open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jason Kay

**Jason Luís Kay** (geriau žinomas sceniniu vardu **Jay Kay** g. 1969 m. gruodžio 30 d. Stretforde, Jungtinėje Karalystėje) – muzikos atlikėjas iš Anglijos.

Jis yra pagrindinis Jamiroquai grupės narys, eilių ir muzikos autorius. Jo abu tėvai taip pat buvo muzikantai.

Jasonas turėjo brolį dvynį, tačiau jis mirė netrukus po gimimo. Dažnai Kay teigia, jog vis dar jaučia dvasinį ryšį su savo broliu. Jį užaugino jo mama žydė, o savo biologinį tėvą Jasonas sutiko tik 2001 m.

Būdamas trylikos metų jis su savo patėviu pusę metų gyveno Tailande. Grįžęs iš šios šalies Jasonas nutarė pakeisti savo gyvenimą ir pradėjo įrašinėti savo kūrybos muziką elektroniniu būgnu. Šiuo metu jis sukūrė savo grupę „Jamiroquai“. Grupės vardas kilo iš dviejų žodžių – *[[Jam session]]* (improvizuotas grojimas) ir Irokėzų () indėnų genties pavadinimo sudurtinio žodžio. Su savo grupe Jasonas yra laimėjęs Grammy ir MTV apdovanojimus, o grupės albumų pardavimai pasaulyje viršija 21 milijoną kopijų.

Jayson Kay aktyviai dalyvauja visuomeniniame gyvenime. Jis priklauso gyvūnų apsaugos asociacijai, kuri pasisako prieš gyvūnų naudojimą cirkuose.

## Taip pat skaitykite
* Jamiroquai

## Nuorodos
* [J. Kay interviu gyvūnų apsaugos asociacijai ([Anglų kalba|anglų k.])]
Diskžokėjus

**Diskžokėjus** (dažnai vadinamas trumpiniu **DJ**) – asmuo, kuris atrenka ir leidžia muzikos įrašus.

Pasaulyje būna kelių rūšių diskžokėjai: radijo DJ’ai atrenka ir groja muziką radijo stotyse; klubo DJ’ai atrenka ir leidžia muzikos įrašus naktiniuose klubuose, baruose, kavinėse ir panašiose vietose; hip – hopo DJ’ai leidžia muziką naudodamiesi vinilinių plokštelių grotuvu (patefonu) – tokiu būdu muzikos įrašus hip – hopo diskžokėjas gali įvairiai iškraipyti muzikos garsus. Dažniausiai diskžokėjai naudoja kilnojamas muzikos sistemas, tad jų darbas gali vykti įvairiose vietose.

Pirmasis pasaulyje diskžokėjas buvo Ray Newby iš Kalifornijos (JAV), kuris 1909 m., būdamas 16 metų, grodavo studentams.
DJ

**DJ** gali reikšti:

* Diskžokėjus – asmuo, kuris atrenka ir leidžia muzikos įrašus;
* Džibučio - ISO 3166-1 standartu apibrėžtas šalies dviejų raidžių kodas;
* ISO 3166-2:DJ - ISO 3166-2 standarto sudėtinė dalis apibrėžianti Džibučio padalijimą į regionus.
Helsinkio regionas

**Helsinkio regionas** (, ) arba **Didysis Helsinkis** (, ), taip pat mažesnis plotu **Sostinės regionas** (, ) – skirtingų dydžių regionų aplink Suomijos sostinę Helsinkį pavadinimai.

Šie regionai yra pietinėje šalies dalyje, palei Baltijos jūros Suomijos įlanką. Mažesnysis Sostinės regionas apima Helsinkio, Espas, Vanta ir Kauniainenas miestus su 1 020 166 gyventojais (2008 m. gruodžio 31 d. duomenimis).

## Nuorodos
Lietuvos valstybės istorijos archyvas

**Lietuvos valstybės istorijos archyvas**, **LVIA** – Lietuvos įstaiga, sauganti Lietuvos valstybės dokumentinį paveldą nuo XIV a. pabaigos iki 1918 m. (su išimtimis) ir civilinės būklės aktų knygas nuo 1940 m. Yra Vilniuje, Mindaugo g. 8.

## Istorija
Įkurtas 1957 m. nuo LTSR centrinio valstybės archyvo atskyrus senuosius fondus. Iki 1990 m. vadintas **LTSR centriniu valstybiniu istorijos archyvu**. 2001 m. prie LVIA prijungtas Lietuvos centrinis metrikų archyvas.

## Struktūra
Archyvas turi 5 pagrindinius skyrius:
* Dokumentų saugojimo ir apskaitos;
* Senųjų aktų;
* Rusijos imperijos dokumentų;
* Religinių organizacijų dokumentų;
* Civilinės metrikacijos įstaigų dokumentų.

## Fondai

2007 m. sausį saugoti 1162 fondai, 1 338 336 bylos, 10 086 808 mikrofilmų kadrai. Fondai jungiami į 8 kompleksus:
* XV a. – XVIII a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir XIX a. buvusių LDK institucijų – XV a. – XIX a. Lietuvos vyriausiojo tribunolo, XVI a. – XVIII a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždo tribunolo/komisijos, XVIII a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karo komisijos, XV a. – XIX a. žemės, pakamario, pilies, kompromisinių, eksdivizinių, kaptūrinių, konfederacijų, magdeburginių teismų fondai;
* 1795–1917 m. Rusijos imperijos institucijų ir įstaigų – Lietuvos vyriausiosios valdybos, Vilniaus generalinio gubernatoriaus, Vilniaus, Kauno, Suvalkų civilinių gubernatorių kanceliarijų, šių gubernijų žandarų valdybų, teismų ir kiti fondai;
* Konfesinių institucijų ir bendruomenių – XV a. – XX a. Vilniaus, Žemaičių ir Seinų katalikų vyskupijų, Kauno metropolinės arkivyskupijos, Panevėžio vyskupijų kurijų bei konsistorijų, kai kurių bažnyčių ir vienuolynų, kitų konfesijų fondai;
* giminių, šeimų ir asmenų – (Belozorai, Čapskiai, Druckiai-Liubeckiai, Gorskiai, Jelenskiai, Kosakovskiai, Lopacinskiai, Oginskiai, Plateriai, Radvilos, Sapiegos, Tiškevičiai, Vasilčikovai, Zubovai), J. Yčo, V. Puškinos ir kiti fondai;
* 1915–1918 m. Vokietijos okupacijos fondų likučiai;
* XV a. – XX a. dokumentų kolekcijos – valdovų privilegijos Vilniaus akademijai ir universitetui, Klaipėdos krašto aktai ir hipotekos knygos bei kiti fondai;
* XIII a. – XX a. dokumentų mikrofilmų – Maskvoje saugomos Lietuvos Metrikos, Baltarusijos, Latvijos, Lenkijos, Ukrainos, Švedijos ir Rusijos archyvuose bei bibliotekose saugomų dokumentų mikrofilmai;
* Nuo 1940 m. miestų ir rajonų Civilinės metrikacijos skyriuose sudarytos civilinės būklės aktų knygos.

## Direktoriai
* 1957–1961 m. Polina Nikitina
* 1961–1987 m. Domas Butėnas
* 1987–1992 m. Jonas Baravykas
* 1992–2010 m. Laima Tautvaišaitė
* 2010–2019 m. Virginija Čijunskienė
* Nuo 2019 m. Ramutis Kurpė

## Šaltiniai

## Literatūra
* Lietuvos centrinio valstybinio archyvo fondų žinynas. Vilnius, 1990 m.
* Lietuvos valstybės istorijos archyvas. Vilnius, 2006 m.

