open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žaliakojis tulikas

**Žaliakojis tulikas** (*Tringa nebularia*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė rudai pilka su rusvomis ir balsvomis dėmėmis. Antuodegis baltas. Uodega su skersais dryžiais. Galva, kaklas ir šonai išilgai dėmėti. Pilvas baltas. Snapas storokas, pariestas į viršų. Kojos rusvai žalios.

Lietuvoje dažnas traukimo metu. Gyvena seklių vandenų pakrantėse.
Brastinis tilvikas

**Brastinis tilvikas** (*Tringa ochropus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė juodai rusva, išmarginta baltomis dėmėmis. Antuodegis baltas, uodega balta su tamsiomis skersinėmis juostomis. Apatinė kūno dalis balta. Ant kaklo ir gurklio tamsios dėmelės. Snapas tamsus. Kojos tamsios, žalsvos.

Lietuvoje vietomis dažnas. Aptinkamas kovo – rugsėjo mėn. Mėgsta raistus, mišrių miškų tankynes, upelių, ežerėlių pakrantes. Paprastai peri medžiuose, rečiau ant kupstų. Kiaušinius deda į kitų paukščių apleistus lizdus. Dėtyje būna 10 kiaušinių.
Tikutis

**Tikutis** (*Tringa glareola*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. Kūno viršutinė pusė juosvai pilka su baltomis ir juodai rudomis dėmelėmis. Antuodegis baltas. Uodega su skersais juodais dryžias. Pilvinė pusė balta. Galvos, kaklo, kūno šonai ir krūtinė rudai dėmėti. Snapo pamatas žalsvas, toliau juodas. Kojos šviesios, gelsvai žalsvos.

Lietuvoje retas. Aptinkamas balandžio-rugsėjo mėn. Peri pelkėse, raistuose, miškingų upelių ir ežerų pakrantėse. Lizdą krauna ant kupstų, po nulinkusiais augalais. Deda 4 žalsvus ar rusvus kiaušinius, išmargintus rudomis dėmelėmis. Peri 22-23 d. Maždaug dar po 30-35 dienų jaunikliai pradeda skraidyti. Minta įvairiais vandens bestuburiais.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


Image:Tringa_glareola_1_(Marek_Szczepanek).jpg |Tikutis
Image:Tringa_glareola_2_(Marek_Szczepanek).jpg |
Image:Tringa_glareola_4_(Marek_Szczepanek).jpg |
Krantinis tilvikas

**Krantinis tilvikas** (*Actitis hypoleucos*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos būdingas vandenų paukštis, priklausantis krantinių tilvikų (*Actitis*) genčiai.

Kūno viršutinė pusė pilkai rusva, gelsvai žalio atspalvio. Nugara juosvai dėmėta. Antakis šviesus. Vairuojamosios plunksnos baltos, su plačiomis juodomis skersinėmis juostelėmis. Sparnuose plati skersinė balta juosta. Visa apatinė kūno pusė balta. Ant kaklo ir krūtinės siauros tamsios dėmelės. Snapas trumpokas, tamsus. Kojos pilkos.

Paplitę Vidurio ir Rytų Europoje, taip pat Azijoje iki Kamčiatkos.

Lietuvoje dažnas. Aptinkamas balandžio – spalio mėn. Gyvena miškinguose vandenų pakraščiuose. Lizdą krauna ant žemės, duobutėje, kiek toliau nuo vandens. Deda 4 kiaušinius, išmargintus taškučiais ir dėmelėmis. Peri abu porelės nariai 20-23 dienas. Apdžiūvę jaunikliai netrukus palieka lizdą ir juos vedžioja abu tėvai. Pradeda skraidyti 21 d. amžiaus.


Foeragerende oeverloper-4961816.webm|thumb |Actitis hypoleucos
Actitis_hypoleucos_1_(Marek_Szczepanek).jpg|Krantinis tilvikas
Actitis_hypoleucos_2_(Marek_Szczepanek).jpg
Common Sandpiper-Mindaugas Urbonas-1.jpg
Actitis hypoleucos MHNT.jpg|* Actitis hypoleucos*
Islandinis bėgikas

**Islandinis bėgikas** (*Calidris canutus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kurio pažastinės plunksnos baltos, su rusvu raštu. Paukštis 103-105 g svorio. Kūno ilgis 25 cm, jo viršutinė pusė rusva ir su dėmelėmis. Antuodegis baltas su juodais dryželiais. Pilvinė pusė, kaklas, skruostai rudi. Pauodegys ir šonai balti. Snapas ir kojos juodos. Patelės apatinė pusė šviesesnė nei patino. Jauniklių nugarinė pusė tamsesnė nei suaugusių paukščių.

Lietuvoje aptinkamas traukimo metu pajūryje.
Smiltinukas

**Smiltinukas** (*Calidris alba*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. Skiriamasis požymis – skrendant matoma balta juostelė sparnuose ir tamsi uodega su baltais pakraščiais. Dydis 115-125 mm, svoris – 58-88 g. Kūno viršutinė pusė juosva, išmarginta didelėmis rusvomis ir balsvomis dėmėmis. Galvos šonai, kaklas, pagurklis ir krūtinės šonai rudi, išmarginti pailgomis dėmelėmis; likusi kūno apatinė dalis balta. Snapas tiesus, juodas. Kojos tripirštės, juodos.

Lietuvoje aptinkamas pajūryje traukimo metu. Mėgsta smėlėtas ir dumblėtas vandenų pakrantes.
Mažasis bėgikas

**Mažasis bėgikas**, sin. **mažutis bėgikas** (*Calidris minuta*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. 

Tai mažiausias bėgikas, kiek mažesnis už žvirblį. Kūnas 14 cm ilgio, viršutinė pusė rausvai ruda su juodomis dėmėmis, viršugalvis rudas. Antuodegis pilkas. Vairuojamosios plunksnos pilkos. Vidurinės ir kraštinės uodegos plunksnos ilgesnės negu kitos. Apatinė kūno pusė balta, priekinė dalis rusvo atspalvio, išmarginta rusvomis dėmelėmis. Kojos ir snapas juodi. 

Gyvena šiaurėje. Lietuvoje aptinkamas traukimo metu, gegužės ir rugpjūčio – rugsėjo mėn. Laikosi būreliais.
Teminko bėgikas

**Teminko bėgikas** (*Calidris temminckii*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris panašus į mažąjį bėgiką, bet turi baltas kraštines vairuojamąsias plunksnas. Kūno viršutinė pusė pilka, su pailgais neryškiais juodais taškeliais, apatinė balta, tik krūtinė, pagurklis ir kaklas neryškiai pilkai rusvi. Uodegos kraštinės plunksnos baltos. Snapas tamsus. Kojos gelsvos arba žalsvai pilkos. 

Lietuvoje aptinkamas traukimo metu vandenų pakrantėse.


Image:Calidris_temminckii_2_(Marek_Szczepanek).jpg |Teminko bėgikas
Lenktasnapis bėgikas

**Lenktasnapis bėgikas**, sin. **riestasnapis bėgikas** (*Calidris ferruginea*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuriam būdinga ryškiai ruda kūno apačia ir ilgesnis lenktas snapas. Nugarinė pusė juosvai ruda, dėmėta. Skruostai, kaklas ir likusi apatinė kūno dalis ryškiai rudos spalvos. Antuodegis baltas su skersinėmis juostelėmis ir rudomis dėmėmis. Snapas juodas. Kojos juodos.

Lietuvoje kiek dažnesnis rudeninio traukimo metu. Laikosi būreliais, dažnai kartu su kitais bėgikais.
Juodkrūtis bėgikas

**Juodkrūtis bėgikas** (*Calidris alpina*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris lengvai atpažįstamas nuo kitų bėgikų pagal juodą dėmę papilvyje. Kūnas iki 18 cm ilgio, viršutinė pusė rusva ir su juodomis dėmelėmis, pilvas baltas. Snapas tamsus, truputį išlinkęs žemyn.

