi no Kuni* (Osumio žemės), o vėliau Kagošimos prefektūros dalimi.

Per Antrąjį pasaulinį karą 1945 m. pavasarį salas užėmė amerikiečiai ir 1953 m. atidavė Japonijai.

1969 m. atsidarė Tanegašimos kosminis centras šiaurės rytų salos dalyje.

## Nuorodos

* Apie Ōsumi salas  (anglų k.)
* Tanegašimos kosminis centras  (anglų k.)
SKIF Ordabasy Šymkent

**Šymkento futbolo klubas „SKIF Ordabasy“**, o trumpai **Šymkento „SKIF Ordabasy“** – buvęs Kazachijos futbolo klubas iš Šymkento.

## Istorija

## Pasiekimai

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
CSKA Ķajrat Almaty

**Almatos CSKA** – Kazachijos futbolo klubas iš Almatos. 2001 m. prijungtas prie Kajrat Almaty klubo.

## Istorija

Klubo ištakos siekia 1992 m.

2002 m. komanda buvo išformuota. 

2010 m. suburta komanda CSKA pavadinimu.

Nuo 2010 iki 2013 m. žaidė Pirmoje lygoje, bet užimdavo paskutinę vietą.

2016 m. komanda buvo išformuota. 

2018 m. paskelbta apie klubo atgaivinimą. Žaidė Antroje lygoje bei Kazachstano futbolo taurės turnyre.

## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
FK Dinamo Almaty

:: *1952–1954 m. „Dinamo“ vardu vadinosi [[Kajrat Almaty]] klubas*.

**Almatos „Dinamo“** – Kazachijos futbolo klubas iš Almatos.

## Istorija

## Pasiekimai
* Kazachijos TSR čempionas (1937, 1938, 1946, 1949, 1954, 1955 m.)
* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1936, 1938, 1939, 1940, 1954 m.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
FK Bolat Temirtau

**Temirtau „Bolat“** – Kazachijos futbolo klubas iš Temirtau. Žinomas **Şahter-Bolat FK** pavadinimu.

## Istorija
Klubas ištakos siekia 1961 m., kai buvo įkurtas Metallurg FK.

## Logotipas

File:Temirtau.gif|Logotipas iki 2011 m.
File:FK_Bolat_Temirtau_2012_logo.png|2012 m. logotipas
File:FK_Bolat_Temirtau_2013_logo.png|Dabartinis logotipas


## Pasiekimai
* Kazachijos TSR čempionas (1970 m.)
* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1970, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976 m.)

## Sezonai
; Nuo 1992 m.

|}
; 2005 m.

|}
; Nuo 2016 m.

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive
FK Kaspij

**Aktau „Kaspij“** – Kazachijos futbolo klubas iš Aktau.

## Istorija
Klubas įkurtas 1962 m. 2020 m. žaidė Premjer lygoje, bet pirmenybės buvo sustabdytos dėl pandemijos. 

2023 m. sezone liko tryliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 

## Emblema
* 2002 m. klubas pasikeitė emblemą.

File:FC Caspiy.jpg|emblema nuo 2002 m.
File:FK_Kaspiy_Aktau.png|Dabartinė emblema


## Pasiekimai
* Kazachijos TSR čempionas (1978 m.)
* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1977, 1978 m.)

## Sezonai

|}
GE (grupių etapas).

## Lietuviai
* Vilius Armanavičius, saugas (2023 m.)

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
FK Ulytau

**Žezkazgano „Ulytau“** – Kazachijos futbolo klubas iš Žezkazgano.

## Istorija

1992 m. pasitraukė iš pirmųjų Kazachijos pirmenybių po 2 turų.

## Pasiekimai
* Kazachijos TSR čempionas (1968, 1971, 1973 m.)
* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1967 m.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
Mk 13 leidimo įrenginys

**Mk 13 leidimo įrenginys**, *Mk 13 leistuvas* () – vienos kreipiamosios raketų leidimo įrenginys, skirtas naudoti fregatose ir kituose karo laivuose.

