open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pasko departamentas

**Pasko departamentas** (, ) – departamentas Peru centrinėje dalyje. Ribojasi su Huanuko departamentu šiaurėje, su Ukajalio departamentu rytuose, su Chunino departamentu pietuose ir su Limos departamentu vakaruose. Administracinis centras – Sero de Paskas.

## Istorija
Teritorija apgyvendinta žmonių bent 10 tūkst. metų. Pirmoji čia iškilusi buvo Vario kultūra, vėliau kraštą valdė taramai, huankai, jarovilkai. Dar iki ispanų atvykimo, inkai Paske kasė auksą ir sidabrą. Kolonijiniais, o ypač nepriklausomos Peru laikais Paskas tapo svarbiu kalnakasybos pramonės centru. Departamentas sukurtas 1944 m.

## Geografija

Vakarinė departamento dalis yra Andų aukštikalnėse. Jose įsikūręs Sero de Pasko miestas yra aukščiausiai esantis šalies miestas (4338 m). Svarbiausios viršukalnės: Huagurunčas (5721 m), Anjilkoča (5073 m), Kiulakoča (5012 m), Hualgašchanka (4901 m), Njausakoča (5152 m). Rytuose paviršius palaipsniui leidžiasi link Ukajalio slėnio. Ten būdingi drėgnaisiais miškais apaugę kalnų šlaitai (Jungasas).

Upės priklauso Amazonės baseinui: Mantaras, Pačitea, Posusas. Kalnuose yra nedidelių ežerų (Akukoča, Aljkakoča, Kuilakoča, Šegė, Huarunkoča).

Klimatas aukštikalnėse vėsus, dieną temperatūra pakyla maždaug iki 15 °C, naktimis nukrenta iki 0 °C. Sero de Paske vidutinė metinė oro temperatūra yra 4 °C. Krituliai būna lapkričio–kovo laikotarpiu. Rytuose klimatas tropinis, vidutinė metinė oro temperatūra yra 18 °C.

Yra vaizdingas Huajljajaus „akmenų miškas“, Janačagos-Čemiljeno nacionalinis parkas, El Siros bendruomenės draustinis, Janešos bendruomenės draustinis, San Matijaso-San Karloso saugomas miškas.

## Ekonomika

Kalnuose yra svarbi kalnakasybos pramonės sritis. Išgaunamas varis, švinas, auksas, sidabras. Rytuose verčiamasi gyvulininkyste, auginami ryžiai, vaisiai, kukurūzai, manijokai, kakava. Vystoma maisto pramonė. Teritorijoje įrengta keletas svarbių hidroelektrinių (Jaupi, Paukartambo, Junkano).

## Gyventojai

Didžioji dauguma Pasko departamento gyventojų yra metisai, kalbantys ispaniškai. Indėnai sudaro ~10 % krašto gyventojų (kalnuose – kečujai, rytuose – ašaninkai, janešai).

## Administracinis skirstymas
Pasko departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
* Pasko provincija (Sero de Paskas)
* Danielio Alsideso Karjono provincija (Janahuanka)
* Oksapampos provincija (Oksapampa)
Niamh Kavanagh

**Niamh Kavanagh** (g. 1968 m. vasario 13 d.) – airių dainininkė, 1993 m. „Eurovizijos“ dainų konkurso laimėtoja.

Dainininkė dar kartą atstovavo Airijai 2010 m. Eurovizijoje Osle, su daina „It’s for You“. Dainą atliko antrajame konkurso pusfinalyje, kuris vyko 2010 m. gegužės 27 dieną ir iš 17 dalyvių užėmė 9 vietą, todėl ji dalyvavo finale gegužės 29 d. Finale ji užėmė 23 vietą iš 25 dalyvių, gavusi 25 taškus.

## Eurovizija

### 1993 m.
: *Pagrindinis straipsnis: [[Eurovizijos dainų konkursas 1993|1993 m. Eurovizija]].*

1993 m. kovo 14 d. Kavanagh dalyvavo RTE nacionaliniame dainų konkurse, kurio nugalėtojas atstovauja Airijai Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyks Milstrite. Kavanagh atliko dainą „In Your Eyes“ (žodžius ir muziką suskūrė Jimmy Walsh). Ji laimėjo nacionalinį dainų konkursą su 118 taškų.

Gegužės mėnesį vykstančioje Eurovizijoje Kavanagh atliko „In Your Eyes“. Su 187 taškais (tuo metu rekordas), Kavanagh laimėjo konkursą. Daina „In Your Eyes“ tapo vienas geriausiai parduodamų Airijos Respublikoje 1993 metais ir pasiekė 24 vietą Jungtinėje Karalystėje. Vėliau daina tapo dukart platininiu.

### 2010 m.
: *Pagrindinis straipsnis: [[Eurovizijos dainų konkursas 2010|2010 m. Eurovizija]].*

Kavanagh dar kartą atstovavo Airijai 2010 m. Eurovizijoje su daina „It’s for you“. Konkursas vyko Osle, Norvegijoje (pusfinalis vyko 2010 m. gegužės 27 d., finalas galutinis: 2010 m. gegužės 29 d.) Dainą „It’s for you“ parašė Niall Mooney, Marten Eriksson, Lina Eriksson and Jonas Gladnikoff.

Pagal „The Irish Times“, Kavanagh gavo „milžinišką paramą“ iš žurnalistų ir žiūrovų Osle. Pusfinalio etape, kuris vyko 2010 m. gegužės 27 d., ji pateko į finalą. Tai buvo pirmas kartas per pastaruosius ketverius metus, kai Airija pateko į finalą. Eurovizijos finale Niamh Kavanagh surinko 25 taškus ir užėmė 23 vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 1995 – Flying Blind
* 1998 – Together Alone (su Gerry Carney)

### Singlai
* 1993 – In Your Eyes
* 1994 – Red Roses for Me (su The Dubliners)
* 1995 – Flying Blind
* 1995 – Romeo’s Twin
* 1998 – Sometimes Love
* 2010 – It’s for You
* 2011 – A Fool for You No More

## Nuorodos

|-
Dave Benton

**Deivas Bentonas** (*Dave Benton*; g. 1951 m. sausio 31 d., tikrasis vardas **Efrén Eugene Benita**) – pop muzikantas ir 2001 m. Eurovizijos nugalėtojas.

Benton gimė Karibų saloje Aruboje 1951 metais ir būdamas dvidešimties persikėlė į Jungtines Amerikos Valstijas.

Jis dabar gyvena Estijoje su žmona ir dviem dukterimis Sissi ir Liza.

2001 metais su Estijos roko dainininku Tanel Padar ir grupe 2XL laimėjo 2001 m. Euroviziją su daina „Everybody“.

## Nuorodos

* Diskografija Discogs svetainėje
The Sims

**„The Sims“** – gyvenimo simuliatoriaus žanro žaidimų serija, kuriama „Electronic Arts“ studijos. Ši žaidimų serija yra viena populiariausių žaidimų istorijoje – 2011 m. gegužės mėnesio duomenimis šio žaidimo visame pasaulyje buvo parduota apie 150 milijono kopijų.

The Sims žaidimuose žaidėjas turi susikurti veikėją, tenkinti jo poreikius, statyti namus ir pan. Pirmoji „The Sims“ dalis buvo išleista 2000 m. Po ketverių metų išleista antroji dalis „The Sims 2“, o 2009 m. pasirodė „The Sims 3“. Pirmąją žaidimo išleidimo savaitę buvo parduota apie 1,5 milijono kopijų – tuo metu tai tapo didžiausiu naujo žaidimu pardavimu pasaulyje.

2013 m. „Gamescom“ parodoje buvo pranešta, kad 2014 m. pradžioje bus išleista naujausia žaidimo dalis „The Sims 4“. Šioje dalyje žaidėjui sudaroma lengvesnė ir įvairesnė galimybė kuriant veikėją, taip pat daug didesnis dėmesys bus skirtas konkrečioms veikėjų emocijoms ir jų poveikiui žaidimo sekai.

