open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Armėnijos lietuviai

**Armėnijos lietuviai** – lietuviai, gyvenantys ar dirbantys Armėnijoje, išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje.

## Istorija
Pirmieji lietuviai Armėnijoje pradėjo kurtis XIX a. Tai buvo Rusijos imperijos kariuomenės kariai ir Armėnijos geležinkelio tiesėjai. Jų padaugėjo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai dalis Rusijos imperijos karių lietuvių buvo pasiųsta į Rusijos–Turkijos frontą. 1917–1918 m. lietuvių kultūros ir švietimo draugijų susikūrė Sarykamyše, Karse, Aleksandropolyje (pastarajame – 49 nariai). 1918 m. daugumai lietuvių grįžus į Lietuvą draugijos veikla nutrūko.

Po 1988 m. žemės drebėjimo lietuvių gelbėtojų grupė dirbo Spitake. Iki 1995 m. bendros Lietuvos ir Armėnijos statybos bendrovės darbuotojai padėjo atstatyti Spitako, Artiko miestus.

## Lietuviai

## Šaltiniai
Kontaktas

Žodis **kontaktas** gali reikšti:
* kontaktas – sąlytis, fizinis arba nefizinis prisilietimas prie tam tikro objekto arba komunikavimas tarp objektų:
** Geologinis kontaktas
** Energetinis kontaktas
** Optinis kontaktas
** Kultūrinis kontaktas
** Socialinis kontaktas
** Mokslinė fantastikoje kontaktas su nežemiška civilizacija ir jos paieškos (SETI)
* kontaktas – elektrai laidus įtaisas, laidus elementas, sujungiant arba atjungiant elektros grandinę liečiantis kitą panašų laidų elementą.

Kita:
** Kontaktas (knyga)
** Kontaktas (žaidimas)
** Kontaktas (filmas)
Jahuaras Huakakas

**Jahuaras Huakakas** (, , 'verkiantis krauju') – inkų karalystės valdovas (sapa inka), valdęs tarp 1380 ir 1400 m.

Imperatoriaus Inka Rokos ir pagrindinės žmonos Mamai Mikai sūnus. Vaikystėje vadintas Tito Kusi Hualpa. Mamai Mikai buvo ualjakanų kilmės ir pradžioje buvo pažadėta ajarmakų valdovui, tačiau vėliau atiduota Inkai Rokai. Tas sukėlė karą tarp genčių. Ualjakanai pagrobė Tito Kusi Hualpą ir perdavė ajamarakams kaip išpirką už Mamai Mikai. Pasak legendos, kai ajarmakai susiruošė paaukoti vaiką, šis pradėjęs verkti krauju. Toks reiškinys nustebino ajarmakus ir jie vietoje inko paaukojo alpakas. Po metų inkams pavyko išvaduoti vaiką.

Mirus tėvui, jo įpėdinis, pagal įvykį, išgelbėjusį jo gyvybę, pasivadino Jahuaru Huakaku. Savo valdymo metu bandė suvienyti imperiją, apjungti daugiau naujų žemių, tačiau patyrė didelį aplinkinių genčių pasipriešinimą. Kuomet Jahuaras Huakakas organizavo vieną iš užkariavimo žygių, čankų gentis išsilaisvino iš vergijos ir apsupo Kuską. Jie užpuolė ir karališkuosius rūmus, tačiau Jahuaras Huakakas spėjo pabėgti į Intikančos šventyklą. Visgi čankai įsiveržė į šventyklą, nužudė imperatorių ir daugumą karališkosios giminės narių. Pasak legendos, inkų valstybę nuo žlugimo išgelbėjusi tik didelė audra, kurią čankai palaikė blogu ženklu. Naujuoju valdovu tapo Jahuaro Huakako sūnus Virakoča, kuris tęsė kovą su čankais.
Kontaktas (filmas)

**Kontaktas** – 1997 m. JAV mokslinės fantastikos filmas, uždirbęs 171,1 mln. JAV dol. Filmas pasakoja apie nežemiškų civilizacijos paieškas ir pirmąjį kontaktą.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jodie Foster – Dr. Eleanor „Ellie“ Ann Arroway (SETI mokslininkė)
* Matthew McConaughey – Palmer Joss (rašytojas, filosofas)
* James Woods – Michael Kitz (JAV nacionalinio saugumo patarėjas)
* Tom Skerritt – David Drumlin (JAV prezidento mokslo patarėjas)
* William Fichtner – Kent Clark (aklas SETI mokslininkas, padedantis Arroway)
* John Hurt – S. R. Hadden (ekscentriškas milijardierius)
* Angela Bassett – Rachel Constantine (prezidento Klintono vyriausia padėjėja Baltuosiuose rūmuose)
* David Morse – Theodore Arroway (Arroway tėvas)
* Jake Busey – Joseph (religinis fanatikas)
* Rob Lowe – Richard Rank (konservatyvios koalicijos vadovas)
* Geoffrey Blake – Fisher (SETI mokslininkas)
* Max Martini – Willie (SETI mokslininkas)

## Išnašos
Ajarmakai

**Ajarmakai** () – ikikolumbinė Peru tauta, susiformavusi apie XIII a. iš Vario kultūros pamatų. Greičiausiai ajarmakų valstybė susformavo drauge su gretima Pingvos valstybe, mat šaltiniuose jos dažnai minimos drauge.

Pasak legendos, ajarmakų valstybės valdovu buvo Ajar Aukas, Manko Kapako (dar legendose vadinamu Ajar Manku) brolis. Valdė Akamamos slėnyje netoli Kusko. Ajarmakų valdoms priklausė teritorijos į šiaurę ir šiaurės rytus nuo Kusko, tarp jų ir Činčerosas, Oljantaitambas, Kalka, Čita ir Pisakas, tuo tarpu Pinagvos valstybei priklausė rytiniai kaimai: Kispikanča, Pikiljakta Sailja, Lukrės ežeras. Ajarmakų valstybė buvo suvereni ir valdė 18 miestų.

Ajarmakai buvo viena stipriausių regiono tautų ir nuolat kariavo su aplinkinėmis, įskaitant ir inkus. Ajarmakų – inkų kova tęsėsi du amžius, kol inkų imperatorius Pačakutekas kovą laimėjo ir pajungė Ajarmakų valstybę. Ši išlaikė dalinę savivaldą. XIV a. Ajarmakų valstybę iš pietų ir vakarų apsupo čankai. Tačiau su inkų pagalba jie buvo nugalėti. Ajarmakų karalystė buvo padalinta į tris dalis ir vėliau prijungta kaip Inkų imperijos dalis.

## Šaltiniai
* María Rostworowski. Ensayos de Historia Andina. Elites, Etnías, Recursos. Lima: IEP, 1993.
Augšžemė

**Augšžemė**, *Aukštutinis Kuršas* () – Latvijos istorinė ir etnologinė sritis tarp Dauguvos upės ir Lietuvos, Sėlijos rytinėje dalyje.

## Geografija
Augšžemė apima dab. Aukštutinės Dauguvos savivaldybės vakarinę dalį ir Jėkabpilio savivaldybės pietinę dalį. Didesni miestai ir miesteliai: Aknysta, Alūksta, Jekabpilis, Nereta.

## Etnologija
Augšžemėje dabar gyvena latviai, rusai, lenkai, baltarusiai, lietuviai. Augšzemės gyventojų materialinė ir dvasinė kultūra panaši į latgalių, lietuvių aukštaičių, baltarusių. Čia gyvenantys latviai kalba augšžemiečių tarmės sėlių šnekta. Augšžemės savitumą lėmė II a. pr. m. e. apsigyvenusios baltų gentys. Spėjama, kad jau I a. čia gyvenę sėliai. X a. – XIII a. jų svarbiausias centras buvo Sėlpilis.

