open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kijevo pilis

**Kijevo pilis** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės gynybinių, kulto ir gyvenamųjų pastatų kompleksas Kijeve (Ukraina).

## Istorija
Užėmus miestą LDK vietininkai suskubo statyti pastatus, kuriuose galėtų įsikurti ir iš ten valdyti visą Kijevo kunigaikštystę. Ypač buvo baiminamasi totorių antpuolių, ne kartą užpuolusių ir sudeginusių miestą, išžudžiusių jo gyventojus.

Pilis pradėta statyti ant aukštos kalvos, dešiniajame Dniepro krante. Nuo vandens paviršiaus kalvos viršūnė siekė apie 80 m, o nuo papėdės – 50 m; jos paviršius – apie 2 ha. Viršūnės paviršius nebuvo pilnai išnaudotas – aukšta gynybine siena aptverta piliavietės teritorija apėmė 16 000 m². Penkiolikoje bokštų budintys sargybiniai nuo priešų saugojo pilies teritorijoje stovinčius gyvenamuosius namus, tris stačiatikių cerkves ir vieną katalikų bažnyčią. Gyventojus vandeniu aprūpino keturi 60 m gylio šuliniai; viename iš bokštų veikė vienintelis Kijeve laikrodis. Kunigaikščio Vladimiro Algirdaičio laikais čia buvo nukalta pirmoji ukrainietiška moneta. Patekti į pilį buvo galima per dvejus vartus, tiltas jungė su gretimu Andriejaus kalnu, o papilyje kūrėsi Kijevo centras Podolė.

1474 m. mieste lankėsi Venecijos diplomatas ir keliautojas Ambrozijus Kontarinis. Jo paliktas pilies aprašymas pasiekė mūsų laikus. 1482 m. Kijevo pilį užpuolė ir sudegino Krymo chanas Mengli-Girėjus. 1532-1545 m. ji buvo atkurta ir perstatyta. Po Liublino unijos LDK Kijevo kunigaikštystę kartu su pilimi turėjo perleisti Lenkijai. 1651 m. buvo nupieštas vienintelis pilį vaizduojantis paveikslas (autorius Abraham van Westerfeld). Tais pačiais metais sukilę kazokai ją sudegino ir pilis neatkurta.

Vėliau pilies kalnas stovėjo plikas, kijeviečiai jį vadino *Kieselivka* (vaivados Adomo Kisielio vardu). 1834 m. jis atiduotas Floro vienuolynui, ant kalvos vienuoliai buvo įrengę kapines. Piliavietę tyrinėjo archeologai: O. Stavrovskis ir M. Biliašivskis (1870 m.), V. Chvoika (1897 m. ir 1905 m.), S. Magura (1932 m.), I. Bondarius (1939 m.), V. Kozlovska (1940 m.), V. Bogusevičius (1948 m.), V. Charlamovas (1977 m.), S. Klimovskis (1999 m.). Šiuo metu piliavietės teritorijoje veikia muziejus.

## Šaltiniai
* Ukraina:Lietuvos epocha 1320–1569. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras. Vilnius, 2010
* 
* Pilies kalno muziejus Kijeve (rus.) 
* Kijevo pilis. Abraomo van Vesterfeldo piešinys
Kinijos Liaudies bankas

**Kinijos Liaudies bankas** – Kinijos Liaudies Respublikos centrinis bankas, atsakingas už monetarinės politikos vykdymą, finansinio stabilumo palaikymą ir finansinių įstaigų priežiūrą Žemyninėje Kinijoje. Kinijos Liaudies bankas turi sukaupęs daugiausiai finansinio turto per visą istoriją iš visų viešų įstaigų pasaulyje.

## Funkcijos
* Formuoja ir vykdo pinigų politiką;
* Vykdo pinigų emisiją ir administruoja jos cirkuliaciją;
* Reguliuoja tarpbankinio skolinimosi ir tarpbankinių obligacijų rinką;
* Reguliuoja ir administruoja užsienio valiutos rezervus;
* Valdo ir laiko užsienio valiutos ir aukso rezervus;
* Atlieka valstybės iždo agento funkcijas;
* Palaiko patvarų ir veiksmingą mokėjimo ir atsiskaitymo sistemų veikimą;
* Organizuoja ir skatina pinigų plovimo prevenciją ir reguliuoja lėšų srautus;
* Renka finansinę statistiką, vykdo apklausas, tyrimus, analizes bei prognozes;
* Dalyvauja tarptautinėje finansinėje veikloje;
* Atlieka kitas Vyriausybės numatytas funkcijas.

## Istorija
* 1948-12-01 d. buvusių Huabei, Beihai ir Xibei Farmer bankų susijungimas į Kinijos Liaudies banką;
* 1979 m. bankų sistemos reformos;
* 1983-09 Vyriausybė nusprendė Kinijos Liaudies banką padaryti centriniu šalies banku;
* 1984 m. Kinijos Liaudies bankas nutraukė kreditavimo ir indėlių veiklą ir pradėjo vykdyti centrinio banko funkcijas;
* 1995-03-18 d. aštuntasis Nacionalinis Liaudies Kongresas Kinijos Liaudies banką teisiškai pripažino Kinijos centriniu banku;
* 2003-03 atlikta organizacinės struktūros reforma, įkurta Kinijos bankų priežiūros komisija;
* 2003-12-27 d. sustiprinta Kinijos Centrinio Banko veikla ir monetarinės politikos įgyvendinimas, įskaitant finansinio stabilumo palaikymą ir finansinių paslaugų priežiūrą.
Ginčų komisija (SADM)

**Ginčų komisija prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos** – ginčų sprendimo institucija.

## Veikla

Išankstinio ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka institucija, nagrinėjanti ginčus tarp asmens, pensiją ar išmoką mokančios institucijos ir Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos.

Sudaryta iš 7 narių, kurių vienas yra pirmininkas.
 
Vadovaujasi Konstitucija, Neįgaliųjų socialinės integracijos įstatymu ir kitais įstatymais, Socialinės apsaugos ir darbo ministro bei Sveikatos apsaugos ministro įsakymais, Ginčų komisijos nuostatais ir kitais teisės aktais.
 
Nariai, nagrinėdami skundus (prašymus), vadovaujasi pagarbos žmogaus teisėms, teisingumo, sąžiningumo ir protingumo principais.

### Terminai
Skundas dėl Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos sprendimo gali būti paduodamas ne vėliau kaip per **30 dienų** nuo raštiško Tarnybos priimto sprendimo gavimo dienos.

Komisijos sprendimas gali būti skundžiamas Vilniaus apygardos administraciniam teismui per **20 dienų** nuo jo gavimo dienos.

## Šaltiniai
Klaudijus Stanionis

**Klaudijus Stanionis** (g. 1951 m. sausio 22 d. Kaune) – politinis veikėjas, LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, LR trišalės tarybos narys.

## Biografija

1968 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1973 m. – KPI, įgijo elektros inžinieriaus specialybę.

1973–1991 m. Fizikinių techninių energetikos problemų instituto mokslinis bendradarbis, 1991–1993 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinių reikalų ir sveikatos skyriaus vedėjas, 1991–1995 – Kauno miesto valdybos narys, 1993–1994 – NIZW bendruomenių plėtros konsultantas Kaune, 1995 – Utrechto bendruomenių plėtros konsultantas Lietuvoje, 1996 – *Vereniging Steunfuncties Welzijn* (Nyderlandai) bendruomenių plėtros konsultantas, 1996–2000 – Tarptaut. gyvenviečių ir kaimynystės centrų federacijos valdybos narys, 1997–1998 – Klaipėdos dvasinės paramos jaunimui centro konsultantas, 1999–2008 – Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Kauno skyriaus Centro pensijų skyriaus vedėjas.

