open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aukso amžius

**Aukso amžius** – laikotarpio sąvoka, kurią mini ankstyvieji graikų ir romėnų poetai. Tuo laikotarpiu žmonija gyveno utopijoje, be nuodėmės žmonės gyveno nemirtingi. Aukso amžius užsibaigia žmogaus nuopuoliu.

## Graikų mitologija
Graikų mitologijoje **Aukso amžius** – dievo Krono valdymo laikotarpis. Jo metu vyravo taika ir harmonija. Žmonės nesendavo, mirdavo ramiai, gyveno visko pertekę. Tekėjo begalinis šaltinis, nuo laukinių vaisių gausos linko medžiai ir medus varvėjo nuo medžių. Šie žmonės, gyvenę ir mirę Aukso amžiuje, buvo vadinami Aimonais, kurie vėliau tapo vedliais senovės graikams (šie gyveno Geležies amžiuje).

Aukso amžiuje gyvenusi rasė išmirė, kai titanas Prometėjas nunešė žmonėms šventą ugnį. Dzeusas nubaudė žmones, leisdamas Pandorai atidaryti skrynią, iš kurios išsilaisvino (beveik) visos mirtingųjų žmonių negandos.

## Skandinavų mitologija
Skandinavų mitologijoje minimas Aukso amžius baigiasi tada, kai sudaroma taika kare tarp dviejų dievų grupių asų ir vanų.

## Žydų mitologija
Žydų mitologijoje Aukso amžius identifikuojamas su Edenu (Roju).
Šunažolė

**Šunažolė** (*Dactylis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis. 

Lietuvoje auga paprastoji šunažolė (*Dactylis glomerata*).

### Rūšys
Išskiriamos 2 rūšys:
* Paprastoji šunažolė (*Dactylis glomerata*) L. - Eurazija ir šiaurės Afrika; aklimatizuota pietų Afrikoje, Australijoje, Amerikoje ir kai kuriose salose
* *[[Dactylis smithii]]* Link - Kanarų salos, Žaliojo Kyšulio salos, Madeira

Dalis anksčiau priskirtų rūšių buvo perklasifikuotos į kitas gentis: *[[Aeluropus]]*, *[[Ammochloa]]*, *[[Cutandia]]*, *[[Dinebra]]*, eraičinas (*Festuca*), kelerija (*Koeleria*), kiautis (*Elytrophorus*), miglė (*Poa*), *[[Odyssea]]*, pomiglė (*Desmostachya*), posmilgė (*Eragrostis*), *[[Rostraria]]*, skeltenis (*Schismus*), spartina (*Spartina*), *[[Tribolium]]*, *[[Trisetaria]]* ir *[[Wangenheimia]]*.
* *Dactylis fasciculata* Lam. - dabar *[[Spartina alterniflora]]*
* *Dactylis maritima* Walter - dabar *[[Spartina alterniflora]]*

## Šaltiniai
Daukantas

* Feliksas Daukantas (1915–1995) – Lietuvos dailininkas dizaineris, dizaino specialybės pradininkas Lietuvoje;
* Simonas Daukantas (1793–1864) – Lietuvos istorikas, rašytojas ir švietėjas, vienas iš pirmųjų tautinio atgimimo ideologų;
* Teodoras Daukantas (1884-1960) – Lietuvos politinis ir karinis veikėjas, brigados generolas;
Inertinės dujos

**Inertinės dujos** (tauriosios dujos, retosios dujos) – periodinės elementų sistemos VIII grupės pagrindinio pogrupio cheminiai elementai – helis (He), neonas (Ne), argonas (Ar), kriptonas (Kr), ksenonas (Xe), radonas (Rn). Inertinės dujos yra randamos ore, vandenyje, kai kuriuose mineraluose, helis – požeminėse dujose. Susidaro per įvairius branduolinius procesus.

## Savybės
Bespalvės, bekvapės ir beskonės vienatomės dujos. Helis – vienintelė medžiaga nesustingstanti absoliutaus nulio temperatūroje. Visi elementai yra chemiškai pasyvus, nes jų atomų išoriniai sluoksniai yra užpildyti elektronų.

## Panaudojimas
Inertinėmis dujomis prileidžiamos kaitinimo, dujošvytės, signalinės lempos. Naudojamos elektroninėje, vakuuminėje ir branduolinėje technikoje. Atmosferoje suvirinami metalai. Skystas helis naudojamas kaip šaldymo agentas.

## Istorija
Dėl inertiškumo ilgą laiką nepavyko aptikti. Pirmąjį iš inertinių dujų – helį – 1868 m. aptiko Ž. Žansenas (Prancūzija), Dž. Lokjeris ir E. Franklendas (Jungtinė Karalystė) saulės protuberantų spektre. Kitos inertinės dujos buvo atrastos 1894–1904 m.
Šluotsmilgė

* *Airidium* Steud.
* *Aristavena* F.Albers & Butzin
* *Campella* Link
* *Czerniaevia* Turcz. ex Griseb.
* *Erioblastus* Honda ex Nakai
* *Monandraira* É.Desv.
* *Podionapus* Dulac
* *Scribneria* Hack.

**Šluotsmilgė** (*Deschampsia*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės žolės su išsiskėtusios šluotelės žiedynu. Auga pievose, miškuose, durpynuose.

Gentyje yra apie 50 rūšių. Lietuvoje auga dvi rūšys:
* Kupstinė šluotsmilgė (*Deschampsia caespitosa*)
* Lanksčioji šluotsmilgė (*Deschampsia flexuosa*)

## Šaltiniai
Eraičinas

**Eraičinas** (*Festuca*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso pašarinės žolės su šluotelės pavidalo žiedynais. Labai polimorfinė gentis, nes yra daug formų. Rūšis apibūdinti sunku. Genties pavadinimas yra keltiškas, nuo žodžio *fest* – pašarinis.

Iš viso yra aprašyta apie 660 rūšių. Lietuvoje auga 11 rūšių: 
* Avinis eraičinas (*Festuca ovina*)
* Tikrasis eraičinas (*Festuca pratensis*)
* Raudonasis eraičinas (*Festuca rubra*)
* Didysis eraičinas (*Festuca gigantea*)
* Polesinis eraičinas (*Festuca polesica*)
* Kopinis eraičinas (*Festuca sabulosa*)
* Nendrinis eraičinas (*Festuca arundinacea*)
* Smėlyninis eraičinas (*Festuca psammophila*)
ir kt.


Image:Festuca rubra.JPG|Raudonasis eraičinas (*Festuca rubra*)


## Šaltiniai
Sešata

Egiptiečių mitologijoje **Sešata** („raštininkė“) – išminties personifikacija, raštvedybos, astronomijos, astrologijos, architektūros ir matematikos deivė. Kai dievas Totas tapo pripažįstamas kaip išminties dievas, Sešata tapo jo sesuo, dukra arba žmona kaip žinių globėja, kuri išmoko rašyti ir skaičiuoti. Tapatinama su Hator, Neftide.

Ikonografijoje Sešata vaizduojama moterimi su stilizuotu papiruso augalu virš galvos, kuris simbolizuoja raštvedybą, kadangi egiptiečiai rašė ant lapų pagamintų iš papiruso augalo. Po susiejimo su Totu, kuris buvo ir mėnulio dievas, jos vaizdavime atsirado mėnulio pjautuvas. Laikui bėgant pjautuvas degeneravo iki dviejų ragų, kurie sudarė mėnulio pjautuvą. Šios išvaizdos deivė buvo vadinama Safekh-Aubi, kas reiškia „Dėvinti du ragus“.

Paprastai vaizduojama laikanti palmės šakelę, nešanti rašymo įrankius. Sešata būdavo apsirengusi leopardo kailiu, kuris yra laidojimo šventikų simbolis, kailio dėmės simbolizuoja žvaigždes, visas apdaras simbolizuoja amžinybę.

Kadangi Sešata buvo matuotoja, skaičiuotoja ir raštininkė, buvo tikima, kad ji padeda faraonams atlikti šiuos darbus.
Vytis (šriftas)

**Vytis** – be apribojimų (pagal GFDL licenciją) platinamas šriftas, turintis pilną visų lietuviškų simbolių rinkinį. Vytis yra pirmasis šriftas, kuriame yra „Ė ilgoji“ ir „ė ilgoji“ raidės.