## Istorija
Jau XII a. pabaigoje – XIII a. pradžioje sėliai buvo patekę į Lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščių įtaką. Beveik visą XIII a. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė dėl jų žemių kovojo su Livonijos vokiečiais. Per kovas sėlių žemės buvo padalytos – šiaurinės atiteko Livonijai (vokiečiai čia pastatė mūrines Sėlpilio, Dugnojos, Alienės pilis), pietinės – Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, todėl dalis sėlių ilgainiui sulietuvėjo, kiti (šiauriniai) – sulatvėjo. Šių gyvenamos žemės ir virto Augšžeme, kuri 1561–1795 m. priklausė Kuršo kunigaikštystei, iš pradžių Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, vėliau Abiejų Tautų Respublikos vasalei. 1795 m. Rusijos imperija užvaldė Augšžemę ir pavertė ją Kuršo gubernijos dalimi.

1921 m. nustatant Lietuvos ir Latvijos sieną, prie buvusios Kuršo gubernijos, taigi ir prie Augšžemės, buvo prijungtos kai kurios lietuvių pasienio žemės – jos atiteko mainais į Palangos valsčių. Iki šiol ten vienur kitur išliko lietuvių. XIX–XX a. viduryje Augšžemė buvo laikoma viena labiausiai atsilikusių Latvijos sričių.

## Šaltiniai
Bambergo lietuviai

**Bambergo lietuviai** – lietuviai, gyvenę ar dirbę Bamberge, Vokietija, išlaikę lietuvybę bei dalyvavę lietuviškoje veikloje.

## Istorija
Per Antrąjį pasaulinį karą iki 1945 m. į Bambergą atvyko keliasdešimt lietuvių, pasitraukusių iš Lietuvos. Prasidėjus pabėgėlių evakuacijai iš Tiuringijos į Bambergą persikėlė iki 300 lietuvių, 1947 m. rudenį atkelta lietuvių iš Vunzydelio karo pabėgėlių stovyklos.

## Veikla
Pirmieji lietuviai Bamberge įkūrė lietuvių šalpos komitetą. 1945–1948 m. čia kasdien ėjo Bambergo lietuvių informacinis biuletenis, dauginamas rotatoriumi, 1945–1947 m. savaitraštis „Naujienos“ (išėjo 10 numerių), 1945 m. leisti „Dienos įvykiai“, „Radijo žinių biuletenis“, 1946–1947 m. – humoro laikraštis „Šiukšlynas“. 1945–1948 m. išspausdintos 3 lietuvių autorių knygos.

1945–1949 m. veikė 4 skyrių pradinė mokykla, 1946 m. pradžioje atidaryta Bambergo Jono Basanavičiaus progimnazija, nuo 1947 m. veikė vaikų darželis (vadovė A. Balčiūnaitė). Rengti vairuotojų, elektrikų, dažytojų, braižytojų, siuvėjų, kirpėjų, radijo technikų, anglų kalbos kursai suaugusiesiems. Bamberge įkurtas ir trumpai veikė lietuvių tautinis ansamblis (vėliau persikėlė į Vysbadeną, Zeligenštadtą; vadovas S. Sodeika). Bambergo lietuviai turėjo mišrų chorą, teatro būrelį, nuo 1947 m. veikė skautai ir ateitininkai.

1948 m. Bamberge dar buvo apie 1000 lietuvių. Vėliau dauguma išvyko.

## Žymesni lietuviai
Bamberge gyveno ar mokėsi: Antanas Bunga, Kęstutis Jonas Grigaitis, Kazimieras Kuzminskas, Juozas Rauktys, Olegas Truchanas

## Šaltiniai
Bulvių traškučiai

**Bulvių traškučiai** (*amer.* , *air. ir brit.* ) – ploni bulvių griežinėliai, skrudinami aliejuje gruzdintuvėje arba orkaitėje, kol tampa traškūs.

Bulvių traškučiai buvo išrasti atsitiktinai. 1853 metais *Moon’s Lake House* restorane (JAV) vienas iš klientų nevalgė pakepintų bulvių ir nusiuntė atgal į virtuvę, teigdamas, kad jos nepakankamai traškios. Restorano virėją Goerge Crum labai papiktino tokia kritika, tad jis supjaustė bulves itin plonomis skiltelėmis, prisūdė ir iškepė. Ironiška, tačiau norėjęs sugadinti pietus virėjas sukūrė tikrą „hitą“ – bulvių traškučius, o šio restorano savininkas įtraukė juos į meniu sąrašą ir pavadino *Saratoga Chips*. Traškučiai tapo vienais populiariausių iškylų ir vakarėlių užkandžių. Europą (pirmiausia – Angliją) bulvių traškučiai pasiekė 1921 m., bet kaip užkandis paplito tik maždaug po 30 metų.

1895 m. William Tappendonas iš Klivlendo įsteigė pirmąją pasaulyje „čipsų“ gamyklėlę. 1920 m. atsirado trys pagrindinės įmonės: *Wise Potato Chips*, *Lay’s*, *Hanover Home Brand Potato Chips*. Šiais laikais gamyklos gamina traškučius naudojant nepertraukiamo tipo kepyklas arba staigaus kepimo metodą.

Komercinės firmos pardavinėja bulvių traškučius, supakuotus specialiuose sandariuose maišeliuose, įpakavimuose. Paprastai bulvių traškučiai po iškepimo yra pasūdomi. Kitokios bulvių traškučių rūšys gaminamos naudojant įvairius prieskonius ir ingredientus, įskaitant prieskonines žoleles, aštrius prieskonius, sūrius ir dirbtinius priedus.

Bulvių traškučiuose yra daug aromatizatorių, produkto skonį stiprinantis priedas – natrio glutamatas, kuris minkština kaulus.

Klasikinis bulvių traškučių gaminimo būdas: bulvės pjaustomos plonais griežinėliais ir apie 8 minutes skrudinamos aliejuje. Tačiau jei kepama ilgiau nei 30 sekundžių, produkte atsiranda kancerogeninė medžiaga akrilamidas. Norint to išvengti, gamintojai ėmėsi kitos gamybos technologijos: pirmiausia paruošiama bulvių tyrė, iš jos formuojami traškučiai, kurių kepimo laikas užtrunka tik 15-20 sekundžių.

Šiais laikais bulvių traškučiai yra pagrindinė užkandžių rinkos dalis Vakarų, ypač angliškai kalbančiose, šalyse. Tai vienas mėgstamiausių užkandžių ir yra gaminamas įvairiausių skonių. Siūloma taip pat juos valgyti mirkant į tirštą padažą „Dip“.

## Nuorodos
Augsburgo lietuviai

**Augsburgo lietuviai** – lietuviai, gyvenę ar dirbę Augsburge, Vokietija, išlaikę lietuvybę bei dalyvavę lietuviškoje veikloje.

## Istorija
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Jungtinių Tautų pabėgėlių organizacijos (UNRRA) Augsburgo priemiesčiuose Hochfelde ir Haunštetene įsteigė dvi karo pabėgėlių stovyklas Rytų Baltijos šalių gyventojams. Hochfelde buvo 1300, Haunštetene apie 600 lietuvių, daug inteligentų. Augsburgas tapo lietuvių karo pabėgėlių kultūros centru.

Augsburgo stovyklose veikė lietuvių vaikų darželiai, pradžios mokyklos, Augsburgo lietuvių gimnazija, technikos mokykla, automechanikų, elektrikų, žemės ūkio, užsienio kalbų ir kitas kursai, dailės studija suaugusiesiems. 1944–1949 m. veikė lietuvių dramos teatras, 1948 m. – lietuvių baletas. 1945–1949 m. čia išleista apie 40 lietuviškų knygų. Ėjo 17 lietuviškų laikraščių. 1945 m., 1946 m. Augsburge vyko Rytų Baltijos tautų sporto olimpiados, 1947 m. – futbolo pirmenybės. 1946 m. įvyko visuotinis Lietuvos antinacinės rezistencijos politinių kalinių, lietuvių tremtinių ekonomistų, 1947 m. – lietuvių rašytojų tremtinių draugijos suvažiavimai.

