Mūšis prie Suchodrevo upės

**Mūšis prie Suchodrevo upės** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir trijų dalinių slavų kunigaikštysčių – Možaisko, Serpuchovo–Borovsko ir Verėjos – kariuomenių mūšis, įvykęs 1445 m. žiemą prie Suhodrevo upės (dab. Rusijos Federacijos Kalugos sritis). Abiejų pusių pajėgos akivaizdžiai buvo nelygios. Susidūrimas baigėsi LDK pergale. Tai vienas svarbiausių XV a. vidurio maskvėnų rusų ir lietuvių mūšių, trumpo 1444–1445 m. ginkluoto Lietuvos ir Maskvos konflikto epizodas.

## Priešistorė
Nepaisant taikos sutarties, 1443–1444 m. paaštrėjo Vasilijaus II santykiai su Kazimieru IV Jogalaičiu. Nesutarimus paaštrino Smolensko maišto metu iš LDK pabėgęs kunigaikštis Jurigis Lengvenaitis, kuris gavo prieglobstį Didžiąjame Naugarde, kur tapęs posadniku, ji pradėjo ieškoti paramos Maskvoje. 1443 m. rugsėjį Kazimieras vietoj jo atsiuntė kunigaikštį Ivaną Belskį. Kazimieras užtikrino naugardiečius: „*aš jus noriu ginti; o su kunigaikščiu esu taiką su Maskva sudaręs ne dėl jūsų*“. Jurgis pasitraukė į Maskvą. Jis grįžo 1444 m. rudenį kaip Maskvos statytinis ir nuvertė Ivaną Belskį. Tų pačių metų žiemą Vasilijus II „pasiuntė totorius – du caraičius – į lietuviškus miestus, į Viazmą ir Brianską, ir į kitus miestus slapta“.

Liudijimas apie maskviečių ir totorių puolimus Viazmos žemėje (atsiskyrusioje Smolensko žemės dalyje) taip pat užfiksuotas 1446 m. Baltarusijos I (Smolensko) metraštyje, kuris atsispindėjo Supraslio ir Akademijos metraščiuose (XVI a. pirmojo trečdalio sąrašai). Vėliau LDK metraščiuose šis fragmentas buvo sutrumpintas ir tokia forma išliko Olišvos, Krasinskio (XVI a. vidurio – antrosios pusės sąrašai) bei kituose vėlesniuose metraščiuose. Taip pat buvo patikslinta, kad Viazmos žygyje dalyvavo būtent „iždiniai totoriai“. A. Ziminas manė, jog caraičiai buvo Kazanės chano Ulu-Muchamedo (Mahmeto) sūnūs. R. Bespalovas tokius teiginius laiko nepagrįstais – tuo metu Kazanė pradėjo karą prieš Maskvą, siekdama užgrobti teritorijas; tarp Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus II ir Kazanės chano vyko nuožmi kova dėl Žemutinio Naugardo, o visi Machmetaičiai buvo Vasilijaus II priešininkai. A. Ziminas nurodo, kad minėtame metraščių sutrumpinime yra esminių iškraipymų – konkrečiai, Vasilijaus II žygiai į Muromą ir Suzdalę klaidingai sujungti į vieną. Todėl galima manyti, kad žinia apie „iždinius totorius“ yra nepatikima ir atspindi LDK ideologines nuostatas iš to laikotarpio, kai Kazanė jau buvo pavaldi Maskvai. Konkrečios metraščiuose minimos išpuoliui vadovavusių „dviejų totorių caraičių“ asmenybės lieka neaiškios, nes tuo metu Maskvos tarnyboje buvo daug kilmingų totorių.

## Kazimiero žygis
Atsakydamas į maskvėnų veikus, Kazimieras IV, specialiai atvykęs į Smolenską, suorganizavo didelį karinį žygį, kurio tikslas greičiausiai buvo Možaiskas. Iš pradžių Lietuvos kariuomenė nesėkmingai apgulė Kozelską, vėliau, perėjusi Ugrą, priartėjo prie Kalugos, kuri atsipirko išpirka, išstūmė maskvėnus iš Viazmos ir Briansko žemių. Toliau kariuomenė patraukė į pietvakarinį MDK pasienį – Možaisko, Verėjos ir Borovsko–Serpuchovo dalinių kunigaikštysčių žemes.

Tuo metu Možaisko kunigaikštystė priklausė Dmitrijaus Doniečio anūkui Ivanui Andrejevičiui, Verėjos – jo broliui Michailui Andrejevičiui, o Serpuchovo–Borovsko – Vladimiro Andrejevičiaus Narsiojo anūkui Vasilijui Jaroslavičiui.

