open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Fajr Sepasi Shiraz FC

**„Fajr Shahid Sepasi Shiraz“** () – Irano futbolo klubas iš Širazo. 

Namų rungtynes žaidžia „Pars“ stadione, talpinančiame apie 50 tūkst. žiūrovų.

## Istorija
1988 m. įkurtas futbolo klubas. 1995–1996 m. sezone tapo Farso provincijos lygos (III) nugalėtojais. 1996–1997 m. sezone varžėsi Antrame divizione (II) ir tapo nugalėtojais. Nuo 1997–1998 m. sezono rungtyniavo tuometinėje Azadegan League (I), stipriausioje šalies futbolo lygoje. Nuo 2001–2002 m. sezono žaidė Iran Pro League (I). 2009–2010 m. sezono liko šešioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2010–2011 m. sezoną praleido Azadegan League (II), kur iškovojo antrąją vietą. Nuo 2011–2012 m. sezono rungtyniavo Iran Pro League (I). 2013–2014 m. sezone liko keturioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2014–2015 m. sezono varžėsi Azadegan League (II). 2024–2025 m. sezone tapo Azadegan League (II pakopa) nugalėtojais ir pateko į stipriausią Irano futbolo divizioną. 

Nuo 2025–2026 m. sezono rungtyniavo Persian Gulf Pro League (I).

## Pasiekimai
;  Azadegan League
*  **Nugalėtojai (2):** 2020–2021, 2024–2025 m.

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Sudėtis
; Pagrindinės komandos futbolininkai
* Atnaujinta: 

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė] (anglų k.)
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE 
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Kijevo metropolija

**Kijevo metropolija** vadinami įvairūs stačiatikių bažnyčios ir unitų teritoriniai vienetai dab. Ukrainos ir aplinkinių šalių teritorijose, egzistavę nuo 988 metų:
* Kijevo ir visos Rusios metropolija (988-1448): Kijevo Rusios teritorijoje, pavaldi Konstantinopolio patriarchatui. Nuo 1283 m. jos centras perkeltas į Maskvą, iš jos išsivystė Maskvos metropolija;
* Kijevo, Haličo ir visos Rusios metropolija (1458-1596): įkurta LDK ir ATR žemėse, pavaldi Konstantinopolio patriarchatui. Panaikinta ATR stačiatikiams tapus unitais;
* Kijevo, Haličo ir visos Rusios metropolija (unitai): 1596–1805 m. ATR sudėtyje egzistavusi unitų metropolija.
* Kijevo, Haličo ir visos Rusios metropolija (1620–1686): įkurta ATR, pavaldi Konstantinopolio patriarchatui. Panaikinta perleidus ją Maskvos patriarchatui;
* Kijevo metropolija (Maskvos patriarchatas): egzistavo nuo 1686 m., pavaldi Maskvos patriarchatui;
* Kijevo-Haličo Ukrainos katalikų arkivyskupija: nuo 2005 m. egzistuojanti unitų teritorija;
* Kijevo Ukrainos katalikų arkivyskupija: nuo 2005 m. egzistuojanti unitų teritorija.
Gvadalupės Švč. Marijos vienuolynas

**Gvadalupės Švč. Marijos karališkasis vienuolynas** () – katalikų vienuolynas Ispanijoje, Estremadūroje, Kasereso provincijoje, Gvadalupės miestelyje, Siera de Viljuerkaso kalnų papėdėje. Tai vienas iškiliausių viduramžių ispanų religinės architektūros pastatų. Vienuolyne laikomas šventu pripažintas Estremadūros Gvadalupės Mergelės atvaizdas.

## Istorija
Katalikų šventvietė čia pradėjo kurtis dar XIII a. kai, anot legendos, piemuo Chilis Korderas Gvadalupės upės pakrantėje rado Marijos skulptūrą, kadaise paslėptą nuo maurų. Vietovėje pastatyta bazilika. Čia nesyk meldėsi karalius Alfonsas XI. Po sėkmingo Rio Salado mūšio jis pradėjo šioje vietoje statyti vienuolyną. Pastatas pastatytas 1337 m., vėliau nesyk plėstas. Dabartinis architektūrinis ansamblis atspindi XIV–XV a. mudecharų stiliaus architektūrą. Tuo laikmečiu Gvadalupės vienuolynas tapo svarbiu religiniu, kultūriniu, moksliniu centru. Čia veikė medicinos, chirurgijos mokyklos, tyrinėti gydomieji augalai. Gvadalupės Mergelės kultas buvo svarbus atverčiant į krikščionybę Pirėnų pusiasalio gyventojus.

Nuo 1389 m. jame įsikūrė Šv. Jeronimo ordino brolija, čia pastatė mauriško stiliaus bažnyčią. Gvadalupėje buvo palaidotas karalius Henrikas IV su savo motina Marija Aragoniete. Vėliau prie vienuolyno pristatyta liepsnojančiosios gotikos Šv. Onos koplyčia, gotikinė arkada, kapitulos salė ir biblioteka.

Čia dirbo gabūs vienuoliai miniatiūristai, sidabrakaliai, kalviai. Jų darbai eksponuojami greta meno kūrinių, kuriuos sukūrė Fransiskas de Surbaranas ir Luka Džordanas. 1835 m. vienuolynas buvo sekuliarizuotas, bet 1908 m. atiteko pranciškonams.

## Architektūra
Vienuolyno ansamblį sudaro centrinė bazilika su mudecharų stiliaus fasadu (durys puoštos bronzinėmis lentelėmis, pagrindinė nava ir šoninės navos su gausiai ornamentuotais skliautais, taip pat puošnūs sarkofagai ir altoriai), 1638–1647 m. pastatyta zakristija su Fransisko de Surbarano piešiniais, pabrėžiančiais santūrų pastato interjerą, Šv. Kotrynos Aleksandrietės koplyčia, relikvijorių koplyčia (aštuonkampio kupolo pastatas su XVII a. puošniais relikvijoriais), barokinis Švč. Mergelės kambarys (už bazilikos presbiterijos; jo antras aukštas gausiai puoštas tinku ir stuku, su Lukos Džiordano ir kitų dailininkų paveikslais). Pastarojoje patalpoje ant gausiai dekoruoto sosto išaukštinta Estremadūros Gvadalupės Mergelė Marija. Taip pat yra gotikinis vienuolynas su dengta arkada iš trijų pusių ir trijų navų neobarokinė Naujoji bažnyčia.

Dėl savo architektūrinės, kultūrinės, religinės reikšmės Gvadalupės Švč. Marijos karališkasis vienuolynas 1993 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.


Real Monasterio de Santa María de Guadalupe.jpg|Vienuolyno komplekso reginys
De bronce - La puerta izquieda ( Iglesia del Real Monasterio de Santa María de Guadalupe) (21329864359).jpg|Bazilikos portalas su bronzinėmis durimis
MonasterioP.jpeg|Vidinis kiemas su arkadomis
Capilla mayor (detalle) del Monasterio de Guadalupe.jpg|Pagrindinis altorius
Virgenguadalupe.jpg|Gvadalupės Mergelė


## Šaltiniai
Asunsjono metropolinė katedra

**Asunsjono Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo metropolinė katedra** () – katalikų katedra Paragvajaus sostinėje Asunsjone, La Katedralio kvartale. Tai centrinė Paragvajaus bažnyčia, Asunsjono arkivyskupijos sostas.

Seniausia bažnyčia Asunsjone pastatyta 1539 m., tačiau ji buvo medinė ir 1542 m. per gaisrą sudegė. Gubernatoriaus Alvaro Nunjeso Kabesos de Vakos nurodymu pastatyta 1548 m. iš pašvęsta Marijos Dangun Ėmimo garbei. 1687–1689 m. katedra perkelta toliau nuo Paragvajaus upės, kur dažnai kentėjo nuo potvynių, į dabartinę vietą. Dabartinis katedros pastatas pastatytas jau nepriklausomo Paragvajaus laikais – 1842–1845 metais. Katedra pastatyta neoklasicistiniu stiliumi.