1948 m. prasidėjus masinei emigracijai, daugiausia į JAV, Haunšteteno stovykla likviduota, gyventojai perkelti į Hochfeldo stovyklą. 1951 m. gruodžio mėn. uždaryta ir ši; kelios dešimtys likusių lietuvių apgyvendinta Augsburgo priemiestyje Krygshaberyje. Kita tiek lietuvių gyveno pačiame Augsburge. Uždarius stovyklas dar keletą dešimtmečių Augsburge veikė Vokietijos lietuvių bendruomenės apylinkė. 1945 m. šalia kelių į Hochfeldą ir į Haunšteteną sankryžos lietuviai pagal architekto J. Muloko projektą pastatė ąžuolinį kryžių su įrašais lietuvių, vokiečių, anglų, prancūzų ir lotynų kalbomis (1984 m. buvo restauruotas ir pašventintas vysk. A. Deksnio).

## Augsburgo lietuvių laikraščiai
 

## Žymesni lietuviai
Augsburgo kapinėse palaidota lietuvių, tarp jų dramaturgas Keturakis, generolas leitenantas Klemensas Popeliučka.

Augsburgo jėzuitų kolegijoje studijavo Albertas Vladislovas Radvila.

Augsburge gyveno, mokėsi ar dirbo: Adolfas Butkus, Antanina Dambrauskaitė, Jonas Daugėla, Elena Dauguvietytė-Kudabienė, Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė, Irena Eidrigevičiūtė-Sprindienė, Alfonsas Jurskis, Henrikas Kačinskas, Jeronimas Kačinskas, Algirdas Jonas Kasulaitis, Elena Kepalaitė, Zita Kėvalaitytė, Aleksandras Kučiūnas, Mečislovas Leškys-Leškevičius, Juozas Meškauskas, Vytautas Palčiauskas, Juozas Palubinskas, Vilius Pėteraitis, Antanas Škėma, Jackus Sondeckis ir kiti.

Augsburge gimė: Aleksandras Gedmintas.

## Šaltiniai
Kirkšninis kanalas

**Kirkšninis kanalas** (Kirkšnies kanalas) () - tai įstrižinis plyšys pilvo sienos apačios medialinėje pusėje. Jo ilgis - apie 4-5 cm. Jame vyrams yra sėklinis virželis, o moterims - apvalusis gimdos raištis. 
Skiriamos keturios kanalo sienos:
*Apatinę sudaro kirkšninis raištis - *ligamentum inguinale*.
*Viršutinę - apatiniai vidinio įstrižinio ir skersinio pilvo raumenų (*mm. obliquus internus et transversus abdominis*) kraštai.
*Priekinę - išorinio įstrižinio raumens (*m. obliquus externus abdominis*) aponeurozė.
*Užpakalinę - skersinė fascija.

Kirkšninio kanalo pradžia yra gilusis kirkšnies žiedas (*anulus inguinalis profundus*), tai piltuvo formos skersinės fascijos įdubimas vidiniame pilvo sienos paviršiuje. Kanalo pabaiga - paviršinis kirkšnies žiedas (*anulus inguinalis superficialis*) - virš gaktikaulio.
Sėklinis virželis

**Sėklinis virželis** () - tai struktūros, tįstančios kirkšniniu kanalu nuo sėklidės prielipo uodegos iki giliojo kirkšninio žiedo. Jos visos apsuptos tais pačiais dangalais. Sėklinio virželio sudėtis: 
*užpakalinį skyrių sudaro - sėklinis latakas (*ductus deferens*), bei jo arterijos, venos, limfagyslės ir nerviniai rezginiai. 
*priešais sėklinį lataką išsidėsto sėklidės arterija apipinta nervinio rezginio, taip pat veninio vijoklinio rezginio (*plexus pampiniformis*) ir limfagyslių.
*taip pat virželyje yra: *vasa cremasterica* - keliamojo sėklidės raumens gyslos, lytinio šlaunies nervo lytinės šakos.

Pasibaigus sėkliniam virželiui, už giliojo kirkšnies žiedo, virželio struktūros atsiskiria ir eina skirtingu keliu: sėklinis latakas su savo gyslom ir nervais - mažuoju dubeniu šlapimo pūslės ir priešinės liaukos link, o sėklidės gyslos ir nerviniai rezginiai - apatinės tusčiosios venos link.

Sėklinio virželio sienos sandara (einant iš vidaus):
#*Fascia spermatica interna* - vidinė sėklinė fascija.
#*Musculus cremaster* - sėklidės keliamasis raumuo.
#*Fascia cremasterica* - sėklidės keliamoji fascija.
#*Fascia spermatica externa* - išorinė sėklinė fascija.
#*Tunica dartos* - mėsingasis kapšelio dangalas.
#*Cutis* - oda.
Belgijos lietuviai

**Belgijos lietuviai** – lietuviai, gyvenę ar dirbę Belgijoje, išlaikę lietuvybę bei dalyvavę lietuviškoje veikloje. Belgijos lietuvius jungia Belgijos lietuvių bendruomenė.

## Istorija
Briuselis buvo tapęs vienu 1830–1831 m. sukilimo dalyvių emigracijos centrų. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Briuselio, Gento, Lježo ir Leuveno universitetuose studijavo keliolika studentų iš Lietuvos. 1909 m. Leuvene įkurta draugija „Lietuva“. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Belgijoje gyveno kelios dešimtys lietuvių.

Per karą į Belgiją pateko pabėgėlių iš Lietuvos. 1945 m. buvo atvežta apie 2000 lietuvių karo belaisvių, tarp jų Vietinės rinktinės karių iš Vokietijos, 1946 m. jie grąžinti atgal. 1947 m. Belgija sutiko priimti karo pabėgėlių, įdarbinti juos anglies kasyklose. Tuomet į Belgiją atsikėlė nemažai lietuvių. Jie dirbo Lježo ir Limburgo baseinų kasyklose. 1949 m. dėl sunkių darbo sąlygų daugelis emigravo į JAV, Kanadą, Didžiąją Britaniją, Vokietiją. Emigrantus rėmė BALF, tarptautinės pabėgėlių organizacijos, Caritas, Tolstojaus fondas ir kitos religinės šalpos organizacijos.

1947 m. Lježe įkurta Belgijos lietuvių bendruomenė. Įsteigta chorų, tautinių šokių ir vaidybos būrelių, minėtos tautinės ir religinės šventės. Nuo 1947 m. lapkričio mėn. draugija „Sėja“, 1950–1952 m. Katalikų misija (kunigai J. Aranauskas, J. Dėdinas) Briuselyje leido dvisavaitinį laikraštį „Gimtoji šalis“. Lježe ir Limburge trumpai veikė lietuvių mokyklos. 1979 m. Belgijos lietuvių bendruomenė Louvain-La–Neuvo miestelyje surengė Europos lietuviškųjų studijų savaitę. Apie 1983 m. Belgijos lietuvių veikla nusilpo, vėl suaktyvėjo Lietuvai kovojant dėl nepriklausomybės. 1988–1991 m. Belgijos lietuviai organizavo demonstracijas, rinko ir siuntė labdarą Lietuvai. 1991 m. Belgijos lietuviai prisidėjo kuriant Lietuvos ambasadą Briuselyje. 1996 m. įkurta Flandrijos–Lietuvos draugystės asociacija rengia bendrus lietuvių ir flamandų bendruomenių susitikimus.

## Lietuviai

Žymiausi lietuviai, mokęsi ar gyvenę Belgijoje: Antanas Baranauskas, Eduardas Cinzas, Ernestas Galvanauskas, Abraomas Kulvietis, Pranas Kuraitis, Petras Vileišis.

## Šaltiniai
Belgijos lietuvių bendruomenė

**Belgijos lietuvių bendruomenė**, **BLB** – Belgijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Belgijoje nuo 1947 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys. Adresas: 185, rue Dries, 1200 Woluwe Saint-Lambert, Bruxelles; RPM: Région de Bruxelles-Capitale. Tel: 02 502 44 24, Fax: 02 512 33 36.