Šriftas buvo sukurtas, kad pakeistų komercinę „Aistiką“ ir valstybinį „Palemoną“.

Vytis pateikiamas „Baltix“ Linux distribucijoje, „OpenOffice.org“ biuro programų rinkinyje ir kitose sulietuvintose atviro kodo programose, kur Aistika ir Palemonas negalėtų būti pateikiami dėl platinimo sąlygų.

Vytis yra panašus į „Times New Roman“ šriftą. Sukūrus tekstą naudojant Vyčio šriftą ir pakeitus šriftą į Times New Roman, formatavimas beveik visiškai nenukenčia.

## Nuorodos
* [ftp://ftp.akl.lt/sriftai/Vytis/Naujas_Vytis/ „Vyčio“ parsisiuntimas] 
* Pagrindinis informacijos šaltinis 

## Kiti lietuviški šriftai
* Aistika
* Palemonas
SuperTux

**SuperTux** – nemokamas ir atvirojo kodo 2D šonan slenkantis platformer žanro kompiuterinis žaidimas, įkvėptas „Nintendo“ sukurtos „Super Mario Bros.“ serijos. Žaidėjas valdo Tux – „Linux“ branduolio talismaną – ir keliauja per įvairius lygius bei pasaulius, siekdamas išgelbėti jo merginą Penny iš piktojo Noloko nelaisvės. Iš pradžių žaidimas buvo sukurtas „Linux“ operacinėms sistemoms, tačiau vėliau buvo perkeltas į „Windows“, „Mac OS X“, „Steam“ ir kitas platformas.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* SuperTux svetainėje GitHub
Džiungariniai žiurkėnukai

**Džiungariniai žiurkėnukai** (*Phodopus*) – žiurkėninių (*Cricetidae*) šeimos graužikai. Tai nedideli mielos išvaizdos žvėreliai, kuriuos augina gyvūnų mylėtojai. Kailiukas švelnus. Aktyvūs naktį. Nėštumas – 20-22 d. Dažniausiai atsiveda 6-10 jauniklių, kurie subręsta po 1,5 mėn. 

Paplitę Užbaikalėje, Kazachstane. Dažnesnės auginamos rūšys:
***Džiungarinis žiurkėnukas** (*Phodopus sungorus*). **Pav.**
***Roborovskio žiurkėnukas** (*Phodopus roborovskii*).

## Priežiūra
Gyvūnai nereikalauja ypatingų sąlygų. Juos galima laikyti pora ar daugiau specialiuose narveliuose. Narvelio dugnas išklojamas medžio drožlėmis ar specialiu kraiku.  Gyvūnai mėgsta slėptis, todėl narvelio kampe pastatomas specialiai graužikams skirtas namelis, kur jie pasidaro savo urvelį. Čia galima įrengti supynes, kopėtėles, bėgimo ratą. Tinkamiausia oro temperatūra 18-20 laipsnių šilumos.

Žiurkėniukams nuolat auga dantys, todėl maitinama nesmulkintu maistu, duodama specialių kreidelių, džiūvėsių, medžio šakelių. 

Tai labai vislūs gyvūnai. Jau 2-1,5 mėn. amžiaus gali daugintis. Nėštumo pabaigoje patelė į lizdą prisineša daug maisto. Suporuota patelė perkeliama į atskirą narvelį. Patelė maitinama daugiau baltyminiu maistu. Motina vaikus maitina apie 4 savaites. Tačiau dar būdami akli jaunikliai pradeda graužti kietą maistą. Motinos kartais savo vaikus sugraužia. Taip atsitinka todėl, kad buvo bereikalo ir dažnai trukdomos arba maitinamos vienodu nevitaminizuotu maistu. 35-40 dienų amžiaus žiurkėnukai tampa visai savarankiški. Dauginasi iki 2,5 m. Esant geroms sąlygoms išgyvena 3-4 metus.
Analoginis sumatorius

**Analoginis sumatorius** – vieną išėjimą ir daugelį įėjimų turinti schema, kurios išėjimo signalas lygus įėjimo signalų sumai.

Analoginis sumatorius gali būti surinktas panaudojant operacinį stiprintuvą:

Jeigu R1 = R2 = … = Rn ir Rf pasirenkama laisvai, išėjimo įtampa įėjimo įtampų (V1..V1..) sumai:

:  V_\mathrm{out} = - R_\mathrm{f} \left( { V_1 \over  R_1 } + { V_2 \over R_2 } + ... + {V_n \over R_n} \right) 

Taigi išėjimo signalas šioje schemoje yra **invertuotas** (yra priešingo ženklo) įėjimo signalų atžvilgiu. Žinomos ir tokios sumatorių schemos, kuriose signalas neinvertuojamas (paprasčiausiu atveju galima išėjime prijungti invertuojantį stiprintuvą).

Tokia schema gali sudedamus dydžius prieš tai padauginti iš reikiamo stiprinimo koeficiento (1/Ri).

Jeigu R1 = R2 = … = Rn = Rf, išėjimo įtampa lygi

:  V_\mathrm{out} = - ( V_1 + V_2 + ... + V_n ) \!\ .

Šio sumatoriaus įėjimo varža Zi = Ri (kiekvienam įėjimui Vi).
Lūžio rodiklis

**Lūžio rodiklis** (arba jau nevartotinas terminas **refrakcijos indeksas**) nusako medžiagos pralaidumą elektromagnetinėms bangoms.
Dažniausiai žymimas raide *n* ir apibrėžiamas formule:

:  n=\sqrt{\epsilon_r\mu_r}
: kur *ε<sub>r</sub>* yra medžiagos santykinė dielektrinė skvarba, o *μ<sub>r</sub>* – santykinė magnetinė skvarba. Ne magnetinėms medžiagoms *μ<sub>r</sub>* artimas 1, o *n* yra apytiksliai \sqrt{\epsilon_r}.

## Šviesos greitis medžiagoje
Šviesos greitis vakuume yra fundamentalioji konstanta, žymima *c* ir apytiksliai lygi 3×108 m/s.
Jei *v* yra bangų fazinis greitis medžiagoje, **absoliutusis lūžio rodiklis** aprašomas

: n =\frac{c}{v}

Paprastai jis visada būna didesnis už vienetą. Tačiau ties tam tikrais dažniais (pvz., ties absorbcijos linijomis), *n* būna mažesnis už vienetą. Tai neprieštarauja reliatyvumo teorijai, kuri teigia, kad informaciją nešantis signalas negali judėti didesniu greičiu, nei šviesos *c*, kadangi fazinis greitis tai ne tas pat, kas grupinis greitis (arba signalo sklidimo greitis).
Štutgartas

**Štutgartas** – miestas pietvakarių Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemės sostinė. Per miestą teka Nekaras. Tai didelis transporto, verslo ir gamybos centras regione, kuriame daug vynuogynų. Geležinkelio mazgas, upių uostas, oro uostas. Pagrindinė pramonė: automobiliai, spauda, elektra ir fotografija, įrengimai, tikslieji prietaisai, tekstilė, gėrimai, chemija, metalo ir medžio apdirbimas. Gerai išvystytas turizmo sektorius. Yra Štutgarto universitetas (įk. 1829 m.), aglomeracijoje taip pat yra Hohenhaimo (*Hohenheim*) universitetas (įk. 1818 m.); be to, yra meno, muzikos ir vaidybos akademijos, Viurtembergo krašto biblioteka, archyvai.

Muziejai: Viurtembergo krašto muziejus, Štutgarto galerija (yra paveikslų iš viduramžių), Daimlerio-Benco automobilių muziejus, Biblijos muziejus, F. Šilerio (gimusio šalia Štutgarto esančiame Marbacho miestelyje) nacionalinis muziejus, etnologijos ir gamtos istorijos muziejai. Kolegiatų bažnyčia (XII-XVI a.), Senoji pilis (XIII a., perstatyta XVI a.), Naujieji rūmai (1746–1807), Vienatvės pilis (XVIII a.) su neoklasikiniu ir rokoko stiliais. Viurtembergo krašto teatras (jame yra Štutgarto baletas). Yra aukštas televizijos bokštas su stebėjimo aikštelėmis.