1988 m. Asunsjono katedroje meldėsi popiežius Jonas Paulius II, 2015 m. – popiežius Pranciškus.


Catedral de Asunción (8039931293).jpg|Fasadas naktį
Catedral Metropolitana Nuestra Señora de la Asunción.jpg|Katedra su Paragvajaus vėliavomis
08.15 「同慶之旅」總統出席巴拉圭共和國總統暨副總統就職典禮，就職典禮結束後，蔡總統與各國慶賀團元首及代表前往亞松森大教堂，參加宗教祈福儀式 (29126012277).jpg|Interjeras


## Šaltiniai
2025 m. pasaulio tekvondo čempionatas

**2025 m. [[pasaulio tekvondo čempionatas]]** – 27-ais pasaulio tekvondo čempionatas, kuris vyko Usi, Kinijoje.

## Rezultatai

### Vyrai

### Moterys

## Medalių lentelė

## Dalyvaujančios šalys

*  (2)
*  (8)
*  (2)
*  (2)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (16)
*  (3)
*  (9)
*  (1)
*  (4)
*  (3)
*  (1)
*  (10)
*  (2)
*  (1)
*  (16)
*  (1)
*  (1)
*  (6)
*  (4)
*  (5)
*  (1)
*  (15)
*  (2)
*  (1)
*  (5)
*  (16)
*  (7)
*  (1)
*  (9)
*  (1)
*  (11)
*  (1)
*  (14)
*  (6)
*  (12)
*  (5)
*  (6)
*  (1)
*  (9)
*  (3)
*  (10)
*  (3)
*  (2)
*  (2)
*  (4)
*  (1)
*  (1)
*  (9)
*  (1)
*  (2)
*  (3)
*  (1)
*  (8)
*  (5)
*  (16)
*  (1)
*  (3)
*  (1)
*  (3)
*  (9)
*  (1)
*  (8)
*  (1)
*  (9)
*  (16)
*  (15)
* Individualūs nepriklausomi atletai (26)
*  (3)
*  (16)
*  (10)
*  (8)
*  (1)
*  (10)
*  (10)
*  (11)
*  (16)
*  (5)
*  (1)
*  (16)
*  (6)
*  (4)
*  (1)
*  (1)
*  (13)
*  (4)
*  (11)
*  (1)
*  (2)
*  (2)
*  (2)
*  (3)
*  (5)
*  (12)
*  (4)
*  (1)
*  (1)
*  (16)
*  (5)
*  (1)
*  (1)
*  (7)
*  (1)
*  (2)
*  (4)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (2)
*  (1)
*  (1)
*  (4)
*  (8)
*  (1)
*  (15)
*  (8)
*  (6)
*  (3)
*  (2)
*  (2)
*  (9)
*  (11)
*  (2)
*  (1)
*  (5)
*  (9)
*  (14)
*  (5)
*  (2)
*  (1)
*  (9)
*  (11)
*  (3)
*  (2)
*  (4)
*  (3)
*  (1)
*  (13)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (1)
*  (4)
*  (4)
*  (2)
*  (1)
*  (3)
*  (1)
*  (4)
*  (10)
*  (2)
*  (1)
*  (1)
*  (4)
*  (15)
* Tarptautinė pabėgėlių komanda (14)
*  (1)
*  (10)
*  (16)
*  (2)
*  (1)
*  (13)
*  (3)
*  (16)
*  (15)
*  (2)
*  (4)
*  (10)
* Pasaulio tekvondo federacija (2)
*  (2)
*  (1)
*  (5)

## Lietuvos dalyvavimas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* WT oficiali svetainė
Lotoso šventykla

**Lotoso šventykla** (, ) – bahajų maldos namai, esantys Indijos sostinėje Naujajame Delyje. Tai vienas ryškiausių miesto lankytinų objektų.

Lotoso šventykla pradėta statyti 1977 m., ją suprojektavo iraniečių architektas, bahajų tikėjimo atstovas Fariborzas Sahba. Statyboms naudotas marmuras iš Pentelikono kalno Graikijoje (iš jo statytas graikų Partenonas, taip pat kitos bahajų šventyklos). Pastatas baigtas statyti 1986 m., o atidarytas tų pačių metų gruodžio 24 d. Pagal Adbul Bahos mokymus, šventykla pastatyta apskrita, devynių šonų. Statinys įkvėptas lotoso formos (tai svarbus simbolis indų religijose) ir sudarytas iš 27 marmuro plokščių, atitinkančių lotoso vainiklapius. Devynerios durys veda į salę statinio centre, kuri yra 34,3 m aukščio ir talpina ~2500 žmonių. Šventyklos skersmuo – 70 m. Centrinė dalis, pagal bahaizmo mokymą, tuščia – nėra jokių paveikslų, altorių, klauptų, skulptūrų. 2017 m. šalia Lotoso šventyklos įrengtas edukacinis centras. Pastatą apšviečia saulės energija įkraunami žibintai.

Lotoso šventyklos architektas Fariborzas Sahba už šį išskirtinį statinį apdovanotas įvairiais tarptautiniais apdovanojimais (2000 m. GlobArt akademijos premija, 1988 m. Apšvietimo inžinerijos draugijos premija, 1987 m. Struktūrinės inžinerijos institucijos premija ir kt.).

Lotoso šventykla – vienas lankomiausių Delio ir visos Indijos objektų. Skaičiuojama, kad per metus pastatą aplanko 2,5–5 milijonai žmonių. Pagal bahajų įsitikinimus, į pastatą gali patekti visų tikėjimų žmonės, gali būti skaitomi ar rečituojami visų religijų tekstai.


New Delhi Lotus.jpg|Šventykla sutemus
Lotus Temple, Delhi, India (21000219968).jpg|Šventyklos vidus
Lotus Temple, photo by Anita Mishra taken on Sep.14.2013.JPG|Sodai aplink šventyklą
Lotus Temple-Panoroma-Visit During WCI 2016- IMG 6471 alt.jpg|Baseinas šalia šventyklos


## Šaltiniai
Rimkūnų dvaro kautynės

**Rimkūnų dvaro kautynės** – 1919 m. sausio 16 d. prie Rimkūnų dvaro (dabar Joniškio r.) įvykęs ginkluotas susidūrimas tarp Šiaurės Lietuvą užėmusių bolševikų (Litbelo, Sovietų Rusijos) ir Šiaurės Lietuvos partizanų, vienas pirmųjų Lietuvos partizanų ir bolševikų pajėgų susidūrimų Lietuvos nepriklausomybės kare.

1919 m. pradžioje iš Joniškėlio pasitraukė vokiečių kariuomenė. Jai iš paskos sekė bolševikai. Vietos gyventojų suorganizuotą vietos savivaldą išvaikė regioną užėmę bolševikų pajėgos. Kovai su plėšikavusiais bolševikais vietos gyventojai suformavo partizanų būrius. Sausio viduryje Joniškėlio partizanų būryje buvo apie 20 karių.

Bolševikams tęsiant plėšikavimą ir mėginant veržtis nuo Žeimelio į Pašvitinį, sausio 16 d. karininko Jono Bartasevičiaus vadovaujami 9 partizanai trejomis rogėmis atvyko į Rimkūnų dvarą, kuriame buvo apsistoję apie 12 bolševikų. Partizanai buvo ginkluoti rusiškais ir vokiškais šautuvais, tačiau kiekvienas turėjo tik po 16 šovinių.

Pastebėję iš dviejų pusių dvarą supti mėginusius partizanus bolševikai pradėjo šaudyti. Partizanai tęsė puolimą. Kautynės truko keletą valandų. J. Bartasevičiaus mėginimas granata atakuoti dvaro pastatą, kuriame buvo įsitvirtinę bolševikai, baigėsi nesėkmingai – granata nesprogo.

Kautynės baigėsi be aiškių rezultatų. Bent daliai bolševikų pavyko pasitraukti.

Kautynėse žuvo partizanas Aleksandras Vaunauskas – jis tapo pirmuoju žuvusiu Lietuvos partizanu.