## Istorija
Belgijos lietuvių bendruomenė įkurta 1947 m. gruodžio 26 d. Lježe, kunigo J. Danausko ir J. Lanskoronskio iniciatyva. Steigiant bendruomenę dalyvavo iš Vokietijos darbo stovyklų atvykę ir daugiausiai Belgijos anglių kasyklose įsidarbinę lietuviai. Narių skaičius keitėsi ir vienu metu galëjo siekti 2 000 žmonių. 1950–1957 m. dauguma lietuvių iš Belgijos emigravo į JAV, Kanadą, Australiją ir kitas turtingesnes šalis.

Pagrindiniai tikslai: lietuvybės ir tarpusavio ryšių saugojimas, kartu išvengiant tautinės izoliacijos ir skatinant lietuvių socialinę integraciją. Turėjo valdybą, pirmininką, iždininką, apylinkes Briuselyje, Hainaut ir Limburge. Centras įsikūrė Lježo provincijoje, kur buvo susibūrė daugiausia lietuvių. Nuo 1949 m. priklauso Pasaulio lietuvių bendruomenės. Buvo Rytų ir Vidurio Europos kraštų asociacijos Solidarité Européenne (likviduota žlugus TSRS) narė, dalyvavo jos organizuotose politinėse manifestacijose. Kasmet rengė vasario 16 d. minėjimą su paskaitomis ir kultūrine programa. 1979 m. surengė Europos lietuviškųjų studijų savaitę Louvain-La–Neuve mieste. Žymiausi veikėjai: rašytojas Eduardas Cinzas, prozininkas dramaturgas Jurgis Smalstys, girininkas Aleksandras Tenisonas, poetė Zenta Tenisonaitė Helemans. Po 1983 m. Belgijos lietuvių bendruomenės veikla nutrūko. Veikla atsinaujino Lietuvai kovojant dėl nepriklausomybės.

Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą Belgijos lietuvių bendruomenė pasipildė nuolat ten gyvenančiais ir Europos Sąjungos įstaigose dirbančiais lietuviais. 2005 m. BLB įregistruota pagal Belgijos įstatymus kaip pelno nesiekianti organizacija. 2008 m. kovo mėnesio duomenimis Belgijos lietuvių bendruomenėje buvo apie 100 narių. 2009 m. kovo 22 d. įvykusiame Belgijos lietuvių bendruomenės susirinkime išrinkta nauja valdyba.

## Pirmininkai
* Jonas Danauskas, A. Burba, S. Paulauskas, kun. J. Aranauskas, P. Sekmokas;
* Stasia Baltus – 1956–1999 m.;
* Darius Oliškevičius – 2000–2001 m.;
* Aurelija Norienė-Goris – 2002–2009 m.;
* Arnoldas Pranckevičius – 2009–2017 m.;
* Asta Kulikauskaitė - nuo 2017 m.
*Gintaras Marijauskas - nuo 2020 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Belgijos lietuvių bendruomenės svetainė.
Zurvanas

**Zurvanas** ( 'laikas') – pirmapradis dievas persų religijoje; beribio laiko ir erdvės dievas. Zurvanas yra gėrio dievo Ahūros Mazdos ir blogio dievo Angra Mainjaus tėvas.

Pats būdamas androginas, kad susilauktų sūnaus Zurvanas tūkstantį metų aukojo aukas. Galiausiai, kai jis jau buvo suabejojęs savo veiksmų efektyvumu, kaip tėvo abejonės rezultatas buvo pradėtas Angra Mainjus. Tuo tarpu Ahūra Mazda kilo iš aukų nuopelnų. Dar būdamas Laiko įsčiose Angra Mainjus supratęs, kad pirmagimis džiaugiasi karaliavimo privilegijomis, tad skubinosi išvysti pasaulį pirmiau nei brolis dvynys. Nors jo planai ir buvo sujaukti, Zurvanui nelieka nieko kito, kaip tik užtikrintai laukti, kol galų gale gėris įsiviešpataus.

Zurvano vaikai atstovauja dviem priešybėms, tačiau pats Zurvanas laikomas neutraliu dievu, tuo, kuriam nėra skirtumo tarp gėrio ir blogio. Taip pat Zurvanas yra likimo, šviesos ir tamsos dievas. Zurvanizme, valstybinėje Sasanidų imperijos religijoje III–VII a., Zurvanas buvo aukščiausias dievas ir keturių elementų viešpats.

Helenos Blavatskajos teosofiniame sinkretizme Zurvanas laikomas originalaus Zaratustros mokymo dalimi. Šis supratimas atmetamas šių dienų zoroastrų, laikančių zurvanizmą apostaze.

## Šaltiniai
Pranašiškas ženklas

**Pranašiškas ženklas** () – fenomenas, kaip tikima, pranašaujantis ateitį. Dažniausiai ženklas būna geras arba blogas, tačiau kartais jo reikšmė nėra įvardijama.

Tikėjimas pranašiškais ženklais sutinkamas visose kultūrose. Ženklai buvo svarbus masinės psichologijos valdymo veiksnys. Dalis ženklų yra gan įprasti, kasdieniai: pavyzdžiui, Borneo tauta dajakai tiki, kad keliaujant pamatyti skrendantį ragasnapį – geras ženklas; vakarų kultūroje – jei kelia perbėga juoda katė – blogas ženklas. Ypatinga pranašiška galia suteikiama neįprastiems, stulbinamiems reiškiniams – saulės ar mėnulio užtemimams, kometų pasirodymui, niokojančioms audroms, apsigimimams, keistoms ligoms. Senovėje pamačius tokius didelės galios blogus ženklus būdavo bandoma permaldauti dievus maldomis, aukojimais.

Senovės baltų tikėjime taip pat didelis dėmesys būdavo skiriamas burtams ir magiškiems ženklams – karo žygio sėkmė dažnai buvo sprendžiama pagal paukščių skrydį. Kelią perbėgęs kiškis buvo laikomas blogu ženklu. Mažesnės reikšmės spėjimai būdavo atliekami pagal gyvūnų elgesį, gamtos reiškinius.

## Šaltiniai
Belshilis

**Belshilis** ( – varpų kalva) – miestas Didžiojoje Britanijoje, Šiaurės Lanarkširas, Škotija, apie 15 km į pietryčius nuo Glazgo. Įeina į Glazgo aglomeraciją.

## Istorija
1654 m. minimas Belmilio kaimas, apie 1810 m. pradėtas vadinti Belshiliu. XIX a. viduryje nutiesus geležinkelį plėtojosi kaip angliakasių miestas. Yra geležinkelio stotis, Šv. Andriaus bažnyčia, statyta 1762 m.

## Lietuviai
XIX a. antroje pusėje Belshilyje apsigyveno lietuvių. Ilgainiui čia susikūrė didžiausia Škotijos lietuvių kolonija. Lietuviai daugiausia dirbo anglių kasyklose ir geležies fabrikuose. XIX a. pabaigoje atsirado pirmosios lietuvių organizacijos. 1902 m. įkurta kooperatinė bendrovė Varpas, 1903 m. – socialdemokratų kuopa. 1905–1906 m. ėjo liberalinis savaitraštis „Laikas“, kurį leido „Varpo“ bendrovė. 1907 m. įsteigta Lietuvių socialdemokratų partija Didžiojoje Britanijoje (1909–1920 m. *Lietuvių socialistų sąjunga Didžiojoje Britanijoje*). Ji 1907–1923 m. leido laikraštį „Rankpelnis“. 1914–1982 m. ėjo laikraštis „Išeivių draugas“.

1929 m. Belshilyje įkurta Lietuvių katalikų moterų draugija, čia veikia ir jos Belshilio skyrius. 1930 m. Lietuvių šviesos draugystė Škotijoje anglų ir lietuvių kalba leido žurnalą Naujas laikas – New Era. 1931–1962 m. Belshilyje veikė Škotijos lietuvių darbininkų draugija. 1950 m. įkurtas Šv. Cecilijos choras. 1951 m. čia gyveno apie 2000 lietuvių ir lietuvių kilmės britų. Belshilio ir jo apylinkių lietuviai 1953 m. Belshilyje nusipirko pastatą ir įkūrė Škotijos lietuvių institutą (draugiją). Jį sudarė katalikų darbininkų Šv. Juozapo sąjunga, Lietuvių katalikų moterų draugija, Šv. Cecilijos choras ir jaunimo draugija „Aušra“. Institute buvo rengiami koncertai, tautos ir valstybinių švenčių minėjimai. Veikė šeštadieninė lietuvių vaikų mokykla, jaunųjų choras. 1979 m. vietoj instituto įkurtas Škotijos lietuvių kultūros, poilsio ir socialinis klubas, jame 1999 m. buvo apie 600 narių. Įsteigtas Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos Škotijos skyriaus (1999 m. – 46 nariai).

