open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vilhelmas fon Radenas

Baronas **Vilhelmas fon Radenas** (; 1790 m. balandžio 13 d. Papilio dvare (?), Trakų vaivadija, LDK – 1860 m. lapkričio 3 d. Frydrichštaino pilyje (prie Gotos), Zakseno, Koburgo ir Gotos herzogystė, Vokietija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Ispanijos karalystės, Rusijos imperijos ir Vokietijos imperijos kariuomenių karininkas bei rašytojas.  

## Biografija
Kilęs iš žinomos Baltijos vokiečių giminės. Tėvas Reinholdas fon Radenas buvo Prūsijos kariuomenės leitenantas ir evangelikų protestantų bažnyčios veikėjas Kurše. Motina – Karoline Fryderika fon Klinkovski. Šeima šiaurės Lietuvoje valdė Biržų ir Karpiškių dvarus (iš pastarojo iki mūsų dienų išliko tik Karpiškių miškas). Spėjama, kad gretimame Papilio dvare () ir gimė Vilhelmas fon Radenas.

1809 m. jis stojo Prūsijos karalystės kariuomenės tarnybon, būdamas leitenantu nuo 1813 m. iki 1815 m. dalyvavo mūšiuose prie Liuceno, Bauceno, Leipcigo ir Vaterlo, buvo sužeistas. Išėjęs į atsargą hauptmano praeigose, 1829 m. pervažiavo į Sankt Peterburgą, kur trumpai tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės Generaliniame štabe. 1830 m. grįžo į Vokietiją, 1832 m. dalyvavo ginant Antverpeno tvirtovę nuo prancūzų puolimo ir buvo sunkiai sužeistas.  

Tada iškeliavo į Ispaniją, kur savanoriu stojo monarchistų pusėn ir kovojo visuose vad. karlistų mūšiuose. 1837–1838 m. vadovavo inžineriniam korpusui ir statė uostų karinius įtvirtinimus Biskajos įlankos pakrantėje. Po to  tarnavo štabo viršininku pas karlistų vadą Ramoną Kaprerą.

Sunkiai sužeistas ir gavęs brigados generolo laipsnį, išėjo į atsargą ir išvyko į Vokietiją. Nusprendė pašvęsti save literatūrai, gyveno pas hercogienę Dorotėją fon Zagan (). Vienu metu vėl turėjo griebtis ginklo – kovojo su prieš valdžią sukilusiais revoliucionieriais Badeno didžiojoje kunigaikštystėje. Liko nevedęs, paskutines dienas leido Zakseno, Koburgo ir Gotos hercogo pilyje Frydrichštaine.

## Bibliografija (pasirinktinai)

* *Cabrera. Erinnerungen aus dem spanischen Bürgerkrieg.* – Frankfurt am Main: Wilmans Verlag, 1840
* *Kruse Menthen. Plattdeutsche Gedichte meist heiteren Inhalts in oldenburger Mundart.* – Kolmar: Selbstverlag, 1868
* *Wanderungen eines alten Soldaten.* – Berlin: Verlag Duncker 
# *Befreiungskrieg von 1813, 1814 und 1815*, 1846
# *15 Friedensjahre*, 1847
# *Aus Spaniens Bürgerkrieg 1833–1840*, 1851

## Šaltiniai
* Roman Polsakiewicz. *Ein unbekannter Brief Bettina von Arnims an Baron Wilhelm von Rahden.* // *Wirkendes Wort. Deutsche Sprache und Literatur in Forschung und Lehre.* Bd. 36 (1986), S. 170–171. 
* Gerd Spiekermann. *Wilhelm Rahden. Een meist vergeten Schrieversmann ut dat Ollnborger Land.* // Kay Dohnke u.&nbsp;a. (Hrsg.). *Vun Böker un Minschen. Festschrift für Friedrich W. Michelsen zum 60. Geburtstag.* – Hambyrg: Quickborn Verlag, 1996 S. 139–147 
* Oskar Stavenhagen. *Genealogisches Handbuch der baltischen Ritterschaften.* Teil 3, 2: Kurland, Lfg. 9–12, Görlitz, S. 699 und 731
* ''Rahden, Wilhelm Joh. Theodor Friedrich Moritz Bar. v.'' // Baltisches Biographisches Lexikon digital
Pietų Afrikos Sąjunga

**Pietų Afrikos Sąjunga** () – Tautų Sandraugos dominija, sukurta 1910 m. į vieną darinį sujungus keletą britų karūnai priklausiusių Pietų Afrikos kolonijų.

## Istorija
Britai įkūrė Kapo koloniją ir siekė užvaldyti visą pietų Afriką. Pietų Afrikoje taip pat kūrėsi būrų kolonijos. Ilgainiui britai olandų kilmės būrus nustūmė į šiaurę. Pietų Afrikoje radus deimantų, aukso ir kitų naudingų iškasenų britai ėmė reikalauti, kad būrų respublikos suteiktų rinkimų teisę ir britams, gyvenantiems Oranžo bei Transvalio respublikose. Būrai atmetė britų reikalavimus. Dėl to kilo pirmasis būrų karas. Tada būrai sugebėjo apsiginti, bet 1899 metais britų pajėgos vėl užpuolė Oranžą ir Transvalį. Šiame kare nugalėjo britai.

1910 m. Kapo kolonija, Natalio kolonija, Oranžas, Transvalis ir kitos valdos tapo Pietų Afrikos sąjungos dalimi.

1961 m. paskelbta, kad įkuriama Pietų Afrikos Respublika.

Ilgą laiką dabartinė Namibija buvo okupuota Pietų Afrikos Sąjungos.

## Šaltiniai
* WorldStatesmen- SouthAfrica
Pietvakarių Afrika

**Pietvakarių Afrika** (, , ) buvo pietvakarių Afrikos teritorija, kuri po Pirmojo pasaulinio karo kaip mandatinė teritorija buvo perduota Britanijos imperijai priklausančiai Pietų Afrikos Sąjungai.

## Istorija
Pietų Afrika okupavo šią Vokietijos koloniją Pirmojo pasaulinio karo metu ir administravo ją iki pat Antrojo pasaulinio karo pabaigos kaip Tautų Lygos mandatą, vadinamą Pietvakarių Afrika.

1946 m. panaikinus Tautų Lygą bei sukūrus Jungtines Tautas, Pietų Afrika atsisakė senąjį mandatą pakeisti nauju JT Globojamų teritorijų susitarimu bei sumažino tarptautinį teritorijos administracijos kontroliavimą. Nors Pietų Afrikos vyriausybė ir norėjo 'Pietvakarių Afriką' įtraukti į savo šalies teritoriją, oficialiai to niekada nepadarė ir ją administravo kaip *[[de facto]]* 'penktąją provinciją' su baltųjų mažumos atstovavimu baltųjų Pietų Afrikos parlamente.

1966 m. SWAPO, Namibijos liaudies išlaisvinimo armija, bei partizaninės grupuotės pradėjo Namibijos nepriklausomybės karą. Tačiau remiantis JT duomenimis, Pietų Afrika iki pat 1988 m. nesusilpnino krašto kontrolės. Pereinamasis laikotarpis nepriklausomybės link prasidėjo 1989 m. tačiau nepriklausomybė galutinai atgauta tik 1990 m. kovo 21 d.

## Nuorodos
* Klaus Dierks' chronology of Namibia
* worldstatesmen.org (Namibia)
* The New Student’s Reference Work/German Southwest Africa
* Debie LeBeau’s Development work on Namibia
* „Contributions to the Geography of South West Africa“ from 1920–21 via the World Digital Library
Nyderlandų Aukso krantas

**Nyderlandų [[Aukso krantas]]** arba **Olandų Gvinėja** (), buvo Nyderlandų kolonija, kuri gyvavo nuo 1598 iki 1872 m., kai olandai perleido teritoriją britams.