Kitą dieną po kautynių į dvarą atvyko baudžiamasis bolševikų būrys, kuriame buvo apie 50 karių, ginkluotų 2 kulkosvaidžiais. Partizanai, įvertinę kautynių rezultatus, nutarė kurį laiką susilaikyti nuo ginkluotų operacijų.

## Literatūra
* Ambrozijeus, K, Pirmosios Pašvitinio partizanų kautynės su bolševikais, Karys, Kaunas, 1936, Nr. 2, p. 37-38.
* Ats. ltn. J. Bartasevičius, Pašvitinio partizanai, 2 skyrius: Viekšnių krašto istorija – Elektroninių išteklių archyvas
* Lesčius, Vytautas, Lietuvos kariuomenė nepriklausomybės kovose, 1918–1920, Vilnius : Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2004.

## Išnašos
Halgrimuro bažnyčia

**Halgrimuro bažnyčia** (, tariama [ˈhatl̥ˌkrimsˌcʰɪr̥ca]) – liuteronų (Islandijos bažnyčios) parapijinė bažnyčia Reikjavike, Islandijoje. Aukščiausia bažnyčia Islandijoje (aukštis – 74,5 m), aukščiu nusileidžianti tik Smauratorgo bokštui Koupavogure. Įstabi dėl savo išskirtinio išlenkto bokšto ir šoninių sparnų, dėl to yra tapusi svarbiu Islandijos nacionalinio identiteto simboliu nuo pat jos statybos užbaigimo 1986 m. Bažnyčia pavadinta islandų poeto ir dvasininko Halgrimuro Petiursono (1614–1674), „Kančios himnų“ autoriaus, garbei.

Pastatyta ant Skoulaviordiuholto kalvos netoli Reikjaviko centro ir yra tapusi viena žinomiausių miesto panoramos elementų. Valstybinis architektas Gudjounas Samuelsonas bažnyčią projektuoti baigė 1937 m. Sakoma, kad projektuodamas siekė, kad ji primintų Islandijos kraštovaizdžio uolienas, kalnus ir ledynus. Pavyzdžiui, stulpinės bazalto „vargonų vamzdžių“ formacijos turėjusios priminti Svartifoso krioklį. Projektas stiliumi panašus į Kopenhagoje, Danijoje, esančios 1940 m. statytos ekspresionistinės Grundtvig bažnyčios (*Grundtvigskirken*) architektūrą ir 1933 m. užbaigtos statytos *Kirche am Hohenzollernplatz* bažnyčios Berlyne, Vokietijoje, architektūrą; šios dvi bažnyčios laikomos padariusiomis įtaką Halgrimuro bažnyčios architektūrai.

Viduje įrengti dveji dideli vargonai.

## Galerija

File:View from the top of Hallgrímskirkja.JPG|Vaizdas į šiaurę nuo bažnyčios bokšto
File:Hallgrímskirkja - Last Christmas (3160371678).jpg|Bažnyčios altorius
File:Hallgrímskirkja at night.jpg|Bažnyčia naktį
File:Interior of Hallgrímskirkja Church.jpg|Bažnyčios nava
File:Hallgrímskirja Pipe Organ.jpg|Vargonai
File:Hallgrímskirkja Front Door.jpg|Pagrindiniai vartai
File:Reykjavik-38-Hallgrimskirche-Orgel-Organist Solbergsson-2018-gje.jpg|Jėzaus statula ir vargonai. Vargonuoja vargonininkas Solbergsonas (2018 m.)
File:Exterior of Hallgrímskirkja in Reykjavík, Iceland April 2016 03.jpg|Bažnyčios šoninis vaizdas naktį
File:Reykjavik-32-Hallgrimskirche-Leifur Eiriksson-2018-gje.jpg|Paminklas Leifui Eriksonui priešais bažnyčią


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (islandų k.)
TE garvežys

**TE garvežys** (vokiečių vadintas ***BR52***) – Vokietijoje sukurta garvežių serija, gaminta 1942–1950 m. karo reikmėms. Pagaminta daugiau nei 6000 garvežių, naciams pralaimėjus karą daug šių garvežių pateko į TSRS kaip karo trofėjai ir reparacijos. TSRS naudoti maždaug iki 1975 m., juos eksploatavo Lietuvos TSR, Baltarusijos TSR, Estijos TSR, Latvijos TSR, Moldavijos TSR, Rusijos TFSR, Ukrainos TSR, Uzbekijos TSR, Vietnamas.

## Istorija

Pirmasis TE serijos garvežys buvo sukurtas 1942 m. pirmojoje pusėje, išleistas eksploatacijai rugsėjo 12 d. Jį pagamino vokiečių įmonė „Rheinmetall-Borsig“ ir pavadino BR52. Tai buvo karo lokomotyvas ( arba *Kriegslok*), kuris buvo sąlyginai pigus, patikimas, nesudėtingai prižiūrimas. 1942–1945 m. šie traukiniai buvo gaminami įvairiuose Vokietijos ir jos okupuotų šalių miestuose (Vienoje, Kaselyje, Berlyne, Miunchene, Elbinge, Potsdame, Poznanėje, Eslingene, Pilzene, Strasbūre, Kylyje ir kt.).

Pasibaigus karui TSRS liko apie trečdalis šių traukinių. Be to, buvo pagaminta ir naujų (Ivano Frankivske). 1952 m. sovietai pervadino garvežį ***TE*** įprasmindami, kad tai buvo **t**rofėjiniai traukiniai, panašiausi į sovietinius **E** serijos traukinius.

## Lietuvoje

Lietuvoje išlikęs TE garvežys Nr. 313, esantis Vilniaus geležinkelių muziejuje ir atvežtas iš Radviliškio. Taip pat yra paminkliniai traukiniai Radviliškio (Nr. 4567) ir Naujosios Vilnios (Nr. 757) stotyse.

Anksčiau dar buvo šių traukinių Subačiaus (1770, 1771, 1772, 1773, 1774, 1775, 1776, 1777, 1778) ir Radviliškio (0120) stotyse, tačiau jie supjaustyti metalo laužui.


N. Vilnia, Garvezys-paminklas.JPG | TE-757 Naujosios Vilnios stotyje
Radviliškis TE-4567 2024b.jpg | TE-4567 Radviliškio stotyje


## Šaltiniai
Arkivyskupija

**Arkivyskupija** – krikščionių bažnyčios administracinis vienetas, kurį sudaro kelios (rečiau – viena) vyskupijos. Arkivyskupiją valdo arkivyskupas arba arkivyskupas metropolitas (jei arkivyskupija kartu yra ir metropolija). Išnykusi arkivyskupija vadinama tituline arkivyskupija. Arkivyskupijomis dar vadinamos anglikonų bažnytinės provincijos.

Įvairios šalys turi nevienodą skaičių arkivyskupijų, priklausomai nuo teritorijos ir tikinčiųjų skaičiaus. Lietuvoje yra 2 arkivyskupijos – Vilniaus arkivyskupija (įkurta 1925 m.) ir Kauno arkivyskupija (įkurta 1926 m. kaip Lietuvos bažnytinė provincija).

## Šaltiniai
Dakšinešvaro Kali šventykla

**Dakšinešvaro Kali šventykla** () – hinduistinė šventykla, skirta deivei Kali, esanti Indijoje, Vakarų Bengalijoje, Kalkutos miesto Dakšinešvaro rajone, ant Hugli upės dešiniojo kranto.

Šventykla pradėta statyti XIX a. vid. mahišjų kastos zamindarės (žemvaldės) Ranės Rašmoni. Pasak legendos, Ranė išsiruošusi į ilgą kelionę Gangos upe į Varanasį, kad galėtų aplankyti ten esančią Kali šventyklą, tačiau naktį prieš piligriminę kelionę jai prisisapnavusi pati deivė, kuri pasakiusi, kad nėra reikalo keliauti taip toli – tegul Ranė pastatanti gražią šventyklą čia pat. Paveikta sapno, Ranė Rašmoni išpirko 12 tūkst. hektarų žemės Dakšinešvaro kaime ir pradėjo šventyklos statybas. Darbai baigti 1855 m., o Kali atvaizdas su gausia procesija įvesdintas Snana jatros šventės dieną (gegužės 31 d.). Apeigose dalyvavo daugiau nei 1000 brahmanų iš visos šalies.