## Sportas

Mieste 1974 m. vyko X pasaulio futbolo čempionatas, 1988 m. – VIII Europos futbolo čempionatas, o 2006 m. – XVIII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausi klubai:
* VfB Stuttgart – futbolo klubas; vyrų pagrindinė komanda rungtyniavo pajėgiausiame šalies divizione – Bundesliga.
* VfB Stuttgart (moterys) – moterų futbolo komanda;
* SV Stuttgarter Kickers

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
Sent Džordžas

**Sent Džordžas** () – miestas pietvakarių Grenadoje (Vest Indija), šalies sostinė. Mieste gyvena virš 33 000 gyventojų (2012 m.). Tai jūrų uostas, administracinis, verslo ir turizmo centras. Pagrindinė pramonė – cukraus apdirbimas, kakava, muskato riešutai, prieskoniai ir alkoholiniai gėrimai.

Gatvės vingiuotos, išsidėsčiuosios ant kalvų ir daubose.

## Etimologija

1650 m. atvykę prancūzai pietvakarinėje Grenados dalyje įkūrė gyvenvietę *Le Morne des Sauteurs*. 1666 m. ji pervadinta *Fort Royal*. 1763 m. salą užėmę britai pavadino miestą anglų globėjo šv. Jurgio garbei. XVIII a. pabaigoje jie pastatė Šv. Jurgio bokštą, išlikusį iki šiol.

## Istorija

Miestą 1650 m. įkūrė prancūzai. Uostas buvo jų kolonijinių valdų Prancūzijos Vakarų Indijų pagrindinis miestas. Nuo 1885 iki 1958 m. jis buvo Britanijos Priešvėjinių salų kolonijos administracinis centras. Nuo 1962 m. tapo Grenados (nuo 1974 m. nepriklausomos) sostine.

2004 m. Sent Džordžas, kaip ir visa Grenada, labai nukentėjo nuo 10-tojo pagal stiprumą istorijoje uragano Ivano. Paskaičiuota, kad apie 90 % miesto namų buvo nugriautų. Po metų tarptautinės finansinės pagalbos (daugiausiai iš Kanados, JAV ir ES) dėka didžioji dalis sugriovimų buvo sutvarkyta.

## Sportas
* Queens Park Rangers – futbolo klubas, rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* „Nacionalinis“ stadionas, talpinantis 8 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai
Monažolė

* *Exydra* Endl.
* *Hemibromus* Steud.
* *Hydrochloa* Hartm. (1819)
* *Hydropoa* (Dumort.) Dumort.
* *Nevroloma* Raf.
* *Porroteranthe* Steud.

**Monažolė** (*Glyceria*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis.

Augalas užauga iki 2 m aukščio. Lapai linijiški, plokščiomis makštimis. Tai daugiametės žolės, augančios upelių pakrantėse, pelkėtose pievose, pagrioviuose ir kitose pelkėtose vietose. Kai kurios rūšys yra neblogas pašaras. Žiedynas yra šluotelės pavidalo, varputė iš 3 ir daugiau žiedų.

## Rūšys
Lietuvoje auga šios rūšys:
* Vandeninė monažolė (*Glyceria maxima*)
* Lietuvinė monažolė (*Glyceria lithuanica*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Dryžuotoji monažolė (*Glyceria striata*)
* Bukažvynė monažolė (*Glyceria notata*)
* Miškinė monažolė (*Glyceria nemoralis*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Paprastoji monažolė (*Glyceria fluitans*)

## Etimologija
Mokslinis pavadinimas kildinamas iš graikų k. žodžio *glykeros* – „saldus“; sėklos yra saldžios.

Lietuviškas pavadinimas *monãžolė* yra botaninis naujadaras – iš *mõnas* (‘šmėkla; magija, kerai; apgaulė, fokusas’) ir *žolė*. Pavadinimas sukurtas pagal užvadinimus kitose kalbose: , , , kurie padaryti iš žodžio biblinei manai (*manna*) pavadinti.


Image:GlyceriaFluitans1.jpg|Paprastoji monažolė (*Glyceria fluitans*)


## Šaltiniai
Įtampos daliklis

**Įtampos daliklis** – elektros grandinė skirta gauti reikiamą išėjimo įtampą (Uout), kuri būtų proporcinga (mažesnė) įėjimo įtampai (Uin).

Paprasčiausią daliklį sudaro du nuosekliai sujungti rezistoriai.
  
Išėjimo įtampa *U*2 randama iš įėjimo įtampos *U* pagal formulę
: 
U_{2} =  \frac{R_2}{R_1+R_2} \cdot U 


Paprastu atveju, kai *R*1 = *R*2, išėjimo įtampa visada lygi pusei įėjimo įtampos.

Ši formulė teisinga tik jei daliklis neapkrautas jokia papildoma apkrovos varža. Jei daliklis apkrautas papildoma varža RA, formulėje R2 reikšmę reikia keisti bendrąja lygiagrečiai sujungtų R2 ir RA varža.
Vest Indija

: *Šis straipsnis – apie kolonijines valdas Karibuose. Apie valstybinį darinį XX a. viduryje žiūrėkite straipsnį [[Vest Indijos federacija]]*

**Vakarų Indijos**, **Vest Indija** () – visa grupė įvairioms Europos valstybėms priklausiusių kolonijinių valdų, egzistavusių Karibų jūros regione (tarp Šiaurės Amerikos ir Pietų Amerikos).

Nuo kolonijinių laikų Vakarų Indijomis kartais yra vadinamas visas Karibų jūros regionas.

## Istorija ir kolonijinių valdų sąrašas

Iki K. Kolumbo salose gyveno karibai ir aravakai. 1492–1504 m. K. Kolumbas atrado Karibų salas ir aplankė keletą jų. Pirmoji ispanų gyvenvietė Vest Indijoje buvo įkurta Haičio saloje 1496 m. Taip įsikūrė Ispanijos Vakarų Indijos.

Nuo XVII a. Ispanijos valdos regione buvo plėšomos atskirų kolonijinių valstybių, kurios kūrė naujas Vakarų Indijų kolonijas. Dalybose dalyvavo Britų imperija, Prancūzija, Nyderlandai, Portugalija, Danija, Švedija ir netgi Kuršas.

Regione Vakarų Indijomis vadintos kolonijos buvo šios:
* Ispanijos Vakarų Indijos – iš pradžių formaliai valdė visą regioną, bet po XVII a. Ispanijai liko tik Kuba, Puerto Rikas, dalis Espanjolos, Kaimanų salos, Trinidadas.
* Portugalijos Vakarų Indijos – XVI a. pradžioje labai trumpai egzistavusi valda Barbadose. Vėliau prijungta prie Britų Vakarų Indijų.
* Prancūzų Vakarų Indijos – antroji pagal dydį kolonija.
* Britų Vakarų Indijos – didžiausia kolonija, kuri XX a. viduryje suformavo Vest Indijos federaciją, o šiuo metu visi nariai suformavę Karibų Sandraugą.
* Nyderlandų Vakarų Indijos – dabartiniai Nyderlandų Antilai, Tobagas, Sent Krua, Įlankos salos
* Danijos Vakarų Indijos – dalis Mergelių salų, kurios 1917 m. buvo parduotos JAV ir dabar sudaro JAV Mergelių salas.
* Švedijos Vakarų Indijos – Sent Bartelemi ir Gvadelupės sala. Vėliau atiteko Prancūzijai.
* Kuršo Vakarų Indijos – Tobagas. 1690 m. prijungtas prie Nyderlandų Vakarų Indijų.
XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje JAV taip pat įsigijo kolonijų (Puerto Riką ir Mergelių salų dalį).

Žlungant kolonijinėms imperijoms, Vakarų Indijų kolonijos iškovodavo nepriklausomybę arba pakeisdavo pavadinimus. Paskutinis politinis dalinys, žinomas šiuo pavadinimu buvo XX a. viduryje egzistavusi Vest Indijos federacija.
Mergelių salos

**Mergelių salos** () – salų grupė Vest Indijos šiaurės rytuose, į rytus nuo Puerto Riko. 93 salos. Plotas 517 km2. 141 200 gyventojų (2020 m.).