## Istorija
Į šiuolaikinės Ganos teritorijos dalį atvyko olandai, kurie 1598 m. čia įsteigė fortą. Kolonija tapo svarbiausia olandų kolonija Vakarų Afrikoje po to, kai Fort Elmina buvo užgrobta portugalų 1637 m.

Olandai per šį uostą plėtojo vergų prekybą, tap pat tai buvo pusiaukelė į Indoneziją, bei kitas Azijos šalis.

1872 m. balandžio 6 d. Nyderlandų Aukso krantas pagal 1870–71 m. Anglų-olandų sutartis buvo iškilmingai perduota Jungtinei Karalystei.

## Galerija

File:Kaart van de afdeeling Boutry, Kust van Guinea (1859).jpg|Butrės krašto žemėlapis
File:J.W. Scheffelaar (1859) Kaart van de afdeeling Chama, kust van Guinea.jpg|Šamos žemėlapis
File:Julius Vitringa Coulon (1859) Figuratieve kaart der afdeeling Axim, kust van Guinea.jpg|Aksimo žemėlapis


## Nuorodos
* WorldStatesmen – Ghana – Dutch Gold Coast
* Embassy of the Kingdom of the Netherlands in Ghana
Italijos Šiaurės Afrika

**Italijos Šiaurės Afrika** arba **Italijos Libija** (, ) – teritorijos Šiaurės Afrikoje, kurias užėmė ir kolonizavo italai.

## Istorija

### Osmanų valdymo laikai
XVI a. viduryje Šiaurės Afriką ir Libiją užėmė Osmanų imperija. Osmanai Tripolitaniją dažniausiai valdė tiesiogiai, o Kirenaiką ir Fecaną per vietos genčių vadus. Oficialiai valdė sultono skiriamas paša. Šalyje didelę įtaką įgijo janyčarų ir korsarų vadai. XVII a. išryškėjo Tripolitanijos, Kirenaikos ir Fecano politinės integracijos požymiai. Nuo 1711 m. Libiją valdė Karamanlių, faktiškai tapusių nepriklausomais valdovais, dinastija. Karamanliai skatino korsarystę ir prekybą, gaudami iš to naudos. XIX a. pradžioje Vakarų valstybių pastangomis korsarystė buvo panaikinta, Karamanlių įtaka susilpninta. 1835 m. šalyje Osmanai atkūrė savo valdžią. 1837 m. Libijoje susikūrusi senusitų religinė brolija ėmė vadovauti kovai su Osmanų valdžia.

### Italijos valdymo laikai
XIX a. pabaigoje dėl įtakos Libijai pradėjo varžytis Italija ir Prancūzija. 1911 m. Italija dėl Libijos pradėjo karą su Osmanų imperija (1911–1912 m. Italijos–Turkijos karas). Osmanų imperija, kuri kariavo dar ir Balkanuose, pralaimėjo ir 1912 m. Lozanos taikos sutartimi turėjo Libijos atsisakyti. Dėl vietos gyventojų priešinimosi Italija sugebėjo įsitvirtinti tik Libijos pajūrio rajonuose; Kirenaikoje italams aktyviai priešinosi senusitai. 1915 m. senusitų vadovu tapo as Sajidas Muhamadas Idrisas al Mahdi as Senusis (1890–1983 m.).

Per Pirmąjį pasaulinį karą Italija didžiausią dalį kariuomenės iš Libijos turėjo išvesti. 1918 m. paskelbta Tripolitanijos respublika. 1922 m. Kirenaikos ir Tripolitanijos sutartimi Idris as Senusis tapo abiejų sričių valdytoju. 1922 m. Italijoje įsigalėjus fašistams, kolonijinis karas Libijoje buvo atnaujintas, o Idris as Sanusis išvyko į Egiptą. Iki 1931 m. šalis, išskyrus jos vidinius rajonus, buvo užkariauta. Prasidėjo jos kolonizacija, kurią nutraukė Antrasis pasaulinis karas.

Vietos gyventojai buvo išstumiami į Libijos pietinius rajonus, į jų vietą kėlėsi kolonistai, jų atvyko apie 100 000. 1939 m. Libija paskelbta Italijos dalimi. 1940 m. Libijoje prasidėjo Didžiosios Britanijos kariuomenės mūšiai su Italija, nuo 1941 m. ir su Vokietija. Idris as Senusis mainais už pažadą po karo pripažinti Libijos nepriklausomybę parėmė Didžiąją Britaniją. 1943 m., iš Libijos išstūmus Italijos ir Vokietijos kariuomenes, Kirenaiką ir Tripolitaniją pradėjo valdyti Didžiosios Britanijos, Fesaną – Prancūzijos karinė administracija. Per karą Libija buvo nuniokota.

## Libijos karalystės įkūrimas
1949 m. Jungtinių Tautų Generalinės Asamblėjos sprendimu Libija iki 1952 m. turėjo tapti nepriklausoma. 1950 m. priimta konstitucija. 1951 m. gruodžio 24 d. paskelbta Libijos jungtinės karalystės, kurią sudarė Fezano, Kirenaikos ir Tripolitanijos provincijų federacija, nepriklausomybė. Karaliumi tapo Idris as Sanusis, pasivadinęs Idrisu I.

## Taip pat skaitykite
* Libija

## Šaltiniai

* Italiani Rimpatriati dalla Libia
* Fotografie della Libia italiana 
* cartoko.com/Libya 
* Studi di Storia Contemporanea
* Album coloniale
Nigerijos protektoratas

**Nigerijos protektoratas** – buvusi Afrikos teritorija, kuri priklausė britams.

## Istorija

Nigerijos pajūrio tautos jau nuo XV a. intensyviai prekiavo su europiečiais, kurie ne kolonizavo kraštą, o steigė čia karinius ir prekybinius fortus. Tačiau nuo XIX a. situacija keitėsi. 1861 m. britai užėmė Lagoso miestą, kuris tapo pirmąja kolonija. 1891 m. užimta Nigerio delta, kuri paversta Naftos upių protektoratu (vėliau – Nigerio pakrantės protektoratas).
 
XIX a. pabaigoje Nigerijos teritorijoje pradėjo veikti Karališkoji Nigerio kompanija, kurios tikslas buvo užimti teritorijas Nigerio upės žemupyje ir vidurupyje. Kompanija skverbėsi į krašto gilumą, suformuodama dabartinės Nigerijos teritoriją. 1900 m. kompanija oficialiai atidavė savo teritorijas Britanijai. Šios buvo padalintos į dvi dalis – pietinę Nigerijos dalį sujungus su Nigerio pakrantės protektoratu (1906 m. prijungus ir Lagosą), suformuotas Pietinės Nigerijos protektoratas. Šiaurinės dalys, tuo tarpu, paverstos Šiaurinės Nigerijos protektoratu.

Šis dvigubas valdymas, sukurtas atsižvelgiant į krašto skirtingą kultūrą, išsilaikė iki 1914 m., kuomet abu protektoratai sujungti, suformuojant Nigerijos protektoratą.

Per kolonijinį laikotarpį britai nepanaikino vietinių jau susiformavusių institucijų, naudodamiesi vietos valstybėlių karaliais ir emyrais. Šalis administraciškai buvo padalinta į tris dalis, kurių kiekvienoje buvo vykdoma gana skirtinga politika. Musulmoniškoje šiaurėje oficialia kalba tapo hausų kalba, čia britai vengė primesti bet kokią kultūrinę įtaką, bijodami sukilimų. Pietuose, tuo tarpu, buvo sparčiai skleidžiama krikščionybė.

1960 m. Britanija Nigerijai suteikė nepriklausomybę.

## Nuorodos
* Google Cultural Institute: Birth of the Nigerian Colony, 1851–1914 – *Pan-Atlantic University, School of Media and Communication exhibit.*
Nigerio kolonija

**Nigerio kolonija** () – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje, Prancūzijos Vakarų Afrikos dalis. 1960 m. tapo nepriklausoma Nigerio Respublika.

