open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tiurgo Paryžiaus žemėlapis

**Tiurgo Paryžiaus žemėlapis** () – 1734–1739 m. Mišelio Etjeno Tiurgo užsakymu sukurtas Paryžiaus miesto žemėlapis, išgraviruotas kartografo ir perspektyvos profesoriaus Lui Bretė, Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos () nario. Kartografui buvo patikėta kuo tiksliau pavaizduoti Paryžių ir jo priemiesčius su visais pastatais, bažnyčiomis, fontanais, aikštėmis ir paminklais. Jam buvo suteiktas leidimas įžengti į privačius namus, rūmus ir sodus. Žemėlapį nubraižyti užtruko dvejus metus, Bretė už savo darbą gavo 10&nbsp;000 livrų. 20 originalių šio žemėlapio vario plokštelių laikomos Luvre ir yra naudojamos žemėlapio faksimilėms spausdinti.

Žemėlapyje Paryžius pavaizduotas izometrine perspektyva, kurioje kreivių ilgiai nekinta. Žemėlapio mastelis yra apie 1:400, dydis – 2,49 m × 3,18 m.

## Taip pat skaitykite

* Paryžius
* Kartografija
* Žemėlapis
* Graviūra

## Išnašos
Miliuvienė

**Miliuvienė** – lietuviška moteriškos giminės pavardė (ištekėjusi moteris).

Šios pavardės kita moteriškosios giminės forma yra: Miliūtė (mergautinė pavardė).

Ši pavardė kilusi iš vyriškos giminės pavardės Milius.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Laima Miliuvienė (1948–2022) – žurnalistė, redaktorė;
* Marija Miliuvienė (1931–2018) – etnologė, humanitarinių mokslų daktarė.
Claude Bernard

**Klodas Bernaras** (*Claude Bernard*, 1813 m. liepos 12 d. – 1878 m. vasario 10 d.) – prancūzų fiziologas, vienas pirmųjų pasiūlęs taikyti akluosius eksperimentus, kad būtų užtikrintas mokslinių stebėjimų objektyvumas, taip pat pirmasis apibrėžęs vidinės aplinkos () sąvoką, kuri vėliau vadinta homeostaze. Nustatė, kad kepenys sintetina glikogeną, eksperimentais įrodė kepenų gebėjimą glikogeną versti gliukoze, kitu bandymu įrodė, kad pailgosiose smegenyse yra angliavandenių apykaitą reguliuojantys centrai. Aprašė simpatinės nervų sistemos reikšmę reguliuojant kraujagyslių spindį. Tyrė seilių, skrandžio ir kasos sulčių įtaką virškinimui.

Harvardo universiteto istorikas Airomas Bernardas Cowenas jį yra pavadinęs „vienu svarbiausių mokslo žmonių“.

Bernaras gimė 1813 m. Sen Žiuljeno kaime netoli Vilfranšo prie Sonos. Mokėsi miesto jėzuitų mokykloje, mokslus tęsė Liono koledže, kurį netrukus paliko ir tapo vaistininko padėjėju. Nepaisant religinio išsilavinimo, Bernardas buvo agnostikas. Laisvalaikiu jis atsidėjo komedijų vodevilių rašymui, o sulaukta sėkmė paskatino jį pamėginti penkių veiksmų dramą „ Arturas de Bretanė“.

1834 m., sulaukęs dvidešimt vienerių, jis išvyko į Paryžių, kartu pasiimdamas savo kūrinį, tikėdamasis padaryti įspūdį Markui Žerardenui, tačiau kritikas atgrasė jį rinktis literatūrinę profesiją ir paskatino geriau rinktis medicinos studijas. Bernaras paklausė jo patarimo ir netruko tapti stažuotoju *Hôtel-Dieu de Paris* ligoninėje. Ten užmezgė ryšius su puikiu fiziologu Fransua Mažendžiu, dirbusiu ten gydytoju. 1841 m. Bernaras tapo Prancūzijos koledžo laborantu.

1845 m. Bernaras, bendradarbiui padedant, iš išskaičiavimo susituokė su Mari Fransuaz Marten. Jos kraitis padėjo finansuoti Bernaro eksperimentus. 1847 m. Bernaras buvo paskirtas kolegijos profesoriaus pavaduotoju, o 1855 m. pats tapo profesoriumi. Tuo metu jo tyrimų sritis nebuvo laikoma vertinga, tad jam paskirta laboratorija buvo tiesiog rūsys. Situacija pasikeitė po Bernaro pokalbiu su Napoleonu III. 1864 m. Nacionaliniame gamtos istorijos muziejuje buvo įrengta laboratorija. Tuo pat metu Napoleonas III įsteigė profesūrą, kurios Bernaras ėmėsi, palikęs Sorbonos universitetą. 1868 m. Bernaras tapo Prancūzų akademijos () nariu ir paskirtas Švedijos karališkosios mokslų akademijos užsieniečiu nariu.

Bernarui 1878 m. vasario 10 d. mirus, pirmąkart mokslininkui Prancūzijoje surengtos viešos laidotuvės. Tai buvo garbė, kuri niekada anksčiau nebuvo suteikta mokslininkui Prancūzijoje. Palaidotas Paryžiaus Per Lašezo kapinėse.

## Literatūra
* 

## Šaltiniai
Vakarų fronte nieko naujo (2022 filmas)

**Vakarų fronte nieko naujo** (, ) – 2022 m. vokiečių epinis antikarinis filmas, sukurtas pagal 1929 m. Ericho Marijos Remarko to paties pavadinimo romaną. Režisieriaus Edward Berger filme vaidina Daniel Brühl, Albrecht Schuch, Sebastian Hülk, Felix Kammerer, Aaron Hilmer, Edin Hasanovic ir Devid Striesow.

Filmo veiksmas vyksta paskutiniais Pirmojo pasaulinio karo metais ir pasakoja apie vokiečių kareivio Paulio Boimerio gyvenimą, kuris, kartu su draugais įstojęs į Vokietijos kariuomenę, susiduria su karo realybe, sugriaunančia jų ankstyvąsias viltis tapti didvyriais.

„Vakarų fronte nieko naujo“ premjera įvyko 2022 m. rugsėjo 12 d. tarptautiniame Toronto kino festivalyje, o 2022 m. spalio 28 d. jis buvo išleistas „Netflix“ platformoje. 2022 m. rugpjūtį buvo paskelbta, kad filmas yra Vokietijos kandidatūra 95-iesiems „Oskarams“ už geriausią tarptautinį pilnametražį filmą.

## Nuorodos
* **. IMDB
* *[https://www.rottentomatoes.com/m/all_quiet_on_the_western_front_2022 All Quiet on the Western Front]*. Rotten Tomatoes

## Išnašos
Ganyadjigova

**Ganyadjigova** (*Ganyadjigowa* – 'laukys') – kultūrinis herojus ir triksteris indėnų senekų mitologijoje.

Pasakojama, kad Ganyadjigova keliaujanti suteikdama įvairiems dalykams pavadinimus, sodindama medžius. Pasitelkusi klastą, ji nužudo įvairius gyvūnus, taip pademonstruodama savo stiprią orendą. Kelionių pabaigoje Ganyadjigova įplieskia pavojingą ugnį, bet Gaasyendietha, ugnimi alsuojąs drakonas, nužudo Ganyadjigovą, taip įrodydamas turįs daugiau orendos.

## Išnašos
Georges-Louis Leclerc

**Žoržas Lui Lekleras, grafas de Biufonas** (, 1707 m. rugsėjo 7 d. – 1788 m. balandžio 16 d.) – prancūzų gamtininkas, matematikas, kosmologas ir enciklopedininkas. Nuo 1739 m. ėjo Paryžiaus botanikos sodo (tuo metu vadinto Karaliaus sodu) direktoriaus pareigas.