Politiškai jos priklauso dviem valstybėms:
* Jungtinei Karalystei (šiaurės rytinė salyno dalis). Jungtinės Karalystės Mergelių salos mažiau pasiturinčios.
* Jungtinėms Valstijoms (pietvakarinė salyno dalis).

Salyno sostinė Rod Taunas stovi Tortolos saloje, didžiausioje iš Jungtinei Karalystei priklausančių Mergelių salų. Dauguma salų vulkaninės kilmės, išskyrus antrą pagal dydį salą Anegadą – koralų ir klinčių atolą.

Salyno gyventojai gamina romą, augina galvijus, žvejoja, tačiau tris ketvirtadalius pajamų gauna iš turizmo. JAV priklausančių Mergelių salų ūkiui turizmas irgi labai svarbus: per metus jas aplanko daugiau kaip milijonas žmonių. 

1917 m. JAV savąsias Mergelių salas už 25 milijonus JAV dolerių nusipirko iš Danijos. Jas sudaro daug mažų kalvotų vulkaninių salelių. San Krua saloje yra naftos perdirbimo įmonė, kurios produkcija sudaro beveik visą salų eksportą.

## Istorija

Europiečiai pirmą kartą salas aplankė 1493 m., kai čia išsilaipino Kristupas Kolumbas, davęs saloms šį vardą. Mergelių salose gyveno karibai. Kolonijiniu laikotarpiu vietos gyventojai išmirė nuo ligų ir sunkių darbo sąlygų. Juos darbui cukraus plantacijose pakeitė vergai, atgabenti iš Afrikos.

## Šaltiniai
Spalvinis elementų kodas

**Spalvinis elementų kodas** – sutartinė spalvomis paremta rezistorių, kondensatorių ir indukcinių ričių pagrindinių parametrų žymėjimo sistema.

## Trijų arba keturių žymių sistema

### Rezistorių žymėjimas
Išilgai rezistoriaus dedamos keturios spalvotos žymės (arba spalvoti rezistorių juosiantys žiedai), toliau žymimi raidėmis A,B, C ir D:

      +- - - - - - - - - - - - -+
      |AA  BB  CC  DD           |
   ---|AA  BB  CC  DD           |---
      |AA  BB  CC  DD           |
      +- - - - - - - - - - - - -+

čia:

* **A** yra pirmas varžos omais skaitmuo.
* **B** yra antras varžos omais skaitmuo.
* **C** yra dešimtainis daugiklis.
* **D**, jei yra, nurodo rezistoriaus varžos garantuotą tikslumą procentais. Jei šios žymės nėra, varžos tikslumas yra ± 20 procentų.
* Karinėje pramonėje naudojami rezistoriai turi penktą žymę, kuri nurodo rezistoriaus patikimumą pagal MIL-STD-199 standartą.

Kadangi **A** žymė yra arčiau rezistoriaus kontakto nei **D** žymė, todėl užrašo negalima per klaidą perskaityti „atvirkščiai“. Kitais atvejais (dažniausiai žymint rites) prieš **A** žymę dedama plati auksinė arba sidabrinė žymė.

### Kodų reikšmės

Spalvinių kodų reikšmės (pagal EIA-RS-279) yra tokios:

### Kondensatorių ir ričių žymėjimas
Žymint kondensatorių talpą, talpumo vienetu laikomas **pikofaradas** (pF), taigi pažymėtas geltona – violetine – raudona kondensatorius yra 4700 pikofaradų talpos. Ritėms induktyvumo vienetu laikomas **mikrohenris** (μH).

## Penkių arba šešių ženklų sistema
Ši sistema, taikoma jei parametro reikšmę būtina nurodyti tiksliau, turi vieną papildomą skaitmenį (trečią):

      +- - - - - - - - - - - - - -+
      |AA  BB  CC  DD  EE  FF     |
   ---|AA  BB  CC  DD  EE  FF     |---
      |AA  BB  CC  DD  EE  FF     |
      +- - - - - - - - - - - - - -+

* **A** Pirmas skaitmuo
* **B** Antras skaitmuo
* **C** Trečias skaitmuo
* **D** Dešimtainis daugiklis
* **E** Tikslumas procentais
* **F** Jei yra, nurodo temperatūrinį parametro kitimo koeficientą.

Spalvų reikšmės yra tokios:

## Kablelis
Kai kada (dažniausiai žymint ričių induktyvumą) tarp skaitmenų dedamas kablelis. Kablelis vaizduojamas plonesne sidabrine ar auksine spalvomis. Kadangi šios spalvos skaitmenims nenaudojamos, kablelį lengva atpažinti. Pavyzdžiui, ritė su raudona, auksine ir violetine žymėmis turi 2,7 μH induktyvumą http://www.techlib.com/electronics/colorcode.html.

## Pavyzdžiai
Rezistorius, pažymėtas geltona – violetine – raudona – auksine spalvomis:

turi 4700 ± 5 % omų varžą (pačios detalės spalva šiuose pavyzdžiuose labai šviesiai pilka).

Ritė, turinti platų sidabrinį ir po jo sekančius rudą, juodą ir du raudonus žiedus:

turi 1000 μH (vienas milihenris) ± 2 % induktyvumą.

Ritė, turinti platų sidabrinį ir po jo sekančius mėlyną, auksinį, pilką ir dar vieną auksinį žiedus:

turi 6,8 ± 5 % μH induktyvumą.

## Nuorodos
* Interaktyvi skaičiuoklė rezistorių spalviniam kodavimui nustatyti.
Ugnies Žemė

**Ugnies Žemė** () – salynas pačiuose Pietų Amerikos pietuose, kurį nuo žemyno skiria Magelano sąsiauris. Plotas – 73 753 km². Salynas priklauso Čilei ir Argentinai.

## Geografija

Pagrindinė salyno sala – Ugnies Žemės sala, jos plotas – maždaug 48 000 km². Kitos svarbesnės salos: Estadosas, Santa Inesos sala, Kapitono Arasenos sala, Hostė, Navarinas, Londonderio sala, Dausono sala, Klarenso sala, Desolasjonas, Gordonas, Hermitės salos (su Horno sala), Volastono salos ir kt. Ugnies Žemės salyne gyvena apie 200 000 žmonių.

## Istorija

1520 m. salas atrado Fernandas Magelanas. Jis ir suteikė pavadinimą salynui.

## Šaltiniai
Antigva

: *Apie miestą Gvatemaloje žr. [[Antigva Gvatemala]].*

**Antigva** () – sala Vest Indijoje, didžiausia Antigvos ir Barbudos valstybės sala. Plotas 281 km². Saloje yra šalies sostinė Sent Džonsas. Vyrauja jūrinis atogrąžų klimatas, temperatūrų kaita nedidelė. Aukščiausia vieta – Bogio kalnas. Į šiaurę nuo Antigvos yra Barbuda – kita didelė šalies sala.

Saloje gyvena 83 900 gyventojų (2011 m).

## Išnašos
Stasys Brašiškis

**Stasys Brašiškis** (1896 m. vasario 7 d. Verškuliuose – 1989 m. spalio 6 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos valstybės veikėjas, radijo mechanikas, bibliotekininkas, kraštotyrininkas, pedagogas.

## Biografija
Mokėsi Rėzeknės pradžios mokykloje, 1907–1915 m. Šiaulių gimnazijoje. Gimnazijoje dalyvavo slapto moksleivių būrelio (su Juliumi Janoniu ir Vladu Rekašium) veikloje. 1916–1918 m. mokytojavo Šilo Pavėžupyje, 1918 m. – Šiaulių gimnazijoje.

Bendradarbiavo „Vilnyje“, „Darbo balse“. 1918–1919 m. priklausė LKP. 1919 m. sausio-kovo mėn. bolševikinės Šiaulių apskrities Darbininkų atstovų tarybos pirmininkas.