Lietuvoje peri Kretuono ežere, Kauno mariose ir kituose vandens telkiniuose. Lizdą krauna ant žemės tarp senų žolių. Balandžio – gegužės mėn. deda 4 žalsvus ir tamsiai rudomis dėmelėmis išmargintus kiaušinius. Peri 17 dienų. Reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.  


Image:Calidris_alpina_(Marek_Szczepanek).jpg |Juodkrūtis bėgikas
Image:Dunlin_800.jpg|
Image:Dunlin birding Mason inlet v2.jpg|
Oželis nykštukas

**Oželis nykštukas** (*Lymnocryptes minimus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos, monotipinės **oželių nykštukų** (*Lymnocryptes*) genties slapukaujantis paukštis, kuris pabaidytas skrenda nedaug ir tuoj nusileidžia ant žemės. Kūno ilgis apie 19 cm, svoris – 50-90 g.

Viršugalvis ir pakaušis juodi su rusvomis smulkiomis dėmelėmis. Galvos šonuose plati šviesi juostelė. Nugara juoda, violetinio ir žalio atspalvio, išmarginta rusvomis dėmelėmis ir dviem išilginėmis juostomis. Vairuojamosios plunksnos rusvai pilkos su gelsvomis dėmelėmis. Vidurinė pora ilgesnė, jų viršūnės aštrios. Kūno apatinė pusė balta. Pagurklis ir krūtinės priekis rusvi su baltomis dėmelėmis. Snapas šviesus, gelsvas, tik galas juodas. Kojos žalsvai pilkos.

Lietuvoje reta rūšis. Gyvena pelkių klampynėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 gelsvai rusvus kiaušinius, išmargintus rudomis dėmėmis.
Perkūno oželis

**Perkūno oželis** (*Gallinago gallinago*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos veiklus sutemų paukštis su išilgai dryžuota galva, tik viršūnėje baltais uodegos šonais. Pabaidytas savotiškai rikteli ir skrenda mėtydamasis į šonus. Nugarinė pusė išmarginta juodomis, rudomis ir ryškiai rudomis dėmėmis. Viršugalvis rusvai juodas su plačia šviesia juosta per vidurį ir panašia juosta virš akių. Kaklas, gurklys, krūtinė ir pauodegys gelsvai rusvi su tamsiomis išilginėmis juostelėmis. Pilvas baltas, šonuose skersinės tamsios juostos. Snapas tiesus, gerokai ilgesnis už galvą, tamsiai rudas. Kojos žalsvai rudos. Jauniklių nugara tamsesnė. Jų kūno pilvinėje pusėje stambesnės negu suaugusių juodos juostelės. Sveria 80-112 g. Gyvena iki 12 metų.

Lietuvoje dažnas, aptinkamas nuo kovo iki lapkričio mėn. Gyvena įvairiose pelkėse, užpelkėjusiuose paupiuose. Lizdą krauna ant žemės ir paslepia tarp žolių. Deda 4 gelsvai rusvus kiaušinius, išmargintus rudomis dėmėmis. Peri 20-21 dieną.

Paukščio pavadinimas paremtas senaisiais lietuvių tikėjimais. Laikytas dievo Perkūno palydovu, Perkūno oželis siųstas pranešti žmonėms apie besiartinančią perkūniją ir audras. Prieš audrą paukštis tyliai kyla aukštyn ir staiga leidžiasi žemyn, bliaudamas lyg ožio balsu, o pavasarį, kai pirmą kartą sumekena Perkūno oželis, tikėta – greitai ateis perkūnija.


Gallinago_gallinago_6_(Marek_Szczepanek).jpg
Common Snipe (Gallinago gallinago) (26144727151).jpg
Gallinago gallinago MHNT.jpg|
Laplandinis griciukas

**Laplandinis griciukas** (*Limosa lapponica*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris nuo paprasto griciuko skiriasi uodega su skersinėmis juostomis ir ryškiai rudu pilvu. Kūno viršutinė pusė juosvai ruda su tamsiomis dėmėmis. Antuodegis baltas, uodega išmarginta juodai baltomis juostomis. Visa apatinė dalis ir pauodegys ryškiai rudi. Snapas iki pusės rusvas, toliau juodas; galas šiek tiek riestas į viršų. Patelė rudai gelsva; nugarinė pusė pilkesnė negu patino, pilvas balsvas. Poilsio apdaru abiejų lyčių nugarinė pusė žilai rusva, dėmėta. Krūtinė rusva, likusi kūno apačia balta.

Lietuvoje negausiai pasirodo traukimo metu pajūryje.
Jūrinis bėgikas

**Jūrinis bėgikas** (*Calidris maritima*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuriam būdinga gana tamsios spalvos ir geltonos kojos. Kūnas iki 21 cm ilgio, viršutinė pusė ir krūtinė pilka, nugara dėmėta. Gerklė ir pilvas balti, šonai dėmėti. Snapo pamatas geltonas, galas juodas.

Lietuvoje pastebimas traukimo metu.
Monopolija

**Monopolija** (iš graikų kalbos: *monos*, vienas + *polein*, parduoti) – padėtis rinkoje, kai egzistuoja tik vienas tam tikros prekės ar paslaugos pardavėjas. Susiklosčius tokiai padėčiai konkurencijos nelieka, o visi pirkėjai tampa visiškai priklausomais nuo monopolisto.

Artima monopolijai situacija yra kartelinis susitarimas, t. y. oligopolinė rinka, kuria besidalinantys pardavėjai koordinuoja savo veiksmus nustatydami kainas bei prekės ar paslaugos pardavimo sąlygas.

Daugelio valstybių įstatymai riboja monopolijų kūrimąsi ir siekia užtikrinti konkurenciją rinkoje, arba įstatymiškai reglamentuoja monopolinę padėtį rinkoje užimančių įmonių veiklos sąlygas. Parduodami produktai artimų pakaitalų neturi.

Monopolija yra vienas iškreiptos konkurencijos atvejų. Atvirkštinė padėtis (daug pardavėjų, bet tik vienas pirkėjas) vadinama monopsonija.

Monopolinėje rinkoje gamintojas dažniausiai primeta kainą vartotojui. O šis neturi pasirinkimo galimybių, todėl yra priverstas susitaikyti su esama kokybe bei aptarnavimu.
Tekumzė

**Tekumzė** (1768–1813 m. spalio 5 d.) buvo šonių genties vadas, visą gyvenimą kovojęs už indėnų žemių išsaugojimą ir genčių vienybę. Žlugus jo bene didžiausiam visų laikų Šiaurės Amerikos bendram įvairių indėnų genčių sukilimui prieš Jungtines Valstijas, Tekumzė tęsė kovą prieš amerikiečius anglų pusėje ir žuvo 1813-ųjų mūšyje.
Valakų reforma

**Valakų reforma** – žemės reforma dalyje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (Lietuvoje, Žemaitijoje ir dalyje dabartinės Baltarusijos), vykdyta XVI a. antrojoje pusėje. Svarbiausias šios reformos tikslas – padidinti iždo pajamas, tolygiai paskirstyti valstiečiams feodalines prievoles.

Nuo XV a. grūdai tapo paklausia preke Vakarų Europoje, o nuo XVI a. į šią prekybą įsitraukė Lietuva. 1529 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis išleido instrukciją didžiojo kunigaikščio dvarų valdytojams, kurios tikslas buvo didinti grūdų auginimo plotus. Turėjo būti permatuoti ir perskirstyti kaimai, kiekvienam ūkiui skiriant po valaką žemės. Įtvirtinta ir trilaukė sistema. Šios instrukcijos tapo pagrindu didžiajai valakų reformai 1557 m.