## Nuorodos
* Oficiali žaidimų serijos svetainė 

## Šaltiniai
Raphael Gualazzi

**Rafaelis Gualazis** (, ; g. 1981 m. lapkričio 11 d. Urbine) – italų dainininkas ir pianistas.

Rafaelis 2011 metais dalyvavo Sanremo muzikos festivalyje ir tapo jaunųjų atlikėjų laureatu („Mia Martini“ premija) už dainą „Folia di Amore“. Ši pergalė leido muzikantui tapti Italijos atstovu 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse. Jis yra pirmasis atlikėjas po Italijos pasitraukimo nuo 1997 m. iki 2010 m. Be to, kadangi Italija buvo viena iš „Big Five“ šalių, jis iš karto pateko į gegužės 14 dieną vykstantį finalą. Jis užėmė antrąją vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 2005 – Love Outside the Window
* 2011 – Reality and Fantasy
* 2013 – Happy Mistake

### Singlai

* 2010 – Reality and Fantasy
* 2011 – Follia d’amore / Madness of Love
* 2011 – A Three Second Breath
* 2011 – Calda estate (dove sei)
* 2011 – Love Goes Down Slow
* 2013 – Sai (ci basta un sogno)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
2013 m. Belgijos Grand Prix

**2013 m. Belgijos Grand Prix** – 11-tos 2013 m. Formulės 1 sezono lenktynės. Jos vyko rugpjūčio 23-25 dienomis Spa-Francorchamps trasoje.

## Kvalifikacija

## Lenktynės

## Čempionato įskaitos

;Lenktynininkų įskaita

;Komandų įskaita

* **Pastabos:** pateikti tik penki geriausi rezultatai.

## Šaltiniai
Šamai rėksniai

**Šamai rėksniai** (*Pseudoplatystoma*) – šamažuvių (*Siluriformes*) būrio žuvų gentis. Paplitusi Pietų Amerikos tropinių upių baseinuose (Amazonės, Orinoko, Paranos, Esekvibo, San Fransisko, Madgalenos ir kt.). Gyvena tiek didelėse upėse, tiek užutėkiuose, ežeruose, užlietuose miškuose. Kūnas nuo 50 iki 130 cm ilgio, dryžuotas arba dėmėtas. Maitinasi daugiausia kitomis žuvimis, taip pat vėžiagyviais.

Šamai rėksniai yra svarbus žūklės objektas savo paplitimo regione. Vietomis dėl intensyvios žvejybos populiacija ženkliai sumažėjo. Taip pat dažnai auginamos akvariumuose.

## Rūšys
* *[[Pseudoplatystoma fasciatum]]*
* *[[Pseudoplatystoma tigrinum]]*
* *[[Pseudoplatystoma corruscans]]*
* *[[Pseudoplatystoma orinocoense]]*
* *[[Pseudoplatystoma metaense]]*
* *[[Pseudoplatystoma magdaleniatum]]*
* *[[Pseudoplatystoma reticulatum]]*
Australinis šamas

**Australinis šamas** (*Tandanus tandanus*) – šamažuvių (*Siluriformes*) būrio žuvų rūšis. Paplitusi Australijoje, gėluose Murėjaus–Darlingo baseino vandenyse.

Užauga 50–90 cm ilgio, sveria 1,8 kg (didžiausias – iki 6 kg). Kūnas rudų atspalvių, su juodomis dėmėmis. Gyvena iki 8 metų.

Australinis šamas gyvena lėtose upėse, ežeruose, užutėkiuose, kur gausu vandens augmenijos. Laikosi prie dugno. Maitinasi vėžiagyviais, moliuskais, jaunikliai – zooplanktonu.
Paprastoji peiliažuvė

**Paprastoji peiliažuvė** (*Notopterus notopterus*) – kaulaliežuvių (*Osteoglossiformes*) būrio žuvų rūšis. Paplitusi Pietų ir Pietryčių Azijos upėse.

Vidutinis ilgis 25 cm, didžiausias – 60 cm.

Azijos kraštuose peiliažuvė yra populiarus žūklės objektas, plačiai vartojama vietinėse virtuvėse (ypač Laose, Tailande, Indonezijoje). Veisiama žuvininkystės ūkiuose.
Šlakuotoji skorpena

**Šlakuotoji skorpena** (*Taenianotus triacanthus*) – skorpenžuvių (*Scorpaeniformes*) būrio žuvų rūšis. Paplitusi tropinėse jūrose, kur auga koraliniai rifai: Raudonojoje jūroje, Rytų Afrikos, Pietryčių Azijos pakrantėse, prie Okeanijos salų, Galapagų, Riūkiū salų.

Kūnas iki 10 cm ilgio, dideliais pelekais ir galva. Geba keisti kūno spalvą, prisitaikydama prie aplinkos (mimikrija). Kartais skopenos kūnas būna apaugęs hidromis ir dumbliais.

Gyvena ant koralų – nuo kelių metrų iki 130 m gylyje. Medžioja lėtai plūduriuodama prie slepiamo paviršiaus, tada staigiai puola auką – nedidelę žuvį ar krevetę.
Atlantinis paltusas

**Atlantinis paltusas** (*Hippoglossus hippoglossus*) – plekšniažuvių (*Pleuronectiformes*) būrio žuvų rūšis. Paplitęs šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyje: nuo Biskajos įlankos pietuose iki Barenco jūros ir Grenlandijos pakrančių šiaurėje.

Kaip ir kitos plekšniažuvės, paltusas yra suplotos formos. Nugara tamsiai ruda, pilka ar juoda, pilvas balkšvas. Atlantinis paltusas yra viena didžiausių kaulinių žuvų pasaulyje – jis užauga iki 4,7 m, gali sverti iki 320 kg ir išgyventi ~50 metų.

Gyvena vandenyno dugne, 50–2000 m gylyje, nors retkarčiais išplaukia į paviršių. Mailius plūduriuoja pelaginėje zonoje, bet užaugęs iki 4 cm, plaukia į dugną. Lytiškai subręsta tik ~10-uosius metus. Mailius maitinasi vėžiagyviais, o suaugusios žuvys medžioja susiliedamos su vandenyno dugnu ir puldinėdamos kitas žuvis (menkes, silkes, jūrų laputes, tobius).

Seniau atlantinis paltusas buvo svarbus pramoninės žvejybos laimikis, bet dėl ilgo augimo laikotarpio šios žuvies populiacija ženkliai sumažėjo. Dabar paltusų žvejyba ženkliai ribojama, šios žuvys auginamos žuvininkystės ūkiuose.
Dalius Žižys

**Dalius Žižys** (g. 1959 m. balandžio 30 d. Juodaičiuose) – Lietuvos pedagogas, Lietuvos centrinio valstybės archyvo direktorius.

## Biografija

1977 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. – Vilniaus pedagoginį institutą.

1977 m. „Ekrano“ elektroninės aparatūros derintojas. 1977–1979 m. tarnavo Tarybinėje Armijoje. 1979–1980 m. „Lietkabelio“ elektroninės aparatūros derintojas.

1985–1987 m. Vilniaus Antano Vienuolio vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas. 1987–1988 m. Vilniaus 45-osios vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 1988–1994 m. – direktorius.

1994–1999 m. UAB „Didžioji Aja“ vadybininkas. 1999–2001 m. Lietuvos vaizdo ir garso archyvo direktorius. Nuo 2001 m. Lietuvos centrinio valstybės archyvo direktorius.

## Šaltiniai
Kati Wolf

**Kati Vulf** (; g. 1974 m. rugsėjo 24 d. Sentendrėje) – Vengrijos dainininkė. 2010 m. dalyvavo Vengrijos talentų šou „X Factor“. Vulf atstovavo Vengrijai 2011 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „What About My Dreams?“ ().