Žmona Tolema. Dukros Lina, Rasa.

## Šaltiniai
Vitalijus Gailius

**Vitalijus Gailius** (g. 1969 m. liepos 31 d.) – politikas, teisininkas, buvęs Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM direktorius, vidaus tarnybos generolas, buvęs vyresnysis policijos komisaras.

## Biografija

1987 m. baigė Kriukų vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė Lietuvos policijos akademijos teisininko specialybės pagrindines studijas, teisės bakalauras jam suteikta policijos ir vidaus reikalų įstaigų valdininko kvalifikacija.
2006 m. baigė Mykolo Romerio universiteto teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas, teisės magistras.

1990–2000 m. ėjo įvairias pareigas Joniškio rajono policijos komisariato viešosios ir kriminalinės policijos padaliniuose.
2000–2007 m. dirbo Panevėžio m. vyriausiojo policijos komisariato Kriminalinės policijos vyresniuoju komisaru, vėliau – vyriausiojo komisaro pavaduotoju.
2007–2010 m. dirbo Lietuvos kriminalinės policijos biuro viršininko pavaduotoju. Nuo 2010 m. liepos 14 d. paskirtas Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM direktoriumi. 2011 m. spalio 26 d. ministro pirmininko potvarkiu V. Gailiui suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.

2012 m. vasario 15 d. ministro R. Palaičio įsakymu Vitalijus Gailius atleistas iš vadovo pareigų dėl galimo slaptos valstybinės informacijos nutekinimo tretiesiems asmenims, susijusiems su AB Bankas Snoras bankrotu. Ministras tokį sprendimą priėmė remdamasis iš Valstybės saugumo departamento (VSD) gauta pažyma apie nepalankų V. Gailiui tyrimą poligrafu. Seimo Antikorupcijos komisija aiškinosi, ar FNTT vadovai (taip pat ir V. Gailiaus pavaduotojas V. Giržadas) buvo atleisti teisėtai, tačiau vėliau paaiškėjo, kad tuo užsiimdama viršijo savo įgaliojimus.

2012 m. kovo 27 d. pradėjo dirbti Vakarų laivų gamyklos įmonių grupės valdybos pirmininko vyriausiuoju patarėju verslo rizikų valdymo klausimais.

2012–2019 m. ir nuo 2024 m. Seimo narys.

2019–2023 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. 2019–2024 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

## Įvertinimas
* 1998 m. ir 2001 m. antrojo ir pirmojo laipsnių LR VRM atminimo ženklai „Tėvynės labui“;
* 2003 m. trečiojo laipsnio policijos pasižymėjimo ženklas „Angelas Sargas“;
* 2006 m. Vardinis ginklas;
* 2007 m. Vardinė dovana;
* 2009 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžius.

## Šaltiniai
Antanas Šipavičius

**Antanas Šipavičius** (g. 1964 m. birželio 16 d. Telšiuose) – Vyriausiasis valstybės muitininkas, Muitinės departamento prie Finansų ministerijos generalinis direktorius.

## Biografija

1982–1987 metais studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, baigęs įgijo inžinieriaus-mechaniko kvalifikaciją;
2004–2006 metais – Kauno technologijos universitete, įgijo viešojo administravimo magistro kvalifikacinį laipsnį. Įvairiais muitinės ir vadybos klausimais stažavosi Stokholme (Švedija), Taipėjuje (Taivanas), Čarlstone (JAV), Miunsteryje (Vokietija), Bramšile (Jungtinė Karalystė), Hoofddorpe (Olandija). Baigė Organizacijų lyderių mokymo programas OLYMP (2005) ir OLYMP PLIUS (2008) (Lietuvos viešojo administravimo institutas).

1987–1988 m. Linkaičių kolūkio (Joniškio rajonas) mechaninių dirbtuvių vedėjas.
1988–1989 m. LLKJS Joniškio RK II sekretorius.
1989–1991 m. Kretingos valstybinės-kooperatinės veislininkystės įmonės automechanikas.
1991–1993 m. Klaipėdos teritorinės muitinė, posto inspektorius, posto pamainos viršininkas, 1993–2000 m. posto viršininkas,
2000–2004 m. Klaipėdos teritorinės muitinės viršininko pavaduotojas, 2004–2009 m. Klaipėdos teritorinės muitinės viršininkas. Nuo 2010 m. sausio 4 d. Muitinės departamento prie Finansų ministerijos generalinis direktorius.

## Apdovanojimai

Apdovanotas Lietuvos Respublikos Prezidento padėkos raštu (1996), II laipsnio atminimo medaliu „Už nepriekaištingą tarnybą Lietuvos muitinėje“ (2004), II laipsnio VSAT pasižymėjimo ženklu (2005), II laipsnio garbės ženklu „Už pasižymėjimą tarnyboje“ (2005), III laipsnio atminimo medaliu „Už nepriekaištingą tarnybą“(2008).

Vedęs. Žmona Janina, mokytoja. Sūnūs – Simonas (studentas) ir Augustas (moksleivis).

## Šaltiniai
Teisėjų padėjėjų asociacija

**Teisėjų padėjėjų asociacija** – teisėjų padėjėjus Lietuvoje vienijanti organizacija; asociacija.

Buveinė – Gedimino pr. 40/1, LT-01501 Vilnius.

## Valdyba
* TPA pirmininkė Indrė Cvilikaitė (Kauno apylinkės teismas)
* TPA pirmininkės pavaduotojas Artūras Skaparas (Panevėžio apygardos teismas)
* Karolis Juškevičius (Lietuvos apeliacinis teismas)
* Jolita Knystautaitė (Vilniaus apygardos teismas)
* Simona Norušaitienė (Šiaulių apylinkės teismo Joniškio rūmai)
* Saulius Tamoševičius (Vilniaus miesto apylinkės teismas)
* Deimantė Traškevičiūtė (Klaipėdos apylinkės teismo Klaipėdos miesto rūmai)

## Nuorodos
* Teisėjų padėjėjų asociacija
Vokietijos Bundesbankas

**Vokietijos Bundesbankas** () - Vokietijos Federacinės Respublikos (VFR) centrinis bankas. Jis taip pat priklauso Europos centrinių bankų sistemai. Kadangi Vokietijos Bundesbankui būdingas stabilumas, tai dėl šios savybės jis laikomas įtakingiausiu Europos centrinių bankų sistemos nariu. Šiuo metu jis glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku. Jo pagrindinės pareigos - Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas. 

Tiek Vokietijos Bundesbankas, tiek Europos centrinis bankas yra įsikūrę Frankfurte prie Maino. 

## Istorija

Bundesbankas buvo įsteigtas 1957 m. 

Vokietijos Bundesbankas buvo labai gerbiamas dėl jo sugebėjimo pažaboti infliaciją viso XX amžiaus antros pusės laikotarpiu ir dėlto Vokietijos markė buvo labiausiai pripažinta valiuta. Tokiu būdu Bundesbankas įgijo didžiulę netiesioginę įtaką daugelio Europos šalių atžvilgiu.