1919–1920 m. vienas iš Lietuvos mokytojų sąjungos steigėjų, redagavo sąjungos žurnalą „Mokykla ir gyvenimas“. 1920 m. lapkričio 26 d. išrinktas „Kultūros“ bendrovės sekretoriumi. 1921–1922 m. studijavo Leipcigo eksperimentinės psichologijos ir pedagogikos institute. 1922–1926 m. mokytojavo Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1926 m. „Naujosios gadynės“ bendradarbis. 1928–1931 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

Organizavo kraštotyros ekspedicijas, kasinėjo senkapius, rinko senus dokumentus, etnografinę medžiagą. Savo sukauptą kolekciją padovanojo muziejams. Į Šiaulių „Aušros“ muziejų pervežė keletą liaudies skulptūrų, kunigo Antano Rimavičiaus palikimą iš Latvijos.

### Radijo technikas
Nuo 1920 m. radijo technikas (šaukinys LY1CO), radijo aparatūros kūrėjas, pirmą kartą lietuviškai aprašęs ir pasigaminęs televizorių, savo dirbtuvėje gaminęs detektorinius ir lempinius radijo aparatus („Baltic“ ir kitus), vienas pirmųjų Lietuvoje radijo sportininkų.

Štai ką 1931 m rašė Šiaulių laikraštis „Mūsų momentas“ (Nr.8/49 psl.3*)…„Dauguma girdėjo, kad eina perdavimas judomųjų paveikslų per radio. Lietuvoje paveikslų priėmimo aparatas jau kelintą savaitę mėginamas Šiauliuose, St. Brašiškio laboratorijoje. Kiekvieną šeštadienį nuo 9-10 val. ryto susirenka nemažai susidomėjusių pažiūrėti tų bandymų. Perduodamos filmos, rodomi paveikslai, pasirodo ir „gyvi“ žmonės ekrane. Kol kas priimtuvo ekranas nedidelis, paveikslai vidutinio aiškumo. Įdomiausia, kad pirmi judėjimai pasirodo pavydale taškų ir linijų mišinio. Reikia tikėtis, kad judomųjų paveikslų priėmimas greitai bus patobulintas.“*

Parašė knygą „Kaip pačiam pasidirbti radijo imtuvą“ (1927 m.).

### Sovietmetis
1940 m. po bolševikų invazijos paskirtas Utenos apskrities viršininku. Nuo 1940 m. rugpjūčio 26 d. Lietuvos SSR liaudies komisarų tarybos (LSSR LKT) pirmininko Mečislovo Gedvilo pavaduotojas. 1941–1944 m. socialinio aprūpinimo liaudies komisaras, LKP(b) CK ir LSSR LKT įgaliotinis evakuotųjų reikalams Kazachijos SSR.

1944–1946 m. LSSR LKT pirmininko pavaduotojas. 1946–1948 m. Kinematografijos ministras. 1950–1963 m. Vilniaus politechnikumo direktorius ir Mokslų akademijos bibliotekos direktorius. 1965 m. LSSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Mirė 1989 m. spalio 6 d., palaidotas Rasų kapinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Radijo imtuvai, gaminti Stasio Brašiškio laboratorijoje (anglų k.)
Trinidadas

**Trinidadas** () – sala Atlanto vandenyne, Priešvėjinių Antilų grupėje, didžiausia Trinidado ir Tobago valstybės sala. Išsidėsčiusi į šiaurės rytus nuo Venesuelos. Trinidado plotas 4769 km². Aukščiausia vieta – El Sero del Aripas. Saloje yra šalies sostinė Port of Speinas, nors didžiausias salos miestas yra San Fernandas.

Trinidade gyvena 1,252 mln. žmonių.

## Istorija
1498 m. salą atrado K. Kolumbas (iki tol čia gyveno indėnai aravakai). Jis salą pavadino šventosios trejybės garbei ( – „trejybė“). Apie tris amžius sala priklausė Ispanijai, tačiau buvo puldinėjama olandų, anglų ir prancūzų piratų. 1797 m. salą užėmė Didžioji Britanija, kuri 1898 m. įkūrė koloniją kartu su Tobago sala.

## Išnašos
Haitis (sala)

**Haitis** arba ***Espanjola*** (*Hispaniola*) – sala Vest Indijoje, Didžiųjų Antilų salyne, į rytus nuo Kubos. Iš šiaurės skalaujama Atlanto vandenyno, iš pietų – Karibų jūros. Nuo Kubos skiria Pavėjinis sąsiauris, nuo Puerto Riko – Mono sąsiauris. Plotas – 77 000 km². Saloje yra dvi valstybės: Haitis (vakarinė salos dalis) ir Dominikos Respublika (rytinė salos dalis).

Sala sudaryta iš vulkaninių ir nuosėdinių uolienų. Paviršius horstinis, kyla 4 kalnagūbriai, skiriami plačių slėnių. Aukštis iki 3175 m (Duartės viršukalnė, aukščiausias Karibuose). Dažni žemės drebėjimai.

Šiaurės rytiniuose ir pietiniuose kalnų šlaituose, atsuktuose jūron, veši visžaliai ir mišrieji atogrąžų miškai. Vakaruose ir vidinėse srityse – lapus metančių medžių miškai ir krūmynai, aukštikalnėse – spygliuočių ir dygialapių medžių miškai.

## Istorija
Iki K. Kolumbo atvykimo 1492 m., salose gyveno indėnai aravakai ir salą vadino ***Kiskėja*** (*Quisqueya*). Ispanijos garbei K. Kolumbas salą pavadino *Española*. 1697 m. vakarinę salos dalį iš Ispanijos perėmė Prancūzija. XIX a. pradžioje ši dalis buvo pirmoji nepriklausomybę išsikovojusi šalis Lotynų Amerikoje. Rytinė dalis nuo Ispanijos atsiskyrė 1844 m., paskelbus nepriklausomą Dominikos Respubliką.

## Galerija


File:Hato mayor, dominican republic waterfall.jpg|Aukščiausias Karibuose Salto de Chaldos krioklys, Dominikos Respublika
File:View of Haitian Landscape hispaniola.jpg|Kraštovaizdis Le Kajaus apylinkėse, Haitis
File:Cabo Cabrón, (Rincón Beach) Samaná, DR.JPG|Atogrąžų miškai Samanoje, Dominikos Respublika
File:Dunas de Baní 1.jpg|Bani kopos Dominikos Respublikoje
File:Cordillera Central.jpg|Centrinė Kordiljera Dominikos Respublikoje – aukščiausi kalnai Karibuose


## Šaltiniai
Motiejus Baltūsis

**Motiejus Baltušis-Baltūsis** (1876 m. vasario 2 d. Geruliuose, Barzdų apylinkėje, Šakių raj. – 1923 m. Maskvoje) – stalius, spaudos darbuotojas, vienas žymiausių Lietuvos knygnešių.

## Biografija
1892 m., tik 16-os sulaukęs tapo knygnešiu, padėdavo iš Mažosios Lietuvos per sieną pergabenti draudžiamą literatūrą lietuvių kalba. Jam padėjo brolis Jurgis. Platindavo Pilviškių apylinkėse. Bendradarbiavo su knygnešiais Juozu Rimša, Antanu Baltrušaičiu, Stasiu Matulaičiu, Antanu Verbyla ir kt. Buvo aktyvus „Sietyno“ draugijos Pilviškių kuopelės narys, su kitais tėviškėje naikino rusiškus kaimų užrašus, platino atsišaukimus.

1895, 1900, 1901 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas“, 1898–1901 m. – „Vienybė Lietuvninkų“. 1895 m. su draugais Pilviškių apylinkėje vietoje rusiškų iškabino lietuviškus kaimų pavadinimus. 1899–1900 m. už knygų gabenimą iš Tilžės kalėjo Kalvarijos kalėjime, nes žandarai, ieškodami atsišaukimų platintojų, kratė jo tėviškės namus ir rado užrašų knygelių su eilėraščiais, dainomis, laiškų su anticariniais posakiais. 1900 m. išsikėlė į Vilnių, dirbo knygrišiu, bendradarbiavo su knygnešiu V. Urbonavičiumi.

1901 m. lapkričio 6 d. žandarai vėl kratė jo tėviškę ir rado draudžiamos spaudos. 1902 m. gegužės mėn. (kitais šaltiniais – 1902 m. spalio 6 d.), Vilniaus geležinkelio stotyje suimtas su socialdemokratinės literatūros 2239 egz. kroviniu. 1902–1905 m. kalėjo Lukiškėse. Dėl caro 1904 m. rugpjūčio 11 d. manifesto, bausmė buvo sutrumpinta ir baigėsi 1905 m. rugsėjo 30 d.