Pavadinimas kilo dėl per šalį tekančios Nigerio upės.

## Istorija
Iki 1922 m. kraštas buvo valdomas karinės administracijos.

1922 m. buvo įsteigta civilinė valdžia ir paskelbta apie Nigerio kolonijos įkūrimą. Zinderis tapo administraciniu centru iki juo buvo iki 1926 m., kai sostine tapo Niamėjus.

1960 m. Nigeris tapo nepriklausoma respublika.
Prancūzijos Sudanas

**Prancūzijos Sudanas** () – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje. 1960 m. tapo nepriklausoma Malio Respublika.

## Istorija

XVII–XVIII a. svarbiausia Malio teritorijos valstybė buvo Bamana imperija su sostine Segu, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko bambarų etninė grupė. XIX a. ji nusilpo dėl stiprėjančios musulmonų fulbių įtakos. Šios karingos gyvulių augintojų gentys apsigyveno sėslių vietos gyventojų tarpe. Skelbdamos radikalųjį islamą, jos propagavo fulbių džihadą, o galiausiai sukūrė savo valstybes. Svarbiausios jų Malio teritorijoje buvo Tukulerų imperija (bei jos įpėdinė Vasulu) ir Masina.

XIX a. antrojoje pusėje Prancūzija pradėjo kolonijinę ekspansiją į dabartinio Malio teritoriją. XIX a. pabaigoje prancūzai kolonizavo vietos fulbių karalystes ir įjungė jų teritorijas į Prancūzijos Vakarų Afriką. Iš jų XX a. pr. suformuotas Prancūzijos Sudanas, kurio teritorija ir davė pradžią dabartinei Malio teritorijai. 1959 m. Prancūzijos Sudanas kartu su Senegalu iškovojo nepriklausomybę kaip Malio federacija, tačiau jau 1960 m. abi teritorijos atsiskyrė, ir Sudanas pakeitė pavadinimą į Malio Respubliką.

1960 m. Malis tapo nepriklausoma respublika.
Apolonija (Ilyrija)

**Apolonija** (, ) – antikinis miestas, įsikūręs Ilyrijoje, dabartinėje pietvakarių Albanijoje, prie Vjosės upės senosios vagos. 

Įkurtas 588 m. pr. m. e. graikų kolonistų. Klestėjo romėnų valdymo laikais. Patyrė nuosmukį IV a. po žemės drebėjimo, kuris pakeitė upės vagą. Apleistas vėlyvojoje antikoje. Šalia miesto driekėsi žymus romėnų kelias Via Egnatia, kuris buvo ypač svarbus provincijos ekonomikai.

Mieste buvo žymi antikinė filosofinė mokykla. Joje studijavo pirmasis Romos imperatorius Augustas.


Apollonia odeon.jpg|Teatro griuvėsiai
Apollonia - Akropolis 1 Aussicht.jpg|Vaizdas nuo akropolio


## Išnašos
Nyderlandų Ceilonas

**Nyderlandų Ceilonas** () – buvusi Nyderlandų gubernija, įkurta dabartinės Šri Lankos vietoje. Nors olandai sugebėjo užimti didelę dalį salos, bet Kandžio karalystė taip ir nebuvo užimta. Egzistavo 1640-1794 m.

## Istorija
XVII a. pradžioje salą valdė portugalai, su kuriais kariavo vietiniai valdovai. Sinhalų karalius pakvietė olandus jiems padėti. Siekdami iš salos išstumti portugalus, jie 1638 m. kartu su Kandžio karalyste sudarė sąjungą. 1640 m. olandai užėmė portugalų valdas rytuose ir vakaruose, o 1656 m. portugalai atidavė olandams savo valdas ir pasitraukė iš salos. XVII a. pabaigoje olandai valdė apie ketvirtadalį salos.

1796 m. Ceilonas buvo užimtas Britanijos ir tapo Didžiosios Britanijos kolonija.
Paideia

**Paideia** (, *paideía* kilęs iš žodžio *païs*, reiškiančio vaikas) – antikinė sąvoka, kuri aptinkama Hipokrato, Isokrato, Platono, Aristotelio veikaluose. Filosofinėse graikų mokyklose susiformavusi klasikinė *paideia* buvo apibūdinama kaip asmenybės ugdymas, apimantis graikų kultūros perdavimą. Pabrėžė intelektualinį, moralinį bei fizinį lavinimą. Antikos *paideia* buvo glaudžiai siejama su retorika ir kitais pirmaisiais laisvaisiais menais. Klasikinė *paideia* samprata keitėsi jau pačiame antikinio pasaulio filosofiniame kontekste, vėliau apėmė literatūros, filosofijos, istorijos studijas. Spartoje *[[agoge]]* karinio ugdymo praktikoje gimnastika užėmė gerokai svarbesnę reikšmę nei Atėnuose. Vėliau krikščionių mąstytojai perėmė iš antikos filosofijos dvasinį šviečiamąjį jos pobūdį.

## Išnašos
Melno ežeras

**Melno ežeras** (;  arba pasen. ) – ežeras šiaurės Lenkijoje: Kujavijos Pamario vaivadijos Grudziondzo apskrities Grutos valsčiuje.

Sudėtingos formos rininės kilmės ežeras. Vandens paviršiaus plotas skirtinguose šaltiniuose įvairuoja: nuo 155,2 ha iki 162,5. Telkšo 79,4 m v. j. l. aukštyje. Vidutinis gylis siekia 4,3 m. o didžiausias – 10,5 m. 2005 m. ištyrus vandenį, jis buvo priskirtas III švarumo klasei. Pasiekiamas vaivadijos keliu Nr. .

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ežeras žemėlapyje
Rozalimo kapinių koplyčia

**Rozalimo kapinių koplyčia** – Pakruojo rajone, Rozalimo miestelio kapinėse stovinti koplyčia, priklausanti Rozalimo Švč. Mergelės Marijos Vardo parapijai. Koplyčia – architektūros paminklas, 1993 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.. Koplyčia būna atidaryta per didžiąsias šventes, vyksta Gegužinės pamaldos.

Nuo kapinių per pušyną simboliškai driekiasi miško pažintinis takas link šventu laikomo Zigmantiškių akmens su „Marijos pėda“. 

## Istorija

Koplyčia statyta apie 1799–1803 m., pašvęsta Švč. Mergelės Marijos garbei. Miestelio atsiradimo istorija, kaip ir šioji koplyčia apipinta legendomis. Vieni žmonės pasakoja, kad šią koplyčią statant į pamatą buvusi įmūryta Marijos pėda, akmenskaldžio išimta iš stebuklingu laikomo didžiulio Zigmantiškių akmens. Mat dabar ant jo Marijos pėdos nėra, – tik stačiakampio formos duobutė. Kiti Rozalimo senbuviai tiki, kad iškalta iš akmens Marijos pėda esanti po vienu iš Rozalimo bažnyčios altoriumi.

### Rozalimo angelas

1928 m. Rozalime buvo pastatytas Nepriklausomybės 10-mečio angelas. 1948 m. jis buvo sudaužytas ir užkastas. Atgimimo metais atkurti skulptūrą iš naujo pagal šukių pavyzdžius ėmėsi skulptorė Birutė Kasperavičienė. Buvo pagamintos dvi vienodos skulptūros: viena patalpinta Rozalimo bažnyčioje, kita užkelta ant išlikusio nuo 1928 m. postamento miestelio aikštėje. 1990 m. vasario 16 d. iškilmingai atidengtas atkurto angelo paminklas. Rozalimo bažnyčios klebonas, stovėdamas po angelo skulptūra pasidžiaugė, kad angelas virš miestelio vėl išskleidė savo sparnus, tačiau klebonas klydo. Išstovėjęs vos pusę paros, naktį iš vasario 16 į 17 d., angelas buvo nugriautas. Bažnyčioje saugotas angelas netrukus, vasario 18-ąją, buvo užkeltas ant postamento - jis atstatytas trečią kartą. Nepriklausomybės atgavimo išvakarėse sudaužytas angelas buvo suklijuotas ir padėtas saugoti kapinių koplyčioje. Barbarų neapykantą skulptūroje žymi gili ištrupėjusi siūlė ties jos kojomis. Koplyčioje anksčiau šarvodavo mirusius rozalimiečus, angelą pastatydavo ant didžiojo mišių stalo.