## Diskografija

### Albumai
* 2009 – *Wolf-áramlat*
* 2011 – *Az első X – 10 dal az élő showból*
* 2011 – *Vár a holnap*

### Singlai
* 2011 – What About My Dreams?
* 2012 – Lángolj

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Cypa

**Cypa** (arba **Cypas**) – upė Klaipėdos rajone, tekanti iš Kalotės ežero į Baltijos jūrą. Žemupyje kerta kelią . Upės vaga daugelyje ruožų sureguliuota. Priklauso Lietuvos pajūrio upių baseinui. Upės kodas LR upių klasifikatoriuje – 20010750, ilgis – 6,1 km, baseino plotas – 7,8 km².

Gyvenvietės prie Cypos: Zeigiai (čia yra Cypos gatvė), Normantai, Karklė.

## Etimologija
Upėvardis (dar žinomas kaip *Cypos upė*, *Cypo upė*) yra asmenvardinės kilmės (iš *Cypas*). 1758 m. paliudytas asmuo *Christoph Ziepa*. Vilius Pėteraitis pavardę *Cypà* veda iš  ‚kas nucypęs, sumenkęs‘. Asmenvardis gali būti lietuviškas, tačiau šią pavardę turintys asmenys tikriausiai kūrė mišrias kuršininkų ir lietuvių šeimas. Pavardė *Cypa* paliudyta beveik išimtinai tik Kretingalės ir Sendvario seniūnijose.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Cypa ''Gamtos kataloge''
* Cypa ''LR upių klasifikatoriuje''
Afrikinis šamas

**Afrikinis šamas** (*Clarias gariepinus*) – šamų plėšikų () šeimai priklausančios žuvys, sugebančios kvėpuoti oru ir vaikščioti sausuma. 

Afrikiniai šamai sutinkami visoje Afrikoje, Viduriniuose Rytuose, kur jie natūraliai gyvena gėlo vandens upėse ir ežeruose.

Tai naktinės plėšriosios žuvys. Minta medžiodamos kitas, mažesnes žuvis. Savo ganėtinai didelės burnos dėka šamas gali praryti santykinai didelį grobį – žinoma atvejų, kai šamų aukomis tapdavo vandens paukščiai. Afrikinio šamo galva didelė, iš viršaus plokščia, oda be žvynų, minkšta. Ties burna ši žuvis turi 4 poras ūsų, kuriais jaučiamas skonis ir kvapas.

Afrikinai šamai yra labai gyvybingos žuvys, kurios sugeba išgyventi itin sudėtingomis sąlygomis. Afrikoje, kurioje nuolat kyla sausros ir išdžiūsta upės bei ežerai, šios žuvys išlipa į krantą ir sausuma nukeliauja į kitus vandens telkinius, esančius iki 4 km atstumu. Jos  geba ropoti sausu paviršiumi, kas leidžia išgyventi pasišalinant iš džiūstančių vandens telkinių, sugeba ilgą laiką tarp lietaus sezonų gyventi sekliame negilių vandens telkinių purve.

## Pramoninis auginimas

Afrikinis šamas yra plačiai žinoma rūšis, kaip galima auginti uždarose patalpose, panaudojant moderniąsias akvakultūros technologijas. Tinka intensyviai auginti uždaroje vandens cirkuliacijos sistemoje dėl savo ypatingų savybių: gero skonio, mažo kaulingumo, greito augimo, atsparumo ligoms, nereikalavimo ypatingų auginimo sąlygų, omega3 riebalų rūgščių gausos. Jų auginimas greitai atsiperka dėl jų spartaus augimo – viskas, ko reikia, tai tam tikros temperatūros palaikymas, tam tikras apšvietimas bei teisingas maitinimas. Palyginus su europiniu šamu, afrikinis turi mažiau riebalų, jo mėsa tamsesnė, sudėtyje yra daug baltymų, beveik nesijaučia specifinio žuvies kvapo . Šią žuvį galima kepti, virti, rūkyti, o Vokietijoje netgi gaminamos delikatesinės dešrelės iš šamo mėsos.

Per metus 1 kubiniame metre vandens galima išauginti iki 1 t afrikinių šamų. Iki prekinio 1 kg dydžio išauga per 7 - 9 mėn. Kadangi savo prigimti yra plėšrūnai, gana anksti ir net nelabai skiriantis dydžiu, esant maisto trūkumui, pasireiškia kanibalizmas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Afrikinis šamas (''animaldiversity'')
* Puiki alternatyva pakeičiant mėsą
* Lietuviai pamažu atranda šamo skonį
San Martino departamentas

**San Martino departamentas** (, ) – departamentas Peru šiaurinėje dalyje. Ribojasi su Loreto departamentu šiaurėje ir rytuose, su Huanuko departamentu pietuose, su La Libertado ir Amazonės departamentais vakaruose. Administracinis centras – Mojobamba.

## Istorija
Tupako Jupankio laikais kraštas buvo pajungtas į Inkų imperiją. 1540 m. čia atvyko ispanai ir įkūrė Mojobambą – pirmąjį savo miestą Amazonijoje. Misionieriai susidūrė su ženkliu indėnų pasipriešinimu. XIX–XX a. pr. teritorijos įsisavinimas paspartėjo dėl kaučiuko bumo. 1906 m. buvo sudarytas San Martino departamentas. Vėliau įvairių valdžių metais departamentą bandyta prijungti prie aplinkinių teritorijų ar padalinti, tačiau gyventojai tam pasipriešindavo. XX a. pab. San Martino departamentas tapo svarbi „Švytinčio Kelio“ ir kitų antivalstybinių grupuočių slaptaviete.

## Geografija

Departamentas įsikūręs rytinėse Andų pašlaitėse, apaugusiuose rūko miškais, vadinamose Jungasu. Rytuose kalnai nusileidžia į Amazonės lygumą, apaugusią džiunglėmis ir išvagotą upių.

Upės priklauso Amazonės baseinui: Hualjaga, Majas, Tukačis. Yra nedidelių ežerų, šlapynių. Kalnuose gausu krioklių.

Klimatas tropinis, karštas ir drėgnas. Temperatūra metų bėgyje gan pastovi, laikosi ~25 °C. Per metus iškrenta 1200–1500 mm kritulių, kalnuose dažnas rūkas.

Įsteigti Rio Abiseo (pasaulio paveldo objektas), Žydrosios Kordiljeros nacionaliniai parkai, Aukštutinio Majo saugomas miškas.

## Ekonomika

San Martino departamentas yra pagrindinis palmių aliejaus ir ryžių tiekėjas šalyje, taip pat auginami manijokai, bananai, kakava, kava, kukurūzai, medvilnė, jamsai, koka, įvairūs vaisiai. Verčiamasi gyvulininkyste. Yra naftos, gamtinių dujų, akmens anglies, aukso telkinių. Kertami miškai. Įrengtos hidroelektrinės. Maisto, statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, tekstilės pramonė.

## Gyventojai

Didžioji dauguma departamento gyventojų yra ispanakalbiai metisai ir baltieji. Indėnai sudaro ~3 % krašto gyventojų: čajahvitai, kečujai (ljakuašai), agvarunai.

## Administracinis skirstymas
San Martino departamentas administraciškai padalintas į 10 provincijų (skliaustuose – administracinis centras).
* Mojobambos provincija (Mojobamba)
* Riochos provincija (Riocha)
* Lamaso provincija (Lamasas)
* San Martino provincija (Tarapotas)
* Mariskal Kasereso provincija (Chuanchujus)
* El Dorado provincija (San Chosė de Sisa)
* Pikotos provincija (Pikota)
* Beljavistos provincija (Beljavista)
* Hualjagos provincija (Saposoa)
* Tokačės provincija (Tokačė Nuevas)
Vinetu (filmas)

**Vinetu** () – 1963 m. sukurtas vesternas pagal vokiečių rašytojo Karlo Majaus trilogijos apie apačių vadą Vinetu pirmąją dalį. Filmas taip pat žinomas kaip **Apačių auksas**.