## Sportas
Belshilyje bazuojasi futbolo komanda Bellshill Athletic FC, kuriame savo karjerą pradėjo daugelis Škotijos futbolo lyderių.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Belshilio svetainė 
* Lithuanians in Lanarkshire
Garcinija

**Garcinija** (*Garcinia*) – kliuzijinių (*Clusiaceae*) šeimos krūmų ir medžių gentis, paplitusi Afrikos, Australijos, Azijos ir Okeanijos tropikuose. Dėl skirtingos sistematikos genčiai priskiriama nuo 50 iki 300 rūšių.

Didelės dalies garcinijų sėklamakštės yra valgomos, tačiau naudojamos tik vietinėms reikmėms, iš plačiau naudojamų rūšių pažymėtini mangostaninės garcinijos vaisiai. Vaisių žievelė vartojama kaip prieskonis. Sakai naudojami gumos gamybai. Dalis rūšių, pavyzdžiui, karčioji garcinija turi vaistinių savybių.

## Rūšys
* Karčioji garcinija (*Garcinia kola*)
* Tamsioji garcinija (*Garcinia atroviridis*)
* Geltonvaisė garcinija (*Garcinia cowa*)
* Briaunotoji garcinija (*Garcinia gummi-guta*)
* Dažinė garcinija (*Garcinia hanburyi*)
* Rūgščioji garcinija (*Garcinia pedunculata*)
* Brazilinė garcinija (*Garcinia brasiliensis*)
* Saldžioji garcinija (*Garcinia dulcis*)
* Indinė garcinija (*Garcinia indica*)
* Afrikinė garcinija (*Garcinia livingstonei*)
* Stambialapė garcinija (*Garcinia macrophylla*)
* Gelsvoji garcinija (*Garcinia madruno*)
* Mangostaninė garcinija (*Garcinia mangostana*)
* Kininė garcinija (*Garcinia multiflora*)
* Citrininė garcinija (*Garcinia xanthochymus*)
* ir kt.
Trakų karališkasis rūmų teatras

**Trakų karališkasis rūmų teatras** - Trakų miesto mėgėjų teatras, nuo 1991 m. įsteigtas Trakų rajono kultūros rūmuose. Teatrą kartu su bendramintėmis Vilija Babarskiene ir Irena Parnaviene įkūrė  režisierius, Lietuvos teatro, kultūros ir politinis veikėjas Vytautas Mikalauskas. Pirmasis teatro pastatymas 1991 m. buvo poezijos spektaklis „Veriu duris į amžinybę“ pagal B. Brazdžionio eiles. Pirmasis spektaklis, 1991 m. sulaukęs dėmesio ir įvertinimų, buvo P. Pundzevičius-Petliuko "Neatmezgamasis mazgas".

Kartu su pirmosiomis premjeromis gimė ir teatro šventės sumanymas, pradėti ruošti tarptautinės Teatro dienos paminėjimai. 1992 m. teatro iniciatyva Trakuose gimė mėgėjų teatrų festivalis „Kanapė“ , kuris ilgainiui tapo tarptautiniu, kas dveji metai vykstančiu dideliu renginiu. Nuo 2007 m. teatro spektaklius režisuoja Irena Jocienė. 

## Režisieriai
Teatre spektaklius statė: Vytautas Mikalauskas, Antanas Naraškevičius, Darius Kairaitis, Robertas Čiuta, Birutė Klevickienė, Stasys Dimbelis, Irena Jocienė.

## Aktoriai
Teatro spektakliuose vaidino: Vytautas Mikalauskas, Vilija Babarskienė, Irena Parnavienė, Giedrius Arbačiauskas, Juozas Jokūbauskas, Rimas Šimonis, Daiva Barkauskaitė, Darius Kairaitis, Edita Kairaitienė, Kęstutis Vilkauskas, Vilius Vaitelis, Irena Jocienė, Vitalijus Klevickas, Birutė Klevickienė, Roma Armonienė, Danutė Juraitienė, Robertas Čiuta, Aleksandras Makejevas. 

## Ryškiausi pastatymai
Didžiąją dalį spektaklių teatro repertuare sudaro komedijos.
* P. Pundzevičius-Petliukas „Neatmezgamas mazgas“,
* A. Gurauskis „Šalaputris“,
* Algirdas Kazragis „Žentelis“, 
* Balys Sruoga „Dobilėlis penkialapis“, 
* Borisas Dauguvietis „Žaldokynė“, 
* „Į Europą“ (pagal Augustino Griciaus „Palanga“) - režisierius V. Mikalauskas;
* „Pirkite širdį“ (pagal I. Bukovčaną), 
* „Saldus kelias į pragarą“ (pagal Prosperą Merimė) – režisierius A. Naraškevičius;
* „Vardan meilės“ (pagal Juozo Grušo „Barbora Radvilaitė“) - režisierė B. Klevickienė;
*  Deilo Vasermano, Joe Dariono miuziklas „Žmogus iš La Mančos“(2005 m.) – režisierius S. Dimbelis; 
* Pjeras Bomaršė „Figaro vedybos“ (2007 m.),
* „Bankas S“ (pagal Antono Čechovo „Jubiliejus“, (2008 m.)),
* Roberas Toma „Aštuonios mylinčios moterys“ (2010 m.) - režisierė I. Jocienė .

## Nuorodos
*„Karališkasis teatras gyvuos net ir su vyžomis“ - „Trakų žemės“ pokalbis su režisiere Irena Jociene apie Karališkojo teatro gyvavimą ir artimiausius planus (2010 m.).
*„Krizės ateina ir praeina, o teatras išlieka“ (Dominykas Griežė, „Galvė“)
*„Atvažiavau padaryti dar vieną darbelį...“ - „Vorutos“ pokalbis su režisieriumi Antanu Naraškevičiumi
* Apie teatro 20 m. jubiliejų ''dainavosgidas.lt'' svetainėje

## Šaltiniai
Kvaitulinis gyvatenis

**Kvaitulinis gyvatenis** (*Rivea corymbosa*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos vijoklių rūšis. Paplitusi Lotynų Amerikoje: nuo Meksikos šiaurėje iki šiaurinės Peru pietuose, pasitaiko Kuboje, kaip invazinė rūšis auga Australijoje, pietų JAV.

Tai daugiametis laipiojantis vijoklis. Žydi baltais žiedais gruodžio – vasario laikotarpiu. Augalas medingas, iš jo nektaro pagamintas medus pasižymi skaidrumu ir aromatingumu.

Kvaitulinio gyvatenio sėklose yra stipraus alkoloido LSA. Jis pasižymi psichodelinėmis, haliucinogeninėmis savybėmis, todėl vietiniai gyventojai (mištekai, činatekai, masamekai, sapotekai ir kt.) sėklas nuo seno naudoja liaudies medicinoje ir šamanitiniuose ritualuose. Senovėje sėklos naudotos žmonių aukojimo ritualuose, sukeldavo aukai euforijos, nuasmeninimo, mieguistumo jausmą.
Dievų miškas

**Dievų miškas** –  memuarinė knyga, parašyta 1945 m. lietuvių rašytojo ir poeto Balio Sruogos (1896–1947).

Jame atsispindi rašytojo išgyvenimai nacių Štuthofo koncentracijos stovykloje, į kurią B. Sruoga buvo išsiųstas 1943 m. kovą. Memuarų knyga kupina ironijos ir pasišaipymo iš lagerių tvarkos, elgesio su kaliniais ir apskritai iš visos esamos situacijos. Kaip teigia literatūrologas Algis Kalėda: „[romane naudojama] sarkastiška ironija ir juodasis humoras (kalinių mušimo, lavonų tampymo scenos) – vienintelis būdas, leidęs bent kiek atsitverti nuo šaltai apgalvotos, racionalizuotos žmonių naikinimo sistemos.“ 

Knygą B. Sruoga parašė vos per kelis mėnesius, tik grįžęs iš koncentracijos stovyklos į Lietuvą 1945 m. vasarą, besigydydamas Birštono sanatorijoje. Jos spausdinimas sovietinės priespaudos laikais buvo uždraustas. Pirmą kartą romanas išleistas 1957 m., jau po autoriaus mirties. 2005 m. pasirodė pagal knygą sukurtas filmas „Dievų miškas“ (rež. Algimantas Puipa).