## Architektūra

Koplyčia pagrindiniu fasadu orientuota į rytus. Ji su nedidele zakristija, pagrindines duris puošia portalas, sudėtas iš dviejų medinių baroko stiliaus piliastrų. Altoriuje yra Jėzaus Nukryžiuotojo paveikslas, o jo apačioje – skaistyklos vaizdas.

Šalia kapinių koplyčios, 30 m į šiaurės rytus, stovi XIX a. mūrinė koplytėlė.

## Galerija


Kapinių koplyčia, Rozalimas.JPG|Pagrindinis fasadas su išskirtiniu durų portalu
Kapinių koplyčia (profilis), Rozalimas.JPG|Koplyčios profilis (nuo miestelio pusės)
Kapinės, koplyčia. Rozalimas.JPG|miniatiūra|Trisienė apsidė, kairėje – prišlieta zakristija
Koplyčia, Rozalimo kapinės.JPG|Zakristijos pusė (atsukta į kapinių gilumą)
Koplyčia Rozalime, netikri vargonai.JPG|Vaizdas į „vargonus“
Apvaizdos akis, Rozalimo koplyčia.JPG|Apvaizdos akis virš imitacinio altoriaus
Rozalimas. Koplyčios kryžius.JPG|Varpinės bokštelio kryžius

 
## Šaltiniai
Sleeping with the Past

**„Sleeping with the Past“** – dvidešimt antrasis studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, kuris buvo išleistas 1989 m. balandžio 29 d. Tai Eltono geriausiai parduodamas albumas Danijoje (kur jis ir buvo įrašytas), jis skirtas jo partneriui dainų tekstų autoriui Bernie Taupin. Geriausiai albumas žinomas dėl garsiojo hito „Sacrifice“, kuris padėjo albumui Anglijoje patekti į pirmą vietą perkamiausių albumų. Dainose stengtasi atkartoti tokių žymių septintojo dešimtmečio atlikėjų R&B stilius kaip Marvin Gaye, Otis Redding ir Sam Cooke, kuriais Eltonas su Berniu žavėjosi. 1989 m. JAV albumas tapo auksiniu, o 1990 m. – platininiu. 

## Pripažinimas
Albumas fanų lyginamas su sėkmingiausiu Eltono devintojo dešimtmečio albumu „Too Low for Zero“, jis susilaukė daugelio pripažinimo, ypač iš Eltono fanų. Geriausiai vertinama daina „Sacrifice“, kuri buvo išleistas kaip singlas 1990 m. ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų pardavimuose, dėl ko iki pat šiol tebėra jo geriausiai parduodamas albumas jo gimtinėje Jungtinėje Karalystėje. 

## Dainų sąrašas
Visas dainas parašė Elton John ir Bernie Taupin.

### Pirmoji pusė

# „Durban Deep“ – 5:29
# „Healing Hands“ – 4:31
# „Whispers“ – 5:28
# „Club at the End of the Street“ – 4:52
# „Sleeping with the Past“ – 4:54

### Antroji pusė

# „Stones Throw from Hurtin“ – 4:45
# „Sacrifice“ – 5:06
# „I Never Knew Her Name“ – 3:29
# „Amazes Me“ – 4:37
# „Blue Avenue“ – 4:33

### Papildomi įrašai (1999 Polygram International pateikimas)

# „Dancing in the End Zone“ – 3:55
# „Love Is a Cannibal“ – 3:53
Prancūzijos Čadas

**Čado kolonija** () – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos dalis. 1960 m. tapo nepriklausoma Čado Respublika.

## Istorija
Prancūzai pirmąkart atvyko į Čadą 1891 m., kai jų karinė ekspedicija kovojo su musulmonų valstybėmis. Lemiamas kolonijinis mūšis dėl Čado įvyko 1900 m. balandžio 22 d. tarp prancūzų majoro Amédée-François Lamy ir Sudano karo vado Rabih az-Zubayr. Abu vadai žuvo mūšyje.

1905 m. Čado administracija buvo patikėta generolui-gubernatoriui Brazavilyje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos sostinėje. Čadas atskira kolonija tapo tik 1920 m., kai jį pradėjo valdyti generolas-gubernatorius iš Fort Lamio (dabar Ndžamena).

Čado kolonizaciją dominavo dvi temos: Čado suvienijimo politikos trūkumas ir labai lėta modernizacija. Prancūzijos kolonijinės politikos prioritetų sąraše Čadas buvo pabaigoje. Prancūzai žiūrėjo į Čadą kaip neapdirbtos medvilnės ir netreniruotos darbo jėgos šaltinį produktyvesnioms pietinėms kolonijoms.

Kolonijiniu laikotarpiu prancūzai praktiškai nevaldė Čado: šiaurėje keletas karininkų buvo paprastai palikę gyventojus ramybėje, centre administracija reiškėsi labiau ir tik pietuose prancūzai tvirtai laikė valdžią savo rankose.

1960 m. Čadas tapo nepriklausoma respublika.

## Šaltiniai
Prancūzijos Alžyras

**Prancūzijos Alžyras** (iki 1839 m. , vėliau - , neoficialiai ) – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje. Atsirado 1830 m. Prancūzijai užkariavus Alžyrą, gyvavo iki 1962 m., kai tapo nepriklausoma Alžyro Respublika. Priešingai nei kitos prancūzų kolonijos, nuo 1848 m. Alžyras buvo visiškai inkorporuotas į Prancūziją, tapo jos oficialia dalimi (departamentu).

## Istorija
1830 m. prancūzų kariuomenė užėmė Alžyrą, Oraną ir Bonė ir pradėjo krašto užkariavimą. Jiems pasipriešino Abdelkaderas (valdė 1832–1847 m.), kuris sėkmingai kovojo su prancūzais vakarų Alžyre. Tafnos sutartimi (1837 m.) Prancūzija pripažino Abdelkaderą Alžyro emyru. Tačiau Abdelkaderas nesugebėjo bendradarbiauti su Ahmadu Bėjumi iš Konstantinos, kuris su prancūzais kovojo rytų Alžyre. Po to, kai prancūzų kariuomenė užėmė Konstantiną, jie įsiveržė į vakarų Alžyrą ir privertė Abdelkaderą bėgti į Maroką. Tik 1847 m. Abdelkaderas nutraukė pasipriešinimą.

Nuo tada prasidėjo Alžyro pertvarkymas į Prancūzijos provinciją. Į šalį buvo kviečiami prancūzų kolonistai, kuriems žemės buvo atimamos iš vietinių arabų ir berberų. Dėl žemės nusavinimų kilęs al-Muqrani sukilimas rytų Alžyre (1870–1871) buvo nuslopintas 80 000 prancūzų kariuomenės. Dėl sukilimo Alžyras prarado 25 % savo gyventojų ir papildomai apie 70 % žemių, kurios buvo perduotos prancūzų kolonistams. Iki 1906 m. prancūzai užkariavo ir Alžyro Sacharą.

## Nepriklausomybės kovos
Nepriklausomybės judėjimui postūmį davė 1945 m. po neramumų Setif ir Guelma prancūzų armijos surengtos dešimtūkstantinės alžyriečių žudynės. 1954 m. lapkritį prasidėjo nepriklausomybės karas (Alžyro karas) prieš Prancūziją, vadovaujamas FLN (Front de Libération Nationale). 1962 m. po aštuonerių metų kruvino karo, pareikalavusio daugelio aukų iš abiejų pusių Evian’e sudaryta sutartimi Alžyras iškovojo nepriklausomybę.