## Nuorodos
Lietuvos valstybės istorijos archyvas
Lietuvos valstybės naujasis archyvas

**Lietuvos valstybės naujasis archyvas** (**LVNA**) – įstaiga, sauganti 1990 m. ir vėliau parengtus valstybinės valdžios ir valdymo aukščiausiųjų institucijų, kitų įstaigų, organizacijų ir asmenų dokumentus.

Įkurtas 1993 m. Yra Vilniuje, O. Milašiaus g. 19.

## Istorija
Archyvas įkurtas pertvarkius Dokumentų komplektavimo ir raštvedybos skyrių prie Lietuvos archyvų generalinės direkcijos.

## Fondai
Kaupia ir saugo dokumentus, garantuoja visuomenės susipažinimą su jais, konsultuoja dokumentų valdymo organizavimo, jų saugojimo ir tvarkymo klausimais.

2007 m. archyve buvo 58 fondai, 20 702 bylos. Svarbiausi saugomi valstybinės valdžios ir valdymo institucijų bei įstaigų dokumentai:
* Kovo 11 aktas (originalas), 1990–1997 m. LR Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo posėdžių stenogramos, Seimo, Prezidento, savivaldybių rinkimų bei referendumų dokumentai.
* Po 1990 m. panaikintų valstybės įstaigų (Europos reikalų ministerija, Kultūros ir švietimo ministerija, Ryšių ir informatikos ministerija, Krašto apsaugos departamentas, Saugos departamentas, Spaudos departamentas, Lietuvos informacijos institutas, Lietuvos ūkio institutas, Vaikų teisių apsaugos tarnyba ir kitų) fondai.
* Politinių partijų ir visuomeninių organizacijų fondų (Lietuvos tautininkų sąjunga, Amerikos lietuvių tautinė sąjunga, Lietuvos socialdemokratų partija, Lietuvos demokratinė darbo partija, Lietuvos Respublikos piliečių chartija, Vyskupo Motiejaus Valančiaus blaivystės sąjūdis, Atviros Lietuvos fondas, Lietuvos sąjūdis) veiklos dokumentai.
* Asmenų fondų kompleksą apima kai kurių 1990 m. Kovo 11 d. Akto signatarų dokumentai.
* 1991 m. sausio įvykių dokumentų rinkinys.

## Direktoriai
* 1993–2019 m. Irena Kasciuškevičiūtė
* Nuo 2019 m. Danutė Kontrimavičienė

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos valstybės naujasis archyvas
Laoso vėliava

**[[Laosas|Laoso]] vėliava** – sudaryta iš trijų išilginių juostų (proporcija 2:3). Centre – pusės vėliavos pločio mėlyna juosta, simbolizuojanti šalies gerovę, o viršuje ir apačioje – dvi raudonos juostos (ketvirčio aukščio pločio), simbolizuojančios už Laoso laisvę pralietą kraują. Mėlynoje juostoje baltas skritulys (skersmuo lygus 40 % vėliavos aukščio), simbolizuojantis tautos vienybę valdant Laoso žmonių revoliucijos partijai ir šviesią ateitį. Kita interpretacija aiškina, kad skritulys simbolizuoja pilnatį virš Mekongo upės.
Ši vėliava įteisinta 1975 m. gruodžio 2 d. Prieš tai 1945 m. tokia pati vėliava buvo naudojama Laoso nacionalistinės vyriausybės.

Ši vėliava pakeitė iki tol Laoso karalystėje naudotą raudoną vėliavą su baltu trigalviu drambliu ant pjedestalo po baltu skėčiu. Ši vėliava išreiškė senovinį šalies pavadinimą „Milijono dramblių šalis“, žinoma nuo XIX a. Pradedant 1953 m. karališkoji vyriausybė kariavo su komunistiniu judėjimu Pathet Lao, kurio vėliava buvo mėlyna su baltu skrituliu ir raudonomis plačiomis juostomis viršuje ir apačioje. Po 1973–1975 m. Pathet Lao tapo dalimi vyriausybinės koalicijos, o vėliau perėmė valdžią ir inicijavo karaliaus atsistatydinimą. Judėjimo vėliava tapo nacionaline vėliava.
Riešutų duona

„**Riešutų duona**“ – 1978 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas pagal Sauliaus Šaltenio apsakymą. Filmo trukmė – 1:06:16 arba 66 min . Pirmoji lietuviška tragikomedija.

## Kūrybinė grupė
* Scenarijaus autorius – Saulius Šaltenis
* Režisierius statytojas – Arūnas Žebriūnas
* Kompozitorius – Viačeslavas Ganelinas
* Operatorius statytojas – Algimantas Mockus
* Montažo režisierė – Vanda Survilienė
* Dailininkas statytojas – Algirdas Ničius
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė

## Vaidina
* Algirdas Latėnas – Andrius Šatas
* Saulius Sipaitis – Antanas, Andriaus tėvas
* Doloresa Kazragytė – Elytė, Andriaus mama
* Leonidas Obolenskis – Andriaus senelis
* Stasys Jonynas – Andrius vaikystėje
* Elvyra Piškinaitė – Liuka Kaminskaitė
* Antanas Šurna – Liukos tėvas
* Regina Arbačiauskaitė – Liukos motina
* Marija Lukaševskaja – Liuka vaikystėje
* Kostas Smoriginas – „Peliūkštis“
* Regimantas Mikučionis – „Peliūkštis“ vaikystėje
* Audronė Meilutytė – Irena Meškutė
* Kristina Kazlauskaitė – mokytoja
* Alfonsas Dobkevičius – karvės pardavėjas
* taip pat Vladas Bagdonas, V. Belinskis, Martynas Budraitis, Gediminas Girdvainis, Juozas Jaruševičius, Rimgaudas Karvelis, V. Liandsbergis, K. Pažėra, Edgaras Savickis. Autoriaus tekstą skaito Audris Chadaravičius

## Siužetas
Švelni ir lyriška istorija, atsiminimai apie vaikystę kaime, išvykimą iš jo, tikrojo gyvenimo pradžią. Veiksmas sukasi apie kaimynų Šatų ir Kaminskų šeimas. Jų vaikai Andrius ir Liuka pamilsta vienas kitą. Šeimos labai susipyksta, kai nugaišo Kaminskams Šatų parduota karvė. Žinoma, kada pykstasi šeimos, Andrius ir Liuka tampa lietuviškais Romeo ir Džuljeta – jie išskiriami. Liuka su tėvais netrukus išsikelia į miestą, Andrius gyvena vienas su savo svajonėmis. Pokario metu riešutų duonos kriaukšlė, kuria pavaišino jį mylimoji, jam primena vaikystę, Liuką. Pirmąją meilę filmas pavaizduoja kaip unikalų trapios vaikystės patyrimą, pirmieji jausmai pasižymi nepamirštamu skoniu, jie primena iškilmėms kepamą riešutų duoną.

## Apdovanojimai
1978 m. XI sąjunginio kino festivalio Jerevane prizas A. Žebriūnui vaikų ir jaunimo filmų kategorijoje.

1997 m. kino forume „Dešimt“, renkant visų laikų geriausią lietuvišką filmą, skirta dešimta vieta.

## Nuorodos
* Riešutų duona – restauruotas filmas ( su SKN).
Lietuvos valstybinė privatizavimo agentūra

**Lietuvos valstybinė privatizavimo agentūra** – Lietuvos valstybinė privatizavimo institucija, veikusi prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Vilniuje 1995–1997 m.

## Veikla
Atstovavo vyriausybei privatizuojant valstybės turtą arba savivaldybėms (pagal atskirą sutartį) – privatizuojant savivaldybių turtą. Agentūra rengė metinį privatizuojamų objektų sąrašo projektą ir teikė jį tvirtinti vyriausybei, rengė privatizavimo programas, kurias tvirtindavo Privatizavimo komisija, nustatydavo objekto privatizavimo būdą, sąlygas, skirdavo savo atstovą į objekto vertės nustatymo komisiją, leido informacinius biuletenius apie privatizuojamus objektus, tvarkė privatizavimo darbų apskaitą, atstovavo vyriausybei teisme dėl privatizavimo sandorių ir kita. Agentūros sprendimai buvo privalomi privatizuojamų įmonių steigėjams.