Nuo 1856 m. Dakšinešvaro Kali šventyklos vyriausiuoju šventiku buvo ir kaip mistikas pagarsėjo Šri Ramakrišna. Ši asmenybė dar labiau išgarsino šventyklą ir pritraukė jon piligrimų.

Šventykla pastatyta bengališkuoju navaratnos stiliumi. Pastatas trijų aukštų, nukreiptas pietų pusėn. Šventyklos kompleksas pastatytas ant platformos. Garbhagrihoje įtaisytas deivės Kali mūrtis (dar vadinamas Bhavatarini) – deivė vaizduojama stovinti ant Šivos lavono, o šis vaizdinys pakylėtas ant sidabrinio lotoso pavidalo sosto. Vakarinėje pusėje, tarp pagrindinės šventyklos ir ghato, yra 12 Šivos šventyklėlių (at čalos stiliaus), šiaurės vakaruose – Višnaus-Radhos šventykla.


Dakshineswar Kali temple, Kolkata, West Bengal, India.JPG|Pagrindinė šventykla
Dakhineshwar Temple beside the Hoogly, West Bengal.JPG|Šventyklos kiemas
Dakshineswar Kali Temple, Kolkata.jpg|Šventykla naktį
95172-Kolkata.jpg|12 Šivos šventyklėlių
মা ভবতারিণী.jpg|Deivės Kali atvaizdas


## Šaltiniai
Šventosios Šeimos bažnyčia

**Šventosios Šeimos bažnyčia** yra 1 Lietuvos bažnyčios titulas, o iš viso dar Jėzaus, Marijos ir Juozapo vardu Lietuvoje vadinamos 2 bažnyčios. Šį titulą turi šios Lietuvos bažnyčios:

# Giraitės Šventosios Šeimos bažnyčia
# Paupio Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia
# Plikių Šv. Šeimos – Jėzaus, Marijos ir Juozapo bažnyčia

## Šaltiniai
Pilviškių evangelikų liuteronų bažnyčia

**Pilviškių evangelikų liuteronų bažnyčia** – buvę evangelikų liuteronų maldos namai Pilviškiuose, dabartinių Vasario 16-osios ir Vilkaviškio gatvių sankirtoje. Veikė iki pirmosios Sovietų okupacijos. Pokaryje pastatas pritaikytas kitai paskirčiai, iki šių dienų išlikę sienų fragmentai. 

## Istorija

Po III Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Pilviškiai atiteko Prūsijai, jos sudėtyje buvo iki 1807 m. Greičiausiai tuomet evangelikų liuteronų tikybos gyventojų Pilviškiuose ir pagausėjo. 1840 m. įsteigta pirmoji Pilviškių evangelikų liuteronų bažnyčia, bet tikintieji savo šventovės neturėjo, buvo naudojamos pritaikytos patalpos. Spėjama, kad ji buvo medinė ir sudegė per 1887 m. kilusį gaisrą.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Pilviškių evangelikai liuteronai buvo surinkę pinigų ir nupirkę statybinių medžiagų mūrinei bažnyčiai, tačiau prasidėjęs karas  darbus sustabdė. 1924 m. miesto savivaldybė paskyrė žemės sklypą. Sukaupus plytų, kalkių, medienos, bažnyčia buvo statoma 1925–1926 m. Tuo metu tikinčiųjų bendruomenę sudarė daugiausia vokiečiai, priklausė 42 šeimos. Marijampolės parapijos kunigo Emilio Eichenbergerio pastangomis pastatyta mūrinė bažnyčia ir įkurta filija. 

1940 m. sovietų valdžia bažnyčią nacionalizavo ir nurodė nuo bokštelio nupjauti kryžių. 1941-1944 m. joje vyko katalikų apeigų pamaldos, nes karo pradžioje sudegė senoji medinė katalikų bažnyčia. 1944 m. liepos pabaigoje masinio miestelio bombardavimo metu evangelikų liuteronų bažnyčia buvo apgriauta. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje ir pokariu bendruomenė sunyko, bažnyčia buvo išplėšta.

Bažnyčia buvo lakoniškos architektūros, nedidelio tūrio, dengta dvišlaičiu stogu, virš kurio kilo varpinė. Pagrindinį fasadą vainikavo gana aukštas trikampis frontonas su kampiniais bokšteliais ir žemas vieno tarpsnio varpinės bokštas. Jos architektūroje naudotos modernizuotos, stilizuotos neobarokinės formos, įrengiant fasaduose, varpinės bokštelyje arkinės formos angas. Sovietmečiu bažnyčia prarado buvusią paskirtį: pastatas pailgintas, pritaikytas kino rodymui, įrengti kultūros namai. Iki šių dienų išliko dalis autentiškų buvusios bažnyčios sienų. Šią bažnyčią vietiniai gyventojai vadindavo kirche.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Marijampolės evangelikų liuteronų parapija. Pilviškiai
Giraitės Šv. Šeimos bažnyčia

**Giraitės Šv. Šeimos bažnyčia** – statoma nauja Romos katalikų bažnyčia Giraitėje, Užliedžių seniūnijoje, Kauno rajone. Bažnyčia bus 300 m į vakarus nuo kelio  ir magistralės  sankryžos.

## Istorija

Giraitės parapijos pradžia buvo Romainiuose, kur jau ne vienus metus susibūrusi tikinčiųjų bendruomenė, veikė Romainių koplyčia. 2022 m. birželio 24 d. Kauno arkivyskupas Kęstutis Kėvalas įsteigė naują Giraitės Šv. Šeimos parapiją, skirtą aptarnauti sparčiai augančią priemiestinę teritoriją, į kurią patenka Giraitės, Užliedžių, Vijūkų, Romainių gyvenvietės. Pirmuoju parapijos klebonu paskirtas kunigas Tomas Trečiokas. Bažnyčiai statyti skirtame sklype 2022 m. gruodžio 3 d. įvyko parapijos atidarymo šventė.

2024 m. kovo 19 d., švenčiant šv. Juozapą, Šeimų globėjo dieną, arkivyskupas Kęstutis Kėvalas palaimino Giraitės bažnyčios pamatus. Kertinis akmuo statomai šventovei parvežtas iš Izraelio, nuo Galilėjos ežero.

## Architektūra

Bažnyčia – dviejų aukštų rotonda, plytų mūro sienomis. Pagrindinė nava, šoninės patalpos (zakristija, koplyčia ir kt.) išsidėsčiusios per du aukštus. Bažnyčia užima 670 m² ploto, pastato skersmuo – 30 m, statinio aukštis – 13 m, stogo kryžius iškyla į 21 m aukštį.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Giraitės Šventosios Šeimos parapija Kaunoarkivyskupija.lt)
Glynn Watson Jr.

**Glynas Džuveinas Votsonas jaunesnysis** (*Glynn Juwan Watson Jr.*, g. 1999 m. kovo 7 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėjo pozicijoje.

Gimė Čikagoje. Lankė Vestčesterio (Čikagos priemiestis) Šv. Juozapo vidurinę mokyklą. 2015–2019 m. rungtyniavo Nebraskos universiteto „Cornhuskers“ komandoje. 2019 m. NBA naujokų biržoje nepakviestas, profesionalo karjerą pradėjo Europoje. Glynas Votsonas rungtyniavo Graikijoje, Islandijoje, Lenkijoje. 2022–2023 m. varžėsi Virginijaus Šeškaus treniruotoje komandoje Jonavos „CBet“. LKL sezone fiksavo 13,2 taško, 2,3 atkovoto kamuolio ir 4,2 rezultatyvaus perdavimo vidurkius. Su klubu pasiekė 2 vietą Karaliaus Mindaugo taurėje. Vėliau karjerą tęsė Vokietijoje, Prancūzijoje. 2025 m. tapo Eurolygos klubo Vilerbano „ASVEL“ žaidėju.