## Eiga
Reforma pradėta 1547 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio žemėse, įstatymais įtvirtinta 1557 m. ir vykdyta iki XVI a. aštuntojo dešimtmečio. Reformos metu išmatuota visa dvarų ir kaimų žemė, kai kurie kaimai perkelti. Pereita prie taisyklingo trilaukio, valstiečių žemė padalinta į tris masyvus ir kiekvienam ūkiui paskirta po rėžį kiekviename masyve, trys ūkio rėžiai sudarė valaką (apie 21,38 ha), kiekviename rėžyje buvo taikoma vienoda sėjomaina. Reformos rezultatai – įsigalėjo baudžiava, buvo sueuropinta žemėtvarka, žemėvalda bei žemdirbystė.
Valstybiniuose dvaruose (jų pavyzdžiu pasekė bajorų ir bažnyčiai priklausantys dvarai) buvo steigiami palivarkai. Palivarkas - dvaro dirbamos žemės, kuriose valstiečiai atlikdavo lažą. Atitinkamas skaičius valstiečių valakų buvo atsakingas už vieną dvaro palivarko valaką. Santykis 7:1.

Viena pagrindinių valakų reformos planuotojų – Bona Sforca, pirmoji pradėjusi reformą savo domene Palenkėje. Vykdymą prižiūrėjo Ostapas Valavičius.

## Šaltiniai
Antanas Žmuidzinavičius

**Antanas (Martynas) Žmuidzinavičius** (1876 m. spalio 31 d. Seirijai – 1966 m. rugpjūčio 9 d. Kaunas) – Lietuvos dailininkas, kolekcionierius, visuomenės veikėjas. Kartais pasirašydavo *Antano Žemaičio* slapyvardžiu.

## Biografija
1890–1894 m. mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje, ją baigęs mokytojavo įvairiose Lenkijos pradžios mokyklose. Nuo 1899 m. studijavo tapybą Varšuvoje (pas V. Gersoną), 1905–1906 m. privačiose Paryžiaus akademijose. 1908 m. tobulinosi Miunchene, 1912 m. Hamburge. 1926–1940 m. dėstė piešimą Kauno meno mokykloje, 1941–1951 m. Kauno taikomosios dailės institute. 1947 m. suteiktas profesoriaus vardas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

1966 m. Antano Žmuidzinavičiaus name Kaune įkurtas memorialinis muziejus.

1989 m. Seirijų gimnazijai suteiktas Antano Žmuidzinavičiaus vardas.

## Kūryba
A. Žmuidzinavičius daugiausiai kūrė peizažus, taip pat tapė portretus, temines kompozicijas, plakatus, apipavidalino nemažai knygų. Iš viso nutapė apie 2000 kūrinių. Rinko liaudies meno kolekcijas, dokumentinę medžiagą apie Lietuvos dailę. Jo velnių kolekcijos pagrindu 1965 m. Kaune įkurtas Velnių muziejus. Parašė atsiminimų knygą „Paletė ir gyvenimas“ (1961 m.).

A. Žmuidzinavičiaus kūrybai būdingas lyrizmas, romantizmo nuotaikos, simbolizmo ir alegorijos požymiai, realistinė vaizdų traktuotė, gamtos idealizavimas.

Žymesni kūriniai: „Gavo laišką“ (1904 m.), „Neris ties Antakalniu“ (1906 m.), „Per kiaurą naktį“ (1906 m.), „Sielvartas“ („Susigraudinimas“) (1906 m.), „Paskutiniai spinduliai“ (1908 m.), Tado Daugirdo portretas (1910 m.), Petro Rimšos portretas (1911 m.), „Nemunas prieš audrą“ (1917 m.), „Poilsis“ (1920 m.), „Tinklai džiūsta“ (1926 m.), „Linų kūlimo talka“ (1926 m.), „Estijos peizažas“ (1929 m.), „Dvi pušys“ (1931 m.), Žemaitės portretas (1935 m.), „Ankstyvas sniegas“ (1937 m.), „Eglės“ (1943 m.), „Žvejai“ (1945 m.), „Palangos pajūris“ (1951 m.), ciklas „Čia bus Kauno jūra“ (1953–1959 m.).

## Visuomeninė veikla
A. Žmuidzinavičius aktyviai dalyvavo ne vienoje visuomeninėje organizacijoje. Jo kūrybinio kelio pradžia sutapo su nacionaliniu išsivaduojamuoju sąjūdžiu. 1906–1907 m. kartu su Marija Žmuidzinavičiene, M. K. Čiurlioniu, Antanu Jaroševičiumi, Petru Kalpoku, Petru Rimša, Kajetonu Sklėriumi surengė Pirmąją lietuvių dailės parodą.

Nuo 1908 m. beveik nuolat klajojo po Vakarų Europos miestus, keliavo po JAV, tapydamas ir rengdamas ten savo paveikslų parodėles, skaitė paskaitas apie atgimstančią Lietuvos dailę tenykštėms lietuvių bendrijoms, rinko aukas lietuvių tautos namams.

1917–1918 m. dalyvavo parenkant Lietuvos vėliavos spalvas. 1929–1934 m. buvo Šaulių sąjungos centro valdybos pirmininkas.

## Nuorodos
* Trumpa biografija 
* Virtuali paroda 
* Velnių muziejus
Bėgikai

**Bėgikai** (*Calidris*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukščių gentis. 

Pasaulyje yra 21 rūšis, Lietuvoje aptinkamos šios:
* Smiltinukas (*Calidris alba*)
* Juodkrūtis bėgikas (*Calidris alpina*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
* Islandinis bėgikas (*Calidris canutus*)
* Lenktasnapis bėgikas (*Calidris ferruginea*)
* Jūrinis bėgikas (*Calidris maritima*)
* Mažasis bėgikas (*Calidris minuta*)
* Raibakrūtis bėgikas (*Calidris melanotos*)
* Teminko bėgikas (*Calidris temminckii*)

--
* Didysis bėgikas (*Calidris tenuirostris*)
* Mažasis smiltinukas (*Caladris pusilla*)
* Aliaskinis bėgikas (*Calidris mauri*)
* Rudakaklis bėgikas (*Calidris ruficollis*)
* Ilgapirštis bėgikas (*Calidris subminuta*)
* Nykštukinis bėgikas (*Calidris minutilla*)
* Baltnugaris bėgikas (*Calidris fuscicollis*)
* Ilgasparnis bėgikas (*Calidris bairdii*)
* Smailiauodegis bėgikas (*Calidris acuminata*)
* Ilgakojis bėgikas (*Calidris himantopus*)
* Beringo bėgikas (*Calidris ptilocnemis*)
Akmenė (paukštis)

**Akmenė** (*Arenaria interpres*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuriam būdingas juodai baltas galvos, kaklo ir krūtinės margumas. Kai skrenda, matyti balta juostelė sparnuose ir balta nugaros dalis.

Į Lietuvą labai retai užklysta migracijų metu.
Kalidono šernas

Graikų mitologijoje **Kalidono šernas** – milžiniškas šernas, kurį į Kalidoną pasiuntė Artemidė, kadangi miesto karalius Oinėjas, atnašaudamas aukas visiems dievams, užmiršo Artemidę.

**Kalidono medžioklė** – vienas labiausiai paplitusių mitų, pasakojantis apie milžiniško Artemidės šerno medžioklę.

Senovinio vakarų Graikijos miesto Kalidono karalius Oinėjas kiekvienais metais atnašaudavo dievams aukas. Vieneriais metais karalius pamiršo paaukoti deivei Artemidei. Įpykusi Artemidė sukūrė didžiausią ir žiauriausią šerną, kurį pasiuntė į Kalidoną. Jis niokojo laukus, rovė vaismedžius su šaknimis ir žudė vietinius gyventojus, nespėjusius pasislėpti už miesto sienų. Kalidono gyventojai pradėjo badauti, kadangi buvo saugūs tik už miesto sienų.  
 