## Turinys

Laukiniuose Vakaruose tiesiamas geležinkelis, kurio darbams vadovauja Frederikas Santeris. Norėdamas pasipelnyti, jis imasi tiesti bėgius per apačių žemes, taip trumpindamas kelią. Atvykęs patikrinti darbus geodezininkas Čarlis (Old Šeterhendas) netrunka išsiaiškinti tiesą ir, padedamas naujojo draugo Semo Haukinso, pareikalauja nutraukti darbus, kol nekilo karas su indėnais.

Netrukus stovykloje pasirodo ir apačių vado Inču-čunos sūnus Vinetu su savo mokytoju Kleki-petra. Old Šeterhendas pažada per 10 dienų pasišalinti iš apačių žemių, tačiau pasirodę Santerio vyrai su jiems padedančiais kajovų genties indėnais nužudo Kleki-petrą, o Vinetu paima į nelaisvę. Old Šeterhendas padeda jam pabėgti ir netrukus apačiai užpuola stovyklą. Old Šeterhendas su draugais patenka į nelaisvę, tačiau sugeba išlaikyti jam skirtą išbandymą ir tampa kraujo broliais su Vinetu. Šio sesuo Nčo-či jį įsimyli ir ketina vykti į Sent Luisą, kur galėtų mokytis ir taptų Old Šeterhendo žmona. Inču-čuna su Nčo-Či ir Vinetu vyksta į kalnus, kad paimtų ten slepiamo aukso, tačiau po užpuolimo likęs gyvas Santeris seka juos ir užpuola. Old Šeterhendas ir Semas Haukinsas skuba į pagalbą, tačiau pavėluoja ir Inču-čuna su Nčo-či žūna, o Vinetu tampa apačių vadu.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lex Barker – Čarlis / Old Šeterhendas
* Pierre Brice – Vinetu
* Mario Adorf – Frederikas Santeris
* Marie Versini – Nčo-či, Vinetu sesuo
* Mavid Popovic – Inču-čuna, Vinetu tėvas
* Hrvoje Svob – Kleki-petra
* Gojko Mitic

## Apdovanojimai
* „Golden Screen“ apdovanojimas (1964 m.)
* „Bambi Awards“ – Geriausias užsienio aktorius (Pierre Brice) (2 vieta) (1964 m.)
Mojobamba

**Mojobamba** (, ) – miestas šiaurės Peru, prie Majo upės, Jungaso krašte; San Martino departamento administracinis centras. Keliai į Tarapotą, Beljavistą, Čačapoją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ryžiai, kava, kukurūzai, cukranendrės, tabakas, kakava). Alkoholio pramonė, gaminamos skrybėlės. Apylinkėse išgaunama nafta, auksas, trykšta karštosios versmės. Mojobamba garsi kaip orchidėjų auginimo centras. Greta miesto yra vaizdingų krioklių, ežerų, urvų, požeminių upių.

## Istorija

Senovėje kraštas buvo Čačapojo kultūros įtakoje, vėliau užimtas inkų. 1540 m. Chuanas Peresas de Gevara įkūrė *Santiago de los Ocho Valles de Moyobamba* gyvenvietę. Tai seniausias ispanų miestas, įkurtas Amazonijoje. Kolonijiniais laikais tai buvo svarbus prekybinis centras, iš čia vyko krikščioniškos misijos į aplinkines džiungles. 1857 m. Mojobambai suteiktas miesto statusas, 1897 m. tapo Loreto departamento sostine, o 1906 m. – naujai sukurto San Martino departamento sostine. 2005 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Tarapotas

**Tarapotas** (, ) – miestas Peru šiaurinėje dalyje, San Martino departamente (didžiausias jo miestas), prie Kumbasos upės (į šiaurę nuo Hualjagos); provincijos centras. Yra oro uostas, keliai į Mojobambą, Jurimaguasą, Huanuką. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, kakava, vaisiai, manijokai, ryžiai, kukurūzai); maisto, tekstilės pramonė. Vystomas turizmas. Apylinkėse yra vaizdingų krioklių ir lagūnų. Veikia San Martino valstybinis universitetas, kelių kitų universitetų filialai.

## Istorija

Tarapotą 1782 m. įkūrė vyskupas Baltazar Jaime Martínez de Compagnon y Bujanda. Ilgą laiką tai buvo nedidelis miestelis Lamaso miesto įtakos srityje. XX a. išaugo į svarbų prekybinį centrą, aplenkė departamento sostinę Mojobambą.

## Šaltiniai
Rio Abiseo nacionalinis parkas

**Rio Abiseo nacionalinis parkas** (, ) – saugoma gamtos teritorija Peru, San Martino departamente, Mariskal Kasereso provincijoje. Užima 2745 km².

Nacionalinis parkas išsidėstęs rytinėje Andų pašlaitėje, besileidžiančioje į Amazoniją, tarp 350 ir 4200 m aukščio. Yra Maranjono ir Hualjagos tarpupyje ir apima ~70 % Abiseo upės baseino. Žemumose auga Jungaso drėgnieji miškai, kurie aukštikalnėse pereina į drėgnas kalnų pievas – paramus.

Parko teritorijoje saugomas gamtos ir archeologijos paveldas. Čia yra išlikusi Gran Pachateno vietovė ant Montekristo kanjono pakraščio, su Čačapojo ir inkų kultūrų statinių liekanomis. Taip pat yra Los Pinčudoso urvų kapaviečių kompleksas, priskiriamas Čačapojo kultūrai. Rio Abiseo teritorijoje gyvena 13 žinduolių, 132 paukščių rūšys. Čia yra paskutinė beveik išnykusių geltonuodegių vilnotųjų beždžionių buveinė. Kitos būdingos rūšys: andinė penelopė, raudonasis staugūnas, gelsvakaktė koata, jaguaras, karališkasis grifas, Salvino kraksas-mitu, šiaurinis Andų elnias, kalninė paka, pietinė šalminė antis, akiniuotasis lokys, kalakutinis grifas, baltaveidis kapucinas, surinaminė amazonė, geltonkaktis žaliasis tukanas ir kt.

1990 m. Rio Abiseo nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Getter Jaani

**Getter Jaani** (g. 1993 m. vasario 3 d. Taline) – Estijos pop dainininkė. Ji atstovavo Estijai 2011 m. Eurovizijoje su daina „Rockefeller Street“. Nepaisant to, kad prieš konkursą buvo viena favoričių, Eurovizijoje ji užėmė priešpaskutinę vietą – 24 vietą.

2012 m. gegužės 26 d. Eurovizijos finale ji pristatė Estijos taškus.

## Diskografija

### Albumai
* 2011 – *Rockefeller Street*
* 2014 – *DNA*

### Singlai
* 2010 – Vaid Suve (su Chapter One)
* 2010 – Parim päev
* 2010 – Grammofon
* 2011 – Rockefeller Street
* 2011 – Valged Ööd (su Koit Toome)
* 2011 – Me kõik jääme vanaks
* 2011 – Talveöö (su Koit Toome ir Karl Madis)
* 2012 – NYC Taxi
* 2012 – Jõuluvalgus
* 2013 – Kes on süüdi

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Gamelanas

**Gamelanas** () – tradicinis muzikinis ansamblis, kilęs iš Javos ir Balio salų Indonezijoje, dabar populiarus visame Malajų salyne. Pagrindiniai gamelano instrumentai yra įvairūs mušamieji metalofonai, ksilofonai, gongai (gambangas, genderas, saronas, slentemas, bonangas, kedangas). Taip pat į ansamblį įeina ir styginiai bei pučiamieji instrumentai – rebabas, sulingas, kečapis, celempungas ir kt., kartais panaudojamas ir vokalas. Iš viso gamelaną sudaro tarp 10 ir 25 instrumentų.