1905–1907 m. dirbo LSDP spaustuvėje Vilniuje su Vaclovu Biržiška ir V. Stikliūte, rašė į Martyno Jankaus laikraščius „Lietuviškas darbininkas“, „Ūkininkas“, 1907 m. bendradarbiavo su „Žarija“. Vėliau dar kelis kartus suimtas, neradus įkalčių, nenuteistas, tačiau 1911 m. ištremtas į Irkutsko guberniją, kur gyveno iki 1918 m., dar kurį laiką dirbo Sibire. 1923 m. grįždamas į Lietuvą atvyko į Maskvą, kur susirgo šiltine ir mirė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Knygnešiai .
Liga

**Liga** – organizmo veiklos sutrikimas. Sergančiame žmogaus organizme funkcionuoja visi organai ir sistemos, tačiau sutrinka gebėjimas prisitaikyti prie aplinkos, sumažėja ar visai pranyksta darbingumas.

## Priežastys

### Išorinės (egzogeninės)
* Fiziniai veiksniai
* Cheminiai veiksniai
* Biologiniai veiksniai
* Psichiniai veiksniai

### Vidinės (endogeninės)
* Pakitęs organizmo reaktyvumas
* Organų sistemų įgimtas funkcinis silpnumas

## Laikotarpiai

### Inkubacinis
Trunka nuo priežasties ar žalingo veiksnio poveikio pradžios iki pirmųjų ligos reiškinių.

### Prodrominis
Trunka nuo pirmųjų ligos požymių iki išsiplėtojimo (nuo kelių valandų iki savaitės).

### Kliniškai ryški liga
Laikotarpis trunka nuo kelių dienų (pvz., sergant gripu) iki kelių dešimčių metų (pvz., sergant sifiliu, tuberkulioze). Jo metu atsiranda visi ligai būdingi simptomai.

### Ligos baigtis
Gali būti staigi (krizė) arba lėta (lizė).

Galimos ligos baigtys:
* **Pasveikimas**
** *Visiškas* – organizmas likviduoja buvusius pakitimus
** *Nevisiškas* – lieka struktūrinių arba funkcinių pakitimų, pvz., amputavus galūnę
* **Perėjimas į patologinę būklę** – pvz., po endokardito atsiranda širdies yda. Kartais liga komplikuojasi – atsiranda papildomų patologinių pakitimų (pvz., skarlatina dažnai komplikuojasi vidurinės ausies uždegimu)
* **[[Mirtis]]**

## Skirstymas

* **Pagal trukmę**
** *[[Ūminė liga|Ūminės]]* – prasideda staigiai, greitai atsiranda ligos simptomų, trunka 2-3 savaites (pvz., difterija, gripas, šiltinės, tymai)
** *[[Lėtinė liga|Lėtinės]]* – prasideda pamažu, būna pagerėjimų ir paūmėjimų, trunka virš 6 savaičių (pvz., aterosklerozė, reumatas)
* **Pagal etiologinį faktorių**
** *[[Infekcinė liga|Infekcinės]]*
** *[[Psichinė liga|Psichinės]]*
** *[[Genetinė liga|Genetinės]]*
** *Kitokios* 
* **Pagal gydimo būdą**
** *Chirurginės*
** *Terapinės*
* **Pagal sergančiųjų lytį**
** *Moterų*
** *Vyrų*
* **Pagal sergančiųjų amžių**
** *Vaikų*
** *Suaugusiųjų*

## Nuorodos

*Ligų enciklopedija 
*Virš 300 enciklopedinių ligų aprašymų
*Moterų ligos 
*Vyrų ligos 
*Virškinimo organų ligos 
*Onkologinės ligos
Vaidotas Spudas

**Vaidotas Spudas** (1935 m. balandžio 27 d. Kaune – 1961 m. lapkričio 1 d. Kaune) – Lietuvos poetas.

## Biografija
Gimė istorijos mokytojo šeimoje. Mokėsi Kupiškio, Pasvalio, Biržų vidurinėse mokyklose. Studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, dirbo mokytoju Medeikių ir Linkuvos vidurinėse mokyklose.

Pirmas eilėraštis išspausdintas 1952 m. gruodžio 31 d., kai jam buvo septyniolika, pirmoji knyga „Mėlynos pušys“ išleista po mirties 1963 m. Palaidotas Linkuvos (Pakruojo raj.) kapinėse.
Amžininkams, kurie pažinojo ir bendravo su poetu Vaidotu Spudu, jis išliko atmintyje jaunas, sąmojingas, kartais gal net vėjavaikiškas poetas. Eilėraščiai buvo šviesūs, skaidrūs, jaunatviški, sklidini saulės švytėjimo.  
Turėjo puikų humoro jausmą, mokėjo ir mėgo juokinti kitus, lengvai, beveik kaip profesionalas, piešdavo karikatūras ir šaržus. 
Bet pirmiausia jis buvo poetas, parašęs ne tik visoje Lietuvoje išgarsėjusią dainą „Dainos posmas" („Susitikt tave norėčiau vėlei"), bet ir dešimtis brandžių, gyvenimo meilės ir šviesaus liūdesio kupinų eilėraščių. Daugelis jų gimė paskutiniais Vaidoto metais, mėnesiais, savaitėmis, kai jam buvo likę tik menki gyvenimo trupiniai: ligoninės palata, skausmai, prisiminimai, laiškai, baltas popieriaus lapas ir neįveikiamas noras pasipriešinti juodai nebūčiai, nes užklupo nepagydoma onkologinė liga. 
Habilituotas mokslų daktaras, profesorius Kęstutis Nastopka, asmeniškai pažinojęs poetą, apie jį rašo: „V. Spudo poezijoje, kaip ir dienoraštyje, laiškuose, žavi valinga asmenybė, rūsčioje akistatoje su lemtimi išsaugojusi gyvenimo ir poezijos meilę".
King Camp Gillette

**Kingas Kempas Džiletas** (*King Camp Gillette*, 1855 m. sausio 5 d. – 1932 m. liepos 9 d.) – amerikiečių išradėjęs, pirmasis užpatentavęs skutimosi peiliukus.

## Biografija
K. K. Džiletas gimė 1855 m. Viskonsino valstijoje, tačiau netrukus su šeima persikėlė gyventi į Čikagą. Dirbdamas vienkartinius daiktus pardavinėjančiose bendrovėse, Džiletas sugalvojo, jog brangius ir sunkiai pagalandamus skutimosi įrankius reikėtų pakeisti daug kartų naudojamu skustuvu su vienkartiniais, plono plieno peiliukais. Sudėtingiausia buvo paruošti ir pagaląsti plonus peiliukus, ir dėl to idėjos realizavimas užtruko. 1901 m. įkūręs savo bendrovę, amerikietis išradimą užpatentavo ir dvejais metais vėliau pradėjo jį pardavinėti. Pirmaisiais metais iš jo buvo nupirkta *51as* skustuvas ir *168i* peiliukai. Tačiau po metų šis kiekis buvo skaičiuojamas šimtais tūkstančių.

1915 m. Džileto peiliukai ir skustuvai buvo gaminami ne tik Amerikoje, bet ir Kanadoje, Anglijoje, Prancūzijoje ir Vokietijoje. Jungtinėms Valstijoms įsitraukus į pirmąjį pasaulinį karą, šalies valdžia iš Džileto kompanijos visiems kareiviams nupirko po skustuvų komplektą.

Gamybai įsibėgėjus, Kingas Džiletas daug keliavo po pasaulį ir dažnai buvo atpažįstamas žmonių pagal portretą ant skustuvų pakuočių. Amerikietis mirė 1932 m., būdamas beveik be pinigų, nes Didžiosios depresijos metu smarkiai nukrito jo kompanijos akcijos, o turimas lėšas jis buvo investavęs į nekilnojamąjį turtą. Džileto kompaniją, kuriai priklauso tokie prekių ženklai kaip *Braun*, *Oral-B* ir *Duracell*. 2005 m. už 57 milijardus dolerių nusipirko koncernas „Procter & Gamble“.
Miežis

**Miežis** (*Hordeum*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis. Daugiametis arba vienametis žolinis augalas. Miežis paplitęs vidutinio klimato juostose ir paatogrąžių kalnuose.