1997 m. pabaigoje Lietuvos valstybinė privatizavimo agentūra savo teises ir prievoles perdavė Valstybės turto fondui ir buvo pertvarkyta į jo Privatizavimo padalinį.

Direktorius – Kazimieras Vytis Atkočiūnas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Agentūros tinklapis anglų k.
Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras

**Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras** – Lietuvos orkestras Vilniuje. Įsteigtas 1988 m., iki 1992 m. Jaunimo simfoninis orkestras. Pirmasis koncertas 1989 m. sausio 30 d. Meno vadovas, įkūrėjas ir vyr. dirigentas nuo 1988 m. – Gintaras Rinkevičius. Orkestras koncertinę veiklą Vilniuje vykdo LVSO koncertų salėje.

## Veikla
Repertuarą sudaro pasaulio klasikų (Gustavas Maleris, Antonas Brukneris, Johanas Bramsas, Edvardas Elgaras, Sergejus Prokofjevas, Dmitrijus Šostakovičius, Arturas Honegeras, Karlas Orfas, Bendžaminas Britenas) ir lietuvių kompozitorių (Vytautas Bacevičius, Julius Gaidelis, Juozas Pakalnis, Osvaldas Balakauskas, Feliksas Bajoras, Algirdas Martinaitis, Stasys Vainiūnas) kūriniai.
Žymiausi:
* Gustavas Maleris. VIII (vadinamoji tūkstančio atlikėjų) simfonija, 1994 m.
* Filipas Glasas. Itaipu – europinė kūrinio premjera Vilniuje, dalyvavo kūrinio autorius, dirigavo D. Raselas Davisas, 1994 m.
* Richardas Vagneris. Skrajojantis olandas, opera, 1995 m.
* Džakomas Pučinis. Toska, 1996 m., Turandot, 1999 m.
* Richardas Štrausas, Salome, 1997 m.; pirmą kartą Lietuvoje
* Džiuzepė Verdis. Otelas, Simonas Bokanegra, Requiem, verdiana, 2001 m.
* Rudžeras Leonkavalis. Pajacai, 2003 m.
* Piotras Čaikovskis. Pikų dama, 2005 m.
* Dmitrijus Šostakovičius. Ledi Makbet iš Mcensko apskrities, 2006 m.
* Džakomas Pučinis. Bohema, 2006 m.
* Julius Juzeliūnas. Žaidimas, 2007 m.
* Žiulis Masnė. Verteris, 2008 m.

Koncertus dirigavo Lietuvos ir užsienio dirigentai, tarp jų: Jonas Aleksa, Algis Lukoševičius, Viesturas Gailis, Ravilas Martynovas, Veronika Dudarova, Jurijus Simonovas, Fuatas Mansurovas, Hugas Reineris ir kiti.

Koncertuose dalyvavo pianistai Povilas Stravinskas, Petras Geniušas, Mūza Rubackytė, Nikolajus Petrovas, smuikininkai Raimundas Katilius, Sergejus Stadleris, V. Tretjakovas, violončelininkas Davidas Geringas, dainininkai Virgilijus Noreika, Violeta Urmanavičiūtė, Sergejus Larinas, Kauno valstybinis choras, „Ąžuoliukas“, Gabrovo vaikų choras, choras „Latvija“, Badeno-Viurtembergo jaunimo kamerinis choras.

Koncertavo Vakarų Europos šalyse, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras
Lietuvos vartotojų institutas

**Lietuvos vartotojų institutas** – Lietuvos nevyriausybinė ne pelno vartotojų gynimo ir konsultavimo organizacija. Būstinė Vilniuje, S. Konarskio 49.

## Veikla
Lietuvos vartotojų institutas įkurtas 2000 m. pabaigoje. Tikslas – ginti vartotojų ekonominius ir saugos interesus, šviesti, mokyti ir konsultuoti vartotojus bei verslininkus, skatinti sąžiningą komercinę praktiką, tobulinti verslo aplinką. Institutas rengia seminarus, šviečiamąsias radijo ir televizijos laidas, skaito paskaitas verslininkams ir vartotojams, pranešimus konferencijose, skelbia straipsnius spaudoje, leidžia leidinius vartotojams aktualiais klausimais, konsultuoja kokybės garantijų, prekių grąžinimo, keitimo ir ženklinimo, produktų saugos, turizmo, aplinkosaugos ir kt. klausimais, teikia pastabų ir siūlymų dėl įvairių teisės aktų, dalyvauja standartizacijos veikloje, tiria vartotojų nuomonę apie prekių ir paslaugų kokybę, atstovauja nevyriausybinėms šalies vartotojų organizacijoms Europos vartotojų konsultacinėje grupėje, vykdo vartotojų švietimo projektus.

Prezidentė Zita Čeponytė – nuo 2000 m.

## Bibliografija
* Vartotojų teisių padėtis Lietuvoje, monografija, Jungtinių Tautų Plėtros programos užsakymu, 2002 m.
* Savo teises būtina žinoti, informacinis leidinys, 2003 m.
* Europos link. Vartotojo vadovas, 2004 m.
* Maisto produktų ženklinimas. Ką verta žinoti vartotojui, informacinis leidinys, 2004 m. 
* Vartotojų manifestas Europos Parlamentui, informacinis leidinys, 2004 m.
* Kaip įsigyti saugų šviestuvą, informacinis leidinys, 2004 m.
* Informacinės visuomenės teisė, 2005 m.
* „Jautrios" saugos požiūriu maisto prekės, 2005 m.
* Maisto priedai, Europos vartotojų konsultacinė grupė, 2005 m.
* Maisto produktai: sauga ir kokybė, 2 d. 2005-2006 m.
* Europos dienoraštis. Pasirink protingai!, X klasių moksleiviams, 2006 m.
* Turizmo paslaugų vartotojų teisės, 2006 m.
* Europos vartotojų konsultacinė grupė, 2006 m. 
* Ekologiški maisto produktai. Kas tai? 2006 m. 
* Europos dienoraštis. Pasirink protingai! 2007/2008.
* Ekologiški maisto produktai,  2007 m. 
* Ekologiškas pienas, 2007 m. 
* Ekologiški konditerijos gaminiai,  2007 m. 
* Ekologiški vaisiai ir daržovės,  2007 m. 
* Europos dienoraštis. 2008/2009.
* Genetiškai modifikuoti organizmai: Kas tai? 2008 m. 
* Susipažinkime: aš genetiškai modifikuotas organizmas (Komiksas jaunesniųjų klasių moksleiviams,2008 m.)
* Kas yra genetiškai modifikuoti organizmai? (Animacinis filmas moksleiviams, 2008 m.)
* Tapatybės vagystės: būk informuotas, 2008 m. 
* Europos dienoraštis. 2009/2010.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Lietuvos vartotojų institutas
Lietuvos verslo paramos agentūra

**Lietuvos verslo paramos agentūra** LVPA – Lietuvos viešoji įstaiga, administruojanti Europos Sąjungos ir nacionalinę finansinę paramą, įkurta 2003 m. Vilniuje, Vasario 16-osios g. 2/Gedimino pr. 38, veikia regioniniai padaliniai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Utenoje. Steigėja Lietuvos ūkio ministerija.