Mk 13 pritaikyta leisti RIM-66 Standard ir RIM-24 Tartar priešlėktuvines ir RGM-84 Harpoon priešlaivines raketas. Toks įrenginys gali iššauti *Standard* raketą kas 8 sekundes. Įrenginio 40-ties raketų dėtuvėje vertikaliai laikomos raketos išdėstytos dviejuose koncentriniuose žieduose (24 išoriniame žiede, 16 – vidiniame). Apsaugai nuo gaisrų dėtuvė turi vandens purškimo ir slopinimo CO<sub>2</sub> sistemas.

Dažniausiai Mk 13 leistuvas yra Mk 74 valdomų raketų leidimo sistemos ar Mk 92 ugnies valdymo sistemos dalis. Pradžioje šiomis leidimo sistemomis buvo buvo ginkluoti JAV laivyno *Oliver Hazard Perry* klasės fregatos ir iš jų kilę laivai, o 2004 m. iš visų veikiančių JAV karo laivų šios sistemos buvo pašalintos, siekiant taupyti lėšas, naudotas šiai pasenusiai sistemai palaikyti. Šie įrenginiai naudojami Prancūzijos *Cassard* fregatose, jau nurašytuose dešimtyje JAV *Charles F. Adams* klasės eskadrinių minininkų bei dviejuose *California* klasės raketiniuose kreiseriuose, nurašytuose Vokietijos *Lütjens* klasės eskadriniuose minininkuose, Australijos nurašytuose *Perth* klasės eskadriniuose minininkuose bei dar naudojamuose *Adelaide* klasės fregatose.
Dėl konstrukcijos su viena kreipiamąja Mk 13 dažnai vadina  'vienrankis banditas' (pagal žargoninį žaidimų automatų pavadinimą).

Mk-22 valdomųjų raketų leidimo sistema yra Mk-13 variantas, kurio dėtuvė talpina tik 16 raketų (atitinka Mk 13 vidinį žiedą).

## Nuorodos
FK Âssy Sajram

**„Jasų“ futbolo klubas** arba **Sairamo „Âssy“** – Kazachijos futbolo klubas iš Sairamo (Šymkento priemiestis).

## Istorija

Iki 2004 m. klubas žaidė Turkestane.

## Pasiekimai
* Kazachijos TSR taurės laimėtojas (1990 m.)

## Sezonai

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
* RSSSF duomenų bazė (Taurės turnyrai)
* RSSSF duomenų bazė (Pirmos lygos sezonai)
FK Akžajyk Oral

**Oralo „Akžajyk“** – Kazachijos futbolo klubas iš Oralo.

## Istorija
Klubas įkurtas 1968 m. Tuo metu vadinosi **„Uralecu“**. Susikūrus nepriklausomai kazachų valstybei, klubas žaidė savo šalies futbolo sistemoje. Dėl rėmimo sutarčių dažnai kisdavo klubo pavadinimas. Žaidė arba aukščiausioje lygoje, arba kuriam laikui iškrisdavo į Pirmą lygą.

## Emblema

Vaizdas:Akzhaiyk uralsk.gif|Senoji emblema
Vaizdas:Akžajyk_Oral_logo.png|Senesnis logotipas
Vaizdas:Akžajyk_Oral_new_logo.png|Dabartinis logotipas


## Pasiekimai

## Sezonai

|}

## Lietuviai
* Simas Skinderis, vartininkas, 2007 m.
* Saulius Širmelis, vyr. treneris, 2012 m.
* Simonas Urbys, saugas/puolėjas, 2022 m.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Stasys Paškevičius

**Stasys Paškevičius** (g. 1950 m. gegužės 26 d. Utenoje) – Lietuvos fotografas.

## Biografija
Mokėsi Utenos vidurinėje mokykloje, 1966–1970 m. Vilniaus elektromechanikos technikume. 1969–1970 m. dirbo Lietuvos kino studijoje. Po to Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykloje – Specialaus konstravimo biuro inžinieriumi, 1971–1973 m. tarnavo sovietų armijoje. 1974–1980 m. Vilniaus inžinieriniame statybos institute studijavo radijo aparatūros konstravimą, vėliau – VMLU tarptautinius santykius.