## Šaltiniai

* 1940~1962 Newsreel archives about French Algeria 
*  Benjamin Stora on French Colonialism and Algeria Today!
Ladogos šcherų nacionalinis parkas

**Ladogos šcherų nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis šiaurės Rusijoje, Karelijoje (Lachdenpochjos, Pitkjarantos ir Sortavalos raj.), apima šiaurines ir šiaurės vakarines Ladogos ežero pakrantes. Įsteigtas 2017 m. (nuo 2009 m. veikė kaip gamtos parkas).

Šiame nacionaliniame parke saugomos Ladogos ežero pakrantės ir prie jų išsibarsčiusios mažytės salelės – šcherai. Šis šcherų krantas tęsiasi nuo Kilpolos salos vakaruose iki Pitkjarantos miesto rytuose. Iš viso parke yra ~650 šcherų; didžiausi – Riekalansaris (53,5 km²), Kilpola (32,1 km²), Kuchka, Sorolansaris, Lauvatsaris, Putsaris. Būdingi uolėti, akmenuoti paviršiai, apaugę pušynais, tankiais maumedynais. Krantai daug kur skardingi, salų kalnai iškyla iki 92 m aukščio. Aukščiausia parko vieta – Piotsiovaros kalnas (187 m) – yra žemyne, apsupta gilių ežerų ir sengirių. Salose ir pakrantėse peri reti paukščiai – paprastoji gaga, jūrinė šarka, pilkoji antis, dryžagalvė kryklė. Skurdžiose dirvose, šilainėse auga labiau pietų kraštams, negu Karelijai būdingi augalai – smiltyninis gvazdikas, linijinis česnakas, taip pat tundrai būdinga snieginė uolaskėlė arba alpinė glažutė. Į šiaurę nuo Ladogos veši tankūs eglynai, kurių pomiškyje veši šiaurinė kuprelė, sibirinė salota. Upių slėnius apžėlę beržynai ir drebulynai.

Ladogos vandenyse gyvena vietinis žieduotųjų ruonių porūšis, 58 žuvų rūšys.


Остров Кашалот.JPG|Sala „Kašalotas“
Шхеры, Ладога, северная часть.jpg|Šiaurinės parko dalies kraštovaizdis
Шхеры Ладожского озера 2.jpg|Ladogos šcherai žiemą
House_and_tent.jpg|Charvijos kaimas prie šiaurinio Ladogos kranto


## Šaltiniai
Antai

**Antai** – ankstyvųjų rytų slavų genčių sąjunga, VI a. gyvavusi žemutinio Dunojaus, Dono ir Juodosios jūros šiaurės vakarų regione (dabartinė Moldova ir centrinė Ukraina). Dažnai siejami su archeologine Penkovkos kultūra.

VI a. Bizantijos autoriai mini, kad antai gyvenę Juodosios jūros šiaurinėje dalyje tarp Dniepro ir Dniestro. 

## Nuorodos
Briedžių salos nacionalinis parkas

**Briedžių salos nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Maskvos miesto šiaurės rytuose bei Maskvos srityje (Balašichos, Koroliovo, Ščiolkovo ir Mytiščių miestų apygardos). Įsteigtas 1983 m. ir kartu su Sočio nacionaliniu parku yra seniausias Rusijoje.

Parkas apima didžiausią Maskvoje miškų masyvą su pelkėmis, giraitėmis, tamsiais spygliuočių miškais, Jauzos upelio slėniu. Veikia briedžių žvėrynas, arboretumas, Rusų buities muziejus, paukščių regykla. Daugumą miškų sudaro beržynai, mažiau – eglynai, pušynai, liepynai ir ąžuolynai. Yra Pamaskvėje retų augalų (paprastasis žalčialunkis, paprastoji pakalnutė, paprastasis burbulis, triskiautė žibuoklė, rusvoji lizduolė, dilgialapis katilėlis ir kt.). Parko teritorijoje gyvena briedžiai, šernai, dėmėtieji elniai, kiškiai, lapės, voverės, kanadinės audinės, usūriniai šunys, bebrai, ondatros ir kt. Tiesa, gyvūnai kenčia nuo sulaukėjusių šunų antpuolių. Briedžių salą taip pat niokoja neteisėtos statybos bei miško kirtimai.

Briedžių sala šaltiniuose minima nuo 1406 m. Čia buvo rusų carų ir didikų medžioklės plotai. XIX a. miškas buvo prižiūrimas profesionalių miškininkų. Per II pasaulinį karą didelė dalis miško buvo iškirsta.


Туманный рассвет с ирисами.jpg|Parko pievos su vilkdalgiais
Летний рассвет на озере.jpg|Saulėtekis
File:Туманное_утро_на_реке_Пехорка.jpg|Rytinis rūkas
File:Летний_вечер_в_Лосином_Острове.jpg|Miško takelis


## Šaltiniai
Naujosios Zelandijos vyrų regbio-7 rinktinė

**Naujosios Zelandijos vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Naująją Zelandiją tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Naujosios Zelandijos regbio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Tata (Vengrija)

**Tata** () – miestas šiaurės Vengrijoje, Komaromo-Estergomo medėje, 70 km į šiaurės vakarus nuo Budapešto, 9 km nuo Tatabanios, slėnyje tarp Vėrtešo ir Gerečės kalnų. Praeina Vienos–Budapešto geležinkelis ir greitkelis. Vystoma tekstilės, keramikos, odos, baldų, maisto pramonė. Apylinkėse trykšta karštosios versmės (su siera, įkurtas balneologinis kurortas). Stovi XIV–XV a. Tatos pilis (prie Erego ežero), XIV a. koplyčia, XVIII a. bažnyčia ir vienuolynas, yra XVIII–XIX a. gyvenamųjų namų.

## Istorija
Tata istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1221 m. XVI a. į kraštą ėmė veržtis Osmanai, o 1543 m. užėmė Tatos pilį.

1938 m. Tata sujungta su Tovarošo kaimu ir kurį laiką vadinta Tatatovarošu (*Tatatóváros*). 1954 m. Tatai suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Civilinė aviacija

**Civilinė aviacija** () – viena iš dviejų pagrindinių aviacijos rūšių. Ją sudaro visų ne karinių orlaivių naudojimas asmeniniams ar komerciniams tikslams. Asmeniniais tikslais naudojama aviacija vadinama bendrąja aviacija, o komerciniais tikslais aviacija užsiima oro linijų bendrovės.

Visi pagal grafiką skraidantys orlaiviai priklauso komercinei aviacijai, tačiau bendroji aviacija dar skirstoma į komercinę ir privačią veiklą. Įprastai pilotai, orlaiviai ir organizacijos turi gauti specialius leidimus komercinėms operacijoms.

1944 m. gruodžio 7 d. JAV kvietimu Čikagoje susirinkę 52 šalių atstovai pasirašė vadinamąją Čikagos konvenciją, padėjusią pamatus Tarptautinei civilinės aviacijos organizacijai (toliau *ICAO*). Ji šalių požiūriu turėjo užtikrinti veiksmingą valstybių bendradarbiavimą ir tuo metu būtiną tarpusavio supratimą, kuris tebėra aktualus ir iki šiol. ICAO Asamblėja savo *A29-1 rezoliucija* gruodžio 7-ąją paskelbė Tarptautine civilinės aviacijos diena, kuri kasmet minima visose ICAO šalyse.

Pasaulio banko duomenimis civilinės aviacijos naudotojų kasmet vis auga. 2015 m. pasaulinių keleivių skaičius pasiekė 3,4 milijardus. Tuo pačiu registruotų orlaivių pakilimų skaičius sudarė 33 milijonus.