Jo darbai paveikė kitas dvi gamtininkų kartas, įskaitant du garsius prancūzų mokslininkus Žaną Baptistą Lamarką ir Žoržą Kiuvjė. Per savo gyvenimą Biufonas išleido 36 veikalo „Bendra ir išsami gamtos istorija“ () tomus, kur daugiausiai aprašė gyvūnus. Papildomi tomai, sudaryti remiantis jo užrašais ir tolesniais tyrimais, paskelbti praėjus dvidešimčiai metų po jo mirties. Skirtingai nei Linėjus, teigė, kad rūšys kinta, veikiamos aplinkos sąlygų, ir buvo vienas pirmųjų gamtininkų, pripažinusių ekologinę sukcesiją. Vėliau Paryžiaus universiteto teologijos komitetas jį privertė atšaukti savo teorijas apie geologinę istoriją ir gyvūnų evoliuciją, kaip prieštaraujantį Biblijos pasakojimui apie pasaulio sukūrimą.

## Rasės studijos
Biufonas, kaip ir Johanas Blumenbachas, tikėjo monogenizmu – samprata, kad visos rasės turi vieną kilmę. Jie taip pat tikėjo rasinės kilmės „degeneracijos teorija“, t. y., kad kitos rasės atsiradusios išsigimus pirminei. Abu manė, kad Adomas ir Ieva buvo europidai, kai tuo tarpu kitos rasės atsirado dėl aplinkos veiksnių, tokių kaip saulė ir prasta mityba, sąlygoto išsigimimo. Jie tikėjo, kad tokia degeneracija gali būti pakeista, tinkamai kontroliuojant aplinką, ir kad visos dabartinės rasės gali grįžti prie pradinės europidų rasės. Kadangi tikėjo monogenizmu, Biufonas manė, kad odos spalva gali pasikeisti per vieną kartą, esant atitinkamoms klimato sąlygoms ir mitybai.

Biufonas ir Blumenbachas teigė, kad odos pigmentacija atsirado dėl tropinės saulės karščio. Jie teigė, kad eskimų odos spalva gelsva dėl šalto vėjo, o kinai, kaip azijiečiai, gana šviesaus gymio, nes daugiausia gyvenę miestuose ir buvo apsaugoti nuo neigiamų aplinkos veiksnių. Biufonas savo knygoje „ Bendra gamtos istorija“ teigė, kad pirmųjų žmonių gimtinė turėjusi būti vidutinio klimato zonoje. Kadangi jis tikėjo, kad geros klimato sąlygos išaugins sveikus žmones, jis iškėlė hipotezę, kad labiausiai tikėtina vieta pirmiesiems žmonėms būtų buvusi Azijoje ir aplink Kaspijos jūros regioną.

## Šaltiniai
John James Audubon

**Džonas Džeimsas Odiubonas** (*John James Audubon*), tikrasis vardas **Žanas Žakas Rabenas** (*Jean-Jacques Rabin*, 1785 m. balandžio 26 d. – 1851 m. sausio 27 d.) – amerikiečių savamokslis menininkas, gamtininkas ir ornitologas. Būdamas menininku ir domėdamasis ornitologija, buvo užsibrėžęs tikslą sudaryti visų Šiaurės Amerikos paukščių sąrašą su iliustracijomis. Pasižymėjo savo išsamiais tyrimais, kuriuos iliustruodavo piešiniais, vaizduojančiais paukščius jų natūraliose buveinėse. Pagrindinis jo darbas – spalvota knyga „ Amerikos paukščiai“ (, 1827–1839 m.) – laikomas vienu kokybiškiausiu kada nors atliktų darbų ornitologijos srityje. Odiubonas taip pat žinomas dėl 25 naujų rūšių atradimo. Jo vardu pavadinta Nacionalinė Odiubono draugija (, dažniausiai vadinama tiesiog Odiubonu (). Taip pat jo garbei pavadinta daug gatvių visoje JAV. Dešimtys mokslinių pavadinimų, sugalvotų Odiubono, tebėra naudojami mokslo bendruomenės.

## Galerija

John_James_Audubons_Plate_76_-_Birds_of_America_(Virginian_Partridge).jpg|250x|*[[Buteo lineatus]]* medžioja *[[Colinus virginianus]]*. 1825 m. datuojamas piešinys
Falco_rusticolusAWP366AAA.jpg|250x|Du medžiokliniai sakalai. 1827–1838 m. datuojamas piešinys
Large_Audubon_Spoonbill.jpg|250x|Rožinė girnovė


## Šaltiniai
Katav Ivanovskas

**Katav Ivanovskas** () – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, 260 km į pietvakarius nuo Čeliabinsko, Pietų Uralo kalnuose, prie Katavo upės. Rajono centras. Atvesta geležinkelio šaka iš Jurjuzanės, keliai į Jurjuzanę, Ust Katavą. Statybinių medžiagų (cemento) pramonė, veikia litavimo, mechaninių įrengimų gamyklos. Yra kultūros namai, Šv. Jono Krikštytojo cerkvė (1824 m.).

## Istorija
Gyvenvietė įkurta 1755 m., apylinkėse pradėjus kasti geležies rūdą ir pastačius vieną svarbiausių šalyje ketaus lydimo gamyklų. Nuo 1933 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1939 m. – miestas.

## Šaltiniai
Kataiskas

**Kataiskas** () – miestas Rusijoje, Kurgano srityje, 40 km į pietryčius nuo Uralo Kamensko, prie Isetės upės ir jos intako Kataikos žiočių. Rajono centras. Praeina geležinkelis ir plentas Jekaterinburgas–Kurganas. Pagrindinė pramonės įmonė – Kataisko siurblių gamykla (įkurta 1941 m.). Yra kultūros namai, krašto muziejus, keletas cerkvių.

## Istorija
Įkurtas 1655 m., rusams baškirų katajų žemėse pastačius ostrogą. XIX a. gyvenvietė augo, veikė akmenų skaldykla, prekiauta grūdais. 1913 m. Kataiską pasiekė geležinkelis. Miestas nuo 1944 m.

## Šaltiniai
Ažūras

**Ažūras** (,  'permatomas')  – kiauraraštis elementas ar dirbinys, naudojamas architektūros detalių, dekoratyvinės dailės gaminių puošyboje. Dekoratyvinių kiaurymių iš įvairių medžiagų raštas gali sudaryti statinio ar dailės dirbinio fragmentą arba visą dirbinį (ažūrinis audinys, filigrano papuošalas).

## Charakteristika
 
Ažūrinio rašto elementai buvo populiarūs visais laikais, ypač gotikos ir islamo šalių architektūroje, dailėje bei amatuose. Jais puošiami reljefiniai vaizdai, kalybos, drožybos ant kaulo ir medžio dirbiniai, ginklų elementai (rankenos, makštys). Ažūriniams juvelyriniams papuošalams pagaminti sutaupoma brangių medžiagų. Tekstilėje ažūras suteikia tinklinį raštą audiniams siuvinėjant ar mezgant (pavyzdžiui, tinklinės kojinės).

Architektūroje ažūriniai elementai plačiai taikomi įrengiant masverkus, baliustradas, parapetus, įvairių rūšių plokštumas. Jie ypač paplitę islamo pasaulyje: akmeniniai *džaliai*, medinės *mašrabijos*. Varpinių atviros angos dažnai uždengiamos apsauginėmis dekoratyvinėmis grotelėmis, kurios leidžia plačiai sklisti varpų skambesiui. Gotikinėje architektūroje kai kurių statinių ištisos bokštų smailės yra ažūrinės. Viena iš tokių iškilusi Šartro katedros bokšte. Be akmens ir medžio, ažūrui įrengti plačiai naudojamos plytos, kuriomis pridengiami langai, paprastai neįstiklinti. Tokios konstrukcijos statiniai kaip Eifelio bokštas Paryžiuje taip pat apibūdinami kaip ažūriniai. Inžinieriams buvo labai svarbi ažūrinė konstrukcija, sumažinanti ne tik svorį, bet ir atsparumą vėjui.