## Nuorodos
* Vokietijos Bundesbankas
Raimundas Razmislavičius

**Raimundas Razmislavičius** (g. 1958 m. balandžio 22 d. Panevėžio raj.) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1965–1969 m. mokėsi Sodelių pradinėje mokykloje, 1969–1976 m. Gelažių vidurinėje mokykloje. 1976–1981 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultete, įgijo inžinieriaus mechaniko išsilavinimą. 1981–1982 m. dirbo Anykščių autotransporto įmonėje inžinieriumi technologu. 1982–2008 m. tarnavo vidaus reikalų sistemoje.

1982–1989 m. Anykščių rajono Vidaus reikalų skyriaus Valstybinės autoinspekcijos kelių priežiūros vyresnysis inspektorius, 1989–1991 m. Anykščių rajono Vdaus reikalų skyriaus Valstybinės autoinspekcijos poskyrio viršininkas. 1991–1998 m. Anykščių rajono Policijos komisariato kelių policijos vyresnysis inspektorius, 1998–1999 m. Policijos komisariato Savivaldybių policijos komisaras inspektorius. 1999–2008 m. Anykščių rajono policijos komisariato vadovas, komisaras. Nuo 2003 m., pakeitus pareigų pavadinimą, Anykščių rajono policijos komisariato viršininkas, 2006–2008 m. ir vyresnysis komisaras.

2008–2009 m. uždarosios akcinės bendrovės „Jaros sauga“ generalinis direktorius. Nuo 2009 m. UAB „Šerifai“ steigėjas ir direktorius. Tarptautinės policijos asociacijos Anykščių skyriaus narys.

1990 m. išrinktas Anykščių rajono savivaldybės tarybos deputatu, 1992 m. atsisakė mandato dėl savo pareigų. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys partijos Tvarka ir teisingumas sąraše.

Nuo 1999 m. Anykščių Jono Biliūno gimnazijos bendruomenės tarybos pirmininkas.

Žmona Laima, dukterys Agnė, Toma, sūnus Vainius.

## Šaltiniai
Arvydas Krikščiūnas

**Arvydas Krikščiūnas** (g. 1963 m. kovo 24 d. Troškūnai, Anykščių rajonas) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
1981 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. Mokslo metais lankė imtynių treniruotes pas trenerį Ričardą Deksnį, nuo 1977 m. – pas Eligijų Dulevičių, tapo jaunių pirmenybių prizininku. 1985 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, įgijo kūno kultūros mokytojo ir imtynių trenerio išsilavinimą.

1985–1988 m. Surdegio aštuonmetės mokyklos fizinio lavinimo mokytojas, 1988–1995 m. – Surdegio ir Raguvėlės pagrindinių mokyklų kūno kultūros mokytojas ir imtynių treneris. 1995–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos sporto organizatorius. Nuo 2000 m. Troškūnų Kazio Inčiūros vidurinės mokyklos mokytojas-treneris.

Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. Rinkimuose išsikėlė pats ir surinko 511 balsų (4,01%).

Anykščių graikų-romėnų imtynių klubo „Ąžuolas“ narys, renginių organizatorius, imtynių teisėjas.

Žmona Reda, vaikai Ignas, Domas.

## Sportiniai pasiekimai
* 1994 ir 2001 m. Lietuvos čempionas puslengvio svorio (iki 63 kg) kategorijoje,
* 1980, 1981 ir 1984 m. Lietuvos čempionatų sidabro medalis visų lengviausio svorio kategorijoje,
* 1998 m. Lietuvos čempionato sidabro medalis puslengvio svorio kategorijoje,
* 1985, 1992, 1999 m. Lietuvos čempionatų bronzos medalis puslengvio svorio kategorijoje.
* 1998, 1999 ir 2001 m. laimėjo Juliaus Malelės įsteigtą pereinamąją taurę už geriausią anykštėnų imtynininkų rezultatą.

## Šaltiniai
Viekšneliai

:: *Apie kaimą Telšių rajone žr. [[Viekšnaliai]]*.

**Viekšneliai** – buvęs kaimas Raseinių rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kaulakių.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Raimondas Balsys

**Raimondas Balsys** (g. 1983 m. sausio 23 d. Kaune) – teisininkas, Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija
2002 m. baigė Rokiškio Romuvos gimnaziją. 2009 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Partijos Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga narys. Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

Ūkininkas.

## Šaltiniai
Bugandos karalių kapai

**Bugandos karalių kapai** − ant Kasubio kalvos (Kampala, Uganda) esantys keturių kabakų − Bugandos karalių kapai. Nuo 2001 m. jie įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą.

Bugandos karalių kapavietė yra svarbus Bugandos dvasinis centras. Tai dažniausiai lankoma religinė vietovė visoje karalystėje, joje atliekami įvairūs religiniai ritualai. Pagrindinis kapavietės pastatas, stovintis kalvos viršuje, vadinamas *Muzibu-Azaala-Mpanga*. Jis pastatytas vien iš medžio, žolių, nendrių ir yra svarbus XIII a. Bugandos architektūros stiliaus pavyzdys.

2010 m. kovo 16 d. jie buvo beveik visiškai sunaikinti gaisro, o 2014 m. pradėti restauruoti (finansavimą skyrė Japonijos vyriausybė).. Gaisro priežastis nežinoma. Pačių karalių palaikai liko nepažeisti.

Keturi ten palaidoti kabakai yra:

* Muteesa I (1835–1884 m.),
* Mwanga II (1867–1903 m.),
* Daudi Chwa II (1896–1939 m.),
* Seras Edward Muteesa II (1924–1969 m.)

## Susiję pasaulio paveldo objektai
* : Karališkieji rūmai Abomėjuje (1985)
* : Karališkoji Ambohimangos kalva (2001)
* : Tiebelės karališkieji rūmai (2024)

## Šaltiniai
Prancūzijos bankas

**Prancūzijos bankas** () − Prancūzijos Respublikos centrinis bankas. Šiuo metu jis glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku. Jo pagrindinės pareigos − Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas. Prancūzijos bankas įsikūręs Paryžiuje.

## Veikla
Prancūzijos bankas palaiko šalies finansų sistemos ir kainų stabilumą, įgyvendina euro zonos bendrąją pinigų politiką, atlieka pinigų emisiją, prižiūri komercinių bankų, kitų kredito įstaigų, investicinių bendrovių veiklą, tarpbankinius atsiskaitymus, saugo ir tvarko šalies užsienio valiutos ir aukso atsargas. Valdymo svarbiausia institucija – Generalinė taryba (12 narių, valdytoją ir 2 jo pavaduotojus skiria šalies prezidentas). Pajamos 8,2 mlrd. eurų, apie 11 020 darbuotojų (2017).

## Istorija

Prancūzijos centrinio banko steigimas siekia dar Napoleono Bonaparto laikus. 1800 m. prancūzų imperatoriaus potvarkiu buvo įkurtas Prancūzijos bankas. Iš pradžių jis veikė kaip uždaroji akcinė bendrovė, užsiimanti bankininkystės verslu. Tik 1936 m., priėmus atitinkamą įstatymą, Prancūzijos banką ėmė kontroliuoti vyriausybė, vykdomoji valdžia gavo įgaliojimus skirti svarbiausių banko padalinių vadovus. Vėliau, 1945 m., bankas buvo nacionalizuotas, o 1973 m. Prancūzijos parlamentas priėmė nuostatus, įtvirtinusius banko teisinį statusą. Reikia pažymėti, kad nuostatai nepalietė klausimo dėl banko pavaldumo vyriausybei, o veikiau tik šiek tiek pakoregavo atskirus momentus, daugiausia susijusius su Prancūzijos banko funkcijomis bei kompetencija pinigų ir kredito srityje. Prancūzijos bankas buvo įgaliotas duoti patarimus visais pinigų apyvartos klausimais. Jis padėjo formuoti ir įgyvendinti šalies vyriausybės nustatytą pinigų politiką. Paskui 1993 m., įvykęs žymus pertvarkymas bankui suteikė nepriklausomybę, idant būtų pasiektas kainų stabilumas šalyje nepaisant joje vykdytos fiskalinės politikos. Ši pertvarka Prancūzijos bankui praskynė kelią link Europos pinigų sąjungos. Galiausiai 1998 m. Prancūzijos bankas tapo Europos centrinių bankų sistemos nariu.