## ICAO
Didžioji dalis pasaulio šalių priklauso ICAO, kurią 1947 m. įkūrė JTO. Ši organizacija nustato tarptautines normas, koordinuoja aviacijos vystymą, reguliuoja saugių ir efektyvių skrydžių sritis.

### ICAO siekiai
Organizacija siekia, kad:
* civilinė aviacija visame pasaulyje būtų plėtojama saugiai ir veiksmingai;
* orlaivių konstrukcijos būtų kuriamos ir tobulinamos tik taikiais tikslais;
* būtų remiamas tarptautinės civilinės aviacijos oro kelių, oro uostų bei oro navigacijos priemonių plėtojimas;
* būtų atsižvelgiama į žmonių poreikius ir kartu užtikrinama, jog skrydžiai būtų saugūs, reguliarūs, veiksmingi bei ekonomiški;
* visos šalys – ICAO narės – turėtų lygias teises ir nė viena iš jų nebūtų diskriminuojama;
* ekonomika būtų apsaugota nuo nepagrįstos konkurencijos.

## Šaltiniai
Drėma

**Drėma** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Drėmienė (ištekėjusi moteris) ir Drėmaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Vilmantas Drėma (g. 1959) – Lietuvos ir Vilniaus politinis ir visuomenės veikėjas;
* Vladas Drėma (1910–1995) – Lietuvos dailės istorikas, muziejininkas, tapytojas, grafikas.
Komačina

**Komačina** () – sala Italijoje, Lombardijos provincijoje, Komo ežere. Sala išsidėsčiusi priešais Osučio ir Sala Komačinos gyvenvietes. Sala yra atvira turistams. Iš Menadžio į salą plaukia laivai.

Komačinos salos dydis siekia kilometrą ir vidutiniškai 500 metrų plotį.

1919 m. sala, kaip dovana, buvo įteikta Belgijos karaliui Albertui I nuo Sala Komačinos mero. Taip vieneriems metams sala tapo Belgijos valdomu anklavu. 

1920 m. Komačina buvo grąžinta į Italijos valstybę su sąlyga, kad ten bus įsikūrusi dailininkų ir kitų menininkų kolonija.

1902 m. italų astronomas Luigi Carnera atrado asteroidą, kurį pavadino Komačina.

## Šaltiniai

## Literatūra
* L. M. Belloni, *L'isola Comacina e la sua antica pieve*, ed. Cairoli, Como, 1966.
* L. M. Belloni, *L'Isola Comacina dal VI al IX secolo*, in ASL, 1963.
Kirkop United FC

**Kirkop United FC** – Maltos futbolo klubas iš Kirkopo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1956 m., kai buvo įkurtas „Kirkopo“ futbolo klubas (*Kirkop FC*). 1970 m. pervadintas ir tapo **Kirkop United FC**.

Vyrų komanda rungtyniavo ketvirtoje pakopoje (Trečiasis divizionas). 2022–2023 m. sezone rungtyniavo IZIBET Mėgėjų lygoje (III pakopa). „B“ grupėje liko penktoje vietoje. Dėl patekimo į aukštesnį divizioną kovojo atkrintamųjų rungtynių cikle, bet pralaimėjo.

Moterų komanda rungtyniavo elito divizione.

## Sezonai
### Vyrų komanda

|}

### Moterų komanda

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* facebook paskyra
* SOCCERWAY (vyrų ekipa)
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* Foot.dk (sezonai)
Santo Tomas de Kastilija

**Santo Tomas de Kastilija** () – miestas rytų Gvatemaloje, prie Hondūro įlankos, Puerto Barijoso savivaldybėje.

## Istorija

### Belgų kolonija
1843 m. Gvatemalos parlamentas perleido teritoriją privačiai Belgijos bendrovei, kurią valdė Belgijos karalius Leopoldas I.

Belgai planavo ten įkurti savo koloniją ir už teritorijas sumokėjo 12 tūkstančių pesetų. Belgų kolonizacija buvo nesėkminga dėl kolonistus kamavusios geltonosios karštinės ir maliarijos, kurios buvo endeminės šiam regionui.

1854 m. Belgijos bendrovė pasitraukė dėl finansinių nuostolių.

### Naujieji laikai
1976 m., po to kai žemės drebėjimas sugriovė Puerto Barijoso uostą, naujas uostas pastatytas Santo Tomase.

## Galerija

## Nuorodos
* Uosto svetainė
Varlys

**Varlys** arba **Paštikis** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 10 km į pietryčius nuo Daugailių, Minčios ir Lukošiūnų miškuose. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,2 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 170,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – aplink ežerą plyti ~ 13 ha dydžio pelkė. Rytuose išteka Uteno ežero intakas Minčia. Į rytus įsikūręs Narutiškio viensėdis.

## Šaltiniai
Brandenburgo Šv. Tomas

**Brandenburgo Šv. Tomo kolonija** () buvo viena  iš vokiečių kolonijų Centrinėje Amerikoje, priklausiusių Brandenburgo markgrafystei. Brandenburgo Šv. Tomo koloniją sudarė iš Danijos Vakarų Indijos arenduota sala (šiandien tai Šv. Tomo sala Mergelių Salų (JAV) sudėtyje).

## Istorija

XVII a. Šventosios Romos imperijos Brandenburgo markgrafystė valdė keletą kolonijų Afrikoje, įskaitant  Gros Fridrichsburgą ir Arginą (), kurios buvo įsitraukusios į prekybą vergais. Sėkmingam verslo vystymui Brandenburgui reikėjo turėti bazę Karibų jūros regione. Dėl šios priežasties Brandenburgo karinio jūrų laivyno generalinis direktorius Bendžaminas Raulė 1685 m. lapkričio 24 d. pasirašė arendos sutartį su Danijos Vakarų Indijos kompanija (). Sutartyje buvo įtraukta ir dalis danų Antilų Šv. Tomo salos, priklausiusios Danijai nuo 1666 m. Salos valdymas ir toliau priklausė Danijos karūnai, tačiau Brandenburgas gavo teisę naudotis žeme. 1693 m. Brandenburgo Šv. Tomo salos dalis buvo užgrobta danų visiškai niekam nesipriešinant ir neprašant kompensacijų. Praradus Afrikos kolonijas (jos buvo parduotos olandams: Gros Fridrichsburgas 1718 m. ir Arginas 1721 m.), Brandenburgui nebereikėjo išlaikyti bazės Šv. Tome, todėl markgrafystė šios kolonijos visiškai nebekontroliavo.

## Vergų prekyba

Brandenburgo ir Danijos Vakarų Indijos kompanijos sutartis apėmė keletą prekybos sričių, pirmiausia, vergų prekybą. Buvo iškelta sąlyga, kad 30 metų laisva prekyba (ypač vergais) bus ribojama. Po 30 metų laikotarpio vergo kaina neturėjo viršyti 60 talerių. Nuo kiekvieno išvežto vergo danams turėjo atitekti 1 %, o nuo kiekvieno įvežto - 2 % nuo pirkimo kainos. Jeigu Brandenburge būtų vergų perteklius, danai sutiko nupirkti 100 vergų per metus už fiksuotą 80 talerių sumą. Pagaliau Brandenbugas ir danai sutarė rengti bendras vergų prekybos ekspedicijas į Vergų krantą Vakarų Afrikoje. Šv. Tomui esant Brandenburgo sudėtyje, saloje vyko vieni didžiausių vergų prekybos aukcionai.

## Literatūra

* Hermann Kellenbenz: *Die Brandenburger auf St. Thomas.* In: *Jahrbuch für Geschichte von Staat, Wirtschaft und Gesellschaft Lateinamerikas.* 2 (1965), S. 196–217
* Ulrich van der Heyden: *Rote Adler an Afrikas Küste. Die brandenburgisch-preußische Kolonie Großfriedrichsburg in Westafrika*. Selignow-Verlag, Berlin 2001, ISBN 3-933889-04-9
Pelakis (Utenos r., Sudeikių sen.)