## Pasiekimai
* Islandijos krepšinio supertaurė (2021 m.)

## Šaltiniai
Nadir Hifi

**Nadyras Hifi** (*Nadir Hifi*, g. 2002 m. liepos 16 d.) – Prancūzijos krepšininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

Gimė prancūzų-alžyriečių šeimoje Strasbūre. Treniravosi Strasbūro „SIG“ jaunimo komandose, o profesionalo karjerą pradėjo „Le Portel“ klube. 2022–2023 m. sezone pasiekė 16,8 taško per rungtynes vidurkį Prancūzijos lygoje. 2023 m. vasarą perėjo į Paryžiaus „Basketball“ klubą, su kuriuo fiksavo 15,7 taško vidurkį ir laimėjo Europos taurę. Kitą sezoną su komanda pateko į Eurolygą, kur buvo vienas komandos lyderių (fiksavo 18,2 taško Prancūzijos lygoje ir 15,1 Eurolygoje) bei pateko į atkrintamąsias rungtynes. Nadyras Hifi išrinktas 2024–25 m. Eurolygos sezono geriausiu jaunuoju žaidėju.

2017 m. FIBA-U16 Afrikos čempionate Nadyras Hifi rungtyniavo už Alžyrą. 2022 m. Viduržemio jūros žaidynėse žaidė Alžyro 3x3 rinktinėje. Prancūzijos rinktinėje debiutavo 2024 m. atrankos rungtynėse prieš Bosniją ir Hercegoviną. Dalyvavo 2025 m. Europos čempionate.

## Pasiekimai
* Prancūzijos krepšinio lyga: 2025 m.
* Europos taurė: 2024 m.
* Prancūzijos krepšinio taurė: 2025 m.
* Prancūzijos lygos taurė: 2024 m.
* Prancūzijos lygos rezultatyviausias žaidėjas: 2025 m.
* Prancūzijos taurės finalo MVP: 2025 m.
* Eurolygos „Kylanti žvaigždė“: 2025 m.

## Šaltiniai
Andreas Obst

**Andreasas Obstas** (*Andreas Obst*, g. 1996 m. liepos 13 d.) – Vokietijos krepšininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

Beveik visą savo karjerą rungtyniauja Vokietijoje: Bambergo „Brose“, Gyseno „46ers“, Gotos „Rockets“, Ulmo „ratiopharm“, Miuncheno „Bayern“ klubuose. Išimtis buvo 2018–2019 m. sezonas, praleistas Ispanijos klube Kompostelos Santjago „Obradoiro“. Nuo 2016 m. varžosi Vokietijos rinktinėje, su kuria tapo Europos ir pasaulio čempionu.

Andreasas Obstas pasižymi kaip labai taiklus tritaškininkas. Jam priklauso Eurolygos per rungtynes pataikytų tritaškių rekordas (11 – 2024 m. lapkričio 22 d. prieš „Barselonos“ klubą). Buvo vienas rezultatyviausių žaidėjų (24 taškai, 4 tritaškiai) 2023 m. pasaulio čempionato pusfinalyje, kur vokiečiai nugalėjo JAV.

## Pasiekimai
* Pasaulio krepšinio čempionatas:  2023 m.
* Europos krepšinio čempionatas:  2025 m.,  2022 m.
* Vokietijos krepšinio lyga: 2016, 2024 m.
* Vokietijos krepšinio taurė: 2023, 2024 m.

## Šaltiniai
Penišė

**Penišė** () – miestas ir savivaldybė vakarų Portugalijoje, Leirijos apskrityje, 70 km į šiaurės vakarus nuo Lisabonos, 20 km į į pietvakarius nuo Kaldas da Rainjos. Įsikūręs uolingame pusiasalyje, išsišovusiame į Atlanto vandenyną. Tai toliausiai į vakarus nutolęs Europos žemyno miestas. Yra žvejybinis uostas. Verčiamasi daugiausia turizmu ir žvejyba.

Yra XVI a. vid. Penišės tvirtovė ant jūros kranto (vėliau naudota kaip kalėjimas), Šv. Petro, Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo, Švč. Gailestingumo bažnyčios, Švč. Mergelės Marijos Gelbėtojos koplyčia, Karvoeiro kyšulio švyturys (1790 m.). Taip pat yra archeologijos paminklas – Furninjos grota, kurioje rasta neandartaliečių ir senųjų *[[Homo sapiens]]* palaikų, taip pat gyvūnų kaulų, priešistorinių keramikos ir kaulo dirbinių. Už 10 km į vakarus nuo Karvoeiro kyšulio yra uolėtos Berlengašo salelės.

Penišė pamėgta banglentininkų. Šalia Supertubošo paplūdimio vyksta vienas iš pasaulio banglenčių čempionato etapų.

## Istorija
Penišės pavadinimas greičiausiai kilęs iš šnekamosios lotynų kalbos žodžio *pinniscula* ('pusiasalis').

Daugiau nei prieš 30 tūkst. metų Penišės pusiasalyje buvo neandartaliečių stovyklavietė. Vėliau šiuose kraštuose lankėsi finikiečiai, romėnai (rasta romėniškų inkarų).

Penišė pradėjo augti XVI a. vid. – XVII a. pr. pastačius tvirtovę, skirtą gintis nuo anglų piratų antpuolių.

XX a. pirmoje pusėje buvo svarbus žvejybinis uostas. Salazaro režimo metais Penišės tvirtovėje kalinti valdžios oponentai.

## Savivaldybė
Penišės savivaldybė užima 77,6 km² plotą, 2021 m. gyveno 26 429 gyventojai. Be Penišės miesto kitos svarbesnės jos gyvenvietės: Atogia da Balėja, Ferelas, Sera d’El Rėjus, Žeraldešas, Bufarda.


Peniche - Colorful houses (53199619711).jpg|Penišės architektūra
Peniche (25697402592).jpg|Karvoeiro kyšulys ir švyturys
Forte de Peniche - Portugal (51290664650).jpg|Penišės fortas
Igreja de São Pedro Peniche 04.jpg|Šv. Petro bažnyčia


## Šaltiniai
Čivita Kastelana

**Čivita Kastelana** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Viterbo provincijoje, 30 km į pietryčius nuo Viterbo, prie Trėjos upės. Praeina Viterbo–Morlupo geležinkelis. Verčiamasi daugiausia žemdirbyste (javų auginimu), vynininkyste, keramika. Yra Švč. Mergelės Marijos katedra (pastatyta VII a., perstatyta XII–XIII a.), Šv. Jurgio, Šv. Pranciškaus bažnyčios, XVIII a. Klementino tiltas, Rokos tvirtovė (1494 m. pastatyta popiežiaus Aleksandro VI nurodymu).

## Istorija
IX a. pr. m. e. dabartinio miesto vietoje buvo kartu su etruskais prieš Romą kovojusių falsikų gyvenvietė Senieji Falerijai (). Čia rastas turtingas nekropolis su faliskų vazų gausa. 395 ir 241 m. pr. m. e. miestą nusiaubė romėnai, jo gyventojai persikėlė į lygumas ir įkūrė Naujuosius Falerijus.

Čivita Kastelana įkurta VIII–IX a., buvo katalikų bažnyčios valda. 990 m. tapo vyksupijos centru, o 998 m. popiežius Grigalius V suteikė miesto statusą. Nuo XIV a. miestas priklausė Savelio princams.


Duomo cattedrale di Civita Castellana.jpg|Katedra
Forte Sangallo (Civita Castellana) 07.jpg|Tvirtovė
Stazione Civita Castellana.jpg|Geležinkelio stotis
Oinochoe figure rosse 350 A.c necropoli Coste di Manone Faleri Veteres valle del tevere Penn Museum MS2518.jpg|Faliskų vaza iš Senųjų Falerijų


## Šaltiniai
Koris

**Koris** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Latinos provincijoje, Lepinio kalnuose, 45 km į pietryčius nuo Romos. Verčiamasi žemės ūkiu. Aukštutinėje miesto dalyje yra 89–80 m. pr. m. e. nedidelė dorėninė Heraklio šventykla. Ant kalvos stovintį Korio miestą juosia trijų koncentrinių ratų gynybinė siena (stambių netaisyklingų luitų kiklopinis mūras). Taip pat yra vienaarkis romėniškas tiltas ir Šv. Olivijos bažnyčia su dviem arkadomis (1466–1480 m.).