## Veikla
Lietuvos verslo paramos agentūra atsako už ES paramą pramonės ir verslo plėtrai, energetikai, verslo aplinkai gerinti ir turizmui, taip pat už dalį Ūkio ministerijos koordinuojamų nacionalinės paramos programų. Administruodama paramos lėšas ir remiamus projektus Agentūra skelbia kvietimus teikti paraiškas paramai, registruoja ir vertina pateiktas paraiškas, sudaro sutartis, prižiūri įgyvendinamus projektus, teikia informaciją, kaupia duomenis apie paramą ir projektus, leidžia leidinius.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*Lietuvos verslo paramos agentūros tinklalapis
LSMU Veterinarijos akademijos biblioteka

**Lietuvos sveikatos mokslų universiteto Veterinarijos akademijos biblioteka** –  LSMU bibliotekos padalinys Kaune, Tilžės g. 18.

## Istorija
Įkurta 1936 m. Kaune, 1943–1945 m. buvo uždaryta. Pradinį fondą sudarė Valstybinio veterinarinės bakteriologijos instituto, įkurto 1922 m. Kaune, 628 knygų rinkinys, 1939 m. generolo S. Raštikio dovanota knygų rusų ir vokiečių kalbomis kolekcija. Priklauso Lietuvos mokslinių bibliotekų asociacijai.
2O10 metais sujungus LVA ir KMU, tapo Universiteto bibliotekos padaliniu.

## Fondai
Fondus sudaro 231 490 egz. 42 870 pavadinimų vienetų, iš jų 231 450 knygų ir serialinių leidinių, 20 garso ir vaizdo, 15 elektronikos leidinių (2007 m.). Biblioteka kaupia ir saugo daugiausia veterinarijos, gyvulininkystės, chemijos ir kitų mokslų literatūrą. Veikia 2 skaityklos.
 
## Direktoriai
* E. Kairiūnaitė-Montvilienė – 1948–1950 m.;
* J. Klišys – 1950–1959 m.;
* D. Digrys – 1959–1966 m.;
* J. L. Šimkevičius – 1966–1986 m.;
* Ona Mačiulienė – 1986–1995 m.;
* Nijolė Oržekauskienė – nuo 1995 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos veterinarijos akademijos biblioteka
Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjunga

**Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjunga** – Lietuvos profesinė organizacija, vienijusi veterinarijos gydytojus, veikusi 1923–1940 m. ir 1989–1997 m. Kaune, Tilžės g. 18.

## Istorija
Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjunga rūpinosi veterinarijos mokslo plėtojimu, veterinarijos gydytojų etika, gyvulių ligų tyrimu, veterinarijos tarnybos organizavimu, veterinarijos gydytojų darbo sąlygų gerinimu, geresniu gyvulininkystės tvarkymu, veislinių gyvulių importu, veterinarijos įrankių gamyba Lietuvoje, rinko lietuvių tautos veterinarinės medicinos medžiagą. Turėjo biblioteką. Sąjungos pastangomis 1924 m. išleistas pirmasis žurnalo „Veterinarija ir zootechnika“ numeris. Sąjunga rūpinosi, kad Lietuvoje būtų įkurta aukštoji veterinarijos mokykla. 1936 m. iš 120 veterinarijos gydytojų 93 priklausė sąjungai.

Antrojo pasaulinio karo metais daug jos narių pasitraukė į Vakarus. 1945 m. Vokietijoje jie atkūrė organizaciją ir pavadino *Lietuvos tremtinių veterinarijos gydytojų draugija*. 1949 m. Čikagoje atkurta *Lietuvos veterinarijos gydytojų draugija tremtyje*. Turėjo 76 narius. Lietuvoje sąjunga atkurta 1989 m. Atkurtoji organizacija sprendė narių mokymo, ūkinius, ekonominius socialinius klausimus, rėmė veterinarijos medicinos mokslą, švietimą ir praktiką, siekė gerinti gyvūnų sveikatingumą, diegė profesinės etikos normas. 1997 m. spalio 17 d. ji pertvarkyta ir tapo Lietuvos veterinarijos gydytojų asociacija.

## Pirmininkai
* Rimantas Karazija – 1989–1990;
* Vygandas Paulikas – 1990–1996 m.;
* Donatas Valionis – 1996–1997 m.

## Šaltiniai
Lietuvos vyčiai

**„Lietuvos vyčiai“** (), iki 1913 m. pabaigos *„Lietuvos sakalai“* – JAV lietuvių katalikų jaunimo organizacija, veikianti nuo 1913 m.

## Veikla
Steigėjai Antanas Jusaitis, Antanas Kaupas ir kiti. Tikslas – kovoti su laisvamanybe, nutautimu. Nuo 1915 m. leidžia žurnalą „Vytis“. Nuo 1921 m. organizacija turi draudimo ir šalpos skyrius, fondą moksleiviams šelpti, turėjo skaityklų, chorų, orkestrų. Priklauso Amerikos lietuvių tarybai, Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijai.

1914–1918 m. „Lietuvos vyčiai“ rūpinosi Lietuvos nepriklausomybės atgavimu, rinko parašus dėl Lietuvos pripažinimo *de jure*, juos įteikė JAV prezidentui. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai“ rėmė Lietuvos Respublikos krikščioniškos pakraipos partijas, palaikė ryšius su katalikiškomis Lietuvos jaunimo organizacijomis, surengė ekskursijų į Lietuvą. TSRS okupacijos laikotarpiu „Lietuvos vyčiai“ rūpinosi laiškų, kuriuose aiškino TSRS agresiją Lietuvos Respublikos atžvilgiu, rašymu JAV laikraščių redaktoriams, JAV valdžios atstovams, Jungtinėms Tautoms, kitoms tarptautinėms organizacijoms, demokratinių valstybių vadovams – prašė priversti TSRS išvesti iš Lietuvos Respublikos kariuomenę, organizavo protesto akcijas prie TSRS ambasadų, dalyvavo tarptautiniuose forumuose. 1955 m. įsteigė medalį amerikiečiui, nusipelniusiam kovoje dėl Lietuvos Respublikos laisvės, juo buvo apdovanoti JAV Kongreso narys Ch. Kerstenas, senatoriai P. Douglasas, T. Doddas, kardinolas R. Cushingas. 1990 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai“ teikė visokeriopą pagalbą per keturis turimus fondus: „Lietuvos vyčių fondą“ (*Knights of Lilhuania Foundation*), „Pagalbą Lietuvai“ (*Aid to Lithuania, Inc.*), „Šv. Kazimiero gildiją“ (*St. Casimir’s Guild*) bei „Stipendijų fondą“ (*Sholarship Fund*).

Nuo 1990 m. „Lietuvos vyčiai“ turi 52 skyrius, kurie sutelkti į 5 apygardas. 1913 m. organizacija vienijo – 500, 1916 m. – 2100, 1917 m. – 3300, 1919 m. – 4100, 1920 m. – 4655, 1921 m. – 3034, 2006 m. – 2000 narių.

**Pirmininkai:** M. A. Norkūnas, J. Karosas, J. Bučnis, A. Aleksis, Jonas Julius Bielskis, P. Juras, K. Jonaitis, M. Bagdonas, K. Viesulas, J. Poška, A. Onaitis, A. Lapinskas, A. Mažeika, K. Paulauskas, P. Gudelis, P. Razvadauskas, J. Bulevičius, J. Juozaitis, A. Vasiliauskas, J. Liola, V. Cinikas, J. Satkevičius, R. Boris, E. Šaulytė-Shields, R. A. Martinas (1990–2007 m.), Elena Nakrosis Kearny (nuo 2007 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos vyčiai žinyne „Litua“
Lietuvos viešbučių ir restoranų asociacija

**Lietuvos viešbučių ir restoranų asociacija** – Lietuvos svetingumo verslo įmonių visuomeninė organizacija.

## Veikla
Vienija viešbučius, restoranus, pasilinksminimo paslaugas teikiančias įmones ir specialistus rengiančias mokymo įstaigas.

Gina narių interesus valdžios ir valdymo institucijose, koordinuoja narių veiklą ir skatina jų bendradarbiavimą, teikia siūlymus dėl įstatymų ir jų pataisų, rengia seminarus, stažuotes ir kita.