Gamelano garsas polifoninis, dažnai pasitelkiama improvizacija. Gamelanas tradiciškai groja balete, teatro vaidinimuose (ypač lėlių teatre vajange), šokių festivalių metu, per šventes, ceremonijas. Paprastai gamelano kolektyvai būdavo kilę iš to paties kaimo, bet nuo XX a. pradėti kurti akademiniai gamelano kolektyvai.

Gamelano muzika kildinama dar iš ikibudistinio Javos laikotarpio. Gamelano bareljefai pavaizduoti ant VIII a. Borobuduro šventyklos. Labiausiai suklestėjo Madžapahito laikotarpiu (XIII–XVI a.).

## Nuorodos
* Javiečių gamelanas
* Šiuolaikinė gamelano improvizacija
Vinetu 2

**Vinetu 2** () – 1964 m. sukurta antroji vokiečių rašytojo Karlo Majaus trilogijos apie apačių vadą Vinetu ekranizacija.

## Turinys

Apačių vadas Vinetu išgelbėja komančių vado dukterį Ribaną nuo lokio ir kaip garbingas svečias pakviečiamas į jų stovyklą. Čia komančiai atgabena sulaikytą leitenantą Merilą ir dar du kareivius, kurie netyčia pateko į jų žemes. Vinetu juos užtaria ir įkalba komančius kareivius paleisti, kad nebūtų provokuojamas tolesnis konfliktas. Merilui, kaip ir Vinetu, į akį krinta Ribana.

Tuo metu Badas Foresteris, turtingas naftininkas, naudodamasis Deivido Luko žmonėmis, siekia bet kokiomis priemonėmis sukiršinti indėnus karui su baltaisiais ir neleisti įvykti planuojamoms taikos deryboms, kad vėliau galėtų jų žemėje išgauti naftą.

Vis dėlto derybos tarp indėnų vadų bei pulkininko Merilo įvyksta. Šio sūnus pasisiūlo tapti taikos garantu ir vesti vado dukterį Ribaną, kuri jau ketina prašyti tėvo išleisti ją už Vinetu. Jungtuvės įvyksta ir leitenantas Merilas palieka tarnybą, tuo tarpu Foresteris ir Lukas toliau visomis priemonėmis stengiasi išprovokuoti indėnų ir armijos konfliktą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lex Barker – Čarlis / Old Šeterhendas
* Pierre Brice – Vinetu
* Karin Dor – Ribana
* Mario Girotti – leitenantas Robertas Merilas
* Klaus Kinski – Deividas Lukas
* Renato Baldini – pulkininkas Merilas
* Anthony Steel – Badas Foresteris

## Apdovanojimai
* „Golden Screen“ apdovanojimas (1965 m.)
* „Bambi Awards“ – Geriausias užsienio aktorius (Pierre Brice) (1967 m.)
* „Bambi Awards“ – Geriausias užsienio aktorius (Lex Baxter) (2 vieta) (1967 m.)
Londono susitarimas (šachmatai)

**Londono susitarimas** – dokumentas, nustatantis pasaulio vyrų šachmatų čempionato mačo vykdymo sąlygas. Sudarytas pasaulio čempiono R. Kapablankos ir jo, bei kitų, to laikotarpio stipriausių pasaulio šachmatininkų: A. Aliochino, E. Bogoliubovo, M. Vidmaro ir A. Rubinšteino, pasirašytas per 1922 m. Londono tarptautinį turnyrą (iš čia ir pavadinimas).

## Priešistorė
R. Kapablanka, pats patyręs, kaip sunku iškviesti žaisti mačą pasaulio čempioną, nusprendė padaryti galą ginčams ir nesusipratimams, kurie atsirasdavo nesant pastovių pasaulio šachmatų čempionato nuostatų. Jis kreipėsi į to meto vedančiuosius šachmatininkus – A. Aliochiną, A. Rubinšteiną, E. Bogoliubovą, R. Retį, G. Marocį, M. Vidmarą ir S. Tartakoverį ir pasiūlė paruošti tipinius pasaulio šachmatų čempionato nuostatus. Po diskusijų, per Londono turnyrą, 1922 m., galimi pretendentai į mačą: A. Aliochinas, A. Rubinšteinas, E. Bogoliubovas ir M. Vidmaras pasirašė R. Kapablankos parengtą pasaulio čempionato mačo nuostatų projektą.

## Londono susitarimo punktai

Pagrindiniai Londono susitarimo punktai: 
# mačas žaidžiamas iki 6-ių laimėtų partijų (lygiosios neįskaitomos);
# žaidžiama 6 kartus per savaitę, kiekviena dieną be pertraukos 5 val., be to, mačo metu kiekvienas dalyvis turi teisę į 3 laisvas dienas;
# laiko kontrolė – 2½ val. 40-čiai ėjimų;
# arbitras parenkamas dėl jo kandidatūros sutikus abiem varžovams;
# pasaulio čempionas privalo ginti savo vardą prieš visų pripažįstamą *Maestro* ne vėliau, kaip per metus nuo iškvietimo gavimo datos;
# čempionas neprivalo ginti savo vardo, kai prizinis fondas mažesnis už 10 000 JAV dolerių;
# iš bendros prizinio fondo sumos čempionas, kaip honorarą už dalyvavimą mače, gauna 20 %, iš likusios sumos nugalėtojas gauna 60 %, pralaimėjęs – 40 %;
# čempionas turi teisę paskirti mačo pradžią. Esant keliems pasiūlymams iš kelių klubų ar šalių, čempionas turi priimti naudingiausią, arba jis turi pateikti mačo teisėjui argumentuotą priežastį;
# čempionui priėmus iškvietimą, taip pat paskyrus teisėją ir mačo kasininką, pretendentas privalo į kasą įnešti 500 JAV dolerių užstatą;
# dėl rimtos ligos čempionas turi teisę mačo pradžią atidėti, bet ne ilgiau, kaip 40 dienų, o jei praėjus nustatytam laikui čempionas negali žaisti, jis praranda savo titulą;
# kiekvienas dalyvis gali pasirinkti padėjėją;
# laimėjęs čempiono vardą, privalo jį ginti tomis pat sąlygomis.

## Taikymas

Londono susitarimas buvo naudotas, ruošiant 1927 m. pasaulio čempionato tarp R. Kapablankos ir A. Aliochino mačo nuostatus, bet 1929 m. pasaulio čempionato mačas tarp A. Aliochino ir E. Bogoliubovo jau buvo žaidžiamas su nukrypimais nuo Londono susitarimo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Edvardas Vinteris. 1927 m. Kapablankos su Aliochinu mačo sąlygos
Eurobandið

**Eurobandið** (Euroband) – Islandijos technopop ir šokių duetas, kurį sudaro Friðrik Ómar ir Regína Ósk. Duetas atstovavo Islandijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Belgrade. Jie atliko dainą „This Is My Life“ antrajame konkurso pusfinalyje, kuris vyko 2008 m. gegužės 22 dieną, jiems pavyko patekti į gegužės 24 d. vyksiantį finalą. Atstovai užėmė 14 vietą iš 25 finalo dalyvių ir surinko 64 taškus.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Hera Björk

**Hera Björk Þórhallsdóttir** (g. 1972 m. kovo 29 d. Reikjavike) – Islandijos dainininkė.

## Biografija
Hera gimė Reikjavike, Islandijoje. Ji dalyvavo „Dansk Melodi Grand Prix 2009“ su daina „Someday“, užėmė antrą vietą ir 2009 m. laimėjo OGAE antrojo šanso konkursą. Ji atstovavo Islandijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Je ne sais quoi“ („Nežinau kas“).