Suhaymi Mashrabiya.jpg|Medžio ažūras (Kairas, Egiptas)
Krumpendorf Leinsdorfer Strasse 5 Schurianhof Ziegelfenster S-Ansicht 15062016 2657.jpg|Mūro ažūras (Korintija)
Lantern lamp Met 39.40.87.jpg|Žibintas (IX–X a.)
Openwork basket, Bow, c. 1754-1755, soft-paste porcelain - California Palace of the Legion of Honor - DSC07694.JPG|Porceliano dubuo (XVIII a., Anglija)
Hoxne Hoard Juliane bracelet.JPG|Romėnų brasletas


## Šaltiniai
Tomitaro Makino

**Tomitaras Makinas** (, 1862 m. balandžio 24 d. – 1957 m. sausio 18 d.) – japonų botanikas, kartais įvardinamas „Japonijos botanikos tėvu“ dėl savo aktyvios veiklos aprašant ir klasifikuojant Japonijos augalus pagal Linėjaus sistemą.

## Biografija

Gimė Sakavos mieste, Kočio prefektūroje, pasiturinčioje sakės gamintojų šeimoje. Nuo pat mažumės domėjosi aplinkinėse vietovėse augančiais augalais, botanikos srityje buvo didele dalimi savamokslis. Būdamas 19 m. pirmą kartą apsilankė Tokijuje ir nusprendė ten likęs studijuoti botaniką Tokijo universitete. Vėliau ten dirbo dėstytoju, 1927 m. gavo daktaro laipsnį, 1950 m. tapo pilnaverčiu Japonijos mokslų akademijos nariu.

## Pasiekimai

Per savo gyvenimą rinko herbariumą, pats piešė augalų iliustracijas. Rūpinosi *Tokijo botanikos žurnalo* leidyba, publikavo mokslinius straipsnius. Buvo vienas iš pirmųjų Japonijos botanikų taikiusių Linėjaus biologinę klasifikaciją, susistemino ir aprašė virš 1000 naujų augalų, išleido didelės apimties knygą *Iliustruota Japonijos flora*.

## Įvertinimas

1953 m. tapo Tokijo garbės piliečiu. 1957 m. jau po mirties už gyvenimo nuopelnus apdovanotas Tekančios saulės ordinu. 1958 m. gimtojoje Kočio prefektūroje įsteigtas iki šiol veikiantis Makino vardo botanikos sodas, 1999 m. išplėstas įkuriant muziejų.

## Šaltiniai
Ukrainos liaudies pasipriešinimas

**Ukrainos liaudies pasipriešinimas** (, sutrumpintai **NSU**) – Ukrainos pogrindinė partizanų organizacija, veikianti Ukrainos teritorijose, kurias per 2022 m. invaziją okupavo Rusijos kariuomenė. Partizanai veikia užnugaryje ir perduoda Ukrainos ginkluotosioms pajėgoms svarbių karinių objektų ir Rusijos karių dislokacijos koordinates.

## Istorija
NSU „Telegram“ kanalas buvo sukurtas 2021 m. rugsėjo 17 d. ir iš pradžių pasisakė prieš rinkimų į Rusijos valdžios institucijas organizavimą Donbaso teritorijoje.

Likus mėnesiui iki invazijos, sausio mėnesį, Ukrainos gynybos ministerija organizavo liaudies pasipriešinimo pajėgas Rusijos puolimo atveju.

Buvo pranešta, kad birželio pradžioje, padedant NSU partizanams, dingo Rusijos specialiųjų pajėgų Achmat būrio grupė.

Birželio viduryje Chersone buvo palikti NSU atvirukai-įspėjimai, kurių turinys: „Rusai, mes jus paversime malta mėsa“, „Okupantai, žemiau yra jūsų draugai. Tu kitas“, „Rusų kareivėli, tavo broliai jau laukia tavęs. Pasiruošk mirti. Chersonas yra Ukraina“, „Rusų okupante, pasiduok arba mirsi skausminga mirtimi. Ukrainos liaudies pasipriešinimas jau stebi tave. Apsižvalgyk.“

2022 m. rugpjūčio 23 d., Ukrainos valstybinės vėliavos dieną, okupuotoje Chersono srityje (Tavrijske, Kachovkoje ir Naujojoje Kachovkoje) pasirodė „Ukrainos liaudies pasipriešinimo“ lankstinukai. Chersone vienas iš paminklų buvo apvyniotas Ukrainos vėliava.

Rugpjūčio 24 d. okupuotose teritorijose pasirodė lankstinukai, skirti Ukrainos nepriklausomybės dienai. Taip pat buvo išbarstyti lankstinukai, įspėjantys apie referendumo dėl teritorijų prijungimo prie Rusijos pasekmes.

## Išnašos
Donbasas (filmas)

**Donbasas** () – tarptautiniu mastu koprodiusuotas juodosios komedijos karinis filmas, kurį režisavo Sergejus Loznica. Trylikoje filmo segmentų nagrinėjamas Donbaso konfliktas tarp Ukrainos ir Rusijos remiamos Donecko Liaudies Respublikos Ukrainos Donbaso regione.

2018 m. Kanų kino festivalio jis buvo atrinktas kaip festivalio atidarymo filmas. Šis filmas taip pat buvo atrinktas kaip Ukrainos pasiūlymas geriausio tarptautinio filmo nominacijai 91-ojoje „Oskarų“ ceremonijoje, tačiau nebuvo nominuotas. Filmas buvo filmuojamas Kryvyj Rihe, 300 km į vakarus nuo Donecko.

## Kritika

### Kritikų apžvalgos
„Donbasas“ recenzijų suvestinėje „Rotten Tomatoes“, remiantis 43 recenzijomis, sulaukė 88 % pritarimo ir vidutiniškai buvo įvertintas 7,3/10 balo. Tinklalapio kritikų nuomonėje teigiama: „Žiauriai galingas ir puikiai nufilmuotas filmas „Donbasas“ vaizdžiai parodo žmogaus nežmoniškumą.“ Be to, „Metacritic“ portale jis įvertintas 74 balais iš 100, remiantis 7 kritikų vertinimais, o tai reiškia, kad „atsiliepimai iš esmės palankūs“.

### Apdovanojimai
2018 m. Kanų kino festivalyje Loznica pelnė apdovanojimą už geriausią režisūrą. 40-ajame Kairo tarptautiniame kino festivalyje jis taip pat laimėjo specialųjį prizą už geriausią režisūrą.
## Nuorodos

* **. IMDB
* *[https://www.rottentomatoes.com/m/donbass Donbass]*. Rotten Tomatoes

## Išnašos
Balčios hidrografinis draustinis

**Balčios hidrografinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Raseinių rajone, 1 km į šiaurę ir į rytus nuo Nemakščių. Apima Balčios upės slėnį nuo Garspjaunio iki Balčios ir Šešuvies santakos, taip pat Balčios intakų (Varnės, Gėgžno, Kumpio, Gėmės) žemupius.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti gilaus slėnio vidutiniškai vingiuotą Balčios žemupį bei vidurupį. Saugomos NATURA 2000 buveinės (melvenynai, aliuvinės pievos, šienaujamos mezofitų pievos, plačialapių ir mišrūs miškai, griovų šlaitų miškai), ūdrų, kraujalakinių melsvių buveinės.

## Šaltiniai
Jūkainių geomorfologinis draustinis

**Jūkainių geomorfologinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Raseinių rajone, 2 km į šiaurę nuo Viduklės, tarp Apusino upės ir kelio , šalia Jūkainių.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti Žemaičių prieškalvėms būdingas apskalautų moreninių gūbrių sališkas liekanas. Kalvų masyvą dengia Jūkainių miškas, kuriame saugoma NATURA 2000 buveinė (plačialapių ir mišrūs miškai).