Oinėjas išsiuntė pasiuntinius ieškoti didvyrių, geriausių Graikijos medžiotojų, kviesdamas dalyvauti žvėries medžioklėje. Jis žadėjo medžiotojui, kuris užmuš šerną, žvėries kailį ir iltis. 

Medžioklei vadovavo Oinėjo sūnus Meleagras. Daug medžiotojų žuvo nuo šerno padarytų žaizdų, o kai kurie medžiotojai mirtinai sužeidė vieni kitus, įsiaudrinę medžioklės įkarštyje. Paskutinį mirtiną smūgį šernui sudavė Meleagras, todėl medžioklės trofėjus atiteko jam. Meleagras, atsižvelgdamas į tai, kad medžiotoja Atalanta pirmoji sužeidė šerną, jai ir perleido prizą. Kiti medžiotojai įsiuto, kad trofėjas atiteko moteriai, užpuolė Atalantą ir Meleagrą. Meleagras užmušė visus užpuolikus. Tokiu būdu Artemidė atkeršijo karaliui Oinėjui.  
 
Medžioklės metu Pelėjas netyčia užmušė Euritioną.

### Medžiotojai
# Atalanta
# Dioskūrai
# Euripilas
# Euritas
# Euritionas
# Idas
# Ifiklas
# Jasonas
# Laertas
# Linkėjas
# Kaenėnas
# Meleagras
# Mopsas
# Nestoras
# Pelėjas
# Piritas
Usėnai

**Usėnai** – kaimas Šilutės rajono savivaldybėje, į pietryčius nuo Šilutės, prie geležinkelio Klaipėda-Pagėgiai. Seniūnijos, seniūnaitijos ir parapijos centras. Veikia Usėnų pagrindinė mokykla (nuo 1982 m.), Romos katalikų Usėnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų koplyčia (nuo 2002 m.), paštas (LT-99038), Šilutės medicinos centro bendrosios praktikos gydytojo kabinetas (nuo 2005 m.), vaistinė, biblioteka-filialas, rusiška pirtis, keli barai, viešbutis-motelis, evangelinio tikėjimo krikščionių bendruomenė „Viltis“, jaunimo klubas, Šilutės kredito unijos Usėnų kasa, pašarų ruošimo bendrovė (nuo 2002 m.). Yra Usėnų geležinkelio stotis (nuo 1875 m.), liaudies skulptūrų ansamblis (pastatytas 1976 m.), stogastulpis, skirtas Usėnų gyvenvietės 220 metų sukakčiai paminėti (pastatytas 2005 m.). Pašarų žirgams gamyba.

Pro kaimą teka Veižas (Rusnės dešinysis intakas). Aptiktas kreidos mergelio telkinys.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Usėnai paminėti 1722 m. (iki 2007 m. manyta, kad pirmoji Usėnų paminėjimo data yra 1785 m.). 1874 m. pro Usėnus nutiestas geležinkelio linija Pagėgiai–Šilutė ir įrengta geležinkelio stotis. Tarpukaryje Usėnuose buvo žemės ūkio padargų taisymo įmonė, „Pienocentro“ pieninė (įsteigta 1935 m.), parduotuvė, Usėnų dvaras.

Pokario metais apylinkėse veikė Kęstučio apygardos, Butigeidžio partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

1944 m. spalio viduryje ties Usėnais vyko TSRS kariuomenės Šešioliktosios lietuvių divizijos susidūrimas su nacių Vokietijos kariniais daliniais (1976 m. pastatytas medžio skulptūrų memorialas karo aukoms). Sovietmečiu Usėnai buvo „Kalnujų“ tarybinio ūkio (vėliau „Usėnų“) centrinė gyvenvietė, apylinkės centras. Veikė Šilutės sūrių gamyklos cechas (uždarytas 1996 m.). Pokaryje atidaryta pradinė mokykla, 1982 m. – vidurinė mokykla. 1976 m. žemaičių liaudies meistrai pastatė medinių stogastulpių (krikštų) ansamblį II pasaulinio karo aukoms atminti.

2012 m. vasario 7 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-952 patvirtino Usėnų herbą.

|}

## Usėnų tragedija

1965 m. birželio 6 d. būrelis Usėnų kaimo vaikų, miškelyje suradę po karo užsilikusį sprogmenį, bandė jį ardyti. Sprogimas buvo galingas, žuvo 7 buvę berniukai: Arvydas Dulkys (10 m.), Romas Kiltinavičius (14 m.), Romas Kriaučiūnas (14 m.), Saulenis Naujokas (11 m.), Benediktas Štraitas (12 m.), Bronius Toliušis (15 m.) ir Petras Toliušis (13 m.). Vaikų žuvimo vietoje pastatytas paminklas.

## Gyventojai

1905 m. kaime buvo 71 gyventojas: 65 vokiečiai, 6 lietuviai.

## Galerija

Usėnų gyvenvietė.jpg|Usėnų gyvenvietė
Usėnų žirgynas.jpg|Usėnų žirgynas
Usėnų baras.jpg|Usėnų baras
Usėnų memorialinis akmuo žuvusiems kariams 1941-1945.jpg|Usėnų memorialinis akmuo žuvusiems kariams 1941–1945 m.


## Šaltiniai

## Nuorodos
Usėnai 1944.12.23 iš oro
Pajevonys

**Pajevonys** – kaimas Vilkaviškio rajono savivaldybėje, 23 km į pietvakarius nuo Vilkaviškio, šalia kelio , . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia (nuo 1928 m.), Vytauto Didžiojo paminklas (nuo 1935 m.), veikia Pajevonio pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-70045). Vakaruose prateka Jevonis.

## Etimologija

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs prie Jevonio upės, pratekančios pro vietovę, vardo pridedant priesagą *pa-*. Pavadinimas yra vienaskaitinis, nors XX a. tarpukariu vartota daugiskaitinė forma ***Pajavonys*** (atitinkamai, kilmininkas *Pajavonių*).

## Istorija

Vietovė minima nuo XVI amžiaus 2-osios pusės. 1586 m. Pajevonio bažnyčiai skirti 9 valakai žemės. Nuo to laiko Pajevonio bažnyčia dėl karų ir kitų priežasčių daug kartų nukentėjo, ypač 1914 ir 1944 m., kai ją sugriovė vokiečiai.

XIX a. Pajevonys minimas kaip Vilkaviškio apskrities kaimas ir palivarkas, valsčiaus centras.

1999 m. patvirtintas Pajevonio herbas.

|}

## Gyventojai

Pirmojo Lietuvos Respublikos visuotinio 1923 m. rugsėjo 17 d. surašymo metu, Pajevonio bažnytkaimis turejo 74 sodybas ir 513 gyventojų, Pajevonio dvaras – 25 ir 127. Taigi iš viso Pajevonį tada sudarė 99 sodybos ir 640 gyventojų.

### Žymūs žmonės
* Gimė teisininkas, visuomenės veikėjas Brunonas Kalvaitis (1902–1960).
* Gimė dainininkė (mecosopranas) Alė Kalvaitytė (1908–2004).
* Gimė poetas Jonas Kalinauskas (1947–2026).