## Išnašos
Terminatorius 2: paskutinio teismo diena

**Terminatorius 2: paskutinio teismo diena** () – 1991 metų mokslinės fantastikos veiksmo filmas, kurį režisavo, prodiusavo ir parašė scenarijų James Cameron. Pagrindinius vaidmenis atliko Arnold Schwarzenegger, Linda Hamilton, Edward Furlong ir Robert Patrick. 1984 m. filmo „Terminatorius“ tęsinys.

Filmas buvo palankiai įvertintas tiek kritikų, tiek žiūrovų. Jo reikšmė nuotykių ir mokslinės fantastikos žanrui itin didelė. Apdovanotas Amerikos akademijos Oskaru už geriausią grimą, geriausius garso efektus ir garso montažą bei geriausius vaizdo efektus.

Filmo gamybai išleista apie 102 mln. JAV dolerių ir tuo metu tai buvo brangiausias kada nors pastatytas filmas. Kino salėse uždirbo 204,8 mln. JAV ir 519 mln. dolerių kitose šalyse. Pirmasis filmas „Terminatorius“ uždirbo tik 78 mln. dolerių, tad tęsinys uždirbo net 9 kartus daugiau.

## Išnašos
Italijos bankas

**Italijos bankas** (*Banca d’Italia*) – Italijos Respublikos centrinis bankas. Šis bankas priklauso Europos centrinių bankų sistemai.

Šiuo metu jis glaudžiai susijęs su Europos centriniu banku. Pagrindinės pareigos – Europos centrinių bankų sistemos nustatytos monetarinės politikos vykdymas. Jis įsikūręs Romoje. Italijos bankas buvo įsteigtas 1893 m, susiliejus keturiems pagrindiniams Italijos bankams.
Suržykas

**Suržykas** () – pidžinas, susidaręs iš rusų ir ukrainiečių kalbų. XIX a. pabaigoje atsiradusi buitinė kalba, kurioje maišosi ukrainiečių ir rusų kalbos leksika bei gramatika, tačiau nesilaikoma nė vienos kalbos normų. Vartojama dvikalbėse Ukrainos teritorijose šalies rytuose, pietuose ir centrinėje dalyje.

Rusifikacijos politika bei urbanizacijos ir industrializacijos procesai sąlygojo suržyko atsiradimą XVIII a. pabaigoje. Per pramoninę revoliuciją valstiečiai iš kaimo ėmę keltis į miestus susidūrė su cariniai valdžiai pavaldžia administracija. Norėdami įsiteikti elitui valstiečiai savo kalboje pradėjo vartoti rusišką leksiką. Suržyko atsiradimą dar labiau paskatino ekonominiai imigrantai iš centrinės Rusijos ieškoję geresnio gyvenimo pramoniniuose Ukrainos regionuose. Po Ukrainos nepriklausomybė atgavimo ir ukrainietiškos kalbos oficialia paskelbimo suržykas tebevartojamas dėl miestiečių rusakalbių netobulai išmokusių ukrainiečių kalbą bei ukrainiečių emigracijos į tradiciškai daugiau rusų apgyvendintas teritorijas, ir jų noro tarpusavyje susišnekėti šeimyninėje aplinkoje, kasdienėse situacijose.

## Šaltiniai
Vadi al Hitanas

**Vadi al Hitanas** arba **„Banginių slėnis“** () − paleontologinė radimvietė Egipte, maždaug už 150 km į pietvakarius nuo Kairo. Žinoma dėl daugybės svarbių *[[archaeoceti]]* − senovinių ankstyvųjų banginių formų fosilijų. Šios fosilijos ypač svarbios nustatant, kaip iš sausumos žinduolių išsivystė vandenyje gyvenantys banginiai. Taip pat jame randamos kitų senovinių gyvūnų fosilijos: ryklių, rajų, krokodilų, pjūklažuvių, vėžlių. Banginių slėnis padėjo rekonstruoti galimas tų laikų ekologines sąlygas.

2005 m. Banginių slėnis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Pirmosios fosilijos čia buvo atrastos žiemą, 1902−1903 m.
Siera de San Fransisko uolų piešiniai

**Siera de San Fransisko uolų piešiniai** () − priešistoriniai uolų piešiniai, išraižyti Siera de San Fransisko kalnuose, esančiuose šiaurės vakarų Meksikoje, Kalifornijos pusiasalyje.

Šiuos piešinius nupiešė indėnai kočimiai, seniau gyvenę beveik visame Kalifornijos pusiasalyje. Jie atlikti uolų sienose ir pastoges sudarančiose atbrailose, o juos rado jėzuitas Fransiskas Chavjeras XVIII a. Šie piešiniai nupiešti tarp 1100 m. pr. m. e. ir 1300 m. e. m.; juose pavaizduoti ginklai, įvairūs gyvūnai (puma, lūšis, elnias, triušis, vėžlys, banginis, erelis, tunas ir kt.) bei abstrakčios formos.

Siera de San Fransisko uolų piešinių grupę sudaro ~250 objektų atokiose Mulengės savivaldybės vietose. 1993 m. šie piešiniai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Dead or Dreaming

**Dead or Dreaming** – antrasis Kanados progresyviojo/melodingojo death metalo muzikos grupės Into Eternity studijinis albumas.

## Dainų sąrašas
# "Absolution of the Soul" – 03:58
# "Distant Pale Future" – 05:08
# "Shallow" – 06:14
# "Unholy (Fields of the Dead)" – 04:54
# "Elysium Dream" – 04:38
# "Selling God" – 03:08
# "Imagination Overdose" – 03:46
# "Dead or Dreaming" – 04:18
# "Cyber Messiah" – 04:29
# "Identify" – 03:45

## Grupė
* Tim Roth – gitara, vokalas
* Daniel Nargang – gitara, vokalas
* Scott Krall – bosinė gitara, vokalas
* Jim Austin – būgnai, vokalas
Šapada dos Veadeiroso nacionalinis parkas

**Šapada dos Veadeiroso nacionalinis parkas** () − saugoma gamtos teritorija vidurio Brazilijoje, Gojaso valstijoje. Parkas įkurtas 1961 m. prezidento Žuselino Kubičeko nutarimu ir apima 655,1 km² teritoriją.

Parke saugomi unikalūs Brazilijos plokščiakalnio geologiniai dariniai bei natūralus Serado gamtinio regiono kraštovaizdis. Parko paviršiaus aukštis svyruoja tarp 600 ir 1 650 m, čia stūkso aukščiausia Gojaso valstijos viršūnė − Sera da Santana (1 691 m). Parke esantys uolų dariniai yra vieni seniausių pasaulyje, čia gausu kvarco (kalnų krištolo) telkinių. Šapada dos Veadeiroso kalnų krištolas itin vertinamas mineraloterapijoje. Svarbiausia parko upė yra Pretas, priklausantis Tokantinso baseinui. Parko upės sudaro vaizdingus kanjonus (iki 40 m gylio) ir daugybę krioklių (aukščiausias − Preto krioklys, 120 m).