## Šaltiniai
Artūras Tereškinas

**Artūras Tereškinas** (g. 1965 m. rugsėjo 18 d. Telšiuose) – Lietuvos sociologas, kultūros tyrėjas, poetas, VDU SMF profesorius. 2015 m. Lietuvos mokslo premijos laureatas.

Pagrindinės mokslinės veiklos sritys: lyčių, komunikacijos, kultūros sociologija, kultūros istorija, vyrų studijos, socialinė atskirtis, mažumų grupių studijos, seksualumo problemos, populiarioji kultūra. Paskelbė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių Lietuvoje ir užsienyje.

## Bibliografija
* Kūno žymės: seksualumas, identitetas, erdvė Lietuvos kultūroje (2001)
* Intymios erdvės, vieši gyvenimai: kūnas, viešuma, fantazija šiuolaikinėje Lietuvoje (su kitais, 2002, ir sudarytojas)
* Netobulos bendruomenės: tapatybė, diskursas, tauta septynioliktojo amžiaus Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje (Imperfect Communities: Identity, Discourse and Nation in the Seventeenth‑Century Grand Duchy of Lithuania 2005)
* (Ne)apmokamas darbas: šeimai palanki darbo aplinka ir lyčių lygybė Europoje (su kitais, 2006)
* Esė apie skirtingus kūnus: kultūra, lytis, seksualumas (2007), Vyrų pasaulis: vyrai ir žaizdos vyriškumas Lietuvoje (2011)
* Lyčių politika ir gimstamumo ateitis (su kitais, 2012), Popkultūra: jausmų istorijos, kūniški tekstai (2013)
* Socialinė atskirtis ir geras gyvenimas Lietuvoje (su kitais, 2015). Vadovėlis aukštosioms mokykloms Sociologijos teorijos (su V. Leonavičiumi ir Z. Norkumi, 2005)
* Mokomosios priemonės Vyrai, vyriškumo formos ir maskulinizmo politika šiuolaikinėje Lietuvoje (2004)
* Vyrai ir tėvystė: naujos vyriškumo formos Europoje (Men and Fatherhood: New Forms of Masculinity in Europe, su J. Reingardiene, 2005)

## Išnašos

## Nuorodos

* VDU mokslininko puslapis
Pašešuvio kraštovaizdžio draustinis

**Pašešuvio kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Raseinių rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Viduklės, Pašešuvio apylinkėse, Šešuvies slėnyje ties santaka su Žalpe.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti raiškų Šešuvies upės slėnio kraštovaizdį. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (upių sraunumos su kurklių bendrijomis, stepinės, aliuvinės, šienaujamos mezofitų pievos, eutrofiniai aukštieji žolynai, smilgynai, aliuviniai, griovų ir šlaitų miškai), saugomos ūdros. Draustinio teritorijoje yra Molavėnų piliakalnis, Pašešuvio pilkapynas.

## Šaltiniai
Časiv Jaras

**Časiv Jaras** (, ) – miestas rytų Ukrainoje, Donecko srityje, Bachmuto rajone. Geležinkelio stotis, remonto gamykla. 2021 m. mieste gyveno 12 557 žmonės.

## Istorija
1938 m. iki tol buvusi miesto tipo gyvenvietė tapo miestu.

Antrojo pasaulinio karo metais, nuo 1941 m. spalio mėn. iki 1943 m. rugsėjo mėn., miestas buvo okupuotas nacistinės Vokietijos kariuomenės.

Vėliau prasidėjo miesto atkūrimas. 1957 m. veikė ugniai atsparaus molio gavybos įmonė, ugniai atsparių medžiagų gamybos įmonė, keturios vidurinės mokyklos, dvi septynmetės mokyklos, profesinė mokykla, dveji kultūros rūmai, 14 bibliotekų, keturi klubai ir du stadionai.

2022 m. liepos 9 d. Rusijos raketų smūgiai į miestą sunaikino geležinkelio stotį ir iš dalies sugriovė gyvenamąjį namą. Tą pačią dieną per raketų smūgį gyvenamajame rajone žuvo daugiau kaip 48 žmonės.

Vaizdas:Chasiv Yar after rocket strike on 9 July 2022 (22).jpg|alt=|Sugriuvęs pastatas
Vaizdas:Railway station in Chasiv Yar after Russian shelling (01).jpg|alt=|Deganti geležinkelio stotis


## Žymūs žmonės
* Josifas Kobzonas (1937–2018), TSRS ir Rusijos dainininkas, deputatas.

## Išnašos
Bunhė

**Bunhė** () arba ***Junokomunarovskas*** () – miestas rytų Ukrainoje, Donecko srityje, Horlovkos rajone, Horlovkos–Jenakijevės aglomeracijoje. 2021 m. mieste gyveno 13 544 žmonės. Kasamos akmens anglys.

## Istorija
Bunhė buvo įkurta 1908 m., kai buvo pastatyta anglių kasykla ***Bungė***. 1924 m. kasykla pavadinta ***Junkomu***, todėl ir pati gyvenvietė pradėta vadinti taip pat. Nuo 1965 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas bei miestas pradėtas vadintas ***Junokomunarovsku***.

Per karą Donbase, 2014 m. rugsėjo 21 d., Ukrainos kariai buvo priversti pasitraukti iš miesto.

2016 m. gegužės 12 d. Ukrainos Aukščiausioji Rada nusprendė grąžinti miestui istorinį pavadinimą ***Bunhė***, kad pašalintų sąsajas su sovietmečiu. Tačiau miestas valdomas separatistinės Donecko Liaudies Respublikos, todėl naudojamas ir senasis pavadinimas.

## Išnašos
Liepinės pedologinis draustinis

**Liepinės pedologinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Radviliškio rajone, 4 km į pietvakarius nuo Radviliškio, Liepinės miške, prie Liepinės kaimo.

Įsteigtas 1988 m., siekiant išsaugoti Žemaičių aukštumos banguotų rytinių atšlaičių velėninių jaurinių glėjinių priemolio dirvožemių dangos etaloną. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (žolių turtingi eglynai, aliuviniai miškai, pelkėti lapuočių miškai).

## Šaltiniai
Radvilonių botaninis draustinis

**Radvilonių botaninis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Radviliškio rajone, 4 km į šiaurę nuo Šeduvos, 1 km į pietvakarius nuo Alksniupių, Radvilionių miške.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti retų augalų rūšių augavietes. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (žolių turtingi eglynai, plačialapių ir mišrūs miškai, pelkėti lapuočių miškai).

Teritorija patenka į Vidurio žemumos klimato rajoną, Mūšos-Nevėžio parajonį, yra Rytų Žemaičių plynaukštėje. Randami retieji augalai: žalsvažiedė blandis, plačialapė klumpaitė, ieškotina miškinė dirsuolė.

## Šaltiniai
Deoyadastathe

***Deoyadastathe*** ('Tasai, kurio kūnas šviesus') – mitologinė indėnų senekų figūra, jauniausias tūkstantį kojų turinčio kirmino Hadjoviskio sūnus.

Vaikystėje *Deoyadastathe* niekad neidavęs laukan, verčiau namie po lova žaisdavęs su savo šunimi, kuris iš tiesų buvęs blusa. Dingus tėvui, šeši vyresnieji *Deoyadastathe* broliai ir seserys išėję jo ieškoti, tačiau ir patys negrįžę. Tuomet ieškoti tėvo išsiruošęs *Deoyadastathe*. Jis užmušęs piktavalius priešus, nors jie ir buvę galingi, tad į *Deoyadastathe* jo žmonės pradėję žiūrėti kaip į didvyrį.

*Deoyadastathe* išgelbėjęs savo motiną, kurią kankinęs vadas Dihdihas, taip pat užmušęs piktavalius rupūžžmogius.