2013 metais dalyvavo Viña del Mar tarptautinėje dainų šventėje Čilėje. Ji atstovavo Islandijai tarptautiniame konkurse ir laimėjo geriausios dainos kategorijoje.

## 2010 m. Eurovizija

Hera 2010 m. dalyvavo Eurovizijoje, kuri vyko Osle, Norvegijoje, su daina „Je ne sais quoi“. Pirmame pusfinalyje užėmė 3-iąją vietą su 123 taškais. Aukščiausius balus skyrė Belgija (12 taškų), Malta, Moldova, Lenkija (10 taškų), Rusija, Graikija, Albanija (8 taškai). Tačiau Hera finale surinko tik 41 tašką ir užėmė 19 vietą, gavusi maksimalų taškų skaičių (12 taškų) tik iš Belgijos.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Taknos departamentas

**Taknos departamentas** (, , ) – departamentas Peru pietinėje dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Puno departamentu šiaurės rytuose, su Bolivija rytuose, su Čile pietuose, su Mokegvos departamentu šiaurės vakaruose. Administracinis centras – Takna.

## Istorija
Teritorija žmonių apgyvendinta bent 10 tūkst. metų. Yra akmens amžiaus urvų su uolų tapyba. Vėliau kraštą valdė įvairios kultūros, paskutiniai vietiniai valdovai buvo aimarai ir juos vėliau užkariavę inkai. XVI a. Takna kolonizuota ispanų. 1872 m. įkurtas Taknos departamentas. XIX a. čia vyko intensyvūs Peru nepriklausomybės mūšiai, o vėliau – Ramiojo vandenyno karas. 1880–1929 m. kraštas buvo okupuotas Čilės.

## Geografija

Didžiąją dalį departamento užima Kosta, dengiama dykumų ir išraižyta upių slėnių. Šiaurės rytuose paviršius kyla į Andų kalnus (svarbiausia grandinė – Baroso Kordiljera). Pagrindinės viršukalnės: Ačakoljas (5650 m), Kasiris (5650 m), Tutupakos ugnikalnis (5815 m), Huankunė (5567 m), Baroso kalnas (5741 m), Jukamanio ugnikalnis (5508 m).

Upės nevandeningos, sausrų metu išdžiūsta, tačiau aplink jas yra svarbios slėnių oazės. Pagrindinės upės yra Kaplina, Lokumba, Sama. Maurės ir Učusumos upės priklauso Titikakos ežero baseinui. Telkšo Vilakotos, Sučeso ežerai.

Klimatas daugiausia sausringas, pakrantėje – karštas, kalnuose – vėsus. Kostoje vasarą temperatūra pakyla iki 22–28 °C, žiemą atvėsta iki 12–16 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis neviršija 30 mm.

## Ekonomika

Departamente vystoma kalnakasyba, yra svarbus Tokepalos vario telkinys (12 % šalies vario produkcijos). Svarbi ūkio šaka yra žvejyba. Taip pat verčiamasi žemės ūkiu (vynuogės, kukurūzai, kviečiai, bulvės, liucernos), gyvulininkyste (galvijai, avys, lamos, alpakos). Veikia dvi hidroelektrinės.

Turistiniai objektai: Tokepalos urvas, Mikulijos petroglifai.

## Gyventojai

Didžioji dauguma Taknos departamento gyventojų yra ispanakalbiai metisai ir baltieji, ~20 % yra indėnai – daugiausia aimarai ir kečujai.

## Administracinis skirstymas
Taknos departamentas administraciškai padalintas į 4 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
* Kandaravės provincija (Kandaravė)
* Chorchės Basadrės provincija (Lokumba)
* Taknos provincija (Takna)
* Taratos provincija (Tarata)
Imbarės dvaras

**Imbarės dvaras** – istorinė dvarvietė šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 5 km į pietus nuo Salantų, Blendžiavos dešiniajame krante.

## Istorija
Imbarės dvaras įkurtas XVI a. Pirmoji sodyba stovėjo Imbarės piliakalnio priešpilyje, kuriame aptikta medinio gyvenamojo pastato liekanų, surinkta XVI–XVII a. puodyninių krosnies koklių fragmentų.. 

XVII a. dvaro sodyba buvo perkelta atokiau į pietus ir pastatyta Blendžiavos dešiniajame krante, prie jos dešiniojo intako Gedgaudų upelio, pietiniame Imbarės kaimo pakraštyje.

Imbarės dvaras buvo ūkinis-gamybinis Platelių dvaro padalinys (palivarkas), valdomas savininkų paskirto ūkvedžio. Iš jo buvo administruojami Platelių dvarininkams priklausę Imbarės, Skaudaičių, Kūlsodžio kaimai, kurių valstiečiai dvare ėjo lažą, atlikinėjo kitas prievoles. Prie Blendžiavos užtvankos dvaro savininkai pastatė vandens malūną.

Panaikinus baudžiavą ir pravedus žemės reformą, dvarui liko vakarinėje Imbarės kaimo dalyje buvusi dirbama, pievų, ganyklų ir miško žemė. Grafai Šuazeliai-Gufjė ją kartu su dvaro sodyba nuomojo nuomininkams. 

1923 m. dvare buvo 7 kiemai ir 56 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu perteklinė Imbarės dvaro žemė 1928 m. buvo išdalinta Imbarės kaimo ūkininkams, o dvaro sodybą su jai palikta žeme įsigijo Keršulis, vėliau pardavęs M. Vosylienei. Vandens malūnas buvo priskirtas Skaudalių kaimui. XX a. 4 dešimtmetyje Imbarės dvaro žemės tapo Imbarės kaimo dalimi.

Dvaro sodybos statiniai ir vandens malūnas neišliko (sovietmečiu nugriauti).

## Gyventojai

## Literatūra
* Julius Kanarskas. Imbarės žemė: žvilgsnis į 755 metų praeitį. - Kretinga: Kretingos muziejus, 2008

## Šaltiniai
Imbarės Medsėdžiai

**Imbarės Medsėdžiai** – buvęs kaimas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 4 km į pietus - pietvakarius nuo Salantų, Salanto kairiajame krante.

## Etimologija

Pavadinimas žemaitiškai *Imbaries Medsiedē* reiškia Imbarės miško viensėdžius ( – ;  – ). Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas , , .

## Geografija

Plytėjo į rytus nuo Salanto upės, dabartinio Imbarės kaimo pietvakarinėje - vakarinėje dalyje, prie kelio . Vakariniame pakraštyje auga *Ožkinio krūmų*, rytuose – *Biržtvos* miškas. Reljefas lygus, nežymiai kalvotas. Šiaurėje ir vakaruose ribojosi su Imbarės kaimo, pietuose - pietryčiuose – su Imbarės dvaro žemėmis. Į vakarus driekėsi Salanto slėnyje buvusios Imbarės dvaro ganyklos ir šienaujamos pievos.  

## Istorija

Susiformavo XIX a. Imbarės dvaro ir kaimo ganyklų ir miško žemėje. Iš pradžių tai buvo vienos, vėliau – kelių vienkieminių sodybų užusienis, priklausęs Imbarės kaimo bendruomenei. XX a. pradžioje tapo savarankišku kaimu, kuriame 1923 m. buvo 11 ūkių ir 54 gyventojai. Lietuvos žemės reformos metu apie 1927 m. prijungtas prie Imbarės kaimo.

## Gyventojai

## Literatūra
* Julius Kanarskas. Imbarės žemė: žvilgsnis į 755 metų praeitį. - Kretinga: Kretingos muziejus, 2008

## Šaltiniai
Gerard David

**Gerardas Davidas** (ol. **Gerard David**, apie 1460–1523 m. rugpjūčio 13 d.) – flamandų dailės mokyklos renesanso dailininkas.