## Istorija
Senovėje miestas buvo žinomas kaip Kora (). Ankstyvojoje istorijoje miestas pateko į karų tarp lotynų, volskų ir aurunkų sūkurį. Koros reikšmė sumenko, kai 312 m. pr. m. e. romėnai nutiesė Apijaus kelią, aplenkiantį miestą.

Nuo XV a. iki XVIII a. pab. Koris pateko į Popiežiaus sritį ir gana klestėjo, bet vėliau jo reikšmė sunyko.


Per le strade del paese - panoramio.jpg|Miestelio gatvė
Piazza Signina (Cori).jpg|Sinjinos aikštė
Cori-Tempio Ercole.JPG|Heraklio šventykla
Mura megalitiche - panoramio (1).jpg|Miesto sienos


## Šaltiniai
MB Rouissat

**MB Rouissat** arba pilnu pavadinimu žinomas kaip **Moustakbal Baladiat Rouissat** () – Alžyro futbolo klubas, įsikūręs Ruisato mieste (Uarglos vilaja). 

Namų rungtynes žaidė Vasario 18-osios dienos stadione, Uarglos mieste.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1964 m. Kitados žaidė regioninėse lygose. 2003–2004 m. sezone varžėsi Antrame divizione (II), tačiau Rytų grupėje liko keturiolikti ir iškrito į žemesnį divizioną. Netrukus iškrito į Trečią divizioną, vėliau – Ketvirtą divizioną. Keletą sezonų praleido Penktame divizione. 2023–2024 m. sezone žaidė Trečiame divizione (III) ir tapo Pietryčių grupės nugalėtojais.

2024–2025 m. sezone varžėsi Antroje lygoje ir Pietvakarių grupėje tapo nugalėtojais. 2025–2026 m. sezone rungtyniavo Pirmoje lygoje.

## Pasiekimai
;  **[[Ligue Professionnelle 1]]:**
*  **Čempionai (0)**: –
*  **Antroji vieta (0):** –
;  **[[Alžyro futbolo taurė]]: (0)**
*  **Nugalėtojai (0)**: –
*  **Finalininkai (0)**: –

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai

; Aprangos gamintojai
*  Joma (metai nežinomi);
*  Macron (metai nežinomi);

## Garsesni treneriai
*  Abdelkader Amrani, nuo 2025 m.

## Garsesni žaidėjai
*  Massinissa Nezla, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Siaka Bagayoko, gynėjas;

## Sudėtis
; Pagrindinės komandos futbolininkai
*Atnaujinta: *

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Ferentinas

**Ferentinas** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Frozinonės provincijoje, kalvose virš Sako slėnio, 65 km į pietryčius nuo Romos, 10 km į šiaurės vakarus nuo Frozinonės. Praeina senasis romėnų laikų kelias Via Kasilina. Verčiamasi vyno, alyvų aliejaus gamyba.

Mieste išlikę daug romėniškų ir ikiromėniškų įtvirtinimų – miestą juosia apskritos sienų juostos, kurių apatinis sluoksnis pastatytas hernikų, naudojant kiklopinį mūrą (didelius nelygius luitus). Vėliau siena ir įtvirtinimai plėsti romėnų, viduramžių italų. Išlikę dveji sienų vartai – Santa Marijos ir Sangvinarijos. Seniau aukščiausioje miesto dalyje stovėjo tvirtovė, vėliau ant jos pastatų pastatyti vyskupų rūmai. Taip pat šalia stovi katedra (atstatyta 1099–1118 m.) su magistro Pauliaus grindų mozaika. Apatinėje miesto dalyje yra XIII–XIV a. yra cistersų Šv. Marijos bažnyčia.

## Istorija
Senovėje Ferentinas () buvo hernikų genties miestas, kurį romėnai užkariavo 361 m. pr. m. e.

Viduramžiais Ferentinas buvo populiari popiežių rezidencija. 1223 m. čia susitiko popiežius Honorijus III ir imperatorius Frydrichas II.


Acropoli vista dall' Orto del Vescovo - panoramio.jpg|Vyskupų rūmai
Aprile 07 Duomo di Ferentino.JPG|Katedra
Meravigliose mura - panoramio.jpg|Miesto sienos
Teatro romano - panoramio.jpg|Romėnų amfiteatras


## Šaltiniai
Berlengašo salos

**Berlengašo salos** () – smulkių uolingų salų grupė Atlanto vandenyne, šalia Portugalijos krantų, ~10 km į vakarus nuo Penišės (priklauso jos savivaldybei). Bendras salyno plotas – 1,04 km².

Berlengašo salas sudaro dvi salų grupės:
* Didžiosios Berlengos grupė
** Didžioji Berlenga (*Berlenga Grande*) – didžiausia salyno sala (ilgis 1,5 km, plotis 0,8 km, aukštis iki 88 m). Saloje yra keli urvai, ją kerta požeminis tunelis Furado Grandė;
** Smulkios aplinkinės uolos – Sero da Velja, Ponta, Mejas, Malditas, Soldadošas, Kebrada ir kt;
** Eštelašo salos – toliau į vakarus nutolusi trijų uolų grupė, taip pat netoli jų – dvi smulkios Medos uolos;
* Fariljoinšo–Forkadašo salos – penkių salelių grupė toliau į šiaurės vakarus nuo Did. Berlengos.

Salos sudarytos iš rausvo granito, kuriame gausu lauko špato, su erozinėmis grotomis ir tuneliais. Fariljoinšo–Forkadašo grupė sudaryta iš metamorfinių uolienų, pasižymi stačiais šlaitais ir smailiomis atbrailomis.

Salose auga daugiausia krūmai ir žolės. Yra dvi endeminės rūšys – Berlengos gvaizdė (*Armeria berlengensis*) ir mažažiedė muskrėslė (*Pulicaria microcephala*). Taip pat salose gyvena du endeminiai driežų porūšiai bei endeminė sraigių rūšis *Oestophora barrelsi*. Gausu vandens paukščių, aplinkiniuose vandenyse – žuvų, delfinų, banginių.

Manoma, kad Berlengašo salas pirmieji pasiekė finikiečiai. Ptolemėjaus „Geografijoje“ salos minimos Londobrio () pavadinimu, romėnų autorių – kaip Saturno salos. 1513 m. princesė Eleonora Avizietė čia įkūrė jeronimiečių vienuolyną, kad vienuoliai padėtų jūrininkams ir dažnai sudūžtančių laivų įguloms. Vėliau vienuolynas dėl sunkių gyvenimo sąlygų apleistas, o XVII a. iš jo griuvėsių pastatyta tvirtovė. 1841 m. pastatytas švyturys.

Berlengašo salos nuolatinių gyventojų neturi – Didžiojoje Berlengoje yra prieplauka, žvejų namai (įkurti 1939 m.), turistinė infrastruktūra. Kitos salos paskelbtos gamtiniu rezervatu.


Forte São João Baptista das Berlengas.jpg|Šv. Jono Krikštytojo tvirtovė Did. Berlengoje
Phare-Berlenga-02.jpg|Berlengos švyturys
Berlengas (52362250336).jpg|Berlengašo salos nuo Penišės pusės
Ilha da Berlenga - Portugal (14708831886).jpg|Žvejų nameliai
Ilha da Berlenga - Portugal (7618126126).jpg|Nedidelis paplūdimys Did. Berlengoje
Ilhéus do Farilhões vistos da Ilha da Berlenga - Portugal (12622689875).jpg|Fariljoinšo salos, žvelgiant iš Did. Berlengos
Armeria berlengensis 198674939.jpg|Berlengos gvaizdė


## Šaltiniai
Sora (Italija)

**Sora** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Frozinonės provincijoje, 25 km į šiaurės rytus nuo Frozinonės, kalnų slėnyje prie Lirio upės. Praeina Avecano–Kasino geležinkelis ir plentas. Verčiamasi tekstilės, popieriaus pramone, turizmu.