## Leidimai

Nepilnas knygos leidimų sąrašas:

* Dievų miškas Klasikinės lietuvių literatūros antologija
* Dievų miškas / dail. Algirdas Kurauskas. – Chicago, Ill.: Terra, 1957. – 482 p.: portr.
* Dievų miškas: atsiminimai / iliutr. Eduardas Jurėnas. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1960. – 534 p.: iliustr.
* Dievų miškas. – Vilnius: Vaga, 1971. – 422 p.
* Dievų miškas / dail. Rimantas Dichavičius. – Vilnius: Vaga, 1976. – 427 p.: iliustr.
* Dievų miškas / dail. Telesforas Kulakauskas. – Vilnius: Vaga, 1976. – 426 p.: portr.
* Dievų miškas / iliustr. Arūnas Tarabilda. – Kaunas: Šviesa, 1979. – 334 p.
* Dievų miškas: atsiminimai / iliustr. Edmundas Žiauberis. – Vilnius: Vaga, 1985. – 252 p.: iliustr.
* Dievų miškas: atsiminimai. – Kaunas: Šviesa, 1989. – 319 p. – ISBN 5-430-00477-4
* Dievų miškas: atsiminimų knygos ištraukos / parengė Agnė Iešmantaitė. – Vilnius: Žaltvykslė, 2005. – 171 p. – ISBN 9986-06-079-6
* Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2005. – 445 p.: portr. – ISBN 9986-39-416-3
* Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: Lietuvos rytas; Madrid: Mediasat Group, 2006. – 286 p. – ISBN 84-9819-670-1
* Dievų miškas: memuarai. – Vilnius: „Baltų lankų“ leidyba, 2013. – 447 p. – ISBN 978-9955-23-699-3

## Šaltiniai
Kolamedis

**Kolamedis** (*Cola*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos visžalių medžių gentis, paplitusi Afrikos tropikuose.

Medžiai užauga iki 30 m aukščio. Kolamedžių riešutuose gausu kofeino. Jų kramtymas populiarus tarp vietinių gyventojų. Kolamedžio sėklos naudojamos gydant kvėpavimo takų ligas, turi tonizuojančių, energetinių savybių, mažina apetitą. Kolamedžių riešutai naudoti kolos gėrimo gamyboje, tačiau dabar juos pakeičia kiti ingriedientai.

## Rūšys

Žinomos ~125 kolamedžių rūšys. Kai kurios iš jų:
* Rumbavaisis kolamedis (*Cola acuminata*)
* Tikrasis kolamedis (*Cola nitida*)
* Menturinis kolamedis (*Cola verticillata*)
* Kamerūninis kolamedis (*Cola anomala*)
* ir kt.
Balzaminis actas

**Balzaminis actas** arba **Modenos balzaminis actas** () – brandinant statinėse vynuogių misos pagrindu gaminamas actas. Artimos juodai tamsiai rudos spalvos, specifinio intensyvaus saldžiarūgščio skonio bei savito kvapo. Konsistencija priklauso nuo brandinimo laiko – varijuoja nuo skystos iki tirštos. Modenos balzaminis actas laikomas vertingiausia maistinio acto rūšimi, delikatesu ir vertinamas gurmanų.

## Pavadinimo kilmė
Balzaminį actą X amžiuje išrado Italijos provincijoje Modenoje, todėl tradiciškai jis tebevadinamas Modenos balzaminiu actu.

## Gamybos technologija
Gaminamas iš virtos vynuogių misos ir statinėse laikyto vyno acto mišinio, viską daug metų perpylinėjant į skirtingas statines. Brandinimo laikas dažniausiai varijuoja tarp 3–25 metų, gali būti brandinama ir ilgiau. Klasikinė tiršto sirupo konsistencija ir skonio intensyvumas išgaunamas nuo 12 metų. Brandinant ilgiau, konsistencija tirštėja, skonis ir kvapas intensyvėja.

Priklausomai nuo brandinimo laiko ir kokybės, už originalų Modenos balzaminį actą prašoma 60–600€/L, už ilgiausiai brandintą aukščiausios kokybės – nuo 800–1200€/L.

Prekyboje siūloma ir pigesnių jo pakaitalų bei klastočių iš vyno acto, kuris nudažomas amoniakine karamele ar kitais dažikliais, dirbtinai sutirštinamas krakmolu ar kitais tirštikliais.

## Naudojimas
Populiariausias naudojimo būdas: iš balzaminio acto, alyvuogių aliejaus, druskos bei pipirų gaminamas užpilas salotoms. Italijos Modenos regione garsus patiekalas – jautiena su balzaminio acto padažu.

## Nuorodos
* Išsamesnis straipsnis apie balzaminį actą 
* Pasakojimas apie balzaminio acto gamyklėlę Modenos mieste
Pirtis (ežeras)

**Pirtis** arba **Pirties ežeras**, ( arba ) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje. 131 m virš jūros lygio. Ežeras pailgas: būdamas vos 0,275 m pločio, ištįsęs net iki 1,05 km.

Pavadinimas siejamas su žodžiu *[[pirtis]]*.

## Šaltiniai
* Pirties ežeras
Demografinė statistika

**Demografinė statistika** arba **gyventojų statistika** – statistikos mokslo šaka, kuri, remdamasi bendrais statistikos metodais, rengia gyventojų sudėties ir demografinių įvykių tyrimų metodus ir rodiklius, veiklos sritis, apimanti duomenų apie gyventojus, gyventojų struktūrą ir demografinius procesus rinkimą, kaupimą ir apdorojimą, duomenų analizę ir skelbimą. 

## Istorija
Demografinė statistika atsirado XVII a. pabaigoje. Formavosi kaip svarbi politinės aritmetikos dalis, buvo viena pirmųjų socialinės ekonomikos statistikos sričių. Pradininkai – anglų ekonomistai Džonas Grauntas, Viljamas Petis, Džordžas Kingas. XIX a. viduryje ekonomiškai stipriose šalyse susiformavo statistinės informacijos sistema apie gyventojus – einamoji statistika ir gyventojų surašymai. Iki XX a. pradžios demografinė statistika buvo demografijos dalis. Nuo XX a. vidurio taikomi informacijos rinkimo, skaičiavimo bei analizės metodai – sociologinė apklausa, matematinė analizė ir kita.

## Tyrimo objektas
Tyrimo objektas gali būti viso pasaulio, valstybės, miesto, rajono ar gyvenvietės gyventojai. Demografinė statistika rengia statistinių demografinių procesų (gimstamumas, mirtingumas, migracija, santuoka, ištuoka) stebėjimų, registravimo (einamoji demografinių įvykių statistika), visuotinių ir atrankinių tyrimų metodus. Demografinės statistikos informacinę bazę sudaro duomenys apie demografinę būklę – gyventojų skaičius, gyventojų sudėtis pagal amžių, lytį, vedybinį statusą, išsilavinimą, profesiją. Demografinės statistikos duomenys renkami per gyventojų surašymus, duomenys apie demografinę raidą – gimimus, mirimus, migraciją gaunami registruojant įvykį. 

Statistiniai duomenys skiriasi pagal imtį: visuotinių gyventojų surašymų ir einamosios statistikos duomenys yra apie visus gyventojus, atrankinių gyventojų tyrimų duomenys – tik apie dalį gyventojų. 