2021 m. vasario 10 d. VTEK įregistruota kaip lobistinė įstaiga.

## Vadovybė
2022-2025 m. kadencijai asociacijos valdybą sudaro 11 narių. Valdybai vadovauja prezidentė Evalda Šiškauskienė.

## Narystė
2007 m. turėjo virš 250 narių. Jų įmonėse dirbo ~6200 darbuotojų.

2016 m. turėjo 320 narių. Jų įmonėse dirbo ~11000 darbuotojų.

2022 m. balandžio 7 d. nariais buvo 403 įstaigos:
* 289 restoranų;
* 114 viešbučių;
* 19 mokyklų;
* 22 partneriai.

### Priklauso organizacijoms
* LR turizmo rūmų steigėja ir narė;
* Turizmo tarybos narė;
* Apgyvendinimo paslaugų klasifikavimo komisijos narė;
* Lietuvos pramonininkų konfederacijos narė;
* Dalyvauja Vilniaus savivaldybės sudarytoje komisijoje “Dėl mažmeninės prekybos alkoholiniais gėrimais laiko ribojimo” (Alkoholio kontrolės įstatymo 18 str. 9 dalis).

## Šaltiniai
2004 m. rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje

2004 m. gegužės 1 d. Lietuva oficialiai tapo Europos Sąjungos nare, tad tų pačių metų birželio 13 d. šalyje vyko **rinkimai į [[Europos parlamentas|Europos parlamentą]]**.

Visose ES narėse rinkimai vyko tarp birželio 10-13 d. Europos parlamentą sudaro 732 nariai, o kiekvienos šalies narių skaičius nustatytas stojimo sutartyje (Lietuva atiteko 13 narių).

Europos Parlamento nariai renkami 5 metų kadencijai vienoje daugiamandatėje rinkimų apygardoje, apimančioje visą valstybės teritoriją, pagal proporcinę rinkimų sistemą preferenciniu balsavimu.

## Kanditatuojančios partijos
Dalyvauti rinkimuose išsikėlė 12 Lietuvos partijų, koalicijų.

## Rinkėjų aktyvumas
Iš viso rinkimų teisę turėjo 2 654 311 Lietuvos piliečių. Ja pasinaudojo 1 284 050 (48.38 %).

Iš anksto paštu balsavo 174 166 piliečiai (6.62 %).

Rinkėjų aktyvumas **balsavimo dieną**:

## Rinkimų rezultatai
*Pateikiamos tik partijos gavusios mandatus:*

## Išnašos

## Nuorodos
*Vyriausios rinkimų komisijos svetainė
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija

**Lietuvos vandens tiekėjų asociacija** – Lietuvos asociacija, vienijanti įmones, organizacijas ir fizinius asmenis, kurių veikla susijusi su vandentvarkos (vandentiekis ir kanalizacija) ūkiu. Būstinė Vilniuje, Laisvės pr. 117A.

## Istorija
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija įkurta Vilniuje 1992 m., turi daugiau kaip 100 narių, iš jų – 50 vandentvarkos bendrovių (2007 m.). Asociacijai priklausančios įmonės tiekia – 90 % šalyje tiekiamo geriamojo vandens. Nuo 1995 m. Tarptautinės vandens tiekėjų asociacijos, nuo 2005 m. – Europos vandens tiekėjų asociacijos narė.

## Veikla
Lietuvos vandens tiekėjų asociacija koordinuoja narių veiklą, atstovauja jų interesams valstybinės valdžios ir valdymo institucijose, plėtoja ryšius su giminingomis organizacijomis, teikia rekomendacijas dėl naujausių mokslo ir technikos laimėjimų taikymo vandentvarkos ūkyje, dalyvauja rengiant teisinius ir norminius dokumentus, rengia seminarus ir kursus, leidžia leidinius. 2000 m. Vilniuje įkūrė Vandentvarkos institutą, kuris rengia kursus, seminarus, tikslines programas, metodinę medžiagą, kaupia informaciją, leidžia ketvirtinį leidinį „Vandentvarka“.

## Prezidentai
* Albinas Griškevičius – 1992-1998 m.
* Artūras Abromavičius – 1998-2006 m.
* Stanislovas Benikasas- 2006-2009 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos vandens tiekėjų asociacija
Lietuvos viešojo administravimo institutas

**Lietuvos viešojo administravimo institutas**, LIVADIS – Lietuvos valstybės tarnautojų mokymo ir konsultavimo viešoji, ne pelno įstaiga, įkurta 1999 m. sausio 25 d. 

Būstinė Vilniuje, Žemaitės g. 21.

## Veikla
Instituto dalininkai Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija, Lietuvos Respublikos Vyriausybės kanceliarija, Mykolo Romerio universitetas. Lietuvos viešojo administravimo institutas rengia ir atnaujina valstybės tarnautojų mokymo programas, moko valstybės tarnautojus, rengia dėstytojus ir tobulina jų kvalifikaciją, dalyvauja tarptautinėse bendradarbiavimo programose ir projektuose, susijusiuose su viešojo administravimo gebėjimų tobulinimu, teikia metodinę, konsultacinę, organizacinę pagalbą valstybės ir savivaldybių institucijoms, atlieka tyrimus valstybės tarnautojų mokymo klausimais, kuria informacinę bazę, rengia ir leidžia metodinę literatūrą.

Nuo 2002 m. institutas yra įgaliotasis Europos kompiuterio vartotojo pažymėjimo (European Computer Driving Licence, ECDL) testavimo centras. Nuo 1999 m. priklauso Lietuvos viešojo administravimo lavinimo institucijų asociacijai (LVALIA), nuo 2000 Vidurio ir Rytų Europos viešojo administravimo institutų ir mokyklų tinklui (*The Netvork of Institutes and Schools of Public Administration in Central and Eastern Europe*, NISPAcee). Su Valstybės tarnybos departamentu prie Vidaus reikalų ministerijos nuo 2004 m. leidžia informacinį biuletenį „Valstybės tarnybos aktualijos“.

## Direktoriai
* D. Jakimavičius – 1999–2000 m.
* Alfonsas Velička – 2000–2009 m.
* Romualdas Povilas Petraitis – nuo 2009 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos viešojo administravimo institutas
Lietuvos vyriausiasis suvažiavimas Slanime

**Lietuvos vyriausiasis suvažiavimas Slanime**, Lietuvos generalinis priešseiminis suvažiavimas Slanime – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės (LDK) atstovų suvažiavimas prieš bendrą Abiejų Tautų Respublikos seimą Varšuvoje.

## Istorija
Slanime suvažiavimas vyko 1588–1685 m., iki tol vykdavo Valkaviske. Slanimas, kaip priešseiminio suvažiavimo vieta, buvo patvirtintas 1588 m. III Lietuvos Statuto, nes buvo patogioje vietoje, netoli Lenkijos sienos, pakeliui į Varšuvą. Suvažiavime privalėjo dalyvauti visi LDK senatoriai ir apskričių bajorų seimelių išrinkti atstovai. Į suvažiavimą buvo renkamasi 2 savaitės prieš kiekvieną ATR seimą. Suvažiavimo laiką paskirdavo LDK didysis kunigaikštis. Jo siųstas pasiuntinys didžiojo kunigaikščio vardu suvažiavimo pradžioje išdėstydavo darbotvarkę. Nutarimai paprastai buvo priimami balsų dauguma. Jie turėjo teisinę galią, dalyvių buvo pasirašomi ir antspauduojami. Nutarimai buvo išdėstomi raštu, kad kiekvienas atstovas juos geriau suvoktų.