Yra Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo katedra (pastatyta 1155 m., atstatyta po 1634 m. žemės drebėjimo), ant kalvos virš miesto iškilusi viduramžių tvirtovė ir antikinių laikų volskų įtvirtinimų liekanos.

## Istorija
Senovėje mieste ir jo apylinkėse vyko kovos tarp romėnų ir samnitų, vėliau nesyk puldinėtas iki iškylant Romos valdžiai. Sorą nesyk nuniokojo žemės drebėjimai (tarp jų 1915 m.).


Sora ponte san lorenzo.JPG|Lirio upė Soroje
S.Restituta - panoramio.jpg|Miesto reginys
Chiesa Curia Vescovile - panoramio.jpg|Soros katedra


## Šaltiniai
Sora (reikšmės)

**Sora** gali reikšti:
* sora (*Panicum*) – grūdinis augalas;
* Sora – miestas Italijoje;
* Sora – miestelis Kolumbijoje;
* Sora – upė Slovėnijoje;
* Sora – keletas smulkių upių Rusijoje;
* Sora – keli maži kaimai Ispanijoje, Panamoje, Vokietijoje, Slovėnijoje;
* Sora – japoniškas ir korėjietiškas vardas;
* sorai – mundų tauta Indijoje.
Liris

**Liris** (, , ) – upė vidurio Italijoje, Abrucų ir Lacijaus regionuose. Prasideda Apeninuose, Simbruinų kalnų masyve, netoli Kapadokijos miestelio. Teka į pietryčius Apeninais siauru, ilgu ir vaizdingu slėniu. Už Arčės miestelio išsilieja į Lacijaus lygumas. Netoli Sant Apolinarės Liris susilieja su Gariu (dar vadinamu Rapidu) ir sudaro Gariljaną, kuris savo vandenis neša į Tirėnų jūrą.

Didžiausi intakai: Sakas (dešinysis), Melfa (kairysis).

Isoletos apylinkėse Liris užtvenktas, sudarytas San Džovanio Inkariko tvenkinys.

Pagrindiniai miestai prie Lirio: Kapistrelas, Sora, Isola di Liris, Pontekorvas, San Džordžo a Liris.

Per II pasaulinio karo Italijos kampaniją Lirio upe ėjo sąjungininkų Gustavo linija, kurią šie žygyje link Romos kirto 1944 m. balandį.

## Šaltiniai
2016 m. Umaglesi Liga

**2016 m. [[Umaglesi Liga]]** – Sakartvelo (Gruzijos) aukščiausioji futbolo lyga. Tarpinis sezonas, prasidėjo 2016 m. rugpjūčio 7 d., baigėsi 2016 m. gruodžio 11 d.

## 2016 m. sezonas
* Gruzijos futbolo federacija nusprendė pereiti iš ruduo–pavasaris sistemos pereiti prie pavasaris–ruduo.
* Buvo 14 komandų, kurios žaidė padalintos į dvi grupes. (Raudonoji ir Baltoji.) 
* Grupių nugalėtojai kovojo papildomas rungtynes dėl čempionų vardo. 
* Komandos, grupėse užėmusios antras ir trečias vietas, kovojo dėl bronzos apdovanojimų. 
* Penktas ir šeštas vietas užėmusios komandos, kovojo tarpusavyje dėl išlikimo elito divizione. 
* Septintosios prarado vietas elite.

### Raudonoji grupė

### Baltoji grupė
* Torpedo Kutaisi pateko į UEFA Europos lyga 2017–2018 m. (nuo 1Q) .

### Auksinės rungtynės

----

* Samtredia nugalėjo bendru rezultatu 4–2 ir tapo šalies čempionais. 
* Čempionai iškovojo teisę žaisti UEFA čempionų lyga 2017–2018 m. (nuo 2Q).
* Chikhura Sachkhere iškovojo teisę dalyvauti UEFA Europos lyga 2017–2018 m. (nuo 1Q).
-----

### Kova dėl trečios vietos

#### Pusfinalis

-------
-------

*Bendras rezultatas 2–2 po dvejų rungtynių, o į finalą pateko Dinamo Batumi dėka svečiuose pelnyto įvarčio.*
----
----

------
------

*Dinamo Tbilisi nugalėjo bendru rezultatu 1-0 ir pateko į finalą.*

#### Finalo rungtynės
--------

*Dinamo Batumi iškovojo trečią vietą ir pateko į [[UEFA Europos lyga 2017–2018 m.]] (nuo 1Q).*
-----

### Kova dėl išlikimo
----

----

* Dila Gori nugalėjo varžovus 2-0 ir išsaugojo vietą elito divizione.
* Lančchučio „Guria“ iškrito iš elito diviziono.
----
----

------
------

* Šukura Kobuleti nugalėjo varžovus bendru rezultatu 5–4 ir išsaugojo vietą elito divizione.
* Sioni Bolnisi prarado vietą elite ir iškrito į žemesnį divizioną.''

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: 2015–2016 m. sezonas
: 2016 m. sezonas
Valdonai

**Valdonai**, kitaip **Valdotiškės, Valdatiškės** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 1,5 km į pietryčius nuo Balčiškių, 15 km į šiaurės vakarus nuo Lydos, numelioruotose Ditvos slėnio pievose.

## Istorija
XIX a. pab. Valdonų kaimas ir palivarkas buvo Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje. Priklausė Henšlų giminei. XX a. pr. palivarkas priklausė Stanskiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Piliūnai (Varanavas)

**Piliūnai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 3 km į vakarus nuo Balčiškių, 2 km į pietryčius nuo Pelesos, 20 km į šiaurės vakarus nuo Lydos, prie numelioruotų Praūžos pelkių.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje. Priklausė Eišiškių dvaro valdai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kražių kapinės

**Kražių kapinės** – veikiančios kapinės Kelmės rajone, Kražių miestelyje, šiaurės rytų pakraštyje, priešingame Kražantės krante nuo gyvenvietės centro, pravažiavus Vytauto kalną juosiančia Kapų gatve. Kapinės yra dviejų dalių – senosios (aptvertos akmenų mūro tvora) ir naujosios (aptvertos metaline tvora). Užima 1,2701 ir 0,5 ha plotą. Dalis kapinių teritorijos patenka į istorinio miestelio dalį.

Senųjų kapinių  priekyje, tvoros kampe pastatyti tinkuoto plytų mūro trijų dalių arkiniai vartai. Viršūnės papuoštos geležiniais kryžiais–saulutėmis. Banguoto frontono įstiklintoje nišoje įtaisyta angelo su dūdele skulptūrėlė. 1930 m. šie vartai pateko į dailininko Gerardo Bagdonavičiaus akiratį, jis paliko piešinių. Dabartinių vartų architektūra, pagrindinės detalės nepakitusios. Tarpukariu kapinės už šių vartų buvo tankiai apaugusios medžiais.

## Istorija

Kapinės kūrėsi netoli parapinės Kražių šv. Mykolo arkangelo bažnyčios, kalvos papėdėje. 1806 m. bažnyčios vizitacijos akte nurodyta, kad tuomet jau buvo įsteigtos atskiros parapinės kapinės. Jų viduryje, aukščiausioje vietoje, 1857 m. pastatyta akmens ir mūro laidojimo koplyčia – buvęs dvarininkų Šiukštų ir Pšeciševskių mauzoliejus. Tuomet parapijos klebonas V. Butavičius buvo atnaujinęs, išgražinęs nykstančią Kražių šventovę, išmūrijęs varpinę. Parapijos kapinėse statomą koplyčią su rūsiais apžiūrėjo pats vyskupas Motiejus Valančius. Įvertinęs klebono darbus, paskyrė jį garbės kanauninku.  

Aplink koplyčią išlikę XX a. pr. antkapių, geležinių kryžių, ažūrinių metalinių tvorelių. Kapinių teritorijoje yra keletas kapų, susijusių su 1893 m. Kražių skerdynių įvykiais, tikintiesiems ginant nuo caro kazokų vienuolyno bažnyčią. Antkapiai pažymėti įrašais, kad čia palaidotas Kražių bažnyčios gynėjas. Tai rodo, kad kražiškiams šeimos narių dalyvavimas gynimo istorijoje buvo pasididžiavimo objektas.