1973–1985 m. Melioracijos ministerijos statybos laboratorijos radioinžinierius, Lazerių ir geodezinių prietaisų skyriaus viršininkas. 1985–1987 m. Statybos ministerijos lazerių grupės vadovas. Nuo 1988–1991 m. Jaunimo muzikos klubo vyriausias inžinierius. Nuo 1991 metų UAB „Scenos techninio serviso“ generalinis direktorius. 1995 m. UAB „Smulkus urmas“ valdybos pirmininkas. Yra išleidęs knygas „Lazerinio matavimo prietaiso PIL-1 panaudojimas statybose“ (Vilnius, 1986), „Lazerių panaudojimas mechanizmų valdyme“, „Lazeriniai prietaisai horizontalaus niveliavimo darbuose“, yra paskelbęs 30 straipsnių.
Dalyvavo Lietuvos persitvarkymo veikloje. Yra išleidęs knygą „Sausio 13 stenogramos“ (Vilnius, 2006).

Lietuvos Kultūros fondo agentūroje „Factum“ įregistravo 60 Lietuvos rekordų: didžiausias altorius Lietuvoje, pastatytas Vingio parke, popiežiaus Jono Pauliaus II vizito metu, didžiausia lauko scena Maskvos Raudonojoje aikštėje, didžiausias meninis apšvietimas 302,8 KW Trakų salos pilyje ir kt.

Šiuo metu yra kolekcininkų klubo, Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Yra išleidęs 6 fotografijų albumus, surengęs 43 personalines parodas. Svarbiausios fotokolekcijos *Birutė*, *Laimonas Noreika*, *Lietuvos menininkai*, *Draugų portretai*, *Mikalinės vienkiemis*, *Renginiai Lietuvos aikštėse*, *Gruzijos nepriklausomybės diena*, *Tunguska*, *Bachta* ir kt.

## Išnašos
Sucharas

**Sucharas** () – upė pietvakarių Ispanijoje; Guadianos kairysis intakas. Prasideda Andalūzijoje, Kordobos provincijoje, į vakarus nuo Fuenteovechunos. Teka į šiaurės rytus kalvotomis vietovėmis per Andalūziją, vėliau – per Estremadūrą. Žemiau santakos su Guadalmesu pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Guadianą ties Viljanueva de la Serena.

Didžiausi intakai: Guadamaliljasas, Guadalmesas, Esterasas, Siruela (dešinieji), Almorčonas (kairysis). Upės žemupyje įrengtos dvi užtvankos su tvenkiniais – La Serenos ir Sucharo.
Teras

**Teras** () – upė šiaurės rytų Ispanijoje, Katalonijoje. Prasideda Pirėnų kalnuose, Ripolijo komarkoje, 2480 m aukštyje. Aukštupyje teka tarpukalnių slėniu į pietus. Vidurupyje pasuka į rytus. Įteka į Viduržemio jūrą ties Toroelija, į rytus nuo Cheronos.

Didžiausi intakai – Freseras, Onjaras. Upės vidurupyje įrengta užtvankų kaskada, skirta elektros energijos gamybai, laukų drėkinimui bei Barselonos aprūpinimui geriamuoju vandeniu. Didžiausi miestai, įsikūrę prie Tero, yra Ripolijas ir Cherona.
Cheltzie Lee

**Cheltzie Lee** (g. 1993 m. balandžio 21 d.) – Australijos dailiojo čiuožimo sportininkė. Nacionalinio aukso medalio savininkė.

2009 m. *Nebelthorn* trofėjaus varžybose Lee gavo atsarginį kelialapį į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes, bet pasitraukus kitai sportininkei Lee tapo Australijos atstove.

Cheltzie Lee tėvas gimė Kinijoje, o mama afroamerikietė.

## Rezultatai

## Nuorodos

* Cheltzie Lee ISU svetainėje
Charama

**Charama** () – upė vidurio Ispanijoje; Tacho dešinysis intakas. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, Seboljeros kalno papėdėje. Teka į pietvakarius Gvadalacharos ir Madrido provincijomis (Kastilija ir La Manča bei Madrido regionas). Žemupyje prateka palei Madrido Barachaso tarptautinį oro uostą. Įteka į Tachą į vakarus nuo Aranchueso.