Šapada dos Veadeiroso parkui būdinga Serado augalija, yra išlikę natūralių miškų, kuriuose randamos 25 orchidėjų rūšys. Parke yra ir retų gyvūnų: pampinių elnių, balinių elnių, karčiuotųjų vilkų, jaguarų, nandų, kariamų, didžiųjų šarvuočių, kapibarų, tukanų ir kt.

Šapada dos Veadeiroso nacionalinis parkas 2001 m. kartu su Emaso nacionaliniu parku įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Image:Chapada dos Veadeiros, akvofalo 120 m.jpg|Preto krioklys
Image:Veadeiros3 leofleck.jpg|Uolų dariniai
Image:XHpoço - alta - 009.jpg|Poso Enkantado krioklys
Siera Gordos pranciškonų misijos

**Siera Gordos pranciškonų misijos** () − pranciškonų šventyklų grupė Meksikoje, Keretaro valstijoje, Siera Gordos kalnuose (Rytų Siera Madrės atšaka). Šias misijas XVIII a. įkūrė pranciškonų vienuolis Chuniperas Sera, į krikščionybę vertęs indėnus pamius.

Siera Gordos pranciškonų misijos pasižymi unikalia architektūra ir yra puikus neoispaniškojo baroko pavyzdys. 2003 m. šios misijos įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

## Misijos
Sumidero kanjono nacionalinis parkas

**Sumidero kanjono nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija pietų Meksikoje, Čiapaso valstijoje, centrinėse Čiapaso aukštumose. Įkurtas 1980 m. ir užima 217,9 km² plotą.

Parkas pasižymi labai turtinga ekosistema ir vaizdingais kraštovaizdžiais. Centrinis parko objektas – Grichalvos upės suformuotas ~1000 m gylio Sumidero kanjonas. Upė prasigriaužia pro kalkakmenio ir bazalto kalnus ir sudaro gilų, rūkuose ir žalumoje skendintį kanjoną. Be to, po liūčių susidaro kriokliai, krentantys į Grichalvos upę. Klimatas karštas ir drėgnas – ištisus metus laikosi 20-30 °C temperatūra, iškrinta virš 2200 mm kritulių (daugiausia gegužės-spalio mėnesiais).

Didelę parko dalį užima tropinės džiunglės. Jose gausu retų, endeminių augalų ir gyvūnų rūšių. Čia auga 22 orchidėjų rūšys. Sutinkamos 269 žinduolių, paukščių, roplių, varliagyvių ir žuvų rūšys; retesnės – virgininis oposumas, amerikinis krokodilas, Žofrua koata, Meksikos skruzdėda, didysis kraksas, plikagerklis garnys, šernas, baltauodegis elnias, amerikinis rudasis pelikanas, brazilinis kormoranas ir kt.

## Galerija

Image:Canyon sumidero entrada.jpg|Kanjono pradžia
Image:Sumidero Falls2 2006 08.JPG|Krioklys
Image:Cocodrilo en el Cañón del Sumidero.JPG|Amerikinis krokodilas
file:Sumidero Canyon Ecological Preserve.jpg|Ekologinis rezervatas
Baranovas (Palenkės vaivadija)

**Baranovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 2 km į pietus nuo Rūtelės, apie 27 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 134 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės.

## Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 89 žmonės, iš kurių 84 lenkai ir 5 lietuviai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Žymūs žmonės

* Juozas Naruševičius (1890-1940) – lietuvių poetas.

## Šaltiniai
Pavydinė

**Pavydinė** – buvęs kaimas Zarasų rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Suvieko.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vokietijos markė

**Vokietijos markė** () – buvo oficiali Vakarų Vokietijos (1948–1990 m.) ir Vokietijos (1990–2002 m.) valiuta. Ji buvo padalinta į 100 pfenigų. Prieš tai Vokietijoje buvo naudojamos reichmarkės, o ją pakeitė Vokietijoje įvestas euras.
Prancūzijos frankas

**Prancūzijos frankas** () – oficiali Prancūzijos valiuta, naudota 1795–2002 m.

## Istorija

1575–1641 m. naudotas kaip sidabrinė moneta, kuri buvo lygi 20 su.

1795 m. pakeitė livrą. 1960 m. dėl infliacijos 100 senųjų frankų pakeisti į vieną naują franką. 2002 m. pakeistas į eurą.

## Šaltiniai
Kreivėnai (Suvalkų apskritis)

**Kreivėnai** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra šalia Lietuvos ir Lenkijos pasienio.

## Istorija
Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 155 žmonės, iš kurių 114 lenkų, 25 lietuviai ir 16 kitos tautybės. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Šaltiniai
Italijos lira

**Italijos lira** () – buvusi oficiali Italijos valiuta, pradėta naudoti nuo 1861 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.

Šią valiutą 1941–1943 m. naudojo ir Albanijos karalystė, o 1807–1814 m. Italijos karalystė.

Valiutos pavadinimas kilęs nuo žodžio svaras lotyniško pavadinimo *Libra*. Iki II pasaulinio karo liros buvo dalinamos į 100 centų (*centesimi*).

Liros vertė buvo lygi 4,5 gramų sidabro arba 290,322 miligramų aukso. Lira pakeitė iki tol naudotą Sardinijos lirą. Taip pat lira pakeitė iki tol kitose teritorijose naudotas valiutas – Lombardijos-Venecijos svarą, Dviejų Sicilijų dukatą, Toskanos floriną, Popiežiaus skudą ir Parmos lirą.

1865 m. Italija tapo Lotynų monetarinės sąjungos nare ir taip sulygino liros vertę Prancūzijos, Belgijos ir Šveicarijos frankams. Tuo metu dalyje šiaurės-vakarų Italijos lira buvo pradėta vadinti *franku*.

I pasaulinis karas nutraukė Lotynų monetarinės sąjungos gyvavimą, nuo to pradėjo kilti kainos. 1926 m. rugpjūčio 18 d. Benito Mussolini siekė sumažinti infliaciją nustatydamas liros ir svaro kursą – 1 svaras = 90 lirų. Tuo tarpu rinkoje kursas buvo 1 svaras prie 140–150 lirų. Tai sukėlė nedidelę defliaciją ir tikrojoje ekonomikoje pradėjo tam tikras problemas. 1927 m. lira buvo pririšta prie JAV dolerio ir 1 doleris buvo vertas 19 lirų.

Po Sąjungininkų įsiveržimo į Italiją, liros kursas dolerio atžvilgiu pakilo iki 120. Pasibaigus karui kursas dar labiau augo – 1947 m. doleris buvo vertas 575 lirų. Po svaro devalvavimo 1949 m. 1 doleris buvo vertas 625 lirų.

Oficialia Italijos valiuta lira buvo iki 1999 m. sausio 1 d. ir pakeista euru. Tiesa, iki 2002 m. eurai dar nebuvo apyvartoje. Vienas euras buvo vertas 1 936,27 lirų.

Oficialiai Italijos lira buvo legali valiuta San Marine ir Vatikane. Tuo pačiu Italijoje cirkuliavo ir San Marino lira bei Vatikano lira.