## Biografija
Gerardas Davidas gimė apie 1460 m., spėjama, Oudevatero mieste netoli Utrechto. Daugelį amžių po mirties jis buvo užmirštas. Jo kūryba susidomėta XIX a. pabaigoje. Neišliko nei vienas pasirašytas jo darbas. Tik keli darbai, „Kambizo teismas“ ir „Mergelė Marija tarp mergelių“, yra dokumentuoti ir pripažįstami Davido. Likusi kūrybos dalis priskiriama. Nieko nežinoma apie jo jaunystę ir mokslus. 1484 m. Davidas atvyko į Briugę, kur įstojo į vietos amatininkų gildiją. Tikriausiai jis patyrė Šiaurės Nyderlandų, Harlemo miesto dailininko Albert van Ouwater ir Dirko Bautso, įtakas. Gali būti, kad pas juos mokėsi. Žinoma, kad Davidas buvo geru knygų iliuminatoriumi.

Briugėje Davidas buvo paveiktas Hanso Memlingo kūrybos. Jo kūryboje išryškėjo dramatiniai temų aspektai, skirtingai nuo Memlingo kiek formalistinių kūrybos principų. Gyvenimo antrojoje pusėje Davidas buvo paveiktas Italijos renesanso dailininkų kūrybos. 1515 m. įstojo į Antverpeno dailininkų gildiją, bet liko gyventi Briugėje, kur mirė 1523 m. rugpjūčio 13 d. Palaidotas Dievo Motinos katedroje. Gerardas Davidas laikomas paskutiniu reikšmingu Briugės mokyklos ir ankstyvojo Nyderlandų meno atstovu, kuris vis dar dirbo Jan van Eyck ir Rogier van der Weyden suformuotoje tradicijoje.

## Darbų galerija

Vaizdas:David Diptych The Judgment of Cambyses.jpg| „Kambizo teismas“ (1498, *Groeningemuseum*, Briugė)
Vaizdas:Gerard David - The Marriage at Cana - WGA6020.jpg| „Vestuvės Kanoje“ (apie 1500, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Gerard David - The Virgin among the Virgins - WGA6018.jpg| „Mergelė Marija tarp mergelių“ (1509, Vaizduojamojo meno muziejus, Ruanas)
Vaizdas:Gerard David - The Rest on the Flight into Egypt - WGA6029.jpg| „Poilsis pakeliui į Egiptą“ (1510, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
Vaizdas:Gerard David - The Virgin and Child with Saints and Donor - Google Art Project.jpg| „Madona ir Kūdikis su šventaisiais ir rėmėju“ (apie 1510, Nacionalinė Londono galerija)
Vaizdas:Gerard David - Triptych with the Nativity - WGA06016.jpg| „Šv. Nakties triptikas“ (apie 1505-15, Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)
Vaizdas:Gerard David - Madonna and Child with the Milk Soup - Google Art Project.jpg| „Madona ir Kūdikis su pieno sriuba“ (apie 1515, Strada Nuova muziejai, Genuja)
Vaizdas:Gerard David - Christ on the Cross - Google Art Project.jpg| „Nukryžiavimas“ (apie 1515, Berlyno paveikslų galerija)


## Nuorodos

## Nuorodos

* Gerard David WGA tinklalapyje
* Gerard David Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Gerard David virtualuffizi.com tinklalapyje
Imbarės alka

**Imbarės alka** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – alka šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje ir Žvainiuose (Imbarės seniūnija), 2,5 km į pietvakarius nuo Salantų, 0,8 km į rytus nuo kelio  ir 0,44 km į vakarus nuo kelio Salantai–Imbarė, Salanto ir Alkupio santakoje. 

## Alka
Įrengta aukštumos pakilumoje, įsiterpiančioje į Salanto ir Alkupio santaką. Vakarinė, lapuočių mišku apaugusi dalis yra Žvainių, o rytinė, dirvonuojanti dalis – Imbarės kaimo žemėje.

Teritorijos plotas – apie 0,25 ha.

0,1 km į šiaurės rytus yra Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 1,2 km į pietvakarius – Imbarės piliakalnis.

## Istorija
Pakiluma seniau buvo vadinama Imbarės alka.  Jos rytinėje dalyje, nedidelės užpelkėjusios daubos vakarinėje - pietvakarinėje pakrantėje gulėjo netoli vienas kito pora stambių akmenų. Vieno, Šventyklos vartais vadinamo akmens paviršiuje buvo iškaltas gilus dubuo, o kito – daug nedidelių dubenėlių. Netoli jų, pakilumos šiaurės rytinėje papėdėje guli akmuo, vadinamas Laumės kūliu, kurį seniau supo pelkėta pieva. Aukštumos šiaurės vakarinėje papėdėje, Žvainių kaime, buvo dar vienas akmuo su dubenėliais. 

Apie 1980 m. alkos teritorijoje vyko melioracija. Jos metu akmuo su dubeniu buvo suskaldytas, o akmuo su dubenėliais nuvilktas prie sodybos šalia Salantų–Imbarės kelio. Antrasis akmuo su dubenėliais 2012 m. papuošė kitą Imbarės ūkininkų sodybą. 

Alka datuojama  I tūkstantmečiu pr. m. e. – II m. e. tūkstantmečio pradžia.

## Literatūra
* Vykintas Vaitkevičius. Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 73–74, eil. Nr. 23a, 23b, 23c

## Šaltiniai
Alkupis (Salantas)

**Alkupis** – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Salanto intakas.

## Etimologija
Pavadintas žemupyje ties žiotimis buvusios alkos (pagonių šventyklos) vardu.

## Geografija
Ištakos yra Gargždelės šiaurinėje dalyje, 1,76 km į rytus nuo kelių ,  ir  kryžkelės. Teka atvira vietove, aukštupyje – pietų kryptimi, tarp Orvydų sodybos-muziejaus ir kelio  pasuka į vakarus, o įtekėjęs į Žvainius iki žiočių teka pietvakarių kryptimi. Aukštupyje ir vidurupyje vaga numelioruota, ištiesinta, paversta kanalu, o žemupyje upės vaga natūrali, pakrantės apaugusios lapuočiais medžiais. Į Salantą įteka Žvainių kaimo pietvakariuose, 1,9 km į pietus nuo kelių  ir  kryžkelės, 14,2 km nuo jos žiočių.

;Intakai: Upė turi po du smulkius, bevardžius kairiuosius ir dešiniuosius intakus.

;Gyvenvietės: Gargždelė, Žvainiai.

;Kultūros paveldas: Dešiniajame krante yra Salantų-Gargždelės kapinės, kairiajame krante – Orvidų sodyba, Imbarės akmuo (Laumės kūlis), Imbarės alka.

## Šaltiniai
Imbarės akmuo su dubenėliais

**Imbarės akmuo su dubenėliais** (saugotinas kultūros paveldo objektas, senas kultūros paminklo Nr. AV2033) – apeiginis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje  (Imbarės seniūnija), 2,5 km į pietvakarius nuo Salantų, kelio Salantai–Imbarė dešinėje pusėje, prie sodybos. 

## Akmuo
Akmuo rusvo stambiagrūdžio granito, netaisyklingo trikampio pavidalo, 1,66 m aukščio, nuo 0,5 iki 1,45 m pločio, 78–86 m storio. Link sodo pusės atsuktoje lygioje akmens plokštumoje yra 55 gludinti dubenėliai, kurių skersmuo 2–4 cm, gylis – 1–2 cm. Kitoje akmens pusėje yra natūralus, 30 cm ilgio, 10 cm pločio ir 30 cm gylio plyšys. 

0,34 km į šiaurės vakarus - vakarus yra Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 0,4 km į vakarus – Imbarės alka, 0,54 km į pietvakarius – Imbarės II akmuo su dubenėliais, 1,3 km į ta pačia kryptimi – Imbarės piliakalnis.