Pirmosios domestikuotos formos Artimuosiuose rytuose atsiranda apie 10 000 tūkst. metų pr. m. e. Levante. Dar priešistoriniais laikais juos kultūrinti pradėjo Užkaukazės ir Himalajų vakarinių atšakų tautos. Miežius vartojo senovės žydai, graikai, romėnai, armėnai ir kitos tautos. Vidurinės Azijos teritorijoje gyvenusios tautos augino miežius prieš 3000 metų iki mūsų eros. Lietuvoje miežiai sėjami nuo neolito laikų.

Miežiai gali būti žieminiai ir vasariniai. Žieminiai miežiai yra gana jautrūs žiemojimo sąlygoms. Vasariniai miežiai gali pakelti nedideles šalnas, todėl auginami šiauriniuose ir kalnuotuose rajonuose.

Beveik visos rūšys yra mažiau ar daugiau vertingi pašariniai augalai, taip pat kai kurios svarbios kaip duoninė kultūra, alaus, arbatos ir viskio gamybai. 

Lietuvoje auginama:
* Paprastasis miežis (*Hordeum vulgare*). Lietuvoje auginamas nuo I–IV a.
* Dvieilis miežis (*Hordeum distichon*). Plačiai auginamas javas.
* Karčiuotasis miežis (*Hordeum jubatum*).
* Pelinis miežis (*Hordeum murinum*). Auga savaime.


Illustration Hordeum vulgare1.jpg|Paprastasis miežis
Barley Seeds.jpg|Miežio grūdai (nelukštenti ir išlukštenti)
Barley (Hordeum vulgare) - United States National Arboretum - 24 May 2009.jpg|Miežų laukas


## Taip pat skaitykite
* Miežių arbata

## Šaltiniai
Espas

**Espas** (, ) – miestas Suomijos pietuose, Suomijos įlankos pakrantėje, Helsinkio aglomeracijoje. Antrasis pagal dydį šalyje. Technologijų ir verslo centras; mieste įsikūrę virš 200 tarptautinių korporacijų, yra „Nokia“, „Neste“ ir kitų bendrovių pagrindinės būstinės. Miesto apylinkėse laužiamas granitas. Mieste stovi XV a. bažnyčia, veikia Helsinkio technologijos universitetas (įkurtas 1908 m.), Espo‑Vantos technologijos institutas, aukštoji technikos mokykla, Suomijos techninių tyrimų centras. Suomių dailininko Akselio Galeno-Kalelos XX a. pr. gyvenamajame name su dirbtuvėmis įkurtas Tarvaspė (*Tarvaspää*) muziejus. Nuo 2017 m. veikia metropoliteno linija. Į šiaurės vakarus nuo miesto yra Nūksijo (*Nuuksio*) nacionalinis parkas.

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1431 m. 1972 m. suteiktas miesto statusas. 1991 m. mieste priimta tarptautinė Espoo konvencija.

## Sportas
* Espo „Honka“ – buvęs futbolo klubas;
* Espoon Palloseura – futbolo klubas;
: „Espoonlahden urheilupuisto“ stadionas, talpiantis 1,2 tūkst. žiūrovų.

## Miestų partnerystė
*  Estergomas, Vengrija
*  Gatčina, Rusija
*  Irvingas, JAV
*  Kiogė, Danija
*  Kiongsbergas, Norvegija
*  Kristianstadas, Švedija
*  Nomė, Estija
*  Sautarkroukuras, Islandija
*  Šanchajus, Kinija

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto oficiali svetainė (angl.)
Kelerija

**Achaeta* E.Fourn.
**Airochloa* Link
**Brachystylus* Dulac
**Collinaria* Ehrh.
**Leptophyllochloa* Calderón ex Nicora

**Kelerija** (*Koeleria*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės žolės su šluotelės pavidalo žiedynu. Gentis labai polimorfinė, susidaro vis naujų formų ir rūšis vienas nuo kitų atskirti sunku.

Lietuvoje auga šios rūšys:
* Delavino kelerija (*Koeleria delavignei*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Melsvoji kelerija (*Koeleria glauca*)
* Didžioji kelerija (*Koeleria grandis*)
* Piramidinė kelerija (*Koeleria pyramidata*). Lietuvoje labai reta rūšis.
* Lieknoji kelerija (*Koleria gracilis*). Lietuvoje labai reta rūšis.

## Šaltiniai
Kultūra (žurnalas)

**Kultūra** – mėnesinis mokslo, visuomenės, kultūros, meno ir literatūros žurnalas, ėjęs 1923–1929 m. Šiauliuose, 1930–1941 m. Kaune. Leido 1923–1926 m. Kultūros švietimo bendrovė „Kultūra“, ją uždarius, 1927–1941 m. – Kultūros švietimo draugija.

## Veikla
Iki 1922 m. „Kultūros“ bendrovė Lietuvoje subūrė 250 būrelių su 3000 narių. Jų švietimui ir buvo įsteigtas žurnalas. Skelbė publikacijas istorijos, archeologijos, astronomijos, filosofijos, kultūros, gamtos mokslų temomis, kultūros, meno ir literatūros kritikos straipsnius, lietuvių ir užsienio rašytojų kūrinius. 1924 m. turėjo priedą jauniesiems skaitytojams „Daigai“ (redaktorius Jonas Trečiokas). Bendradarbiavo žymūs liberalių demokratinių pažiūrų ar materialistinės pasaulėžiūros rašytojai, mokslo ir visuomenės veikėjai.

Po 1926 m. valstybės perversmo „Kultūros“ būreliai buvo paskelbti nelegaliais ir uždaryti, bendrovės leidykla buvo priversta bankrutuoti. K. Venclauskis išpirko bendrovės vekselių už 10 000 Lt. Formaliai bendrovė likviduota 1929 m. liepos 27 d. visuotiniame susirinkime, tačiau tuoj pat buvo įkurta „Kultūros švietimo draugija“ (pirmininkas Jackus Sondeckis, valdybos nariai: Peliksas Bugailiškis, Stasys Brašiškis ir kiti.
 
„Kultūros“ žurnalo svarbiausi bendradarbiai buvo Petras Avižonis, J. Baldžius, Kipras Bielinis, Vaclovas Biržiška, Dzidas Budrys, Petras Cvirka, Vincas Čepinskis, Jonas Fledžinskas, Jonas Kairiūkštis, Ignas Končius, Vincas Krėvė, Petras Leonas, Stasys Lukauskis, Juozas Matulis, Jonas Murka, Vincas Krėvė-Mickevičius, Antanas Povylius, Mykolas Riomeris, Paulius Slavėnas, Teofilis Tilvytis, Jonas Gudaitis-Vabalas, Antanas Žvironas.

## Redaktoriai
* 1923–1933 m. – Peliksas Bugailiškis, Jonas Galvydis (faktinis redaktorius),
* 1933–1938 m. – Petras Leonas (1925–1938 m. atsakingas redaktorius),
* 1938 m. – Antanas Purėnas,
* 1940–1941 m. – Kostas Korsakas (1933–1941 m. faktinis redaktorius).

## Šaltiniai
Ravenė

**Ravenė** (*Leersia*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – ryžinė ravenė (*Leersia oryzoides*).
Danijos herbas

**Danijos herbas** – vienas iš Danijos valstybės simbolių. 2024 m. gruodžio 20 d. pradėta naudoti nauja karališkojo herbo versija.

Danijos herbe ant auksinio skydo pavaizduoti trys mėlyni liūtai su auksinėmis karūnomis ir nagais. Iškišti liūtų liežuviai raudoni. Prie kiekvieno liūto yra po tris raudonas širdis, kurie pakeitė anksčiau čia buvusias lelijas. Skydą vainikuoja karališka karūna. 

### Karališkasis herbas

Naujajame karališkajame herbe neliko simbolinio Kalmaro unijos trijų karūnų ženklo, atskirai pateiktos sidabrinio avino ir poliarinio lokio figūros, atitinkamai simbolizuojančios Farerus ir Grenlandiją.