## Mūšis
Llietuvių kariuomenei vadovavo Kauno seniūnas Valimantas Sūdiatis, Vilniaus vaivada maršalka Radvila Astikaitis, taip pat minimi vadai Ondriuška Mostilovičius, Ivanas Goncevičius, ponas Jurša, Polocko vietininkas Andrius Sakaitis, Jagupas Ralovičius, Smolensko vietininkas Mikalojus Nemiraitis, Zacharijus Ivanovičius Koškinas. Možaisko pajėgoms, kurias sudarė apie 100 karių, vadovavo Suzdalės kunigaikštis Andrejus Lugvica; kartu su juo buvo Možaisko vadas Semionas Fiodorovičius Rževskis. Tiek pat karių atsivedė Verėjos vadas Ivanas Fiodorovičius Sudokas Monastyrjovas, 60 – vadas Žičovas iš Vasilijaus Jaroslavičiaus pajėgų. Mūšis įvyko prie Suchodrovo upelio (dabar – Suhodrevas, kairysis Šanės intakas). „Slavų enciklopedijoje“ mūšio vieta (Suchodrevas) įvardijama kaip Serpuchovo–Borovsko kunigaikštystės miestas.

Mūšio pradžioje priešakinis Lietuvos kariuomenės būrys buvo sumuštas ir atsitraukė. Greičiausiai atsitraukimas buvo suvaidintas, o vėliau pagrindinės LDK vėliavos sutriuškino nedidelį jungtinį Maskvos vasalinių kunigaikštysčių dalinį.

Iš maskvėnų pajėgų vadų žuvo Andrejus Lugvica, į nelaisvę pateko Možaisko vadai Jaropolkas ir Semionas Rževskis, Verėjos pajėgų vadai Ivanas Fiodorovičius Sudokas, Filipas Našiokinas ir kunigaikštis Ivanas Koninskis. Dalis rusų kariuomenės žuvo arba buvo paimta į nelaisvę. Lietuvos nuostoliai – iki 200 žmonių.

Kai kuriuose šiuolaikiniuose rusų autorių šaltiniuose šis mūšis pateikiamas kaip didvyriško pasipriešinimo pavyzdys, sulyginamas su Termopilų mūšiu, kur nedidelis, panašaus dydžio kaip karaliaus Leonido pajėgos Termopilų mūšyje, rusų dalinys pasipriešino gerokai didesnėms priešo pajėgoms.

Praėjus devynioms dienoms po mūšio, Maskvos kunigaikštystės ėmė rinkti naujas pajėgas ir leidosi vytis atgal pasukusią Lietuvos kariuomenę.

Tai buvo vienintelis MDK mūšis su LDK valdant Vasilijui II Tamsiajam. Po ketverių metų, 1449 m. karalius Kazimieras IV ir kunigaikštis Vasilijus II sudarė taikos sutartį, kurios liudininkais buvo dauguma mūšyje dalyvavusių kunigaikščių.

## Literatūra

* *БЕСПАЛОВ РОМАН АНАТОЛЬЕВИЧ.* Хан Улу-Мухаммед и государства Восточной Европы: от Белёва до Казани (1437–1445) // ЗОЛОТООРДЫНСКАЯ ЦИВИЛИЗАЦИЯ Казань: Институт истории им. Ш. Марджани АН РТ, 2012. – 2012. – № 5. – ISSN 2308–1856.
* Битва на Суходреве 1445 г. www.hist-geo.net.
* Бітва на Сухадрэве/ Вялікає Княства Літоўскае. Энцыклапедыя ў двух тамах, Мінск, «Беларуская энцыклапедыя імя Петра Броўкі», 2007. 
* *Владимир Вольфович Богуславский.* Славянская энциклопедия. Киевская Русь – Московия: в 2 т. Т.2 Н-Я: Kievskai︠a︡ Rusʹ-Moskovii︠a︡. – ОЛМА Медиа Групп, 2001.
* *Клосс, Борис,.* Полное собрание русских летописей. Том 13. Летописный сборник, именуемый Патриаршей или Никоновской летописью. – Litres, 2017-09-05. – 545 с. – .
* *Кузьмин, Андрей,* На пути в Москву. Очерки генеалогии военно-служилой знати Северо-Восточной Руси в XIII – середине XV в. – Litres, 2017-09-05. – 336 с. – .
* Полное собрание русских летописей. Т. 3. М.-Л., 1950.
* Почему Дмитрий Шемяка и Дмитрий Красный не признали Василия Косого великим князем. aminpro.ru.
* Схватка титанов: как Москва боролась с экспансией Литвы, deeprussia.ru
* *Татищев, Василий Никитич.* От Батыя до Ивана Грозного: история Российская во всей ее полноте. – Aegitas, 2017-01-05. – 831 с. – ISBN 9781773133959
* *Широкорад Александр.* Глава 7. [СТО ЛЕТ СМУТ И ВОЙН (1434–1533) – Давний спор славян. Россия. Польша. Литва (илл)](https://www.e-reading.club/chapter.php/144943/8/Shirokorad_-_Davniii_spor_slavyan._Rossiya._Pol'sha._Litva_(ill).html). www.e-reading.club.
* «300 московских спартанцев» или где была битва у Суходрева (1445)?

## Išnašos