## Banknotai
Naudoti lirų banknotai, vaizduoti žmonės ir vertė eurais:

* 1 000 lirų, Maria Montessori (€0,516)
* 2 000 lirų, Guglielmo Marconi (€1,03)
* 5 000 lirų, Vincenzo Bellini (€2,58)
* 10 000 lirų, Alessandro Volta (€5,16)
* 20 000 lirų, Tiziano Vecellio (€10,32) 
* 50 000 lirų, Gian Lorenzo Bernini (€25,82)
* 100 000 lirų, Caravaggio (€51,65)
* 500 000 lirų, Raffaello (€258,23)

## Taip pat skaitykite

* Italijos ekonomika

## Šaltiniai
Graikijos drachma

**Graikijos drachma** () – buvo oficiali Graikijos valiuta pradėta naudoti nuo 1832 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
Portugalijos eskudas

**Portugalijos eskudas** () – buvusi oficiali Portugalijos valiuta, pradėta naudoti 1911 m. ir galiojusi iki 2002 m., kai ją pakeitė šalyje įvestas euras.
Nyderlandų guldenas

**Nyderlandų guldenas** () buvo oficiali Nyderlandų valiuta pradėta naudoti nuo 1680 m., o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
Ispanijos peseta

**Ispanijos peseta** () buvo oficiali Ispanijos valiuta, pradėta naudoti nuo 1868 m. vietoj eskudo, o ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.

## Šaltiniai
Austrijos šilingas

**Austrijos šilingas** () – buvo oficiali Austrijos valiuta, naudota 1924–1938 m. ir nuo 1945 m. Leido Austrijos nacionalinis bankas. Ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
Airijos svaras

**Airijos svaras** () – buvo oficiali Airijos  respublikos valiuta iki 2002 m., kai ją pakeitė įvestas euras. Pagal Tarptautinės standartizacijos organizacijos suteiktą ISO 4217 kodą santrumpa buvo **IEP**, žymėjimas **£** (arba **IR£**, kad nebūtu painiojamas su svaru sterlingu).

## Istorija
### Pirmasis svaras

Pirmieji įrašai siekia 997 m., tada svaras dalinosi į 20 šilingų, kurių kiekvienas buvo vertas 12 sidabrinių pensų.

Nuo 1210 m. iki 1460 m. svaras savo verte prilygo angliškajam, tik nuo XV a. vidurio, airiai savo monetoms pradėjo naudoti kitokios prabos sidabrą, dėl ko valiutų vertė pasikeitė.

1689 m. - 1691 m. vyko Vilijamitų karas, karaliaus Jokūbo II įsakymu buvo įvestos naujos monetos, pramintos „ginklų pinigais“. Šios monetos buvo kaldinamos iš vario, žalvario arba alavo. Jos keitė sidabrinius pinigus.

1701 m. airių ir anglų valiutos buvo susietos, už 13 airiškų svarų buvo galima gauti 12 angliškų svarų.

1801 m. Airija tampa dalimi naujos valstybės: Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalyste. Iki 1826 m. cirkuliavo ir senosios airiškos svarų monetos.

### Saorstát svaras

1922 m. Airija atsiskyrė ir tapo nepriklausoma valstybe, tačiau iki pat 1928 m. naudojo britiškus pinigus. *Saorstát* arba *Laisvoji valstybė* savo pinigus pavadino Laisvosios valstybės svaru, pinigo vertę susiejo su britišku aukso soverenu 1:1.

### Airiškas svaras

Nuo 1938 m., kai Airijos konstitucija buvo pakeista, kartu  keičiant ir valstybės pavadinimą, valiutą nuspręsta taip pat pervadinti į „Airiškas svaras“.

## Dešimtainė pinigų sistema

Septintame XX a. dešimtmetyje Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje buvo pradėta svaro reforma, pritaikyti pinigų sistemą prie dešimtainės. 1969 m. *Dešimtainės valiutos aktu* Airijos svaras buvo prilygintas 100 pensų, vietoj iki tol buvusių 240-ies. Šios reformos metu pasikeitė ir penso žymėjimas, vietoje „d“ jis tapo „p“. 

Reforma beveik nepalietė banknotų, buvo panaikintas tik 10-ies šilingų banknotas, nes jį pakeitė 50 pensų vertės moneta. Naujoji 5 pensų moneta prilygo senajai 1 šilingo monetai.

1971 m. vasario 15 d. buvo pavadinta Dešimtainės diena, nes su ja pasibaigė svaro reforma.

## Svarų atsiskyrimas

1978 m. Airija prisijungė prie Europos pinigų sistemos, Didžioji Britanija šio žingsnio nežengė. Tais pačiais metais Dublino priemiestyje Sandyforde buvo įkurtas Centrinės valiutos įstaiga (dar žinoma kaip Airijos spaustuvė). Ji užsibrėžė tikslą pinigus spausdinti šalyje, nes iki tol pinigų gaminimu užsiėmė Didžiojoje Britanijoje įsikūrusi „The Royal Mint“ pinigų kalykla.

Tik 1986 m. airių pinigai tapo skirtingo formato nei svarai sterlingai.

## Svaro keitimas į eurą

1998 m. gruodžio 31 d. ekiu ir svaras buvo susieti €1 = IR£0.787564. Kitą dieną toks pat kursas liko ir įkūrus tarp bankinį atsiskaitymo eurą.

2002 m. sausio 1 dieną buvo įvestas euras. Per pirmas dvi savaites iš rinkos buvo patraukti 56% banknotų, monetos keitėsi lėčiau, 45% riba buvo pasiekta tik vasario 9 d., paskutinę dieną kai galiojo atsiskaitymuose abi valiutos.

## Išnašos
Suomijos markė

**Suomijos markė** () – oficiali, 1860–2002 m. naudota Suomijos valiuta.

2002 m. Suomijoje įvestas euras.
Kipro svaras

**Kipro svaras**, **Kipro lira** (, ) buvo oficiali Kipro valiuta pradėta naudoti nuo 1879 m., o ją pakeitė 2008 m. įvestas euras.
Monako frankas

**Monako frankas** – oficiali Monako valiuta, pradėta naudoti nuo 1837 m. Ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.
San Marino lira

**San Marino lira** – buvo oficiali San Marino valiuta pradėta naudoti nuo 1860 m. iki 2002 m., kai ją pakeitė įvestas euras. Ji savo verte buvo prilyginta itališkai lirai, tačiau tiek ja tiek Vatikano valiuta buvo galima atsiskaityti šioje mikrovalstybėje kaip legalia mokėjimo priemone.

## Monetos

Pirmosios monetos nukaldintos 1864 m., tai buvo varinės 5 čentezimų monetos. 1875 m. taip pat iš vario buvo pristatytos 10 čentizimų monetos, tačiau jau 1894 m. visos ankstesnės monetos buvo nustotos naudoti. Jas pakeitė išleistos sidabrinės 50 čentizimų, 1, 2 ir 5 lirų vertės monetos.

1931 m. buvo išleistos 5, 10 ir 20 lirų monetos. 1935 m. prie jų buvo išleistos bronzinės 5 ir 10 čentezimų monetos, tačiau buvo kaldinti vos 3 metus.

1972 m. San Marinas vėl ėmėsi leisti savo pinigus, buvo išleistos 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100 ir 500 lirų pinigai. Jie savo išvaizda ir kitomis savybėmis nesiskyrė nuo Italijoje naudotų lirų. 1978 m. šį sąrašą papildė 200 lirų moneta. Dar vėliau išleistos bimetalinės 500 ir 1000 lirų monetos. Pastarosios 1992 m. buvo sumažintos. Taip pat nuo to laiko kasmet buvo atnaujinamas monetų dizainas.

Nors San Marinas nėra oficialus Europos centrinio banko narys, nuo 2002 m., kai Italija įsivedė Eurą, nustojo kaldinti savo monetas. Šalies oficialia valiuta tapo euras, o šalis gavo teisę išleisti savo euro monetų emisiją.