Didžiausi intakai: Losoja, Guadaliksas, Mansanaresas (dešinieji), Henaresas, Tachunija (kairieji). Upė patvenkta El Vado užtvanka.
Vestermarko efektas

**Vestermarko efektas** () – reiškinys, kai kartu vaikystėje augę individai vienas kitam nejaučia seksualinio potraukio. Kartais vadinamas „atvirkštiniu seksualiniu imprintingu“: du ankstyvoje vaikystėje (iki 6 m. amžiaus) kartu augę žmonės vienas kitam nejaučia seksualinio geismo. Šį reiškinį pirmas formaliai aprašė suomių antropologas Edvardas Vestermarkas (). Vestermarko efektas stebėtas daugelyje vietovių ir kultūrų, pvz., Izraelio kibucuose, ar Kinijos Šim-pua santuokose.

## Vestermarko efektas kibucuose
Izraelio kibucuose (komunose) vaikai būdavo auginami kartu grupėse pagal amžių, ne pagal kraujo giminystę. Taip užaugusių žmonių santuokų dėsningumų tyrimai parodė, kad iš beveik 3000 tirtų santuokų, kai tuokėsi kibucuose užaugę žmonės, tik 14 buvo su buvusiais kibucų vaikais iš tų pačių grupių. Ir tose pačiose 14 porų pirmus 6 gyvenimo metus jie praeido ne vienoje grupėje. Nors jų tėvai dažnai norėjo, kad būsimi žentai ar marčios būtų iš jų bendraamžių kibuce. Šie tyrimo rezultatai ne tik rodo, kad Vestermarko efektą galima aptikti, bet ir tai, kad jis veikia kritiniame laikotarpyje iki 6 metų.

## Vestermarko efektas šim-pua santuokose
Taivane buvo tirtos vadinamosios mažamečių santuokos. Vaikų santuokas tėvai sutardavo dar vaikams esant labai mažiems. Vos paaugusias mergaites atiduodavo į būsimų vyrų šeimas, kur tuo metu augdavo panašaus amžiaus sūnus būsimas žentas. Mažos mergaitės būdavo auginamos kaip būsimos žmonos augantiems sūnums. Tokiose šeimose būsimi vyras ir žmona augdavo kartu, kaip kad broliai ir seserys kitokiose šeimose. Tokios šeimos, kur vyras ir žmona buvo auginti kartu, buvo tradicinės, tačiau nebuvo sėkmingos:
* vaisingumas jose buvo mažesnis 31 procentu,
* skyrybų skaičius jose buvo triskart didesnis, negu šeimose, kur vyras ir žmona neaugo kartu.

## Atskirai augę seserys ir broliai
Kai kritiniame laikotarpyje tarp brolių ir seserų nebūna glaudaus bendravimo (pvz., brolis ir sesuo auga atskirai ir iki užaugo niekada nesutiko vienas kito) susitikė suaugę jie gali laikyti vienas kitą seksualiai labai patraukliais. Šis efektas žinomas kaip *[[genetinis seksualinis potraukis]]* (). Šis stebėjimas atitinka Vestermarko efekto, kuris susiformavo tam, kad panaikintų įvaisos tikimybę, nebuvimą. 

## Vestermarkas ir Froidas
Zigmundas Froidas įrodinėjo, kad vaikai kaip vienos šeimos nariai natūraliai geidžia vienas kito, todėl visuomenėje atsirado incesto tabu.. O Vestermarkas įrodinėjo atvirkščiai, kad tabu atsirado kaip natūrali įgimtų polinkių išraiška.

Steven Pinker rašė:
:„Idėja, kad berniukai nori miegoti su savo motinomis daugelį vyrų pribloškia kaip kvailiausias dalykas, ką jie yra girdėję. Akivaizdu, kad Froidui atrodė priešingai, kuris rašė, kad jis, būdamas dar berniukas vieną kartą patyrė erotinę reakciją stebėdamas besirengiančią motiną. Bet Froidas buvo augintas žindyvės, todėl galbūt ankstyvoje vaikystėje nepatyrė to glaudumo su savo motina, kuris jo suvokimo sistemoje būtų suformavęs įspūdį, kad ponia Froid yra jo motina.“

## Nuorodos
Sigvela

**Sigvela** arba **Chigvela** () – upė vidurio Ispanijoje, Kastilijos ir La Mančos regione; Gvadjanos dešinysis intakas. Prasideda Kuenkos provincijoje, Kabrechaso aukštumose (1180 m aukštyje), į vakarus nuo Kuenkos. Teka į pietvakarius, prateka *[[Tablas de Daimiel]]* šlapynes. Tuoj už santakos su Sankaro upe susilieja su Gvadjanos versmėmis.