Suvažiavimas ir jo nutarimai turėjo padėti išlaikyti vieningą Lietuvos poziciją bendruose ATR seimuose, ginti LDK valstybės savarankiškumą, bet įsigalint apskričių bajorų seimelių separatizmui suvažiavimų reikšmė menko. LDK senatoriai ir apskričių atstovai ėmė aplenkti suvažiavimą. Nors 1631 m. priimtas Seimo nutarimas (konstitucija), draudžiantis jiems tai daryti, šios nuostatos vis tiek dažnai nebuvo paisoma. 

## Literatūra
* Konstantinas Avižonis. Bajorai valstybiniame Lietuvos gyvenime Vazų laikais. Kaunas, 1940 m.

## Šaltiniai
Lietuvos Vyriausiasis Teismas

**Lietuvos Vyriausiasis Teismas** – teismo institucija buvusio Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo funkcijoms vykdyti, įsteigtas 1797 m. Rusijos imperijos imperatoriaus Pavelo I įsakymu Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės teritorijoje, kuri po 1795 m. Abiejų Tautų Respublikos padalijimo įėjo į Rusijos imperijos Lietuvos guberniją.

## Veikla
Lietuvos Vyriausiojo Teismo sesijos vyko Vilniuje ir Gardine. Lietuvos Vyriausiasis Teismas buvo apeliacinis teismas, jo sprendimus buvo galima skųsti Rusijos imperijos Senatui. Lietuvos guberniją suskirsčius į Vilniaus ir Gardino gubernijas, kiekvienoje jų 1802 m. Aleksandro I įsaku buvo sudaryti tokio pat pobūdžio Vilniaus ir Gardino gubernijų vyriausieji teismai. Abu veikė iki 1840 m.

## Šaltiniai
2009 m. Šiaurės Korėjos branduolinis bandymas

2009 m. gegužės 25 d. naujienų agentūros pranešė apie Š. Korėjos įvykdytą požeminį branduolinio ginklo bandymą. Tai jau antras žinomas Š. Korėjos branduolinis bandymas po 2006 m. vykusio pirmo bandymo.

Šiaurės Korėja pagrasino surengti antrąjį atominio ginklo bandymą protestuodama prieš Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos sprendimą pasmerkti totalitarinės šalies balandžio 15 dieną surengtą tolimojo nuotolio raketos Kwangmyŏngsŏng-2 paleidimą. Pchenjanas paskelbė pasitraukiantis iš šešiašalių branduolinio nusiginklavimo derybų ir pažadėjo atnaujinti plutonio gamybą.

## Seisminis aktyvumas

Pietų Korėja ir Japonija seisminį aktyvumą užfiksavo 09:50 KST (00:50 UTC). USGS pranešė apie 4,7 stiprumo žemės drebėjimą 10 km gylyje. Pasak USGS, drebėjimo centras buvo apie 75 km į šiaurės vakarus nuo Kimčiaeko ir 375 km nuo sostinės Pchenjano, netoli nuo 2006 m. branduolinio bandymo vietos.Japonijos meteorologijos agentūros duomenimis, drebėjimo stiprumas siekė 5,3 balo. Pasak Korėjos geomokslų ir mineralinių išteklių instituto, bandymas buvo atliktas toje pačioje vietoje kaip ir 2006 m., tik sprogimas buvęs gerokai stipresnis.

## Atsakas

*: Prezidentas Li Miung Bakas sušaukė nepaprastąjį ministrų kabineto susitikimą.

*: Šiaurės Korėjos KCNA patvirtino branduolinio ginklo bandymą buvus sėkmingą. Taip pat pridūrė, kad tai „buvo viena iš priemonių, turinčių sustiprinti gynybinį branduolinį arsenalą“ ir išspręsti „mokslines ir technologines problemas, susijusias su tolesniu branduolinių ginklų galios didinimu ir nuolatiniu branduolinių technologijų vystymu“

*: Oficiali naujienų agentūra pranešė: „Kinijos vyriausybė tvirtai nepritaria Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos branduolinio ginklo bandymui“. 

*: Prezidentas Barackas Obama pareiškė, kad Šiaurės Korėjos branduolinių užtaisų ir raketų bandymai „kelia didelį susirūpinimą visoms šalims" ir yra akstinas tarptautinei bendrijai imtis veiksmų.

*: Ministras pirmininkas Gordonas Brownas pasmerkė Šiaurės Korėjos branduolinį bandymą ir pavadino jį „pavojumi pasauliui".

Didelį susirūpinimą išreiškė ir Japonija.

## Išnašos
Lietuvos vystymo bankas

**Lietuvos vystymo bankas** – Lietuvos specialusis komercinis bankas, veikęs 1994–2000 m. Vilniuje.

## Istorija
Lietuvos vystymo banką įsteigė Lietuvos Respublikos Vyriausybė ir Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB). Akcinis kapitalas 1994 m. buvo 5 mln. ekiu, 1999 m. – 10,8 mln. eurų, 64 % akcijų valdė Lietuvos vyriausybė, 36 % – ERPB. 2000 m. bankas privatizuotas, jį įsigijo Suomijos bankų ir draudimo bendrovių grupė Sampo Group, 2001 m. pervadintas „Sampo bankas“, pradėjo teikti paslaugas įvairių dydžio įmonėms ir priv. asmenims.

## Veikla
Teikė ilgalaikes ir vidutinės trukmės paskolas nacionaline ir užsienio valiuta privačioms įmonėms jų kapitalinėms investicijoms ir su jomis susijusioms apyvartinio kapitalo reikmėms finansuoti, teikė finansines garantijas, skolinosi lėšų šalyje ir užsienyje, palaikė korespondentinius ryšius su užsienio bankais ir turėjo juose sąskaitų užsienio valiuta, komerciniais pagrindais valdė Lietuvos ir užsienio fondus, investavo likvidžius aktyvus šalyje ir užsienyje, konsultavo projektų finansavimo klausimais. Daugiausia skatino mažų ir vidutinio dydžio įmonių bei kapitalo rinkos Lietuvoje kūrimą ir plėtojimą. Išimtiniais atvejais teikė trumpalaikes paskolas, t. p. kaip trečiosios šalies agentas ar patikėtinis, neprisiimdamas finansinės rizikos, skyrė lėšų ir projektams, kuriuos įgyvendino valstybės įmonės. Nepriėmė indėlių ir neatidarydavo klientams atsiskaitomųjų sąskaitų.

## Šaltiniai
Alyvmedžio šakelė

**Alyvmedžio šakelė** – alyvmedžio šakelės atvaizdas, Vakarų Europos kultūroje simbolizuojantis taiką ir gerą valią. Ši tradicija kilusi iš antikinės Graikijos.

## Biblinė tradicija
Biblijoje aprašyta, kad baltas balandis su alyvmedžio šakele reiškia taiką. Pasaulinio tvano metu Nojus, tikrindamas, ar jau yra sausumos, triskart išleido skristi balandį. Pirmą kartą balandis grįžo tuščiomis, kas rodė kad dar nėra jokios sausumos. Antrą kartą balandis grįžo su alyvmedžio lapu snape, kas rodė, kad Dievo valia tvano vandenys ėmė slūgti ir virš vandens jau pasirodė šiek tiek sausumos. Trečią kartą išleistas skristi balandis nebegrįžo, kas reiškė, kad surado sau sausumos, kur gali pragyventi. Ir tada Dievas parodė danguje vaivorykštę, kuri buvo simbolis, kad Dievas daugiau nesunaikins žemės vandenimis.

Šia istorija aiškinami trys taikos simboliai – balandis, alyvmedžio šakelė ir vaivorykštė.

## Senovės Graikijos tradicija
Pagal graikų mitologiją Dzeusas pažadėjo atiduoti naują miestą dievui, kuris suteiks žmonijai naudingiausią dovaną. Poseidonas smogė į žemę savo trišakiu, ir iš žemės ištryško šaltinis. O Atėnė smeigė į žemę savo ietį, ir ši išaugo į alyvmedį. Pastaroji dovana pripažinta geriausia, ir miestas deivės garbei buvo pavadintas Atėnais.
Alyvmedžio šakelių vainikus dėvėdavo nuotakos, jais apdovanodavo Olimpinių žaidynių nugalėtojus. Senovės Graikijoje Olimpinių žaidynių laikotarpis buvo paliaubų metas.