## Galerija

Pajevonys, paminklas.JPG|Paminklas partizanams
Pajevonio daugiabutis.JPG|Prie mokytojų namo.
Pajevonys, rodyklė į mokyklą.JPG|Rodyklė į mokyklą


## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Noriūnai

**Noriūnai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybėje, šalia kelio Kupiškis–Subačius, Lėvens kairiajame krante, prie Naktakės ir Krioklio žiočių. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Melioratorių ir Naktakės). Yra Noriūnų Jono Černiaus pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1947 m.), paštas (LT-40030), valgykla, medicinos punktas, išlikęs Noriūnų dvaras (XIX a. kultūros paminklas), šalia jo yra 10 ha parkas, kuriame auga balzaminiai kėniai, europiniai maumedžiai ir pilkieji riešutmedžiai.

Šalia kaimo – Lėvens kraštovaizdžio draustinis, ant Naktakės sudarytas (1985 m.) Noriūnų tvenkinys.

## Etimologija

Tikėtina, kad Noriūnai gali būti dvarininkinis vietovardis, mat XVI a. šiose vietose minimas dvaras, priklausęs Naruševičiams. Taip pat gali būti, kad jis sietinas su asmenvardžiu *Noriūnas*.

## Istorija

Nuo 1559 m. minimas Noriūnų dvaras. XIX a. jis buvo Vilkmergės apskrities Subačiaus valsčiuje, priklausė Kupiškio parapijai.

Sovietmečiu kaimas buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. Prie senojo Noriūnų kaimo 1968 m. pradėta statyti Melioracijos statybos valdybos montavimo (MSMV) kombinato gyvenvietė. 1985 m. Prie miestelio įrengtas Naktakės tvenkinys.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

* Vytautas Rudokas (1928–2006), poetas, vertėjas;
* Valdemaras Kukulas (1959–2011), poetas, literatūros kritikas.

## Šaltiniai

*
Velžys

**Velžys** – kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, šalia Panevėžio, Nevėžio aukštupyje ties Juodos žiotimis. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Velžio gimnazija, lopšelis-darželis, biblioteka, medicinos punktas, pirtis, kultūros namai, kirpykla, Velžio Švč. Jėzaus Širdies koplyčia. Šalia eina kelias , nutiestas Velžio tiltas per Nevėžį.

## Etimologija
Vietovardis kildinamas iš tokio pat asmenvardžio *[[Velžys (pavardė)|Velžys]]*.

## Istorija

Velžio kaimas minimas jau kryžiuočių kronikose. 1371 m. Livonijos magistras, niokodamas Raseinių ir Upytės žemes, nusiaubė ir Velžį (*Velze*). Vietovė minima 1554 m. Upytės valsčiaus inventoriuje.

XIX a. Velžys minimas kaip kaimas ir palivarkas Panevėžio apskrityje.

1919 m. gegužę netoli Velžio kovėsi lietuviai su bolševikais.

Sovietmečiu buvo Pabaltijo zoninės paukštininkystės bandymų stoties ir Darbo raudonosios vėliavos ordino Staniūnų veislinės paukštininkystės ūkio gyvenvietė.

2008 m. patvirtintas Velžio herbas.

|}

## Gyventojai

1923 m. kaime buvo 130, dvare 81 gyventojas.

### Žymūs žmonės
* Stanisław Kuźmiński (1895–1969), karininkas

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Gataučiai

**Gataučiai** – kaimas Joniškio rajono savivaldybėje, 11 km į pietvakarius nuo Joniškio, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Gataučių Marcės Katiliūtės pagrindinė mokykla, ambulatorija, biblioteka, paštas (LT-84007), išlikusi Gataučių arklių pašto stotis.

## Istorija

Kaimo pavadinimas kilo nuo Upytės valsčiaus, Paplonėnų vaitijos, kuriai priklausė Gataučiai, vaito Martyno Gotautonio pavardės.

XIX a. viduryje pro Gataučius nutiestas „Via Hanseatica“ kelias. 1905 m. rugpjūtį streikavo Gataučių dvaro darbininkai. 1963 m. iš Ivoškių į rekonstruotas Gataučių Banderevičių dvaro patalpas perkelta mokykla. 1950–1993 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1993 m. įsteigta Gataučių žemės ūkio bendrovė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Ignas Balčiūnas (1909–1994), esperantininkas

## Šaltiniai
Kukečiai

**Kukečiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 5 km į šiaurės rytus nuo Kelmės, šalia senojo kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, paštas (LT-86052).

## Etimologija

Manoma, kad Kukečiai – asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *Kuketis* daugiskaitos.

## Geografija

Kukečiai įsikūrę prie Dubysos dešiniojo intako Kražantės upės. Į pietus nuo Kukečių yra Kražantės hidrografinis draustinis.

## Istorija

1950–1992 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė. 1949 m. atidarytas paštas, medicinos punktas, biblioteka.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Aukštelkai

**Aukštelkai** – kaimas Radviliškio rajono savivaldybėje, 7 km į šiaurės rytus nuo Radviliškio, prie kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Aukštelkų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-82052). Valstybinis gamtos paveldo objektas – Aukštelkų ąžuolas, kurio skersmuo 1,4 m, aukštis 21 m. Stovi Lietuvos nepriklausomybės dešimtmečio paminklas (pastatytas 1928 m., nugriautas 1951 m., atstatytas 1990 m.).

Vakariniu kaimo pakraščiu teka Vėzgė, Vikutinis, Kriaukė, šiauriau Aukštelkų auga Mažaičių miškas.

2020 m. kaime atidarytas naujas krepšinio ir teniso aikštynas.

## Istorija
Pirmą kartą kaimas minimas 1557 m. Upytės valsčiaus inventoriuje. XIX a. buvo privatus Aukštelkų dvaras ir kaimas Šiaulių apskrityje.

1915 m. įsteigta pradinė mokykla, 1949–1986 m. septynmetė, aštuonmetė, 1986–1989 m. nepilna vidurinė, 1989–1992 m. vidurinė. 1946 m. įsteigta biblioteka, 1958 m. kultūros namai, medicinos punktas. 1949–1993 m. buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Pranas Noreika (1927–2021), inžinierius, energetikas, partinis veikėjas, vadybininkas.
* Stasys Bulzgis (1935–2017), žurnalistas, poetas, publicistas, kraštotyrininkas.

## Galerija


Aukštelkai, akmuo su data.jpg|Pagrindinė gatvė
Aukštelkai, akmenys su data.JPG|Paminklas „Aukštelkai 450“
Aukštelkai. Seniūnija.jpg|Seniūnijos kiemas



## Šaltiniai
Lumpėnai

**Lumpėnai** – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 11 km į pietryčius nuo Pagėgių, prie kelio , kairiajame Lumpės krante, į rytus nuo Bardinų miško. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Gyventojai verčiasi žemės ūkio veikla: gyvulininkyste ir augalininkyste. ŽŪK „Lumpėnų Rambynas“ dirba per 30 žmonių, dar bent 10 ūkininkų dirba individualiai.

Prie Nemuno, 2 km piečiau kaimo, stūkso Rambyno kalnas.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas kilo nuo netoliese pratekančio Lumpės upelio (vandenvardinis vietovardis). Kaimas minimas 1785 m. *Lumpöhnen, Lumpönen, Lompönen*. 

## Istorija

Lumpėnų rytiniame pakraštyje yra Lumpėnų kapinynas; jame rasta įmovinių ietigalių, kirvių, apyrankių, žiedų. Yra degintinių kapų liekanų, laidota I tūkstantmečio pr. m. e. pabaigoje ir II–VI a. Rasta II a. Romos moneta. XX a. pradžioje statant mokyklą rasta archeologinių laidojimų. Lumpės upelis aštuoniskart minimas 1385–1395 m. sudarytuose kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašuose.

Rašytiniuose šaltiniuose kaimas įvardytas 1536 m., žemėlapiuose žymimas nuo 1665 m. Lumpėnai smarkiai nukentėjo nuo 1709–1711 m. marą, iš 24 ūkininkų beliko 9. Pirmoji mokykla Lumpėnuose atidaryta dar 1739 m. XIX a. pabaigoje buvo kaimas Tilžės apskrityje.