## Lietuvoje
Demografinės statistikos praktinę veiklą – duomenų rinkimo ir apdorojimo metodų ir rodiklių diegimą Lietuvoje atlieka Statistikos departamento prie LR Vyriausybės Demografinės statistikos ir Gyventojų surašymų skyriai. Kasmet nuo 1964 m. demografinės statistikos duomenys publikuojami demografijos metraščiuose bei kituose demografinės statistikos leidiniuose. 

## Šaltiniai
Alkantara (upė)

**Alkantara** (, ) – upė Italijoje, rytų Sicilijoje, Mesinos provincijoje. Prasideda 1250 m aukštyje, Nebrodžio kalno papėdėje. Teka į rytus pagal šiaurinį Etnos ugnikalnio šlaitą. Tekėdama per bazaltinius sluoksnius, upė sudaro vaizdingus kanjonus, vadinamus *Gole dell’Alcantara*. Vietomis yra susidarę „lavos stulpai“, sustingę karštai lavai susiliejus su šaltu vandeniu. Alkantara įteka į Jonijos jūrą šalia Džiardini Nakso.

Upės pavadinimas arabiškos kilmės: žodis „Alkantara“ () reiškia tiltą. Graikai upę vadino *Akesines Potamos*, romėnai – *Assinus*.

Alkantaros upę savo darbuose minėjo istorikas Tukididas, aprašydamas 425 m. p. m. e. vykusį Mesenijos karių Naksos miesto puolimą.

## Šaltiniai
Cinži de Bemarahos gamtos draustinis

**Cinži de Bemarahos gamtos draustinis** () – gamtos rezervatas, esantis netoli vakarinės Madagaskaro pakrantės. Dėl unikalių karstinių reljefo darinių ir išlikusių mangrovių miškų, kuriuose gyvena įvairios lemūrų rūšys, 1990 metais paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo paminklu. Pietinė Cinži regiono dalis paskelbta Cinži nacionaliniu parku ir pritaikyta turistinėms reikmėms, o šiaurinė – griežtai saugoma kaip rezervatas. Teritorija pasiekiama iš Moradavos miesto už 150 km.

Masyvus juros periode susidariusių nuosėdinių uolienų klodas laikui bėgant tirpo, eižėjo, kol galiausiai suformavo tarsi iš akmens išskaptuotų bokštų, kanjonų ir drėgnų olų labirintą. Izoliuotose vidinėse teritorijose dažnai atrandamos anksčiau nežinomos rūšys, pavyzdžiui, naujos lemūrų, varlių, šikšnosparnių rūšys.

## Nuorodos
* Natural Site Data Sheet
Ringys (ežeras Seinų vls.)

**Ringys** () – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Seinų valsčiuje, prie Kreivinių kaimo, šalia kelio Kreivėnai-Počkūnai. Krantai itin vingiuoti, sudarantys keletą užutekių ir pusiasalių. Medžiai ir krūmai dengia didžiąją krantų dalį, nuo Ringio prasideda Augustavo giria.

Veisiasi lynas, starkis, karosas, karšis, kuoja, ešerys ir kt. žuvys.

## Šaltiniai
* Słownik Geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich 

## Nuorodos
* Padėtis žemėlapyje
Demografinė raida

**Demografinė raida** – nuolatinis gyventojų kartų atsinaujinimo (reprodukcijos) procesas. Demografinę raidą nusako gyventojų kiekybinių ir kokybinių charakteristikų pokyčiai – gyventojų skaičius, gyventojų sudėtis pagal lytį, amžių, vedybinį statusą, gyventojų tankumą, gyventojų geografiją ir kt. 

## Raida
Demografinė raida labai priklauso nuo šalies socialinio ekonominio išsivystymo lygio, plėtros tempų,
tolygumo ir susijusi su visuomenės ekonominės raidos etapais: ikiagrariniu, agrariniu ir industriniu (poindustriniu). Kiekvieną raidos etapą apibūdina tam tikras gimstamumo ir mirtingumo lygis bei gyventojų mobilumas. Savo ruožtu demografinių procesų pokyčiai daro įtaką visuomenės socialinei ekonominei
raidai. 

Ikiagrarinei ir agrarinei visuomenėms būdingas aukštas gimstamumo ir mirtingumo lygis, labai lėtas gyventojų skaičiaus didėjimas. Pereinant iš agrarinės į industrinę visuomenę mirtingumas mažėja, gimstamumo mažėjimas prasideda vėliau ir iš pradžių yra lėtesnis nei mirtingumo mažėjimas, tai sukelia demografinį sprogimą. 

Industrinei (poindustrinei) visuomenei būdingas žemas gimstamumo ir mirtingumo lygis bei didelis gyventojų mobilumas. Gyventojų skaičius dėl gyventojų natūralios kaitos kinta mažai, jo pokyčius daugiausia lemia gyvenimo lygis ir gyventojų migracija, dėl to galima ir depopuliacija.

## Lietuvoje
Lietuvoje su prasidėjusiomis socialinėmis ekonominėmis transformacijomis visi demografiniai procesai (gimstamumas, šeimos kūrimas, mirtingumas, migracija) kito iš esmės:
* gimstamumas mažėjo labai sparčiai ir ženkliai ir pasiekė lygį, esantį gerokai žemiau ribos, galinčios užtikrinti kartų kaitą;
* vyksta šeimos instituto transformacija: nyksta tradicinės šeimos bruožai ir įsigali nauji, būdingi moderniam šeimos modeliui. Jaunimas vis dažniau pirmenybę atiduoda naujai šeimos kūrimo strategijai, kurios vieni iš pagrindinių bruožų yra: šeimos kūrimas vis mažiau siejamas su vedybomis, tuokiamasi vis vyresniame amžiuje, didėja šeimų nestabilumas;
* mirtingumas svyruoja: pasiekia santykinai aukštą lygį (praeito dešimtmečio viduryje) ir vėl mažėja, tačiau išlieka beveik tame pačiame lygyje, o vyrų – net aukštesniame, koks Lietuvoje buvo prieš keturis dešimtmečius;
* pasikeitė ne tik migracijos kryptys, srautai, mastai, bet ir tipai. Po nepriklausomybės atkūrimo oficialieji emigracijos srautai, nuvilniję Rytų (slavų tautybių gyventojų į buvusią TSRS teritoriją) ir Vakarų (žydai) kryptimis, aprimo. Legalius, oficialius emigracijos srautus (išvykimą nuolatos gyventi į kitą šalį) keičia savo mastais didžiuliai nedeklaruotos nelegalios, tikėtina – trumpalaikės migracijos srautai į Vakarų šalis.

Šių pokyčių tiesioginė demografinė pasekmė – Lietuvos gyventojų skaičiaus mažėjimas, demografinės pusiausvyros praradimas, gili ir toliau tebegilėjanti depopuliacija, spartus gyventojų senėjimas.

## Šaltiniai
Atlanto divizionas (NBA)

**Atlanto divizionas** – vienas iš NBA lygos Rytų konferencijos divizionų. Filadelfijos „76ers“, Niujorko „Knicks“, Naujojo Džersio „Nets“ ir Bostono „Celtics“ šiame pogrupyje žaidžia dar nuo tada, kai jį sudarė septynios komandos. Po pogrupių pertvarkymo į Atlanto divizioną atsikėlė Toronto „Raptors“ komanda, o Majamio „Heat“, Orlando „Magic“ ir Vašingtono „Wizards“ ekipos persikėlė į naująjį Pietvakarių divizioną. Toks klubų suskirstymas įsigaliojo prieš prasidedant 2004–05 m. sezonui.

## Komandos
* Bostono „Celtics“
* Filadelfijos „76ers“
* Bruklino „Nets“
* Niujorko „Knicks“
* Toronto „Raptors“

## Buvusios komandos
* Bafalo „Braves“
* Majamio „Heat“
* Orlando „Magic“
* Šarlotės „Hornets“
* Vašingtono „Wizards“

## Čempionai

## Čempionų titulai
Demografinė prognozė

**Demografinė prognozė**, **gyventojų prognozė** – demografijos mokslo veikla, būsimųjų gyventojų skaičiaus ir struktūros pagal amžių, lytį, teritorinį pasiskirstymą, kartais – namų ūkio, išsimokslinimo ir kiti skaičiavimai. 