## Išnašos
Liepiškių botaninis-zoologinis draustinis

**Liepiškių botaninis-zoologinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Radviliškio rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulėnų, tarp Acokavų šiaurėje ir Liepiškių pietuose, apima Pelyčių pelkę.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti natūralų pelkinį kompleksą su retomis augalų ir gyvūnų rūšimis. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (aktyvios, degradavusios aukštapelkės, pelkėti lapuočių miškai, šienaujamos mezofitų pievos).

## Šaltiniai
Šušvės hidrografinis draustinis

**Šušvės hidrografinis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Radviliškio rajone, 8 km į vakarus nuo Baisogalos, šalia Mėnaičių kaimo. Apima Šušvės slėnį nuo Mumšilio miško iki santakos su Berže.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti gilaus slėnio mažai vingiuotą Šušvės vidurupį. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (žolių turtingi eglynai, plačialapių ir mišrūs miškai, pelkėti lapuočių miškai, vakarų taiga, stepinės pievos ir kt.), saugoma ūdra, ovalioji geldutė.

## Šaltiniai
9×19mm

**9×19mm** (kartais vadinamas *Luger*, *Parabellum*, *Para*, *9mm NATO*, *9mmP*, *9 milimetrais* arba *devyni ant devyniolikos*) – vidutinio dydžio pistoletinis šovinys, naudojamas pistoletuose ir pistoletuose-kulkosvaidžiuose.

Vienas populiariausių šaudmenų žmonijos istorijoje, standartinis visose NATO šalyse. Juo šaudo tokie populiarūs ginklai, kaip Beretta 92, ČZ 75, Glock 17, Heckler & Koch MP5, Sig Sauer P226, Walther P38 ir kt.

## Istorija

Sukurtas 1901 m. austrų konstruktoriaus Georgo Lugerio. Ypač plačiai paplito po Pirmojo pasaulinio karo.

Dažnai pravardžiuojamas žodžiu „Parabellum“, paimtu iš posakio „norėdamas taikos – ruoškis karui“ ().

## Savybės ir naudojimas

Šiuo metu šovinys yra plačiausiai naudojamas praktiškai visame pasaulyje, kadangi kuriant jį suderinta visa eilė faktorių, kurie drauge padarė jį ypač patogų, universalų. Dėl savo populiarumo šaudmuo tapo pavyzdžiu kai kuriems naujesniems šoviniams. Standartinis Lietuvos kariuomenės, policijos ir jos rinktinės „Aras“  ir kitų jėgos struktūrų šaudmuo.

Balistinė galia užtektina, kad net vienintelis pataikymas (iki 50 metrų atstumu) nukautų žmogų. Kita vertus, šaudmuo ne per galingas, tad nepridaro perteklinių sužalojimų, mat pataikius į galūnes dažniausiai nėra mirtinas. Vis dėlto, galia per maža pramušti net ir žemesnių kategorijų šarvines liemenes ar balistinius šalmus.

Šovinio forma labai patogi užtaisymui ar išėmimui iš dėtuvių.

Šovinio kaina, dėl jo didžiulio paplitimo, nedidelė (Lietuvoje apie 0,30€/vnt). Šio kalibro šovinius gamina beveik visos garsiausios šaudmenų kompanijos. Tad prekiaujama ypač plačiu asortimentu: yra lengvesnių ir sunkesnių kulkų, sportinių, ekonominių variantų (su plieno tūtelėmis), pertaisytų ir kt.

Dėl aukščiau išvardytų priežasčių 9×19mm kalibro šoviniai yra ypač populiarūs teisėsaugoje ir kariuomenėse, savigynai, sportui ir treniruotėms, rečiau medžioklei.

9×19mm kalibro šoviniuose užtaiso gana nedaug. Todėl atatranka, palyginus su kitais analogiškos paskirties šaudmenimis (tokiais kaip .40 S&W arba .45 ACP), nestipri. Tai dar viena šio kalibro populiarumo priežastis. Tačiau tai anaiptol nereiškia, kad ji niekinė – neprityrusiam šauliui verta būti atsargiam.

## Šaltiniai
Kaukolikų pagrindinė mokykla

**Skuodo rajono Kaukolikų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skuodo rajone, Kaukolikuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190896491, steigėjas Skuodo rajono savivaldybės taryba.

## Istorija

Įkurta 1902 m. kaip pradinė, vėliau aštuonmetė, iki 2007 m. pagrindinė mokykla. 2006–2007 m. mokslo metais mokėsi 41 mokinys 1-8 klasėse ir 9 vaikai ugdyti priešmokyklinėje grupėje. 2007 m. ji prijungta prie Aleksandrijos pagrindinės mokyklos kaip Kaukolikų skyrius, vėliau galutinai uždaryta.

## Šaltiniai
Hapi Valis-Gus Bėjus

**Hapi Valis-Gus Bėjus** ( – 'Laimės Slėnis-Žąsų Įlanka', Inuitų k. *Vâli*) – miestas Kanados rytuose, Niufaundlando ir Labradoro provincijoje.

Miestas įsikūręs Labradoro centrinės dalies pietuose, Melvilio ežero ir Čerčilio upės pakrantėje. Hapi Valis-Gus Bėjus yra didžiausias šio regiono miestas, 2016 m. jame gyveno 8109 gyventojai.

Ant didelės smėlio plynaukštės 1941 m. pastatytame mieste yra įkurta didžiausia Šiaurės Amerikos žemyno šiaurės rytuose esanti Kanados karinių pajėgų aviacijos bazė „Gus Bėjus“ (*CFB Goose Bay*).

## Klimatas
Pagal Kiopeno klimato klasifikaciją miesto klimatas yra drėgnas žemyninis, artimas subarktiniam. Žiemą gausu sniego.

Vidutinė metinė oro temperatūra yra +0,5 °C. Per metus iškrenta 1110 mm kritulių. Vasara čia prasideda birželio pabaigoje ir baigiasi rugsėjį. Lapkrityje santykinė oro drėgmė yra didžiausia (77,48 %), o birželį – mažiausia (68,67 %). Daugiausia lietingų dienų yra liepos mėnesį (15,33 dienos), mažiausia – vasario mėnesį (10,13 dienos). Sausiausias mėnuo yra vasaris, kai iškrenta 62 mm lietaus, liepos mėnesį kritulių kiekis yra didžiausias – vidutiniškai 125 mm. Sausiausio ir drėgniausio mėnesio kritulių kiekis skiriasi 63 mm. Šilčiausias metų mėnuo yra liepa (vidutinė temperatūra 16,0 °C), šalčiausias – sausis (-16,1 °C). Metinė temperatūra svyruoja apie 32,2 °C.

## Istorija
Hapi Volio miestelis įkurtas 1941 m. 1973 m. prie miestelio prijungus Gus Bėjaus rajoną, suteiktas dabartinis pavadinimas – Hapi Valis-Gus Bėjus (*Happy Valley-Goose Bay*).

## Gyventojai
Pagal 2016 m. miesto gyventojų surašymą, 50,6 % sudarė baltaodžiai, 45,2 % Kanados aborigenų tautos – daugiausiai inuitai ir Kanados metisai, bei 4,1 % ne europiečių kilmės rasinės mažumos, daugiausiai – filipiniečiai, pietų azijiečiai, lotynų amerikiečiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* happyvalley-goosebay.com / Oficiali svetainė 
* youtube.com / Vaizdo įrašai iš Laimės Slėnio Žąsų Įlankos miesto
Sengirė

**Sengirė** – gamtinę brandą pasiekęs, įvairiaamžis, įvairiarūšis natūraliai ir be žmogaus įsikišimo atsikuriantis miškas, kurio bent kelios medžių kartos yra natūraliai pasikeitusios. 