1950–1992 m. „Rambyno“ tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1946 m. įsteigta pradžios mokykla, 1953–1999 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, dešimtmetė, nuo 1999 m. pagrindinė, nuo 2009 m. Lumpėnų Enzio Jagomasto pagrindinė mokykla, 2014 m. reorganizuota į Vilkyškių Johaneso Bobrovskio gimnazijos skyrių, 2019 m., sumažėjus mokinių, mokykla uždaryta. 1951 m. įkurta biblioteka, medicinos punktas, laisvalaikio salė. Veikia Žemės ūkio kooperatyvas „Lumpėnų Rambynas“, tinklinės maisto prekių parduotuvės „Čia market“ ir „Aibė“ bei kaimo turizmo sodyba „Senasis Rambynas“.

2014 m. patvirtintas Lumpėnų herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Lumpėnuose gimė Enzys Jagomastas (1870–1941), visuomenės veikėjas, knygų ir periodikos leidėjas, publicistas. Jis 1896–1941 metais Tilžėje turėjo spaustuvę „Lituania“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Natkiškiai

**Natkiškiai** – kaimas Pagėgių savivaldybėje, 11 km į šiaurę nuo Pagėgių, piečiau Timsrupės ištakų. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Veikia Z. Petraitienės pagrindinė mokykla, biblioteka (nuo 1952 m.), paštas (LT-99232). Kaimo centre prie mokyklos stovi koplytstulpis medikės Zosės Petraitienės atminimui.

Iki 1944 m. stovėjo neogotikinė Natkiškių evangelikų liuteronų bažnyčia. Yra evangelikų liuteronų maldos namai, veikiantys nuo 1993 m., evangelikų liuteronų centras, kultūros namai.

## Istorija

Kaimas pirmą kartą paminėtas vardu *Hinter der Eister* 1540 metais. Tuo metu, kaime buvo du ūkiai, kurie priklausė Pilkei ir Natkai. Tad iš Natkų asmenvardžio susidarė dabartinis miestelio pavadinimas. Natkiškių pavadinimas minimas nuo 1709 m., kai buvo sudaryti Tilžės apskrities ūkininkų sąrašai. 1895 m. kaime įkurta parapija. Gyvenvietės plėtrą paspartino ir nutiestas kelias Sartininkai–Birštoniškiai, ėjęs pro kaimą. XIX a. Natkiškiai – Tilžės apskrities kaimas.

1907–1921 m. Natkiškiuose M. Siušelis (1873–1921) redagavo periodinį leidinį „Nusidavimai apie Evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių“. 1923 m. kaime įsteigtas šaulių būrys. 1924 m. įsteigta pradžios mokykla, 1954–1991 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1991 m. pagrindinė. 1952 m. įsteigta biblioteka. Sovietmečiu buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

2014 m. patvirtintas Natkiškių herbas.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Natkiškių liuteronų parapija
Lauksargiai

**Lauksargiai** – kaimas Tauragės rajono savivaldybėje, prie magistralinio kelio , 9 km į pietvakarius nuo Tauragės. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra biblioteka, koplyčia, globos namai, paštas (LT-73010), Lauksargių evangelikų liuteronų bažnyčia, buvusi Lauksargių geležinkelio stotis. Netoliese buvo Oplankio dvaras.

Kaimas įsikūręs Vilkyškių kalvagūbryje, tarp Vilkos ir Jūros upių. Naftos telkinys.

## Etimologija

1547 m. Martynas Mažvydas lauksargiais mini mitologines būtybes. Manoma, kad jos galėjo būti garbinamos kaip dirbamą lauką globojančios dvasios (*lauko sargai*). Anksčiau manyta, kad tai buvusi viena mitologinė būtybė – Lauksargis (dirbamų laukų globėjas ir saugotojas).

## Istorija

Šalia Lauksargių yra buvęs Oplankio dvaras. 1857 m. pastatyta Lauksargių evangelikų liuteronų bažnyčia, 1887 m. perstatyta; Lauksargiai – evangelikų liuteronų parapijos centras. 1864 m. įsteigta parapija. XIX a. pabaigoje kaimas ir dvaras priklausė Tilžies apskričiai, veikė pašto ir telegrafo stotis. XIX a. pabaigoje per Lauksargius iš Tilžės buvo slapta gabenama draudžiamoji lietuviška spauda. XX a. pradžioje nutiestas Pagėgių–Lauksargių geležinkelis, pastatyta Lauksargių geležinkelio stotis, įrengta muitinė pasienyje su Rusijos imperija.

1912 m. birželio 30 d. buvo įsteigta jaunimo draugija „Žiedas“, vėliau jaunųjų ūkininkų ratelis. Iki I pasaulinio karo buvo Vokietijos muitinė ir valstybės sienos su Rusija perėjimo punktas. I pasaulinio karo metais buvo nutiestos siaurojo geležinkelio linija į Kelmę ir plačiojo geležinkelio – į Šiaulius.

1932 m. įsteigta pradžios mokykla, 1956–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1994 m. Lauksargių pagrindinė mokykla.

Prasidėjus II pasauliniam karui vokiečiai Lauksargiuose įsteigė koncentracijos stovyklą. 1950–1992 m. buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 2017 m. patvirtintas Lauksargių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Kaime gimė:
* Vytautas Juščius, ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

### Šnekta

Lauksargių šnekta priklauso žemaičių raseiniškių tarmei. Ją 1970 m. išsamiai aprašė L. Poženčiūtė.

## Galerija

LauksargiųBažn.JPG|Lauksargių evangelikų liuteronų bažnyčia
Lauksargiai, bažnyčia.JPG|Evangelikų liuteronų bažnyčia
Lauksargiai, Florijonas.JPG|Šv. Florijono stogastulpis (1998)
Globos namai. Lauksargiai.JPG|Globos namai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Lauksargiai iš oro 1945.01.16
Babrungas

**Babrungas** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės rytus nuo Plungės. Seniūnijos centras, Babrungo seniūnaitija. Rytuose prateka dešinysis Minijos intakas Babrungas. Šalia gyvenvietės nutiesti keliai  ir .

## Istorija

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Zinaida Žilevičiūtė-Sviderskienė (1945–), Lietuvos astrofizikė.

## Galerija

Babrungas, akmuo 100 metų.JPG|Akmuo atkurtos Lietuvos 100-mečiui (prie seniūnijos)
Babrungas, ženklas.JPG|Įvažiavimas į Babrungą iš Plungės (Dariaus ir Girėno g.)
Babrungas, gatvė.JPG|Platelių gatvė, rodyklė į seniūnijos būstinę


## Šaltiniai
Varkaliai

**Varkaliai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, prie kelio , 4 km į pietvakarius nuo Plungės. Nausodžio seniūnijos ir Varkalių seniūnaitijos centras. Yra Nausodžio pagrindinė mokykla (su muziejumi), biblioteka (nuo 1958 m.), medicinos punktas.

## Etimologija

Kaimo vardas tikriausiai kilęs nuo žodžio *varkalys* – „vario kalėjas, vario kalvis“ daugiskaitos (arba iš šio žodžio kilusios pavardės).

## Geografija

Į rytus nuo Varkalių teka Sraujelė, į vakarus – Mergvagis; abu – dešinieji Mažosios Sruojos intakai. Vakarų pusėje auga Noriškių miškas. Stūkso piliakalniai: Varkalių, Nausodžio ir Nausodžio II.

## Istorija

1583 m. istoriniuose šaltiniuose minima Varkališkių žemė. Per 1709–1710 m. marą visi varkališkiai išmirė. XIX a. minimi kaip kaimas Telšių apskrityje, jame veikė vandens malūnas.