## Galerija



10 centesimi di Lira - 1938 - San Marino 03.png|10 čentezimų; 1938 m.
20 Lire San Marino - 1975 03.png|20 lirų; 1975 m.
100 Lire San Marino - 1980 - XXII Olimpiade.png|100 lirų dedikuotos XXII olimpiadai; 1980 m.
San Marino 5 Lire.jpg|5 liros; 1981 m.
200 lire san marino.jpg|200 lirų; 1989 m.
200 lire san marino pittura.jpg|200 lirų; 1997 m.



## Nuorodos

* San Marino euro monetos
Belgijos frankas

**Belgijos frankas** (Vokiečių kalba: Franken) – buvo oficiali Belgijos valiuta pradėta naudoti nuo 1832 m. Leido Belgijos nacionalinis bankas. Ją pakeitė 2002 m. įvestas euras.


Vaizdas:Coin BE 1F Leopold I laureled rev-03.TIF|1 Belgijos frankas 1835 m
Vaizdas:Belgium, 1 franc 1887, Leopold II.jpg|1 Belgijos frankas 1887 m
Vaizdas:Belgian coin of 1 francs 1952.jpg|1 Belgijos frankas 1952 m
Vaizdas:Belgian coin of 1 franc Albert II in Dutch - reverse.TIF|1 Belgijos frankas 1994 m


## Nuorodos
*
Sodėmun-gu

**Sodėmun-gu** () – vienas iš 25 Seulo rajonų. Jis yra šiaurės vakarinėje miesto dalyje. Plotas – 17,61 km², gyventojų skaičius – 348 500.

## Suskirstymas
Rajonas yra padalintas į 14 mažesnių vienetų, vadinamų *dong*.

## Žymios vietos
Sodėmun garsus Bongvon šventykla (봉원사), seniausia Seule Sinčon traukinių stotimi, Nepriklausomybės parku, Sodėmun gamtos ir Sodėmun kalėjimo muziejais (서대문 형무소). Rajone yra dvi didesnės kalvos: Ansan ir Bėngnjonsan. Sodėmun įsikūrę ir 8 universitetai, tarp kurių labiausiai žinomi Jonsei (연세대학교) ir Ihva Moterų (이화여자대학교).

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Antanas Česnulis

**Antanas Česnulis** (g. 1948 m. vasario 4 d. Krokšlyje, Varėnos rajonas) – tautodailininkas (medžio drožėjas), Druskininkų politinis ir visuomenės veikėjas.

## Biografija
1978 m. baigė Druskininkų vakarinę vidurinę mokyklą. Skulptūrų parko Naujasodės kaime netoli Druskininkų įkūrėjas.

Nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.

Iki 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus“ narys.

Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys, Meno kūrėjų sąjungos narys.

## Įvertinimas
* 2014 m. Druskininkų garbės pilietis.

## Šaltiniai
Panevėžio apylinkės teismas

**Panevėžio apylinkės teismas** – vienas iš 12 bendrosios kompetencijos apylinkės teismų Lietuvoje. Iki 2018 m. sausio 1 d. vadinosi Panevėžio miesto apylinkės teismu. Nuo 2018 m. teismas prijungė Biržų, Kupiškio, Pasvalio ir Rokiškio teismus, kurie buvo pavadinti rūmais. Dirba 39 teisėjai.  Apeliacinė instancija – Panevėžio apygardos teismas.

Adresas: Laisvės a. 17, 35200, Panevėžys.
 
## Teisėjai
* Teismo pirmininkė Virginija Breskienė
* Teismo pirmininko pavaduotojas Artūras Dilys
* Teismo pirmininko pavaduotoja Šarūnė Butkuvienė

## Šaltiniai

* https://panevezio.teismai.lt/
Rita Dambrauskaitė

**Rita Dambrauskaitė** (g. 1970 m. Algirduose, Ukmergės rajonas) – teisininkė, teisėja, Panevėžio miesto apylinkės teismo teismo pirmininkė.

## Biografija
1980 m. baigė Ukmergės rajono Leonpolio pradinę mokyklą, 1988 m. Ukmergės 2-ąją vidurinę mokyklą, 1997 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1990 m. spalio iki 1999 m. kovo Ukmergės rajono notarų kontoros sekretorė, konsultantė, inspektorė, nuo 1993 m. kovo Panevėžio miesto apylinkės teismo kandidatė į apylinkės teismo teisėjus (praktikantė), nuo 2000 m. balandžio Panevėžio m. apylinkės teismo teisėja, nuo 2007 m. liepos teismo pirmininko pavaduotoja, nuo 2010 m. birželio teismo pirmininkė.

Moka lietuvių, anglų kalbas.

## Šaltiniai
Linas Urmanavičius

**Linas Urmanavičius** (g. 1961 m. birželio 11 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, 2024–2028 m. Seimo narys.

## Biografija
1968–1979 m. mokėsi Alytaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988 m. baigė Vilniaus universitetą, ekonomistas. 1995–2000 m. tobulinosi VMI mokymo centre.

1986–1995 m. UAB „Alytaus maistas“ Prekybos skyriaus viršininkas, 1995–1999 m. Druskininkų mokesčių inspekcijos vyresnysis mokesčių inspektorius, 1999–2001 m. Alytaus apskrities mokesčių inspekcijos vyriausias mokesčių inspektorius, 2001–2006 m. Druskininkų savivaldybės mero patarėjas. 2006–2012 m. Druskininkų savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2012 m. Druskininkų savivaldybės vicemeras.

Iki 2016 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys, nuo 2016 m. nepartinio judėjimo „Už Druskininkus“ narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Druskininkų savivaldybės tarybos narys.

2024 m. LR Seimo rinkimuose deklaravo narystę Tarybų Sąjungos komunistų partijoje 1984–1989 m. 

Žmona Vilija, vaikai Danielius, Augustė, Tomas.

## Šaltiniai
Jonas Malinauskas

**Jonas [[Malinauskas]]**:

* Jonas Malinauskas (1952) – pedagogas, politikas
* Jonas Malinauskas (1956) – teisininkas
*Jonas Malinauskas (1960) – grafinis dizaineris, Vilniaus technologijų ir dizaino kolegijos Grafinio dizaino katedros vedėjas ir lektorius
Jonas Malinauskas (1956)

**Jonas Malinauskas** (g. 1956 m. Onuškis, Trakų rajonas) – teisininkas, teisėjas, Alytaus rajono apylinkės teismo vicepirmininkas, buvęs teismo pirmininkas.

## Biografija
1974 m. baigė Onuškio vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1979–1982 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato juriskonsultas, 1982–1984 m. Alytaus tarprajoninės prokuratūros prokuroro vyr. padėjėjas, 1984–1987 m. Prienų rajono liaudies teismo, 1987–1997 m. Alytaus rajono apylinkės teismo teisėjas, 1997 m. iki 2007 m. vasario teismo pirmininkas, nuo 2007 m. vasario iki 2008 m. gruodžio Alytaus r. apylinkės teismo teisėjas, nuo 2008 m. gruodžio teismo pirmininko pavaduotojas.

Moka rusų, prancūzų, lenkų kalbas.