**Pelakis** arba **Liminas** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Sudeikių, 0,23 km į šiaurės rytus nuo Alaušo ežero, Ąžuolaušio miške. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,97 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 139 m. Kranto linija vingiuota. Krantai daugiausia aukštoki, sausi, ištisai apaugę medžiais. Pietvakariuose išteka upeliukas link Alaušo ežero. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Šikšnių, pietinėje – Alaušų, kaimai.

## Šaltiniai
Čilės generalinė kapitonija

**Čilės generalinė kapitonija** () – buvusi Ispanijos imperijos kolonija Pietų Amerikoje nuo 1541 iki 1818 m. Sudaryta iš dabartinės Čilės ir pietų Argentinos teritorijų. Sostinė – Santjagas. Kolonija 1818 m. tapo nepriklausoma, tapdama Čilės Respublika.
## Istorija
1536 m. Čilę nesėkmingai bandė užkariauti konkistadorai, vadovaujami Diego de Almagro. 1541 m. jie įkūrė Santjagą, 1544 m. – La Sereną, 1550 – Konsepsjoną. Nors ispanai pradėjo užimti araukanų žemes, ten įkurdami gyvenviečių ir fortų, 1553 m. araukanai sumušė ispanus, o de Valdivia pateko į nelaisvę ir buvo nužudytas.

Nuo XVI a. vidurio Čilės teritorija tapo Ispanijos valda ir priklausė Peru vicekaralystei. Nukariautoje Čilės dalyje kolonistai steigė dvarus, buvo įvesta darbo prievolė, enkomjenda, plito skolinė vergovė. XVIII a. pabaigoje pradėta steigti manufaktūras, statyti malūnus.

Čilės kova dėl nepriklausomybės prasidėjo Santjage įvykus miesto gyventojų susirinkimui, kuris nusprendė ispanų valdžią pakeisti nacionaline vyriausybe. 1811 m. buvo sušauktas Nacionalinis Kongresas. Valstybės vadovu pasiskelbė Jose Miguel Carrera. 1812 m. priimta pirmoji šalies konstitucija. 1813 m. Ispanijos kariuomenė privertė Čilės nepriklausomybės lyderius trauktis į Argentiną, šalyje buvo atkurta senoji tvarka.

1817 m. į Čilę įsiveržus Išsivadavimo armijai, ispanai pralaimėjo Čakabuko mūšį ir buvo priversti pasitraukti iš Čilės. 1818 m. vasario 12 d. paskelbta Čilės nepriklausomybė, valstybės vadovu tapo Bernardas O’Higinsas.
Peštikis

**Peštikis** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į pietryčius nuo Daugailių, 0,18 km į pietvakarius nuo Ilgio ežero. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,47 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 171,9 m. Šiaurinis ir pietvakarinis krantai aukšti, kiti – žemesni, vietomis pelkėti. Iš šiaurės ir vakarų ežerą supa Lukošiūnų miškas. Šalia įsikūręs Lukošiūnų kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Ligajos upės baseinui.

## Šaltiniai
Cerintė

**Cerintė** (*Cerinthe*) – agurklinių šeimos vienskilčių augalų gentis.

Šios genties augalams būdinga taurelė sudaryta iš atskirų, o ne sujungtų taurėlapių, vamzdinio vainikėlio, ir skeltavaisio vaisiaus, kuris pasidalija į dvi dalis augalui subrendus, skirtingai nei daugelis šios šeimos augalų, kurių vaisiai pasidalija į keturias dalis. Šios šeimos augalai auga Viduržemio jūros regione, nuo nuo Irano rytuose iki Maroko vakaruose.

## Rūšys
Išskiriamos šios rūšys:
* *[[Cerinthe glabra]]*
* Didžioji cerintė *(Cerinthe major)* (Į šią rūšį įtraukiama ir „Purpurescens“ veislė su mėlynais ir violetiniais žiedais.
* *[[Cerinthe minor]]*
* *[[Cerinthe palaestina]]*
* *[[Cerinthe retorta]]*
* *[[Cerinthe tenuiflora]]*

## Nuorodos
*
Pavieškelis

**Pavieškelis** - ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Utenos, Degulių kaime. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus - 0,15 km, plotis - iki 0,12 km. Altitudė 129,7 m. Krantai žemi, daugiausia apaugę medžiais. Pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Šiaurėje išteka upelis link Utenaitės intako U-2 upelio. Vakarine pakrante eina plentas .

## Šaltiniai
Australijos vyrų regbio-7 rinktinė

**Australijos vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Australijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Australijos regbio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Jungtinės Karalystės vyrų regbio-7 rinktinė

**Jungtinės Karalystės vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Jungtinę Karalystę tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Britų olimpinė asociacija.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Didžioji cerintė

**Didžioji cerintė** (*Cerinthe major*) – agurklinių (*Agurkliniai*) šeimos augalas. Savaime paplitęs Viduržemio jūros regione.

Augalas siekia iki 1,20 cm aukščio. Lapai melsvai žali, melsvai violetinėmis dėmėmis. Žiedai pailgi violetiškai mėlyni svyrantys nektaringi varpeliai. Žiedai susitelkę į kekes stiebų viršūnėse.

Bręstančios sėklos būna žalsvos, o vėliau pajuosta. Jos apvalios ir gan stambios, prinokusios – nukrinta ir pasisėja.

Didžioji cerintė – dekoratyvus, kambarinis augalas. Šiltesnėse klimato zonose cerintes galima auginti kaip daugiamečius augalus, tačiau šaltojo klimato zonose jos dažniausiai yra vienmečiai augalai. Šiltuoju metų laiku auginamas lauke, o per žiemą laikoma vėsiame kambaryje arba rūsyje.

Augalas sauliamėgis, medingas. Kadangi jos neturi tvirtų šakų, todėl dažnai tenka paremti atramomis, kad negultų ant žemės.

## Nuorodos
* Loretos sodai: ''Cerintė'' 
* Sodinu.lt: "Cerintė didžioji:
Suzanne Schulting

**Siuzanė Šulting** (g. 1997 m. rugsėjo 25 d.) – Nyderlandų čiuožėja trumpuoju taku, olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionė.
## Biografija

Siuzanė Šulting gimė 1997 m. rugsėjo 25 d. Groningene. Pradėjo čiuožti nuo 8 metų Herenvene. 

2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse ji iškovojo aukso medalį 1000 m distancijoje ir bronzą estafetėje. Už šiuos pasiekimus išrinkta 2018 m. Nyderlandų metų sportininke, apdovanota Oraniečių-Nasau ordinu. 

2019 m. pasaulio čempionate Sofijoje ji laimėjo auksą 1000 m distancijoje ir buvo pripažinta absoliučia pasaulio čempionato nugalėtoja.

2021 m. pasaulio čempionate ji laimėjo visų keturių individualių rungčių bei estafetės aukso medalius ir antrą kartą tapo absoliučia pasaulio čempionato nugalėtoja tarp moterų, tačiau šiame čempionate dėl COVID-19 pandemijos nedalyvavo daugelis pajėgių varžovių.

2022 m. olimpinėse žaidynėse Pekine S. Šulting antrą kartą tapo olimpine čempione 1000 m distancijoje prieš tai pagerinusi rungties pasaulio rekordą. Ji estafetėje iškovojo aukso, 500 m distancijoje – sidabro ir 1500 m distancijoje – bronzos medalius.

## Šaltiniai
Eucomis

***Eucomis*** – hiacintinių (*Hyacinthaceae*) šeimos daugiamečių svogūninių augalų gentis iš Pietų Afrikos.

## Morfologija
Lapai dideli, ilgi, primenantys poro, banguotais kraštais, auga skrotele. Iš lapų skrotelės vidurio išauga žiedynkotis su nedideliais žiedeliais, o viršuje, kaip ananasas, žalių lapelių kuodas. Kartais šis augalas vadinamas „ananasine lelija“ ar tiesiog „ananasu“.