Manoma, kad Danijos karalystės autonominių regionų akcentavimas naujajame karališkajame herbe susijęs su JAV prezidento  D. Trampo pareiškimais, kad JAV dėl savo saugumo nusipirktų Grenlandiją.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Danijos vėliava
Stasys Lukauskis

**Stasys Lukauskis** (1869 m. rugsėjo 8 d. Varkaliuose, Raseinių raj. – 1925 m. gegužės 22 d. Šiauliuose) – teisininkas, advokatas, spaudos platintojas, kooperatininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Mokėsi Šiluvos pradžios mokykloje, Šiaulių gimnazijoje, iš jos išmestas (paaiškėjus, kad mokėsi brolio Jono vardu) įstojo į Liepojos gimnaziją, kur susipažino ir iki mirties bendradarbiavo su Pauliu Kalniniu, būsimuoju Latvijos Saeimos ir LSDSP pirmininku. Įtakos politinėms pažiūroms turėjo dėdė inž. Jonas Bielskis, pas kurį gyveno Liepojoje.

1893 m. baigė Liepojos gimnaziją. Buvo išvykęs į JAV ketindamas mokytis inžinierium, bet nusivylęs grįžo ir įstojo į Peterburgo universiteto Teisės fakultetą, kurį baigė 1899 m.

Nuo 1900 m. advokatavo Šiauliuose. 1902–1904 m. už lietuviškų knygų platinimą buvo su šeima ištremtas į Saratovą. 1904 m. su Jonu Jablonskiu, Vladimiru Zubovu ir Petru Vileišiu stengėsi gauti leidimą leisti Šiauliuose lietuvišką dienraštį. 1912 m. su Kazimieru Venclauskiu ir Vaclovu Bielskiu buvo išrinktas į Šiaulių miesto Dūmą. Dalyvavo įvairių draugijų ir organizacijų veikloje, buvo renkamas jų valdybų nariu.

Pasitraukęs nuo Pirmojo pasaulinio karo frontų 1915–1918 m. dirbo Petrapilyje Putilovo laivų statyklos reikalų vedėju, vėliau – Maskvoje Sandonato platinos kasyklų bendrovės juriskonsultu.

1918 m. birželio mėn., grįžęs iš Rusijos, steigė kooperatyvus Šiauliuose. Kalinių globos, „Varpo“ ir „Kultūros“ draugijų narys. 1918-1925 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Prisidėjo prie Šiaulių miesto tvarkymo.

Žmona Elena Ziabickaitė, dukterys agronomė Sofija Jasaitienė ir poetė Ona Lukauskaitė-Poškienė.

## Šaltiniai
Svidrė

**Svidrė** (*Lolium*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos augalų gentis, kuriai priklauso daugiametės žolės su tikrosios varpos pavidalo žiedynu. Kai kurios rūšys yra piktžolės, kitos – vertingi pašariniai augalai.

Gentyje apie 40 rūšių, iš jų keturios auga Lietuvoje:
*Daugiametė svidrė (*Lolium perenne*). Vertingas pašarinis augalas.
*Dirvinė svidrė (*Lolium remotum*). Linų piktžolė.
*Gausiažiedė svidrė (*Lolium multiflorum*). Vertingas pašarinis augalas.
*Nelaboji svidrė (*Lolium temulentum*). Pavojinga vasarojaus, ypač avižų, piktžolė.

## Šaltiniai
Asgardas

Skandinavų mitologijoje **Asgardas** (sen. islandų k. *Ásgarðr* arba **Godheimas**) – dievų asų pasaulis, dievų tvirtovė. Asgardas buvo dievų dangaus buveinė atskirai nuo Midgardo, kuris buvo žmonių buveinė. Tvirtovė yra Idavolo centre, Idos lauke.

„Jaunesniojoje Edoje“ pasakojama, kad Asgardą pastatė milžinas Hrimthuras, kuriam padėjo šio žirgas Svadilfaris. Milžinui už darbą buvo pažadėta deivė Frėja, saulė ir mėnulis, tačiau jis turėjo darbą užbaigti per šešis mėnesius. Klastingas dievas Lokis pasivertė kumele ir atitraukė statytojo žirgą. Be žirgo pagalbos Hrimthuras laiku nebaigė darbo, negavo pažadėto atlygio. Milžiną užmušė dievas Toras, kai šis, įniršęs, kad neteko užmokesčio, pradėjo mėtyti statybinius akmenis.

Asgardo sargas yra Heimdalas. Asgarde susitinka asai aptarti svarbius reikalus: dievai vadinami gladšeimais, o deivės – vingolfėmis. Taip pat visi kasdien susitikdavo prie Urdo šulinio, esančio po Igdrasilu.

Asgardą sudaro:
* Valhala, kur gyvena einherijai
* Valaskjalvas, Odino buveinė;
* Breidablikas, Baldro buveinė;
* Glitniras, Forsečio buveinė;
* Himinbjorgas, Heimdalo buveinė;
* Trūdheimas, Toro buveinė;
* ir kt.
Santechniko raktas

**Santechniko raktas** – įrankis įvairaus skersmens vamzdžiams (prireikus ir veržlėms) sukti. Skirtingai nuo įprastinio rakto, juo galima tvirtai suimti ir sukti taip pat ir apskritus vamzdžius ar apgadintas, netaisyklingos formos veržles. Reikiamas sugriebiamo objekto skersmuo prieš sukant nustatomas ant koto esančia veržle. Įrankis universalus, juo pasiekiama gana didelė jėga, tačiau dėl griozdiškumo jis naudojamas tik ten, kur netinka paprastesni raktai.
Klemens von Metternich

**Klemensas Vencelis Nepomukas Lotaras fon Meternichas** (; 1773 m. gegužės 15 d. – 1859 m. birželio 11 d.), žinomas kaip **Klemensas fon Meternichas**, – Austrijos diplomatas ir politikas. Meternicho-Vineburgo prie Beilšteino (*Metternich-Winneburg zu Beilstein*) grafas, nuo 1813 m. – kunigaikštis.

## Biografija

Kilęs iš kilmingos šeimos, 1788 m. studijavo teisę Strasbūro universitete. 1795 m. Vienoje vedė buvusio kanclerio Vencelio Antono fon Kaunico vaikaitę.

1803 m. paskirtas ambasadoriumi Berlyne. 1806 m. buvojo Sankt Peterburgo dvare, kadangi Napoleonas pageidavo Kaunicų šeimos nario. Puikiai kalbėjo prancūziškai. Buvo Loros Žiuno (*Laure Junot*) ir Karolinos Bonapart meilužis. Palaikė gerus santykius su Šarliu Morisu Taleiranu.

1808 m. Austrija paskelbė karą Prancūzijai ir 1809 m. buvo sutriuškinta. Po to paskirtas užsienio reikalų ministru. Nusprendė laikinai palaikyti su Prancūzija draugiškus santykius ir 1810 m. net suorganizavo Prancūzijos imperatoriaus Napoleono Bonaparto bei Austrijos imperatoriaus Pranciškaus II dukters Marijos Liudvikos vestuves.

Po Napoleono pralaimėjimo Rusijoje 1813 m. susitiko su Napoleonu Dresdene, tačiau šis atsisakė priimti sąlygas ir padaryti teritorinių nuolaidų. Austrija įstojo į Šeštąją koaliciją prieš Napoleoną. Karui einant į pabaigą, 1814 m. palaikė britų užsienio reikalų ministro idėją, kad turi būti atkurta Burbonų monarchija, o valdžia nebūtų perduota Marijai Liudvikai kaip regentei.

Vienos kongrese buvo vienas pagrindinių veikėjų. Čia pašlijo jo santykiai su Rusijos imperatoriumi dėl nesutarimų apie Lenkijos ateitį ir asmeninio varžymosi dėl gražuolės Vilhelminos fon Zagan (*Wilhelmina von Sagan*) dėmesio.

Vykstant 1848 m. revoliucijai, atsistatydino ir pasitraukė į Didžiąją Britaniją. 1851 m. grįžo iš emigracijos.

## Išnašos