Tarybiniais metais Varkaliai buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Varkaliuose gimė dirigentas Juozas Domarkas (1936–).

## Šaltiniai
Šateikiai

**Šateikiai** – kaimas Plungės rajono savivaldybėje, pusiaukelėje tarp Plungės ir Salantų. Seniūnijos centras, 2 seniūnaitijos (Rytų ir Vakarų). Stovi Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčia (pastatyta 1875 m.), veikia Šateikių pagrindinė mokykla (su istorijos ir etnografijos muziejumi), biblioteka, kultūros namai, ambulatorija. Išlikęs buvusio dvaro pastatų ansamblis ir parkas. Už kelių kilometrų į pietus yra Šateikių geležinkelio stotis. Pro kaimą teka Blendžiava (sudarytas Šateikių tvenkinys). Apylinkėse rastas Šateikių kapinynas. Šalia gyvenvietės driekiasi krašto kelias .

## Istorija

Pirmą kartą minimi 1594 m. Nuo XVII a. minimas Šateikių dvaras. Apie 1700 m. pastatyta koplyčia, 1776 m. medinė Šateikių bažnyčia. XIX a. minimas kaimas ir Šateikių dvaras Telšių apskrityje.

LTSR metais kaimas buvo tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. 1954 m. įkurta biblioteka. 2019 m. patvirtintas Šateikių herbas.

|}

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* 1909 m. Šateikiuose susituokė dailininkas Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (1875–1911) ir rašytoja Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė (1886–1958).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Apie Šateikius
Ryškėnai

**Ryškėnai** – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, 4 km į pietus nuo Telšių, prie kelio Telšiai–Žarėnai. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Yra Ryškėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia, vaikų darželis, kultūros centras, medicinos punktas. Yra Tautodailininko A. Gedvilo sodyba muziejus (Žemaičių karaliaus Ringaudo dvaras), 2010 m. pastatytas paminklas Lietuvos nepriklausomybės 20-mečiui paminėti.

## Etimologija
Greičiausiai pavadinimas kilęs iš upės vardo *Rỹškupis* pirmojo dėmens; kita vertus, gali būti pirminis vietovardis, sudarytas iš asmenvardžio **Ryškėnas* daugiskaitos (plg. pavardė *[[Ryškus|Rỹškus]]*).

## Istorija

Kaimas pirmą kartą dokumentuose paminėtas 1591 m.

LTSR laikais buvo Rociaus tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Upyna

**Upyna** yra vadinama:

* gyvenvietės:
** miestelis Šilalės rajone;
** kaimas Šilalės rajone;
** kaimas Telšių rajone;
** kaimas Šiaulių rajone;
* upės Žemaitijoje:
** Upyna (Šešuvis), Šešuvies dešinysis intakas;
** Upyna (Virvytė), Virvytės dešinysis intakas;
** Upyna (Žižma), Žižmos dešinysis intakas.
Viešvėnai I

**Viešvėnai I** (arba tiesiog ***Viešvėnai***) – kaimas Telšių rajono savivaldybėje, šalia kelio . Seniūnijos ir seniūnaitijos centras. Stovi medinė Viešvėnų Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1852 m.), veikia Viešvėnų pagrindinė mokykla, biblioteka, paštas (LT-88068).

Kaimu prateka Viešvė. Netoliese yra ir Viešvėnai II. Į rytus nuo kaimo įsikūrę Sakalai I, į vakarus – Sakalai II.

## Etimologija
Kaimas pavadintas pagal upėvardį *Vi̇́ešvė*.

## Istorija

Iš archeologinių radinių yra matoma, kad Viešvėnų apylinkėse žmonės gyveno jau akmens amžiaus pabaigoje. Vietovė minima nuo 1253 m., priklausė istorinei Ceklio žemei. XVI a. Viešvėnai buvo Žemaitijos seniūnų, o nuo XVI a. pradžios Ldk valdovo valdžioje. 1567 m. minimas miestelis. 1758 m. pastatyta pirmoji Viešvėnų bažnyčia.

Gyventojai aktyviai dalyvavo 1831 m. sukilime. XIX a. Viešvėnai buvo miestelis Telšių apskrities Gadūnavo valsčiuje.

Sovietmečiu buvo „Lenino keliu“ kolūkio centrinė gyvenvietė.

2003 m. patvirtintas Viešvėnų herbas. 2007 m. rugpjūtį Viešvėnų tvenkinyje rasti trys metaliniai kryžiai (apie 4 m aukščio), kuriuos tikriausiai slapčia vietos žmonės buvo pastatę Rainių kankiniams, o sovietų valdžia prieš kelis dešimtmečius juos įmetė į vandenį.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Apie Viešvėnus
Altaja

Graikų mitologijoje **Altaja** – pleuronų karaliaus Testijo dukra, Kalidono karaliaus Oinėjo žmona. Su Oinėju susilaukė Meleagro, Melanipės (viena iš meleagridų) ir Dejaneiros.

Pagal Higiną argonauto Ankėjaus motina - Altaja, o tėvas Poseidonas .

Kai gimė Meleagras, moiros išpranašavo, kad jos sūnaus gyvybės siūlas nutrūks, kai baigs degti židinyje degantis pagalys. Altaja nusidegindama rankas ištraukė nuodegulį iš ugnies ir paslėpė dėžėje. Vėliau Meleagras užmušė savo dėdes, kadangi Artemidė, supykusi dėl Kalidono šerno užmušimo, sukurstė medžioklėje dalyvavusius Meleagro dėdes Toksėją ir Pleksipą ir jie ėmė prieštarauti dėl medžioklės prizo atitekimo moteriai. Altaja, supykusi dėl savo brolių žūties, sudegino nuo jo gimimo slėptą pliauską ir Meleagras mirė.
Kongas

**Kongo** galimos reikšmės:
* Ikikolonijinės valstybės:
** Kongo imperija, istorinė valstybė.
* Kolonijinės valstybės:
** Portugalijos Kongas, arba Kabinda;
** Prancūzijos Kongas;
** Belgijos Kongas;
* Dabartinės valstybės:
** Kongo Respublika, valstybė Vakarų-Centrinėje Afrikoje;
** Kongo Demokratinė Respublika, valstybė Centrinėje Afrikoje;
* Kongo civilizacija 
* Kongo upė, didžiausia Centrinės Afrikos upė;
* Kongo džiunglės
* Kongo įduba
* bakongai, arba kongai.
* kikongo, bakongų kalba.
Akmenė (reikšmės)

**Akmenė** gali reikšti:

* miestai Akmenės rajono savivaldybėje:
** Akmenė;
** Naujoji Akmenė;
* kaimai:
** Akmenės rajone:
*** Akmenė I,
*** Akmenė II,
*** Akmenė III;
** Biržų rajone:
*** Akmenė I;
*** Akmenė II;
** Kupiškio rajone:
*** kaimas,
*** viensėdis;
** Panevėžio rajone;
** buvusiame Ramygalos rajone;
** Raseinių rajone;
** Vilniaus rajone;
* Tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis – Akmenė (*Arenaria interpres*).
Abudža

**Abudža** () – Nigerijos sostinė. Miestas yra šalies centrinėje dalyje, administraciškai sudaro Federalinę sostinės teritoriją. Tai vienas sparčiausiai augančių miestų ne tik Afrikoje, bet ir visame pasaulyje. Abudžos metropolinėje teritorijoje pagal 2016 m. paskaičiavimus jau gyvena virš 6 milijonų gyventojų.