Alyvmedžio šakelės tradiciją perėmė ir Senovės Roma, kurioje pralaimėjusi kariuomenė nešdavosi alyvmedžio šakeles kaip taikos ženklą.

## Šiuolaikinė vartosena

Alyvmedžio šakelės ar vainikai šiuolaikinėje kultūroje simbolizuoja taiką:
* JAV Didžiajame antspaude pavaizduotas erelis dešinėje letenoje laiko sugniaužęs lapuotą alyvmedžio šakelę su 13 alyvuogių.
* JTO vėliavoje Žemės rutulys apsuptas alyvmedžio vainiku.
* Kipro vėliavoje pavaizduotos dvi alyvmedžio šakelės.
* Italijos herbas apsuptas vainiku, kurio dešinė pusė iš alyvmedžio šakelių, o kairė – iš ąžuolo (kairė ir dešinė iš stebinčiojo perspektyvos).

Vaizdas:Flag of the United Nations.svg|JTO vėliava su alyvmedžio vainiku
Vaizdas:Flag of Cyprus.svg|Kipro vėliava
Vaizdas:Italy-Emblem.svg|Italijos herbas
Lietuvos-Voluinės sutartis

**Lietuvos-Voluinės sutartis** – 1219 m. taikos sutartis tarp Lietuvos, Deltuvos, Žemaitijos ir kitų žemių kunigaikščių pasiuntinių ir Voluinės didžiojo kunigaikščio Romano Mstislavičiaus našlės Romanovos bei jos sūnų Danieliaus Haličiečio ir Vasilkos. Sudaryta Voluinės Vladimire.

## Istorija
Lietuvos-Voluinės sutartį trumpai aprašė Ipatijaus metraštis. Pasak šio metraščio, sutartį sudarė 21 lietuvių kunigaikščio pasiuntinys: penkių vyriausiųjų kunigaikščių (Živinbudas, Daujotas, jo brolis Viligaila, Dausprungas ir jo brolis Mindaugas), žemaičių kunigaikščių (Erdvilas, Vykintas), Deltuvos kunigaikščių, t. p. Bulaičių ir Ruškaičių atstovai. Sutartis galiojo maždaug iki 1238 m. Manoma, kad šioje sutartyje paminėtų žemių kunigaikščiai įsipareigojo padėti Voluinės kunigaikštystei gintis nuo Lenkijos ir Černigovo kunigaikščių, kurie pretendavo į Voluinės sostą, Voluinės kunigaikščiai – neprieštarauti Lietuvos politinės įtakos stiprėjimui Juodojoje Rusioje, priklausiančioje Voluinės kunigaikštystei.

## Reikšmė
Lietuvos-Voluinės sutartis – pirmas patikimas istorinis faktas, kad XIII a. pradžioje jau gyvavo Lietuvių žemių konfederacija, pirmasis žinomas besikuriančios Lietuvos valstybės diplomatinis aktas ir svarbus istorijos šaltinis. Remdamasis sutartimi ir kitais istorijos šaltiniais istorikas Edvardas Gudavičius apytikriai nustatė minimų kunigaikščių ir jų grupių valdas, jų santykius. Sutartis atspindi didėjančią Lietuvos žemių konfederacijos įtaką Vidurio ir Rytų Europos šiaurinėje dalyje, akivaizdžiai rodo, kad XIII a. pirmaisiais dešimtmečiais konfederacija sugebėjo ne tik gintis, rengti žygius į gretimas šalis, bet ir plėtoti diplomatinę veiklą. 

Sutarties tekste pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose minimas Mindaugas.

## Šaltiniai
Kurtuvėnų piliakalnis

**Kurtuvėnų piliakalnis su gyvenviete**, dar vadinamas *Kapos piliakalniu* – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kurtuvėnų, Bubių seniūnija, Kurtuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas iš Kurtuvėnų centro važiuojant į Marges vakarų kryptimi - iš viso 400 m, yra kairėje, pietuose, ties Kurtuvėnų kapinėmis.

## Piliakalnis
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Iš pietų, pietryčių ir pietvakarių jį juosia pelkė. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 68x27 m dydžio. Šlaitai statūs, 4-5 m aukščio.

Piliakalnį labai apardė jame XV a. pabaigoje - XVIII a. stovėjusi bažnyčia, aplink ją įrengtos kapinės. Šiaurinis šlaitas nuardytas kelio. Piliakalnis apaugęs stambiais lapuočiais, aikštelėje - kapai, jos centre - medinė koplyčia. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Piliakalnio aikštelėje gulėjo apie 100 kilogramų, maždaug 50 cm skersmens ir iki 30 cm aukščio dubenuotas akmuo, valstybės saugomas kultūros paveldo objektas. Įsigalėjus krikščionybei ant Kapos piliakalnio buvo pastatyta medinė bažnyčia. Joje buvo naudojamas ir šis dubenuotas akmuo – jame laikytas švęstas vanduo. XIX a. bažnyčia degė, po to akmuo buvo laikomas lauke, šalia koplyčios. 2009 m. rugsėjo mėn. akmuo pavogtas.
## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, 1998 m. tyrė Birutė Salatkienė (Šiaulių Aušros muziejus).

## Nuotraukos

Koplyčia, Kurtuvėnai.JPG|Koplyčia piliakalnio viršuje
2007 08 19Kurtuvėnų piliak2.jpg|Paminklo ženklas
Kaposakmuo.JPG|Mitologinis Kapos akmuo
Dubenuotas akmuo.jpg|Dubenuotas akmuo


## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 18.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.295
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.,1993, p.84
* Liudvikas Kšivickis. Žemaičių senovė. Kaunas, Marijampolė, 1928.
* Birutė Salatkienė. Kurtuvėnai – piliakalnis, dvaras, miestelis // Kurtuva. Šiauliai, 1996. Nr. 2, p. 15–22.
* Birutė Salatkienė. Kurtuvėnų piliakalnio papėdės žvalgomieji tyrinėjimai 1998 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p. 106–109.
* Motiejus Valančius. Pasakojimas Antano Tretininko // Raštai. Vilnius, 1972. T. I, p. 363 (Nr. 26).
* Povilas Višinskis. Keli žodžiai apie kelis piliakalnius // Raštai. Vilnius, 1964. p. 400 (Nr. 7).

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Nguyen Huu Tho

**Ngujen Hiuto** (,  1910 m. liepos 10 d. – 1996 m. gruodžio 24 d.) – Vietnamo politikas. 2-asis Vietnamo prezidentas nuo 1980 m. kovo 30 d. iki 1981 m. liepos 4 d.
Potekstė

**Potekstė** – nuvokiama literatūros kūrinio teksto arba šnekamosios kalbos prasmė, kuri papildo ir praplečia tiesioginę reikšmę, neretai jai prieštarauja.

Teatre (dažnai ir šnekamojoje kalboje) potekstė perteikiama gestais, mimika, intonacijų kaita, pauzėmis, mizanscenų pobūdžiu. Potekstei didelę reikšmę kūryboje teikė rašytojai M. Meterlinkas, A. Čechovas, E. Hemingvėjus, režisieriai Š. Diulenas, K. Stanislavskis, V. Nemirovičius-Dančenka, A. Efrosas, G. Tovstonogovas, A. Oleka-Žilinskas, J. Miltinis.

## Šaltiniai
Tomas Sinickis

**Tomas Sinickis** (*Tomaš Sinicki*, g. 1982 m. gegužės 9 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikantas, dainininkas ir dainų autorius.