Žiedynas gražus. Užauga iki 25 cm. Kuodelio lapai iki 10 cm. Žydi liepos pabaigoje – rugpjūčio pabaigoje. Žiedai geltonai žali. Labai dekoratyviai atrodo taškuoti lapai.

## Augimo sąlygos

*Eucomis* geriausiai auga saulėtose vietose, smėlingoje–molingoje, gerai įdirbtoje dirvoje. Svogūnėliai sodinami gegužės mėnesį į lauką. Palikti žiemoti lauke – rizikinga, kadangi tai šilumamėgiai augalai. Gali išlikti tik po ypač šiltos žiemos ir tik pridengti storu durpių sluoksniu. Tad, kai antžeminė dalis nunyksta (rugsėjo pabaigoje – spalio pradžioje), svogūnėlius reikia iškasti. Laikyti 6 – 8 °C temperatūros patalpoje, dėžutėje su smėliu ar pjuvenomis. Taip pat galima palikti vazone ar į jį įsodinti, tačiau žiemos metu nelaistyti.

Dauginti sėklomis ar dukteriniais svogūnėliais.

Sėklos sėjamos į indelius. Pražysta tik po kelių metų.

## Rūšys

* *[[Eucomis amaryllidifolia]]*
* *[[Eucomis autumnalis]]*
* *[[Eucomis bicolor]]*
* *[[Eucomis comosa]]*
* *[[Eucomis grimshawii]]*
* *[[Eucomis humilis]]*
* *[[Eucomis montana]]*
* *[[Eucomis pallidiflora]]*
* *[[Eucomis regia]]*
* *[[Eucomis schijffii]]*
* *[[Eucomis vandermerwei]]*
* *[[Eucomis zambesiaca]]*

## Šaltiniai
* Loretos sodai: "Eukomis'
Pilašius

**Pilašius** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9,5 km į šiaurės rytus nuo Užpalių, Vaiskūnų geomorfologiniame draustinyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,82 km, plotis – iki 0,3 km, vidutinis plotis – 0,19 km. Altitudė 106,7 m. Šiaurvakarinis krantas aukštas, kiti žemesni, sausi, kranto linija vingiuota, per vidurį yra sąsiauris. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurės rytuose įteka upelis iš netoliese telkšančio Dumblio ežero, o pietvakariuose išteka upelis link Ilgio ežero (Šventosios upės baseinas). Prie ežero įsikūręs Likančių kaimas. Rytinėje pakrantėje stūkso Likančių piliakalnis. Šiauriniu ežero krantu eina riba su Zarasų rajonu.

## Šaltiniai
Choi Min-jeong

**Čoi Min Džiong** (g. 1998 m. rugsėjo 9 d.) – Pietų Korėjos čiuožėja trumpuoju taku, olimpinė ir daugkartinė pasaulio čempionė.
## Biografija

Čoi Min Džiong gimė 1998 m. rugsėjo 9 d. Seule. Pradėjo čiuožti 2004 metais. 2014 m. pripažinta Pietų Korėjos geriausia jaunąja sportininke. 2015, 2016 ir 2018 m. ji tapo absoliučia pasaulio čempionatų nugalėtoja ir 2019 m. buvo antra, viso laimėjusi 7 individualius aukso medalius ir 4 estafetėje. 

2018 m. Pjongčango olimpinėse žaidynėse ji iškovojo aukso medalius 1500 m ir estafetės rungtyse, 500 m rungtyje buvo diskvalifikuota ir griuvo 1000 m rungtyje.

2022 m. olimpinėse žaidynėse Pekine Čoi Min Džiong iškovojo aukso medalį 1500 m distancijoje ir sidabro medalius 1000 m distancijos ir estafetės rungtyse.

## Šaltiniai
Piliakalnis (Utenos r.)

**Piliakalnis** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 3,5 km į pietus nuo Tauragnų, Piliakalnio miške, Žiezdrių kraštovaizdžio draustinyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 198,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras nenutekantis, priklauso Kemešos upelio baseinui (Aiseto ežero baseinas).

## Šaltiniai
Pradagas

**Pradagas** arba **Pipiškių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9 km į šiaurės vakarus nuo Kuktiškių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,28 km, plotis – iki 0,06 km. Altitudė 185,3 m. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija. Krantai neaukšti, ištisai apaugę medžiais. Ežerą supa Purošiaus miškas, tik šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Ežeras nenutekantis, priklauso Utenaitės intako U-2 upelio baseinui. Prie ežero įsikūręs Strazdakalnio kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias .

## Šaltiniai
Brazilijos vyrų regbio-7 rinktinė

**Brazilijos vyrų regbio-7 rinktinė** – komanda atstovaujanti Brazilijai tarptautinėse varžybose. Rinktinės sudėtį ir veiklą koordinuoja Brazilijos regbio sąjunga.

## Dalyvavimas čempionatuose
### Olimpinės žaidynės

### Pasaulio taurė

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Povilėlis

**Povilėlis** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 7 km į pietus nuo Daugailių, Ruzgiškių miške. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,18 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 194 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Vakaruose išteka upeliukas link Ligajos upės (Šventosios upės baseinas). Į rytus įsikūręs Sirvydžių kaimas.

## Šaltiniai
Marij Čodros nacionalinis parkas

**Marij Čodros nacionalinis parkas** (,  „Marių miškas“) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Marių Respublikos pietryčiuose, šalia sienos su Tatarstanu (Volžsko, Zvenigovo ir Morkų raj.), 30 km nuo Volžsko. Įsteigtas 1985 m. (vienas seniausių Rusijoje).

Parkas apima Marių–Viatkos gūbrio pietinę dalį, išsibarstančią į atskiras aukštumas. Būdingi šilaininiai dirvožemiai, gausu nedidelių ežerų. Šie beveik visi karstinės kilmės: Jalčikas (1,4 km²), Gluchojė, Kičieras, Melničnojė, Mušan Eras, Konaneras, Toteras ir kt. Svarbiausia parku tekanti upė – Iletė (Volgos intakas). Aukštesnėse vietose auga ąžuolynai (su klevų, liepų, eglių priemaiša), slėniuose – mišrieji miškai, susidedantys iš eglių, pušų, liepų, ąžuolų, drebulių, klevų, vinkšnų; taip pat salpiniai ąžuolynai. Vietomis yra žemapelkių. Parke auga apie 50 saugomų augalų rūšių.

Marij Čodros parke sutinkami briedžiai, voverės, pilkieji kiškiai, burundukai, miškinės kiaunės, šermuonėliai, žebenkštys, šeškai, ūdros, reaklimatizuoti bebrai, pasitaiko vilkų, rudųjų lokių. Iš retesnių paukščių paminėtini čia perintys tetervinai, kurtiniai, jerubės, vištvanagiai, juodieji pesliai, rudagalvės kryklės.

Marij Čodros ežerai yra populiari viso Pavolgio regiono gyventojų poilsio vieta. Dalis parko paskelbta rezervatu.


Болотце. Растёт черника.JPG|Pelkė parke
МушанЕр.jpg|Mušan Ero ežerėlis
Укромный уголок на берегу Мушан-Ера.jpg|Mušan Ero pakrantė rudenį
Yalchik lake.jpeg|Jalčiko ežero krantas


## Šaltiniai
Prūdas (Utenos r., Utenos sen.)

**Prūdas** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 9,5 km į vakarus nuo Kuktiškių, Purošiaus miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,26 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 176,7 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais. Ežeras nenutekantis, priklauso Viešos upės intako Talės baseinui. Šalia įsikūręs Bulinskių kaimas. Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija, faktiškai virtęs pelke.

## Šaltiniai