Abudža XX a. 8-ojo dešimtmečio viduryje buvo suplanuota kaip nauja Nigerijos sostinė, kuri būtų valstybės viduryje, taip pagerinant susisiekimą su visais šalies regionais (ankstesnė sostinė – Lagosas – yra prie jūros ir labai nutolęs nuo daugelio šalies regionų), taip pat siekiant išvengti kažkurios tautos ar religijos dominavimo, kurių gausu Nigerijoje. Be to, vieta pasižymėjo palankesniu klimatu ir buvo daug erdvės plėtrai. 1991 m. gruodžio mėnesį sostinė oficialiai buvo perkelta iš Lagoso į Abudžą. Mieste yra tarptautinis oro uostas, joje susikerta daug svarbių automagistralių, kurios nusidriekia per visą šalį. Miestas suplanuotas kaip milijoninis.

2008 m. lapkričio 22 d. mieste įvyko pirmoji MTV Afrikos muzikos apdovanojimų ceremonija.

## Miestai partneriai
* Brazilija, Brazilija
* Detroitas, JAV

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Nigerijos Federalinės Sostinės Teritorijos ir Abudžos miesto svetainė 
* Abuja. Net
* Abujacity.com
Lagosas

:: *Apie Portugalijos miestą žr. [[Lagosas (Portugalija)]]*.

**Lagosas** () – didžiausias Nigerijos miestas, buvusi sostinė, esanti prie Gvinėjos įlankos. Milijoninis miestas (14 mln. gyventojų, 2020 m.), kartu su Kinšasa (8 mln.) ir Kairu (7,94 mln.) vienas didžiausių Afrikos megapolių. Su metropolija užimantis 3345 km². Išsidėstęs ant 4 didelių salų ir šalia esančios žemyninės dalies. Salos tarpusavyje sujungtos tiltais ir pylimais. Senamiestyje yra komerciniai rajonai (Vakarų Lagoso sala), Ikojo (*Ikoyi*) sala yra rytuose, pagrindinis uostas yra Apapa, esantis žemyninėje dalyje. Taip pat yra gyvenamieji rajonai Viktorijos saloje (*Victoria Island*) ir pramoniniai rajonai Ido (*Iddo*) saloje.

Lagosas yra Nigerijos politinis, ekonominis ir kultūros centras. Mieste yra oro uostas, išvystyta maisto, tekstilės, metalo apdirbimo pramonė. Lagoso universitetas (*Unilag*) veikia nuo 1962 m.

## Istorija

Iki kolonizacijos Lagosas buvo istorinė jorubų valstybė, vadinama *Oko*, vėliau *Eko*. Legendos teigia, kad jį įkūrė viena iš grupių, pasiųsta XV a. iš Ifės miesto, valdovo Oduduvos. Ši grupė migravo tolyn į pietus ir davė pradžią avori etninei subgrupei. Migruodami avoriai įkūrė daug gyvenviečių, ir viena jų buvo Oko.

Vėliau, XVII a. pabaigoje augant Benino karalystės galybei, Benino obos plėtė savo hegemoniją, ir juos sudomino šios pakrantės, kurios buvo svarbios prekyboje su Aukso krantu. Galiausiai Beninas įkūrė čia savo koloniją, atsiuntė karališkosios giminės princą, kuris pradėjo Lagoso obų dinastiją.

Dabartinį pavadinimą miestui suteikė portugalai, patekę į šias vietas XV a. pab. Iki XIX a. vid. Lagosas buvo svarbus vergų prekybos centras.

1914–1960 m. miestas buvo Britų Nigerijos administracinis centras, 1960–1991 m. – nepriklausomos Nigerijos sostinė (kol ji buvo perkelta į Abudžą. 1967 metais prie Lagoso prijungta daug priemiesčių: Ebutė Meta (*Ebute-Metta*), Jaba (*Yaba*), Suru Lerė (*Suru Lere*), Adžegunlė (*Ajegunle*), Šomolu (*Shomolu*), Agegė (*Agege*), Mušinas (*Mushin*) ir Ikedža (*Ikeja*).

## Sportas
* Sporting Lagos FC – futbolo klubas;

## Išnašos

## Nuorodos
*
Universalioji dešimtainė klasifikacija

**Universalioji dešimtainė klasifikacija** (UDK) – tarptautinė, sisteminė, visas žinių sritis aprėpianti bibliotekinė - bibliografinė klasifikacija, kurią sukūrė belgų bibliografai Polis Otle (Paul Otlet) ir Anri Lafontenas (Henri la Fontaine) XIX amžiaus pabaigoje remdamiesi *[[Diujo dešimtainė klasifikacija|Diujo dešimtaine klasifikacija]]*.

Pirmas UDK lentelių leidimas pasirodė 1905 m. Briuselyje prancūzų kalba. Dabartinė pilna UDK versija turi apie 70 000 poskyrių (2015 m.,UDK konsorciumo duomenimis).

Klasifikacija yra nuolat tobulinama ir plečiama, atsižvelgiant į visų žmonijos žinių sričių apimčių didėjimą.

Klasifikacijos indeksas sudaromas hierarchiniu principu, skaidant žiniją pagal principą "nuo bendro, prie dalinio". Indeksai grupuojami po tris skaitmenis, kad būtų lengviau skaityti. Pavyzdžiui:
* 0 Bendrasis syrius
* 00 Įvadas. Žinių ir kultūros pagrindai
* 004 Kompiuterija ir kompiuterinė technologija. Duomenų apdorojimas
* 004.4 Programinė įranga
* 004.42 Kompiuterio programavimas. Kompiuterinės programos
* 004.422 Kompiuterinių programų sudėtinės dalys
* 004.422.3 Kintamieji
* 004.422.32 Kintamųjų rūšys
* 004.422.324 Statinis ir dinaminis kintamasis

Klasifikavimo sistemoje taip pat naudojami papildomi ženklai įvairiems temų aspektams ir ryšiams tarp dalykų atspindėti:

UDK tinka kompiuteriniam informacijos rūšiavimui. Optimizuota UDK versija (su 70 000 poskyrių) yra platinama kaip duomenų bazės pagrindu kuriamas tekstinis failas, vadinamas *Pagrindiniu nuorodų failu* (). MRF duomenų bazė buvo sukurta naudojant UNESCO CDS/ISIS programinę įrangą, kuri atitinka tarptautinį bibliografinių duomenų mainų standarto (ISO 2709) formatą.

Lietuvišką UDK redaguoja, parengia ir leidžia Nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka. Tai tradiciniai spausdinti leidiniai, leidžiami įvairios apimties sąsiuviniais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Universal Decimal Classification Consortium oficiali svetainė
* Universalioji dešimtainė klasifikacija (UDK): Lentelės mokslinėms bibliotekoms.– Vilnius, 2006-.
Masava

**Masava** (*Massaua* arba *Massawa* arba *Mits'iwa*) – miestas šiaurės rytų Eritrėjoje, uostas prie Raudonosios jūros, netoli nuo Asmaros. 19,4 tūkst. gyventojų (1989). Miestas išsidėstęs tiek žemyninėje dalyje, tiek ir salose. Uostas yra tarp žemyno ir salų. Išvystyta pramonė: jūros druskos gamyba, klijų gamyba, žvejyba.

## Istorija
Ilgą laiką Masava priklausė Abisinijai (dabartinė Etiopija), XVI–XVIII amžiuje priklausė Osmanų imperijai. 1864 m. perduota Egiptui. 1885 m. Masavą užėmė Italijos kariuomenė, priskyrė Eritrėjai ir maždaug iki 1900 m. Masava buvo Eritrėjos sostinė (vėliau ja tapo Asmara). Antrojo pasaulinio karo metu (1941 m.) Masavą užėmė britai, kurie ją valdė iki 1952 metų, kai remiantis JTO Generalinės asamblėjos sprendimu Eritrėja sudarė federaciją su Etiopija, o dar po 10 metų tapo Etiopijos dalimi.