## Klasifikacija
Demografinė prognozė gali būti trumpalaikė – artimai, 5- 10 metų ateičiai ir ilgalaikė – tolimai, 25-30 metų ateičiai nusakyti. Pagal prognozuojamų objektų kiekį prognozė gali būti vienetinė, su vienu kintamuoju ir kompleksinė, įvertinant daugelį kriterijų. 

## Prognozavimas
Demografinės prognozės atliekamos remiantis prielaidomis apie galimus demografinius procesus (gimstamumas, mirtingumas, migracija, vedybos ir kt.) pokyčius tam tikromis socialinėmis, ekonominėmis sąlygomis. Derinant įvairias prielaidas rengiami keli demografinės prognozės variantai. Prognozuojama remiantis komponentų, amžiaus slinkties bei tikimybinio modeliavimo metodais. Demografinės prognozės naudojamos rengiant socialinės ekonominės raidos prognozes.

## Šaltiniai
Demografinis sprogimas

**Demografinis sprogimas** – demografinė situacija, kai ankstyvojoje industrinės visuomenės raidos stadijoje kinta ir demografinė raida – sparčiai didėja gyventojų skaičius. 

## Priežastys
Pagrindinė priežastis – augant, nors ir nežymiai, gyvenimo lygiui, dėl geresnės sveikatos apsaugos, geresnių gyvenimo sąlygų sparčiai mažėjantis mirtingumas ir dėl ilgalaikės tradicijos esant dideliam kūdikių mirtingumui išlikęs didelis gimstamumas. 

Demografinis sprogimas buvo mažesnis Europos šalyse, taip pat ir Lietuvoje, JAV, Kanadoje, Australijoje ir kitose pasaulio valstybėse, kurios anksčiau nei ekonomiškai silpnos valstybės pasiekė industrinės visuomenės raidos stadiją. Nuo XX a. vidurio demografinis sprogimas ypač ryškus ekonomiškai silpnose Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos šalyse. Demografinis sprogimas šiose šalyse lemia ir dabartinį spartų pasaulio gyventojų skaičiaus didėjimą. Demografinis sprogimas paprastai baigiasi žymiai pagerėjus ekonominėms sąlygoms ir gyvenimo lygiui.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Вишневский А. Г. Мировой демографический взрыв и его проблемы. М.: Знание, 1978.
* Вишневский А. Г. Избранные демографические труды. В двух томах. Т. I. Демографическая теория и демографическая история. М.: Наука, 2005. ISBN 5-02-033776-5
Franz Reichelt

**Franz Reichelt** (1878 m. spalio 16 d.–1912 m. vasario 4 d.) buvo austrų kilmės siuvėjas, vienas parašiutizmo pradininkų, pramintas Skraidančiu Siuvėju, kuris žuvo išbandydamas savo pagamintą parašiutą. Gimė 1878 m. Wegstädtl komunoje, 1898 m. persikėlė į Paryžių, kur 1909 m. gavo Prancūzijos pilietybę (adaptuodamas savo vardą į François). Dirbo siuvėju prie Paryžiaus Operos bei nuo 1910 m. pradėjo kurti „parašiuto kostiumą“. Ankstesni bandymai (Louis-Sébastien Lenormand 1783 m., Jean-Pierre Blanchard) buvo su prieš šuolį jau išskleistais parašiutais, ir nors André-Jacques Garnerin jau buvo sukūręs parašiutą be rėmo, tinkamą šuoliams iš didelių aukščių, parašiuto atmaina, tinkama šuoliams iš lėktuvų bei nedidelių aukščių, tais metais dar nebuvo sukurta. Tačiau iki Raichelto paskutiniojo bandymo datos, JAV jau buvo atliktas sėkmingas šuolis su parašiutu iš lėktuvo, taip pat Glebas Kotelnikovas jau buvo užpatentavęs sulankstomą parašiutą. Raicheltas atlikinėjo savo kostiumo bandymus su manekenais savo kieme, taip pat pats atliko šuolį iš 10 metrų aukščio Joinville gyvenvietėje: pastarasis bandymas nepavyko, tačiau nusileidimas buvo sušvelnintas šieno kupetos. *Le Petit Journal* paskelbė, kad jis taip pat vykdė bandymą su manekenu nuo pirmosios Eifelio bokšto platformos, su neaiškiu rezultatu.

1912 m. vasario pradžioje Raicheltas pranešė žiniasklaidai, kad ketina atlikti šuolį iš Eifelio bokšto, siekdamas įrodyti savo išradimo vertę. Vasario 4 d. (sekmadienį), 7ą val. ryto, jis atvyko prie bokšto – Paryžiaus policijos prefektūra buvo davusi leidimą (spėjama, kad policijai Raicheltas pasakė ketinąs atlikti bandymą su manekenu) bei buvo keli policininkai tvarkos palaikymui. 8:22 val., stebint apie trisdešimčiai žurnalistų, bei smalsuoliams, jis užlipo ant taburetės pirmojoje bokšto plaformoje (57 m nuo žemės) ir po maždaug keturiasdešimt sekundžių delsimo, šoko žemyn. Jo aparatas apsipainiojo aplink jį ir Raicheltas nukrito ant žemės (per 5 sekundes). Autopsija parodė, kad mirties priežastis buvo širdies smūgis kritimo eigoje. Kitą dieną tragedija buvo plačiai aprašyta žiniasklaidos, su nuotraukomis, taip pat išplatintas įvykio videoįrašas.

## Šaltiniai
* *Le Saut du Siècle*, Édouard Launet, *Libération* vasaros priedas, 2009 liepos 17 d.

## Nuorodos
* Šuolio videoįrašas, Pathé, Youtube
George Mallory

**Džordžas Meloris** (*George Herbert Leigh Mallory*, 1886 m. birželio 18 – 1924 m. birželio 8/birželio 9) – anglų alpinistas, trijų pirmųjų britų ekspedicijų į Everestą dalyvis. Trečiosios ekspredicijos metu, 1924 m. birželio mėnesį Meloris ir jo porininkas Endriu Irvainas (*Andrew Irvine*) kopdami į viršūnę dingo Everesto šiaurės rytų šlaite. 1999 m. Melorio kūnas buvo aptikas 8160 m aukštyje. Iki šiol nėra aišku, ar Meloriui bei Irvainui pavyko pasiekti Everesto viršūnę.
Reinhold Messner

**Reinholdas Andreasas Mesneris** (, 1944 m. rugsėjo 17) – italų alpinistas.

## Alpinisto pasiekimai
1978 m. Mesneris drauge su austru Peteriu Habeleriu (*Peter Habeler*) tapo pirmaisiais žmonėmis, įkopusiais į Everestą be papildomo deguonies. Tais pačiais metais Mesneris vienas įkopia į devintąją pagal aukštį pasaulio viršukalnę Nanga Parbatą – tai yra pirmasis pasaulyje vieno žmogaus įkopimas į aukštesnį nei 8000 m kalną.

1982 m. jis pirmasis pasaulyje per vienerius metus įkopia į tris aukštesnes kaip 8000 m viršukalnes. 1986 m. Mesneris tapo pirmuoju žmogumi, įkopusiu į visas keturiolika aukštesnių nei 8000 m pasaulio viršūnių.

1990 m. su vokiečiu Arvedu Fuchsu slidėmis – be jokių transporto priemonių – peršliuožia Antarktidą. Po trejų metų – Grenlandiją, o 1995 m. pasiekia Šiaurės ašigalį. 2004 m. Mesneris įgyvendina seną savo svajonę – įveikia maždaug 2000 km kelią pėsčiomis, pereina Gobio dykumą.

Nuo 1999 m. iki 2004 m. Mesneris buvo Europos parlamento nariu.

## Šaltiniai