Sengirė turi pirmykščiams miškams būdingų požymių: daug senų stambių medžių; daug stambios negyvos (gyvastingos), įvairių puvimo stadijų medienos; įvairiaamžė medyno sudėtis; gausu trikdymui jautrių augalų, gyvūnų ir grybų rūšių.


File:Balbieriškio miškas 2.jpg|Sengirės plotas Balbieriškio miške
File:Bezdonė Bezdonių miške (2).JPG|Sengirės plotas prie Bezdonės upelio (Vilniaus raj.)
File:Punios šilas, 3.JPG|Punios šilo sengirė


## Išnašos
Vitingai

**Vitingai** () – senovės prūsų didikai (bajorai), vėliau ėję karo tarnybą Vokiečių ordino valstybėje, daugiausia gentinės diduomenės palikuoniai. XIII–XV a. sudarė dalį smulkiųjų feodalų. Vokiečių ordino kariuomenėje sudarė atskirus junginius. Už karo tarnybą, pilių statybos bei remonto darbus pagal prūsų teisę, retas kuris – pagal Kulmo teisę valdė lenus.

Vitingai kryžiuočių kariuomenėje sudarė atskirus dalinius – vėliavas. Daug jų žuvo verčiami dalyvauti dažnuose Vokiečių ordino karo žygiuose į Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę arba lietuvių kariuomenės atsakomuosiuose antpuoliuose į užkariautą Prūsiją.

Iki XVI a. pr. dauguma vitingų suvokietėjo ir susiliejo su smulkiaisiais vokiečių feodalais Prūsijoje.

## Etimologija

Žodis vitingas (vokiškuose šaltiniuose užrašomas kaip *witing* (rekonstruojama prūsiška forma **vītingīs*) yra germaniškos kilmės – kilęs iš sen. , germanų **vīking-* ('vikingas, normanas'). Tik neaišku, ar patekęs pas prūsus tiesiai iš skandinavų, ar per slavų *vitędzь* ().

## Šaltiniai
Tomas Janeliūnas

**Tomas Janeliūnas** (g. 1977 m. spalio 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos politikos mokslininkas, pedagogas.

## Mokslinė veikla
Nuo 2009 m. mokslinio žurnalo „Politologija“ vyriausiasis redaktorius.

### Akademiniai interesai
Tarptautiniai santykiai, saugumo studijos, prognozavimo metodai, sugrėsminimo teorijos.

## Bibliografija
* 2002 m. Lietuvos saugumo ir užsienio politikos strategija (Lithuania’s Security and Foreign Policy Strategy, su kitais)
* 2005 m. Šiaurės šalių geostrateginė svarba Lietuvai (su kitais)
* 2007 m. Komunikacinis saugumas
* 2007 m. Lietuvos tauta: būklė ir raidos perspektyvos (su kitais)
* 2008 m. Šaltasis karas: tarptautinė sistema ir Europos politika (su Raimundu Lopata).
* 2014 m. Baltarusijos režimo ilgaamžiškumas: ilgai ir laimingai… (Belarusian Regime Longevity: Happily Ever After…, su kitais)
* 2015 m. Ambicingas dešimtmetis: Lietuvos užsienio politika 2004–2014 (su kitais)
* 2016 m. Rusijos raidos scenarijai: implikacijos Lietuvos ir regiono saugumui (su kitais)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninis puslapis
* VU TSPMI mokslininko profilis
Dehotgohsgajehas

**Dehotgohsgajehas** (*Dehotgohsgayeh*; 'Skeltaveidė būtybė', 'Kreivas veidas') – milžinas indėnų onondagų mitologijoje.

Pasakojama, kad šis milžinas gyvenęs pietuose, palei pasaulio kraštą, kur tvyrojusi visiška tamsa. Būtybės kūnas buvęs dviejų spalvų: viena pusė raudona, o kita juoda. Žmonių atžvilgiu Dehotgohsgajehas veikdavęs palankiai – sergėdavęs juos nuo piktavališkų kėslų. Nešiodavęsis lazdą iš visiškai nuskusto hikorijos medžio kamieno, ryšėdavęs diržu, padarytu iš didelio hikorijos medžio, vilkėdavęs milžiniško lokio kailiu. Dehotgohsgajehui pakračius savo barškalą, garsas pasklisdavęs visame pasaulyje.

## Išnašos
Strazdynės botaninis draustinis

**Strazdynės botaninis draustinis** – saugoma gamtos teritorija (valstybinis draustinis) Radviliškio rajone, 5 km į rytus nuo Grinkiškio, 2 km į vakarus nuo Skėmių, šalia Strazdynės kaimo, pietinėje Baisogalos miškų dalyje.

Įsteigtas 1992 m., siekiant išsaugoti retų augalų rūšių augavietes. Draustinyje yra NATURA 2000 buveinių (plačialapių ir mišrūs miškai, pelkėti lapuočių miškai, aliuviniai miškai). Auga reta stačioji dirvuolė.
 
## Šaltiniai
Pėsčiųjų perėja

**Pėsčiųjų perėja** – specialiais žymėjimais pažymėta vieta, skirta saugiam pėsčiųjų kelio ar gatvės kirtimui. Įprastai pėsčiųjų perėjos būna įrengtos sankryžose, tačiau gali būti ir kitose eismo vietose, kuriose nesant pėsčiųjų perėjai būtų nesaugu jas pereiti. Taip pat pėsčiųjų perėjos įprastai įrengiamos vietose, kuriose susitelkia didelės pėsčiųjų masės (šalia prekybos centrų) bei šalia darželių ir mokyklų.

Šviesoforais reguliuojamos pėsčiųjų perėjos paeiliui suteikia galimybę saugiam gatvės kirtimui pėstiesiems ir transportui, o nereguliuojamos pėsčiųjų perėjos ne visada pirmenybę suteikia pėstiesiems.

## Istorija

Pėsčiųjų kelio kirtimo vietos egzistavo daugiau nei prieš 2000 metų, kaip rodo išlikę keliai Pompėjoje. Ant kelių buvo įrengti iškilę blokai, kuriais pėstieji galėjo pereiti gatvę. Tuo pačiu keliu tarp blokų pravažiuodavo vežimai.

1868 m. gruodį Londone buvo įrengtas pirmasis pasaulyje pėsčiųjų kelio kirtimo ženklinimas. Jį įrengė geležinkelių inžinierius John Peake Knight. Jis įrengė semaforą, kuris turėjo dvi padėtis ir rodydavo, kada pėstieji gali eiti per gatvę, o jį valdydavo šalia stovintis policijos pareigūnas. Semaforo gale buvo įrengtas šviesų mechanizmas, varomas dujomis, tačiau po metų joms sprogus ir sužalojus šalia buvusį pareigūną, šios sistemos buvo atsisakyta. Vėliau didėjant eismo dalyvių skaičiui atsirado šviesoforai, kurie padėdavo pėstiesiems saugiai kirsti gatvę.

## Žymėjimas
Lietuvoje pėsčiųjų perėjos vieta pažymėta nurodomaisiais kelio ženklais „Pėsčiųjų perėja“ ir ženklinimo linijomis arba tik nurodomaisiais kelio ženklais „Pėsčiųjų perėja“. Pėsčiųjų perėjos ribas žymi ženklinimo linijos, o jeigu jų nėra, – įsivaizduojamos tiesės, einančios nuo kelio ženklų statmenai per kelią. 

Įprastai perėjos žymimos baltais dažais, tačiau Šveicarijoje ir Honkonge tam naudojama geltona spalva.

## Pėsčiųjų perėjų pavyzdžiai

Reguliuojamose pėsčiųjų perėjose būna įrengti mygtukai, kurių pagalba pėstieji gali pakeisti šviesoforo spalvą.

Nereguliuojamose perėjose gali būti įrengta saugumo salelė tarp eismo juostų, taip siekiant padidinti pėsčiųjų saugumą. Tokiose vietose ne visada pėstieji turi pirmenybę bei salelėse gali susidaryti žmonių kamšatis, o tai gali tapti pavojumi dviratininkams.