Didžiausi intakai: Torechonas, Valdechudijosas, Riansaresas, Amargilijas, Sankara.

Dėl intensyvaus vandens sunaudojimo Sigvelos baseine upės vaga sausrų metu dažnai išdžiūsta, drėgmės trūksta ir Tablas de Daimiel pelkėms. Upė iš dalies atgaivinta pradėjus tiekti vandenį iš Tacho-Seguros vandens arterijos.
Alberčė

**Alberčė** () – upė vidurio Ispanijoje; Tacho dešinysis intakas. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, Gredoso kalnagūbryje, 1700 m aukštyje, Avilos provincijoje (Kastilija ir Leonas). Aukštupyje teka į rytus, upės slėnis skiria Gredoso ir Parameros kalnagūbrius. Vidurupyje teka Madrido regionu, daro lankstą ir pasuka į pietvakarius. Toliau teka lygumomis per Kastilijos ir La Mančos regioną, įteka į Tachą šalia Talavera de la Reinos.

Didžiausi intakai: Kofijas, Peralesas. Upės vaga kelete vietų patvenkta užtvankomis (El Burgilijo, San Chuano, Pikadaso, Kasalegaso). Alberčės pakrantės – populiari madridiečių poilsio vieta.
Gvadalopė

**Gvadalopė** () – upė rytų šiaurės rytų Ispanijoje, Aragone; Ebro dešinysis intakas. Prasideda Gudaro kalnagūbryje. Teka šiaurės, šiaurės rytų kryptimi. Žemupyje sudaro meandras. Įteka į Ebrą ties Kaspe.

Didžiausi intakai: Bergantesas, Fortanetė, Bordonas, Meskinas (dešinieji), Aliaga, Guadalopilijas (kairysis). Upės vagoje įrengta keletas užtvankų. Didžiausias miestas prie Gvadalopės – Alkanjisas.
Valyra

**Valyra** () – upė Andoroje ir Ispanijoje; Segrės (Ebro baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Pirėnų kalnuose, 2500–2600 m aukštyje, dvejomis ištakomis – Šiaurės Valyra (*Valira del Nord*) ir Rytų Valyra (*Valira d’Orient*), kurios ties Eskaldesu susilieja į Didžiąją Valyrą. Teka į pietvakarius, sudaro pagrindinį, gausiausiai apgyvendintą Andoros slėnį. Žemupyje teka Ispanijos (Katalonijos) teritorija. Įteka į Segrę ties Seo de Urcheliu.

Didžiausias intakas – Runeras (kairysis). Upėje gausu upėtakių, gyvena ūdros. Pagrindinės gyvenvietės prie Valyros: El Seratas, Ordinas, La Masana (prie Šiaurės Valyros), Soldeu, Kaniljas, Le Bonas, Enkampas (prie Rytų Valyros), Eskaldesas, Andora la Velja, Santa Koloma, Sant Chulija de Lorija (prie Didžiosios Valyros).
Anafora

**Anãfora** () – stilistinė figūra, to paties arba panašiai skambančio žodžio ar kelių žodžių akcentuotas kartojimas gretimų sakinių, žodžių grupių ar poezijos eilučių pradžioje. Vartojama stiliaus raiškumui stiprinti.

Pvz.:
: Dengia sniegas gatves,
: Dengia sniegas namus,
: Dengia sniegas našlaičio galvelę.
— S.Nėris

Viena garsiausių kalbų vartojanti anaforas – Martino Liuterio Kingo „Aš turiu svajonę“, ši frazė pačioje kalboje kartojama 8 kartus. Kiti pavyzdžiai, kai Kingas savo kalboje naudoja anaforą: „Mes niekada nebūsim patenkinti”, „Tikėdami”, „Teskamba laisvė”, „Pagaliau laisvi”. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
*