## Istorija
Seniau akmuo gulėjo į vakarus nuo sodybos esančios Imbarės alkos rytinėje dalyje, užpelkėjusios daubos vakarinėje - pietvakarinėje pakrantėje, netoli kito, panašaus dydžio akmens su gyliu dubeniu, vadinamo Šventyklos vartais. Vykstant melioracijai, akmenį buvo ketinama suskaldyti. Jį apie 1980 m. išgelbėjo ir prie savo sodybos pastatė vietos gyventojas J. Baltaras.

Akmenį 1987 m. kaip kultūros paveldo objektą išaiškino, o 1999 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1988 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (Bronius Dakanis, Gintautas Zabiela), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1988 m. buvo įrašytas į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą, iš kurio 2005 m. išbrauktas kaip ne pirminėje vietoje esantis objektas, praradęs archeologinę vertę. 

## Literatūra
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 73–74

## Šaltiniai

* Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 28, ap. 1, b. 14. - L. 15
Varnakai

**Varnakai** – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Salantų ir 7 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės.

## Geografija

Kaimavietė yra šiaurinėje Jakštaičių kaimo žemių dalyje, prie kelio Jakštaičiai–Žalgiriai. Ją juosia *Lieknų, Palšių, Narmantų, Spanguolyno* miškai. Į šiaurę - šiaurės rytus išteka *Paraistupis* – kairysis Šventosios intakas. 

## Istorija

Gyvenvietė susiformavo plėšininėje Jakštaičių kaimo miško žemėje. Per Lietuvos žemės reformą neoficialiai buvo pavadinta **Varnakais** ir toliau priklausė Jakštaičių kaimo bendruomenei. 

Varnakuose buvo 6 ūkiai (Galdikų, Lapinskų, Ramonų, Tarvydų, Venckų ir Žvinklių-Česnauskų-Vaurų).

Vykdant 1975 m. melioraciją, vienkieminės sodybos buvo nugriautos, o gyventojai iškeldinti.

Buvusiam Varnakų kaimui atminti, 1993 m. gyventojai kaimavietėje šalia kelio pastatė monumentalų kryžių (nupjovė nenustatyti piktadariai), o po kelerių metų – paminklinį akmenį. 

## Šaltiniai
Joachim Patinir

**Joachimas Patiniras** (ol. **Joachim Patinir**, apie 1480-85 – 1524 m. spalio 5 d.) – flamandų dailės mokyklos renesanso dailininkas. Laikomas pirmuoju žinomu Europos dailininku, kuris specializavosi peizažo žanre.

## Biografija
Joachimas Patiniras gimė 1475-1485 m. laikotarpiu Valonijoje, spėjama, Dinano mieste ar Buvinjė kaime. Nieko nežinoma apie jo jaunystę. 1515 m. jis įtrauktas į Antverpeno dailininkų gildiją. Gali būti, kad mokėsi pas Gerardą Davidą, ėmė pavyzdžio iš Jeronimo Boscho paveikslų. Žinoma, kad jis bendradarbiavo su kitais dailininkais, bet tik vienas tokio bendradarbiavimo su Quentin Massys pavyzdys, paveikslas „Šv. Antano gundymai“, yra išlikęs. 1524 m. jo dirbtuvėje lankėsi Albrechtas Diureris, kuris nupiešė Patiniro portretą ir paminėjo jį talentingu peizažistu. Patiniras mirė 1524 m. spalio 5 d. Antverpene. Tik keletas jo darbų yra dokumentuoti ir pasirašyti, didesnioji dalis yra priskiriama.

## Darbų galerija

Vaizdas:Joachim Patinir - Temptation of St Anthony - WGA17103.jpg| „Šv. Antano gundymai“ (apie 1515, Prado muziejus, Madridas)
Vaizdas:Joachim Patinir - Landscape with the Flight into Egypt - WGA17094.jpg| „Poilsis pakeliui į Egiptą“ (1515-16, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
Vaizdas:Paisaje con san Jerónimo, Joachim Patinir, Museo del Prado.jpg| „Peizažas su Šv. Jeronimu“ (1515-19, Prado muziejus, Madridas)
Vaizdas:Joachim Patinir - The Baptism of Christ - Google Art Project 2.jpg| „Kristaus krikštas“ (1510-20, Meno istorijos muziejus, Viena)
Vaizdas:Crossing the River Styx.jpg| „Plaukimas per Stikso upę“ (1515-24, Prado muziejus, Madridas)
Vaizdas:Joachim Patinir - Triptych - WGA17104.jpg| „Triptikas“ (apie 1520, Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)
Vaizdas:Joachim Patinir - St Jerome in the Desert - WGA17100.jpg| „Šv. Jeronimas Atsiskyrėlis“ (apie 1520, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Joachim Patinir - Landscape with the Flight into Egypt - WGA17092.jpg| „Peizažas su poilsiu kelionėje į Egiptą“ (apie 1524, Ermitažas, Sankt Peterburgas)


## Nuorodos

* Joachim Patinir WGA tinklalapyje
* Joachim Patinir Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
Tumbeso departamentas

**Tumbeso departamentas** (, ) – departamentas Peru šiaurės vakarinėje dalyje, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Ribojasi su Ekvadoru rytuose (El Oro provincija ir Lochos provincija) ir su Piuros departamentu pietuose. Administracinis centras – Tumbesas.

## Istorija
Teritorija žmonių apgyvendinta nuo senovės. Čia gyvavo Čimu valstybė, kurią vėliau užkariavo inkai. 1532 m. šiame krašte pasirodė Fransisko Pisaro vadovaujami ispanai, čia įvyko pirmasis kolonizatorių ir inkų susidūrimas. Nepriklausomos Peru laikais Tumbesas buvo pavaldus Piurai. 1941–1942 m. čia vyko Peru–Ekvadoro karo veiksmai. Karui pasibaigus, sudarytas Tumbeso departamentas.

## Geografija

Pietvakarinę dalį užima Kosta, kurią užima pusdykumės, šiaurėje pereinančios į sausringas savanas ir miškus bei mangrovių sąžalynus. Rytuose paviršius kyla į priešandines aukštumas, kurių šlaitai apaugę tropiniais miškais. Gvajakilio įlankos pakrantėse yra kelios salos (Korea, Matapalas, Ronkalis).

Svarbiausios upės – Tumbesas ir Sarumilija – teka iš Andų į vandenyną.

Klimatas tropinis, daugiausia karštas ir drėgnas. Vidutinė metinė oro temperatūra yra 27 °C, vasaros karštomis dienomis gali pakilti iki 40 °C, žiemos naktimis atvėsti iki 17 °C. Pakrantėje sausa, per metus iškrenta 50-250 mm kritulių (sausį–balandį), kalnų šlaituose drėgniau.

Yra Tumbeso mangrovių nacionalinis draustinis, Amotapės kalvų nacionalinis parkas, Tumbeso nacionalinis draustinis.

## Ekonomika

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu – svarbus kukurūzų ir tabako auginimo kraštas, taip pat auginami ryžiai, medvilnė, batatai, bananai, vaisiai. Svarbus verslas yra žvejyba, moliuskų, vėžiagyvių gaudymas. Yra naftos, gamtinių dujų, akmens anglių, bentonito, gipso, druskos telkinių. Vystomas turizmas – Tumbesas garsėja savo paplūdimiais.

## Gyventojai

Beveik visi Tumbeso gyventojai yra ispanakalbiai (metisai, baltieji, mulatai), indėnai nesudaro nei pilno procento gyventojų dalies.

## Administracinis skirstymas
Tumbeso departamentas administraciškai padalintas į 3 provincijas (skliaustuose – administracinis centras).
* Tumbeso provincija (Tumbesas)
* Sarumilijos provincija (Sarumilija)
* Kontralmirante Viljaro provincija (Soritosas)