Kitas pėsčiųjų gatvių kirtimo būdas gali būti pėsčiųjų tiltai ir tuneliai (požeminės perėjos). Tokiais įrengimais sumažinamas pavojus pėstiesiems bei nėra jokio eismo stabdymo.

Ypač judriose sankryžose tam tikrose šalyse būna sustabdomas visas eismas, o visiems pėstiesiems leidžiama tam tikru laiku pereiti perėjas į visas puses vienu metu. Pirmoji Lietuvoje tokio tipo pėsčiųjų perėja įrengta 2022 m. Kaune, K. Donelaičio ir Maironio gatvių sankryžoje.

Pėsčiųjų perėjos gali tapti ir meno kūriniais, kai jos yra nudažomos specialiai kitomis, įprastai ryškiomis, spalvomis. Taip siekiama padidinti miesto patrauklumą turistams bei atkreipti vairuotojų dėmesį į pėsčiųjų gatvių kirtimo vietas.

## Šaltiniai
Šaligatvis

**Šaligatvis** – pėstiesiems vaikščioti ir (arba) dviratininkams važiuoti skirta gatvės dalis, esanti prie važiuojamosios dalies arba atskirta nuo jos. Nuo gatvės važiuojamosios dalies šaligatvį skiria bortelis arba želdinių juosta, veja. Dažniausiai šaligatvio danga daroma iš asfaltbetonio arba betono trinkelių, o dviračių takui parenkama minkštesnė ir lygesnė danga (raudono asfaltbetonio dangos konstrukcija); paprastai klojama ant žvyro ar skaldos pagrindo. Pastaraisiais metais betono plokštės bei plytelės keičiamos betono trinkelėmis, o šalia jų vienoje miestų gatvių pusėje tiesiami ir dviračių takai (pėsčiųjų ir dviračių takas).

## Istorija
Šaligatvius pradėjo tiesti maždaug prieš 2000 m. pr. m. e. Anatolijoje, Kaneše. Jų būta ir Senovės Graikijos bei Senovės Romos miestuose. Dažniausiai jie daryti iš kvadratinių akmeninių plokščių.  Vakarų Romos imperijai susiskaldžius į nepriklausomas karalystes jie nunyko. Viduramžiais šaligatvių nebuvo. Tačiau po 1666 m. didžiojo Londono gaisro rekonstruotuose gatvėse nutiesti ir šaligatviai. XVIII a. viduryje išleistas Vestminsterio klojimo aktas paspartino jų plėtrą mieste. Londone, Paryžiuje bei kituose Europos miestuose XIX amžiaus pabaigoje šaligatviai buvo nutiesti daugelyje miestų gatvėse. Lietuvoje tuo metu jie tik pradėti tiesti iš medinių lentų.

## Šaltiniai
Greičio ribojimas

**Greičio ribojimas** – saugaus eismo priemonė, kuria keliuose yra nustatomas saugus leistinas maksimalus greitis transporto priemonėms. Greičio limitas įprastai rodomas ženklais ir matuojamas kilometrais per valandą arba myliomis per valandą. Transporto priemonių greičio ribojimo taisyklių laikymąsi prižiūri šalių policijos tarnybos. Kai kuriose šalyse greičio ribojimų nėra, pavyzdžiui, didelėje dalyje autobanų Vokietijoje.

Pirmieji greičio ribojimai 10 mi/val (16 km/val) buvo įvesti 1861 m. Jungtinėje Karalystėje.

2018 m. didžiausias oficialus greičio ribojimas buvo JAE – 160 km/val.

Viena pagrindinių priežasčių greičio ribojimui keliuose yra siekis didinti kelių saugumą bei mažinti žuvusių eismo dalyvių skaičių. Pasaulio sveikatos organizacijos teigimu, greičio keliuose ribojimas yra viena iš priemonių žūčių keliuose mažinimui. 2021 m. pasaulyje žuvo 1,3 milijonas žmonių nuo eisme įvykusių avarijų. Tam tikrais atvejais gali būti ribojamas ir minimalus greitis keliuose. 

Taip pat viena iš greičio ribojimų priežasčių gali būti šalių noras sumažinti aplinkos taršą nuo transporto naudojimo. Vokietijoje 2021 m. buvo siūlomas įvesti visuotinis 130 km/val greičio ribojimas, taip siekiant sumažinti teršalų išmetimą ir aplinkos taršą. Taip pat kai kurios šalys miestuose įvedė 30 km/val greitį, taip pat norint kovoti su klimato tarša bei triukšmu.

Lietuvos kelių policija naudoja įvairias priemones saugaus greičio keliuose reguliavimui ir fiksavimui. Šios priemonės yra rankinės, automatinės, taip pat įrengiamos patrulių automobiliuose.

## Greičio ribojimai Lietuvoje
Pagal Lietuvos kelių eismo taisykles, šalyje automobilių greičio ribojimai yra tokie:
* Gyvenvietėse 50 km/val
* Ne gyvenvietėse: keliuose su asfalto arba betono danga – 90 km/val, kituose keliuose – 70 km/val
* Automagistralėse ir greitkeliuose: automagistralėse – nuo balandžio iki spalio – 130 km/val, nuo lapkričio iki kovo – 110 km/val, greitkeliuose – nuo balandžio iki spalio – 120 km/val, nuo lapkričio iki kovo – 110 km/val.

## Šaltiniai
Sekso simbolis

**Sekso simbolis** – asmuo ar personažas, visuomenėje plačiai laikomas seksualiai patraukliu.

Sekso simbolio terminas pirmą kartą pavartotas XX a. antrajame ir trečiajame dešimtmečiuose, siekiant apibūdinti pirmąsias besiformuojančias šios epochos kino žvaigždes. Iš vyrų, vienas pirmųjų sekso simbolių ekrane buvo Sessue Hayakawa, o iš moterų – Asta Nielsen. Kino studijos labai pasikliovė savo aktorių išvaizda ir seksualiniu patrauklumu, norėdamos pritraukti auditoriją. Sąvokos „sekso simbolis“ vartojimas išaugo per Antrąjį pasaulinį karą.

Garsūs Holivudo sekso simboliai – James Dean, Marlon Brando, Marilyn Monroe, Jayne Mansfield ir kiti.

Tarp sekso simbolių, kurie yra personažai, minėtina vaizdo žaidimų herojė Lara Croft, kuri keletą kartų buvo minima pagrindinėje žiniasklaidoje.

## Išnašos
Tadžikijos futbolo varžybos 2022 m.

**[[Tadžikija|Tadžikijos]] futbolo varžybos [[2022]] m.**
*  prasidėjo 2022 m. balandžio 2 d., baigėsi 2022 m. lapkričio 23 d.
* s turnyras prasidėjo 2022 m. gegužės mėn., o finalas įvyko 2022 m. gruodžio d.

## 2022 m. Tadžikijos čempionatas
* **Tadžikijos lyga** – aukščiausioji futbolo lyga. Dalyvavo 10 ekipų. 
* Sužaidė po 27 rungtynes, trijų ratų sistema.

### Dalyviai
; 2022 m. Aukščiausios lygos dalyviai
* SKA-Pamir Dušanbe; 
* FK Fajzkand; 
* Istiklol Dušanbe; 
* FK Istaravšan; 
* Chatlono FK; 
* Chudžando FK; 
* FK Eschata;
* FK Ravšan Kulob.
*  Regar-TadAZ
*  Ravshan Zafarobod
; iškrito į žemesnį divizioną
* FK Dušanbe-83; 
* FK Kuktoš; 

### Galutinė lentelė
* Istiklol Dušanbe užtikrintai pirmavo viso sezono metu ir apgynė čempionų vardus. Istiklol Dušanbe apgynė čempionų titulą.