## Biografija
Nuo 2003 iki 2008 metų – grupės „Gravel“ vokalistas, gitaristas ir pagrindinis dainų autorius. Kanale „MTV Lietuva” jis vedė jaunimo aktualijų pokalbių šou „MTV Oops…“. Su grupe išleido du albumus: „Pockets Full of Fun“ (2006) ir „Dirty Beauty“ (2008). „Gravel“ išsiskyrė 2008 metų balandį. Paskutinis grupės albumas buvo nemokamai išdalintas naujienų portalo „Delfi“ skaitytojams. Nuo 2008-ųjų kelis kartus buvo skelbta apie Sinickio solinio albumo išleidimą.

2015 m. spalio 2 d. buvo išleistas debiutinis Sinickio albumas pavadinimu „Mylimas vyras ir sūnus“.

2017 m. išleido penkių dainų albumą „Vilnius“.

2022 m. sausio 28 d. vedė M.A.M.A. 2021 apdovanojimus su Justė Arlauskaitė-Jazzu.

## Asmeninis gyvenimas
Laisvalaikiu žvejoja, kolekcionuoja pilnus viskio butelius. Vedęs Justiną Vilkončiūtę. Turi tris sūnus.

## Diskografija
* 2015 m. – „Mylimas vyras ir sūnus“
* 2017 m. – „Vilnius“
* 2019 m. – „Gėris blogį nugalės"

## Apdovanojimai

## Išnašos
Pūliai

**Pūliai** susidaro dėl uždegime dalyvaujančių ląstelių bei mikroorganizmų žuvimo. Priklausomai nuo sukėlėjo, pažeidžiamas paviršinis, rečiau gilieji odos sluoksniai. Kartu į procesą gali būti įtraukiami odos priedai – riebalų, prakaito liaukos, plaukų maišeliai. Pagal tai atitinkamai išskiriamos įvairios piodermijos rūšys.

## Rūšys
* impetiga (paviršinių odos sluoksnių pūslelinis ar pūslinis uždegimas);
* ektima (odos ir poodžio);
* hidradenitas (prakaito, dažniau pažastų liaukų uždegimas);
* folikulitas (plauko maišelio uždegimas);
* furunkulas, arba šunvotė (plauko maišelio ir aplinkinių audinių uždegimas.kurio centre susidaro pūlingas geluonis);
* furunkuliozė (ūmi, kai vienu metu yra daug pūlinių ir lėtinė pasikartojanti liga, kuomet daug furunkulų ar pavieniai furunkulai kartojasi);
* karbunkulas, arba piktvotė (kelių greta esančių plaukų maišelių ir aplink esančių audinių susiliejantis uždegimas, geluonis didelis, šakotas);
* rožė (ūminis plintantis visų odos sluoksnių ir limfagyslių uždegimas, prasidedantis tikrojoje odoje/dermoje);
* flegmona, arba celiulitas (išplitęs pūlingas poodžio uždegimas).
Prakritai

**Prakritai** ( – „prigimtinis“, „paprastas“) – vidurinės indų kalbos ir tarmės, vartotos Indijoje V a. pr. m. e.–X m. e. a. (pali kalba vartojama iki šių dienų kaip Pietryčių Azijos budistų kulto kalba). Seniausi įrašai iš III a. pr. m. e. Skiriami trys prakritų raidos laikotarpiai:
* ankstyvasis (jam priklauso archajinė budistų kanono pali kalba, Ašokos įrašų prakritai, ankstyvasis paišači),
* vidurinysis (jam priskiriama šauraseni, magadhi, maharaštri, paišači),
* vėlyvasis, kuriam priklauso apabhramša.

Iš pradžių prakritai buvo šnekamosios kalbos tarmės, vėliau dalis jų tapo literatūrinėmis kalbomis. Prakritais sukurta mokslinės, filosofinės, religinės, grožinės literatūros. Tai dalies klasikinių dramų veikėjų kalba. Prakritai turėjo įtakos klasikiniam sanskritui, nuo kurio skiriasi tuo, jog neturi sonantų ir dvibalsių, supaprastėjęs jų konsonantizmas, linksniavimo ir asmenavimo sistemos, ryškus polinkis į atvirą skiemenį, analitizmo tendencijos.

Naujosios indų kalbos kilo iš prakritų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* 
* 
*
Pilkalnio piliakalnis

**Pilkalnio piliakalnis**,* Kubelių piliakalnis* – buvęs piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kubelių ir Pilkalnio kaimų, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija.

## Piliakalnis

Piliakalnis buvo įrengtas apie 50 m skersmens atskiroje apvalioje kalvoje, iš šiaurės juosiamoje pelkių, iš šiaurės vakarų – kiek toliau tekėjusio Tavorupio upelio. Daugiau duomenų apie piliakalnį neišliko, nes jis 1927–1928 m. visas išvežtas žvyrui tiesiant geležinkelį. Dabar jo vietoje yra rekultivuota žvyrduobė. 1972 m. piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e.

## Šaltiniai

* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928. p. 162, 214

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Rekčių piliakalnis

**Rekčių piliakalnis su gyvenviete**, *Vinavos kalnas* – piliakalnis Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Rekčių kaimo, Kuršėnų kaimiškoji seniūnija. Pasiekiamas plentu (155) Kuršėnai – Papilė pravažiavus Rekčius, prieš kanalą pasukus į kairę vakarų kryptimi lauko keliuku, už 280 m – yra kitapus kanalo, per kurį padarytas lieptelis.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ventos dešiniajame krante, santakoje su bevardžiu upeliu. Aikštelė beveik apvali, 7 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir 6 m pločio, iš visų pusių apjuosta pylimu, kuris šiaurės pusėje yra 2 m aukščio, 22 m pločio, pietų - atitinkamai 1 ir 14 m, šonuose - 0,5 ir 4 m. Išorinėje šiaurinio pylimo pusėje, 4 m žemiau aikštelės iškastas 25 m ilgio, 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Pietiniame šlaite, 6 m žemiau pylimo viršaus yra 9 m ilgio, 5 m pločio trikampio formos terasa. Šlaitai statūs, 8-12 m aukščio.

Šiaurinio pylimo viršuje įrengiant šokių aikštelę jis nuskleistas, žemėmis užverstas šiaurinis griovio galas. 1995 m. sutvirtintas erodavęs šiaurės rytų šlaitas. Piliakalnis dirvonuoja, pylimo papėdėje auga liepa ir keli ąžuolai.

Į šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,7 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

## Tyrimai
Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - XIV a.

## Šaltiniai

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m., p 66.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.174
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas
* Bronius Dakanis. Šiaulių miesto ir rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius, 1992. T. I, p. 100.

## Nuorodos
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Juozas Sokas

**Juozas Sokas** (1904 m. rugpjūčio 9 d. Kupiškyje – 1987 m. gruodžio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos gamtos apsaugos darbuotojas, rašytojas.

## Biografija
1927 m. baigė Dotnuvos žemės ūkio technikumą. 1930–1932 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką. Iki 1944 m. dirbo girininku, vyresniuoju miškininku, miškų ūkio direktoriumi Lazdijų, Šakių, Kauno, Raseinių apskrityse. 1947–1974 m. Lietuvos SSR gamtos apsaugos komiteto darbuotojas.

Parašė apsakymų ir apysakų knygų.

## Bibliografija
* Kaip naikinti vilkus (1949)
* Žvėrių ir paukščių medžioklė (1952)
* Žaliojoj girioj (1956)
* Briedžiai plaukia (1957)
* Mūšis Nemuno kilpoje (1960)
* Oi tu sakal sakalėli (1964)
* Stumbrai grįžo namo (1973)
* Kurtinio giesmė (1975)
* Gegutė ieško auklės (1978)
* Senojo eigulio mokykloje (1982)

## Šaltiniai
*