## Žymūs palaidojimai

* Vytautas Šustauskas (1945–2023), politikas, Lietuvos laisvės sąjungos įkūrėjas

## Literatūra

* 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kražių miestelio kapinės *cemety.lt*
Kražių žydų senosios kapinės

**Kražių žydų senosios kapinės** – žydų bendruomenės senosios kapinės, esančios Kelmės rajone, Kražių seniūnijoje, Vaitkiškių kaime. Kapinių sklypas plyti už 1 km į šiaurės vakarus nuo Kražių miestelio centro, Vytauto gatvės tęsinyje, 0,2 km į vakarus nuo kelio . Išsidėsčiusios atvirame lauke už vienkiemio, įkalnėje šalia miškelio. Kapines pietryčių pusėje (nuo kelio) riboja betoninės tvoros dalis su stačiakampe įėjimo arka, pažymėta informacinėmis lentelėmis lietuvių ir hebrajų kalbomis.

2016 m. senosios kapinės buvo įrašytos į Kultūros vertybių registrą, suteiktas vietinės reikšmės memorialinio paminklo statusas.

Kapinėse palaidoti Kražių gyventojų palaikai. Išlikusi nedidelė dalis antkapinių paminklų, tvoros bei vartų fragmentai. Sklype suskaičiuojama apie 80 įvairių dydžių ir formų pilko, rausvo tašyto lauko akmens ir betoninių antkapių, ant kurių iškalti hebrajiški įrašai. Didžioji dalis paminklų nugriuvę ar susmegę į žemę, sunkiai įskaitomi.

## Istorija

Manoma, kad žydų Kražiuose būta jau iki XVII–XVIII a. sandūros. Apie 2,5 ha plote, netoli miestelio bendruomenė turėjusi savąsias kapines. Seniausias čia išlikęs paminklas datuojamas 1830 m. Būta ir daug medinių stelų-antkapinių paminklų, kurie savaime sunyko. Kapinėse buvo palaidotas Kražių rabinas Rabbi zev Wolf Turbowitz (1840-1922).

1941 m. birželį, SSRS–Vokietijos karo pirmosiomis dienomis sudegintos abi Kražių sinagogos, vykdant Holokaustą, sunaikinta vietos žydų bendruomenė. Žudynių aukų kapas yra už 1 km į rytus nuo senųjų kapinių, Medžiokalnio papėdėje ().

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lankytinos vietos Kražių seniūnijoje *kraziai.lt*
* Kražių žydų senosios kapinės *wikimapia.org*
Roberto Busa

**Robertas Buza** (*Roberto Busa*, 1913 m. lapkričio 28 d, – 2011 m. rugpjūčio 9 d.) – italų jėzuitų kunigas, vienas iš pirmųjų pradėjusių naudoti kompiuterius lingvistinei ir literatūrinei analizei. Jis sukūrė Index Thomisticus, t.y. pilną Šv. Tomo Akviniečio raštų konkordansą. Už savo darbus jis laikomas vienu iš skaitmeninės humanitarikos pradininkų.

## Biografija
Gimė Vičenzoje, antrasis iš penkių vaikų. Lankė pradinę mokyklą Bolcane ir gimnaziją Veronoje bei Belune. 1928 m. įstojo į Beluno vyskupijos seminariją, kur įgijo vidurinį išsilavinimą ir išklausė pirmuosius dvejus teologijos kursus pas Albino Luciani, būsimą popiežių Joną Paulių I. 1933 m. įstojo į Jėzaus draugiją. 1937 m. įgijo filosofijos diplomą, 1941 m. – teologijos diplomą, o 1940 m. buvo įšventintas į kunigus.

Nuo 1940 iki 1943 m. buvo pagalbinis kariuomenės kapelionas Nacionalinėje armijoje, o vėliau – partizanų pajėgų kapelionas. 1946 m. baigė filosofijos studijas Romos Popiežiškajame Grigaliaus universitete ir apgynė disertaciją „Tomo Akviniečio vidinio pasaulio terminologija“, kuri buvo išleista 1949 m. Jis buvo ontologijos, teodicijos ir mokslinės metodologijos profesorius, o keletą metų dirbo bibliotekininku Galaratės filosofijos fakultete „Aloisianum“.

## Išnašos

## Literatūra
Busa, R. “The Annals of Humanities Computing: The Index Thomisticus.” *Computers and the Humanities*, vol. 14, no. 2, 1980, pp. 83–90. *JSTOR*. 

## Nuorodos

* Corpus Thomisticum
Paditvys (Balčiškės)

**Paditvys** arba **Paditvė** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 4 km į pietus nuo Balčiškių, 15 km į vakarus nuo Lydos, Ditvos dešiniajame krante, prie didelių durpynų.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje, priklausė Valdonų dvarui (Henšloms).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Josvainių žydų senosios kapinės

**Josvainių žydų senosios kapinės** – žydų bendruomenės senosios kapinės, esančios Kėdainių rajone, Svilių kaime, priešingame Šušvės krante nuo Josvainių miestelio, 0,4 km į vakarus nuo Josvainių kapinių.  Pasiekiamos iš kelio , pasukus gruntiniu keliu pagal lankytino objekto rodyklę (0,4 km) pro vienkiemį, jį pravažiavus link lapuočių medžių pamiškės.

Kapinių prieigose plyti dirbami laukai. Pastaraisiais metais kelio (apie 200 m) nuo apleistos sodybos iki paties objekto nebuvo (2025 m. duom.). 

Kapinių sklypas atviras, neaptvertas. Priekyje pastatytas nedidelis atminimo akmuo su įrašu lietuvių ir hebrajų kalbomis. Čia palaidoti Josvainių gyventojų palaikai. Išlikę apie 60 įvairios formos akmeninių ir betoninių antkapių su įrašais hebrajų rašmenimis. Dalis jų išsidėstę grupėmis po kelis, eilėmis, kita – chaotiškai. Yra nugriuvusių ar susmegusių į žemę, neįskaitomų antkapinių paminklų. Šiose kapinėse buvo palaidotas žymus rabinas. Jo kapo aplankyti atvažiuoja rabinai iš užsienio.

## Istorija

Josvainių žydų kapinėse buvo laidojama iki 1941 m., SSRS–Vokietijos karo pradžios. Vietos žydų bendruomenė sunaikinta per vykdytą holokaustą, neišliko maldos namai. Josvainių centre 2016 m. atidengta atminimo lenta su tekstu: „Šioje aikštėje apie 1870 metus buvo pastatyta mūrinė sinagoga. Čia meldėsi Josvainių žydai.

2016 m. senosios kapinės buvo įrašytos į Kultūros vertybių registrą, suteiktas vietinės reikšmės memorialinio paminklo statusas.

## Pastabos

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Litvak Cemetery Catalogue. Josvainių žydų kapinės *litvak-cemetery.info*
1997 m. Bardsragujn chumb

**[[1997]] m. [[Bardsragujn chumb]]** – Armėnijos aukščiausioji futbolo lyga. Sezonas prasidėjo 1997 m. vasarą, baigėsi 1997 m. rudenį. Dalyvavo 12 komandų. 

## Turnyrinė lentelė
* FK Erewan tapo šalies čempionais. 

## Pereinamosios rungtynės

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Armenia 1992-2000 (Claudionicoletti.eu)
* Armenia 1997 Transitional Fall Championship
Totoriškės (Varanavas)

**Totoriškės** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 4 km į šiaurės rytus nuo Balčiškių, prie Ditvos upės ir buvusių durpynų. Netoliese praeina kelias Lyda–Rodūnia.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje, priklausė Kemėšių dvarui (Juodkų valda).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vilbikai

**Vilbikai** (, ) – viensėdis Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 3 km į rytus nuo Balčiškių, prie Ditvos upės ir buvusių durpynų.

## Istorija
XIX a. pab. Vilbikai buvo okolica Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje, priklausė Eišiškių dvaro valdoms.

## Gyventojai

## Šaltiniai