## 2022 m. [[Tadžikijos futbolo taurė]]
* Finalo rungtynės įvyko 2022 m. spalio 29 d. 
* Jame žaidė Istiklol Dušanbe ir FC Kuktosh.

#### Finalo rungtynės
----

----

* Pagrindinis rungtynių laikas baigėsi esant lygiam rezultatui 2-2. 
* **[[Istiklol Dušanbe]] nugalėjo varžovus finale tik po baudinių serijos ir iškovojo šalies futbolo taurę.**
----

## Šaltiniai
 

## Nuorodos
* Tadžikistano futbolo federacijos svetainė 
* SOCCERWAY
* 2022 m. sezonas RSSSF
Pasaulio kryptis

**Pasaulio kryptis** arba **pasaulio šalis** – bendras terminas, vartojamas nurodyti šiaurės, pietų, vakarų ir rytų kryptis. Lietuvių kalboje jos atitinkamai žymimos Š, P, V ir R, tačiau dažnai vartojami ir sutrumpinimai N (), S (*South*), W (*West*) ir E (*East*). Priešinga šiaurei kryptis yra pietūs, o priešinga rytams – vakarai. Stovint ant Žemės ir žiūrint į šiaurę, pietūs būtų už nugaros, rytai – dešinėje, o vakarai –  kairėje. Norint nurodyti kryptį, nevisiškai atitinkančią vieną iš keturių jau aukščiau įvardintų krypčių, galima naudoti ir tarpines pasaulio kryptis, kaip šiaurės rytai (ŠR; ), šiaurės vakarai (ŠV; *NW*), pietryčiai (PR; *SE*) ir pietvakariai (PV; *SW*).

Dangaus kryptys dažniausiai nustatomos kompaso pagalba.

## Šaltiniai
Ivana Lotito

**Ivana Lotito** (g. 1983 m. liepos 19 d. Manfredonijoje) – italų aktorė.

## Biografija
Vaikystę Ivana praleido Korate, kur lankė vaidybos kursus. Baigusi mokyklą išvyko į Romą, baigė mokslus Eksperimentiniame kinocentre. Vienas pirmųjų vaidmenų buvo Carlo Lizzani juosta „Hotel Meina“ (2007) bei filmas „Letters to Juliet“ (2010).

Dažniausiai Ivana vaidina TV serialuose, tarp kurių žinomiausi „Paura d‘amare“ (2010–2013), „Romulus“ (2020), „Gomora“ (2016–2021).

## Dalinė filmografija

* Hotel Meina (2007)
* Cado dalle nubi (2009)
* Letters to Juliet (2010)
* Paura d‘amare (2010–2013)
* Bella di papà (2013)
* Squadra antimafia 5 (2013, serialas)
* Squadra antimafia 6 (2014, serialas)
* Io che amo solo te (2015)
* Loro chi? (2015)
* La cena di Natale (2016)
* Il più grande sogno (2016)
* Gomora (2016–2021)
* Il grande spirito (2019)
* Rosa Pietra Stella (2020)
* Romulus (2020, serialas)
* Christian (2022, serialas)

## Nuorodos

* IMDb profilis

## Šaltiniai
Via Lietuva

**Via Lietuva** (iki 2024 m. **Lietuvos automobilių kelių direkcija**) – Lietuvos valstybinės reikšmės kelių valdytoja (patikėjimo teisė).

Veikla: kelių valdymas, saugių eismo sąlygų užtikrinimo organizavimas, koordinavimas įgyvendinant eismo saugos priemones keliuose.

## Istorija
### Tarpukaris
1918 m. gruodžio 6 d. įsteigta LAKD pirmtakė – Plentų, vandens kelių ir uostų valdyba.

1919 m. rugsėjo 6 d. prezidentas Antanas Smetona pasirašė pirmąjį laikinąjį įstatymą dėl svarbesnių vieškelių ir gruntinių kelių. Manyta, kad Plentų, vandens kelių ir uostų valdyba turėtų prižiūrėti ne tik plentus, bet ir visus vieškelius, tačiau valstybė tam neturėjo lėšų.

1921 m. kovo 2 d. priimtas naujas bendrojo naudojimo kelių ir tiltų įstatymas, plentus prižiūrinčių tarnautojų tarnybinės taisyklės.

1924 m. performuota į Plentų ir vandens kelių valdybą, o 1936 m. - tiesiog į Kelių valdybą, kurioje formuoto 3 direkcijos – sandėlių, vandens kelių ir eismo.

### Sovietmetis
1944 m. liepos 17 d. įkurta LSSR vidaus reikalų komisariato (nuo 1946 m. ministerijos) ir iki 1956 m. veikė Plentų valdyba.

1949–1952 m. vyko Vilniaus–Kauno kelio asfaltavimo darbai. Baigiant tiesti Vilniaus–Kauno kelią, jau buvo parengti dviejų Kauno–Klaipėdos automagistralės ruožų po 24 km projektai. 1987 m. rugsėjo 4 d. įvyko automagistralės A1 oficialus atidarymas.

### Atgavus Nepriklausomybę
1991 m. kovo 1 d. susisiekimo ministro Jono Biržiškio įsakymu įsteigta Lietuvos automobilių kelių direkcija. 1991 m. kovo 14 d. ji įregistruota Ekonomikos ministerijoje. 1993 m. kovo 12 d. premjero B. Lubio potvarkiu LAKD reformuota į valstybinę įstaigą prie Susisiekimo ministerijos.

2020 m. rugsėjo 1 d. LAKD iš biudžetinės įstaigos pertvarkyta į valstybės įmonę, nauja teisinė forma įregistruota Registrų centre. 2023 m. sausio 2 d. tapo akcine bendrove.

2024 m. kovo 5 d. įmonė pakeitė savo pavadinimą į „Via Lietuva“.

## Šaltiniai
Amatų mokykla Sodžiaus meistrai

**Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai“** – nevalstybinė profesinė mokykla, įsikūrusi Trakų rajono savivaldybėje, Rūdiškių seniūnijoje, Jelščiznos kaime (šalia Rūdiškių). Mokymo įstaigos teisinė forma – viešoji įstaiga, kodas – 125876778.

## Mokymo programa

Mokoma trijų profesijų: dailidės – staliaus, virėjo ir tvaraus želdinimo specialisto. Mokykla gyvuoja tiek iš privačių rėmėjų lėšų, tiek iš gaunamo valstybinio finansavimo. Mokykloje įgyvendinta iš partnerių Prancūzijoje perimta dualaus mokymo metodika, kai taikomas pameistrystės metodas – mokymasis šalia meistro. Kiekvieną mėnesį mokiniai dvi savaites mokosi pasirinkto amato teorijos ir praktikos mokykloje, kitas dvi – atlieka praktiką įmonėje pagal savo profesinę sritį. Mokymai vyksta nedidelėse grupėse.

## Istorija

Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai“ šalia Rūdiškių įsteigta Šv. Jono kongregacijos Vilniaus vienuolyno iniciatyva. Vienuolynas Vilniuje įkurtas 1993 m. arkivyskupo metropolito A. J. Bačkio rūpesčiu. Sukūrusi pagalbos gatvės vaikams programą „Šv. Jono vaikai“, brolija dešimtims vaikų padėjo rasti šeimyninį prieglobstį Rūdiškių apylinkių sodybose. 2002 m. buvo įkurta amatų mokykla „Sodžiaus meistrai“, kurioje tęsiama tradicija padėti jaunuoliams iš socialiai jautrių šeimų mokant savarankiško gyvenimo įgūdžių, įgyjant profesiją.

2007 m. profesinėje amatų mokykloje „Sodžiaus meistrai“ ir „Šv. Jono vaikų” sodyboje lankėsi Prezidentas Valdas Adamkus.

## Direktoriai
  
* Gintarė Kaluškevičiūtė-Dubakienė
* Dalia Beigienė

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* ''Facebook'' profilis