## Šaltiniai
Dailusis čiuožimas Lietuvoje

Lietuvoje susidomėjimas dailiuoju čiuožimu prasidėjo 1923 m. 1924 m. surengtos pirmosios varžybos. 1931 m. surengtas pirmasis Lietuvos čempionatas. Žymiausi Lietuvos dailiojo čiuožimo atstovai – Margarita Drobiazko ir Povilas Vanagas, kurie kartu čiuožia nuo 1991 m. Geriausi pasiekimai – šokių ant ledo varžybose 2000 m. Europos ir pasaulio, 2006 m. Europos čempionatuose iškovoti bronzos medaliai. M. Drobiazko ir P. Vanagas iš aktyvaus sporto pasitraukė 2002 m. po Nagano mieste vykusio pasaulio čempionato, tačiau, pasikeitus vertinimo sistemai, šokėjai siekė dar kartą dalyvauti žiemos olimpinėse žaidynėse, ir į aktyvų sportą grįžo vienam sezonui (2005–2006 m.). M. Drobiazko ir P. Vanagas žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo penkis kartus: 1992 m. Albervilyje (16-a vieta), 1994 m. Lilehameryje (12-a vieta), 1998 m. Nagane (8-a vieta), 2002 m. Solt Leik Sityje (5-a vieta), 2006 m. Turine (7-a vieta). Baigę sportinę karjerą, čiuožėjai aktyviai dalyvauja įvairiuose ledo šou visame pasaulyje.

Kita pastarojo meto pora – Katherine Copely ir Deividas Stagniūnas, kartu čiuožę nuo 2006 m. 2009 m. Europos čempionate Lietuvos pora užėmė 10-ą vietą, o tų pačių metų pasaulio čempionate – 14 vietą, tuo pačiu iškovodami Lietuvai kelialapį į 2010 m. žiemos olimpines žaidynes Vankuveryje. Po ilgų svarstymų buvo nuspręsta K. Copely Lietuvos Respublikos pilietybės nesuteikti, todėl šokių ant ledo pora negalėjo dalyvauti olimpinėse žaidynėse. Vėliau per treniruotę čiuožėja patyrė traumą ir nusprendė pasitraukti iš dailiojo čiuožimo sporto, kartu palikdama savo ilgametį partnerį D. Stagniūną.
Troodo kalnai

**Troodo kalnai** () – pati didžiausia kalnų sistema, esanti Kipro saloje. Aukščiausias taškas – Olimpo kalnas (1 952 m).

Troodo kalnai stūkso vakarinėje Kipro dalyje. Žymūs kalnų kurortais, vaizdingomis gyvenvietėmis, bizantiniais vienuolynais ir cerkvėmis, tarp kurių žinomiausias – Kiko vienuolynas, pastatytas XI a. Dėl savitų gamtinių salygų, klimato ir kultūros paveldo, Troodo kalnai yra vienas iš pagrindinių turistų iš viso pasaulio, traukos centrų.

## Klimatas
Troodo kalnų masyvo klimatas, kaip ir Kipro, priklauso Viduržemio jūros klimatui. Vasaros sausos ir karštos, žiemos vėsios ir drėgnos. Dėl aukščio ir kalnų reljefo, Troodo kalnuose iškrenta didžiausias Kipro kritulių kiekis. Skirtingais metais jų kiekis viršija 1 000 mm per metus. Sninga čia kiekvieną žiemą, o Olimpo kalnas padengtas sniegu būna 3−4 mėnesius per metus. Žemiausia regiono temperatūra, stebėta 1991−2005 m., buvo -10,2&nbsp;°C, aukščiausia – 35,4&nbsp;°C.

## Gamta
Troodo kalnų gamtai būdingi dideli miškų masyvai ir turtinga augmenija, tarp kurios yra daug endeminių augalų. Iš retų gyvūnų galima būtų išskirti endeminį Kipro kalnų aviną – mufloną. Paskutiniaisiais metais valdžia uždraudė šių gyvūnų medžioklę. Kalnų miškuose veisiasi lapės ir kiškiai.

## Ekonomika
Regiono ekonomika daugiausia grindžiama žemės ūkiu (vaisių ir vynuogių auginimas, vyno gamyba). Ribotais kiekiais kasama vario rūda, kuri čia buvo išgaunama jau antikos laikais. Tuo metu Kipras buvo toks svarbus vario gavyba, kad lotyniškas šio metalo pavadinimas () kilęs nuo salos pavadinimo.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kalnų panorama 
* Troodo muziejai
Algirdai

**Algirdai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km į rytus nuo Dainavos kaimo. Yra dvi gatvės – Pušų ir Pakalnės.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo vardo *[[Algirdas]]*. Pavadinimas kaimui suteiktas todėl, kad šioje vietovėje 1919 m. buvo išdalintos žemės „Algirdų“ kariškių būrio kariams.

## Istorija

1979 m. lapkričio 28 d. prijungtas prie Dainavos kaimo. 2014 m. kaimas atkurtas  pagal istorines ribas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Juozas Imbrasas (1941–), buvęs Vilniaus miesto meras ir Europos Parlamento narys.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Gimtoji žemė: „Nykstantys kaimai: ar Ukmergėje blogiau nei kitur“
Algirdas Miškinis

**Algirdas [[Miškinis]]**:

* Algirdas Miškinis (1953) – ekonomistas, diplomatas, politologas
* Algirdas Miškinis (1958) – teisininkas, advokatas, teisėtyrininkas
* Petras Algirdas Miškinis – teisininkas, teisėtyrininkas, pedagogas, politikas
Vytautas Krikščiūnas

**Vytautas Krikščiūnas** (g. 1959 m. Grąščių kaime, Krekenavos sen., Panevėžio rajonas) – teisininkas, teisėjas, Panevėžio miesto apylinkės teismo vicepirmininkas, buvęs advokatas.

## Biografija
Gimė 1959 m. Augo daugiavaikėje šeimoje iš 5 brolių ir 1 sesers. 1977 m. baigė Krekenavos M. Antanaičio vid. mokyklą (dabar gimnazija). 1978-1980 m. tarnavo TSRS oro desantinėse pajėgose Bolgrado mieste, Ukrainoje.

1990 m. baigė Vilniaus Universiteto (VU) Teisės fakulteto neakivaizdinį skyrių, įgijo teisininko kvalifikaciją. Baudžiamosios teisės specializacija .

Po karinės tarnybos dirbo vairuotoju, paskui nuo 1982 m. tarnavo Jonavos rajono vidaus reikalų skyriuje milicininko; Nepilnamečių reikalų inspekcijos inspektoriaus, vyresniojo ir vyriausiojo inspektoriaus pareigose; tarnybinės ir kovinės parengties vyresniojo inspektoriaus pareigose (pareigūnų tarnybinis ir kovinis paruošimas). Dirbo Lietuvos banko Kauno skyriuje juristo, vyriausiojo juriskonsulto pareigose, VĮ Azotas (AB Achema) gen. direktoriaus padėjėjo teisės klausimams pareigose. 

1995-1997 m. buvo Panevėžio miesto apylinkės teismo teisėjas. 

Nuo 1997 iki 2005 m. buvo advokato padėjėjas, advokatas. 

Nuo 2005 m. dirba teisėju. Šiuo metu Panevėžio apylinkės teismo Panevėžio rūmų teisėjas. 

2008 m. su kolegomis iš Panevėžio, Kauno, Pasvalio teismų įkūrė asociaciją "Apylinkių teismų teisėjų sąjunga", kuri gina pirmosios grandies teisėjų teises, buvo jos pirmasis ir ilgametis vadovas. 

    

Vedęs. Turi du sūnus.

Moka rusų, anglų kalbas

## Šaltiniai
Kupovas

**Kupovas** () – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Rūtelės valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Rūtelės, apie 27 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 134 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Šalia kaimo yra Kupavo ežeras.

## Istorija
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.