open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mário Covas

**Mario Covas** (1930 m. balandžio 21 d. Santosas, SP – 2001 m. kovo 6 d. San Paulas, SP) – brazilų politikas.

1952 m. baigė statybos inžinerijos studijas San Paulo universitete.

1962 m. Covas išrinktas į Deputatų rūmus (PST sąraše). 1966 m. įsteigė organizaciją Brazilijos demokratinis judėjimas (MDB), karinei diktatūrai uždraudus politines partijas.

1969 m. sausio 19 d. diktatūrinis režimas uždraudė politinę veiklą, kurią leido tik 1979 m.

1982 m. Covas vėl išrinktas parlamentaru (PMDB, po Brazilijos demokratizacijos kilusia iš MDB).

1983 m. gegužės 10 d. išrinktas São Paulo meru, dirbo iki 1985 m. gruodžio 31 d. Covas buvo vienas žinomiausių visų laikų *San Paulo* miesto vadovų.

1986 Covas išrinktas į São Paulo Senatą.

1988 m. įsteigė Brazilijos socialdemokratų partiją (PSDB).

1994 m. tapo San Paulo valstijos gubernatoriumi. 1998 m. Covas buvo pakartotinai perrinktas.

## Nuorodos
* ''Mario Covas'' fondas  (portugalų k.).
Didijus Julianas

**Markas Didijus Salvijus Julianas Severas** (; 137 m. vasario 2 d. – 193 m. birželio 1 d.) buvo Romos imperatorius (193 m. kovo 28 d. – birželio 1 d.). Jis užėmė sostą nupirkęs jį iš pretorijų sargybos, po to kai ji nužudė imperatorių Pertinaksą. Tai sukėlė 193–197 m. Romos pilietinį karą, kuriame jis pralaimėjo ir jo įpėdinis Septimijus Severas nuteisė Didijų Julianą mirties bausme.

## Biografija

Julianas buvo Kvinto Petronijaus Didijaus Severo ir Emilijos Klaros sūnus. Jo tėvas buvo iš garsios Milano šeimos, o motina – romėnų kilmės afrikietė. Klaros šeima buvo konsulo rango. Jo broliai – Didijus Prokulas ir Didijus Numijus Albinas. Kasijus Dio nurodė, kad jis gimė 133 m. sausio 30 d., *Historia Augusta* – 137 m. vasario 2 d. Didijų Julianą užaugino Domicija Liucila, imperatoriaus Marko Aurelijaus motina. Jis vedė romėnę Manliją Skantilą ir apie 153 m. ji pagimdė jam vienintelį vaiką Didiją Klarą.

Jis buvo konsulu 175 m. Po imperatoriaus Pertinakso nužudymo pretorijų sargyba paskelbė aukcioną sostui užimti. Didijus Julianas pasiųlė kareiviams 25 tūkst. sestertijų, nurungdamas miesto prefektą Titą Flavijų Sulpicianą (Pertinakso žmonos tėvą), kuris pasiūlė 20 tūkst. Armijos grasinamas senatas jį paskelbė imperatoriumi. Jo žmona ir dukra gavo Augustos titulus.

Aukcionas buvo labai nepopuliarus ir trys generolai skirtingose Romos imperijos vietose (Pescenijus Negras Syrijoje, Klodijus Albinas Britanijoje ir Septimijus Severas Panonijoj) sukilo. Artėjant tragiškai karinei situacijai Didijus Julianas paprašė senatą Septimijų Severą paskirtį kartu valdančiu imperatorium, bet Septimijus artėjo prie Romos ir jam nebuvo reikalo dalytis valdžia. Jis pašalino Didijų Julianą 193 m. birželio 1 d. Senatas paskyrė Julianui mirties bausmę (jam buvo nukirsta galva) ir atstatė dievišką Pertinakso garbę. Septimijus paleido pretorijų sargybą ir pasmerkė mirties bausme karius, nužudžiusius Pertinaksą. Pagal Kasijų Dio Juliano paskutiniai žodžiai buvo: „Bet ką blogo aš padariau? Ką aš nužudžiau?“ Jo kūnas buvo atiduotas žmonai ir dukrai, kurios jį palaidojo senelio kape prie *Via Labicana* penktos mylios akmens.
Sankt Peltenas

**Sankt Peltenas** – miestas Austrijoje, Žemutinės Austrijos žemės sostinė, 65 km nuo Vienos. Sankt Peltene daug XII–XVIII a. architektūros paminklų. Yra alavinių figūrų muziejus.

## Istorija

Sankt Peltenas pirmą kartą paminėtas 771 m. Miesto teises gavo 1159 m. Iki 1490 m. miestas priklausė Pasau vyskupystei, o nuo 1785 m. Sankt Peltenas pats tapo vyskupystės centru. Nuo 1986 m. Sankt Peltenas – Žemutinės Austrijos sostinė.

## Sportas
* SKN Sankt Pölten (futbolo klubas);'
* SKN klubas turi ir krepšinio komandą.
* NV Arena – futbolo stadionas, kuris talpina 8 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali miesto svetainė
* BG/BRG St.Pölten
Vitaly Potapenko

**Vitaly Mykolayovych Potapenko** (lt: *Vitalijus Mikolajovičius Potapenko*; g. 1975 m. kovo 21 d. Kijeve) – buvęs Ukrainos krepšininkas, treneris.

## Karjera

V. Potapenkos karjera prasidėjo viename garsiausių Ukrainos klubų – Kijevo „Budivelnik“. Šioje komandoje praleidęs trejus metus krepšininkas susigundė galimybe išvykti į JAV ir tapo „Wright State“ universiteto ekipos, žaidžiančios JAV studentų lygoje (NCAA), nariu. Pasimokęs dvejus metus ukrainietis nusprendė, kad mokslų jam pakaks ir perėjo į Klyvlendo „Cavaliers“, kuriame žaidė trejus metus.

1999 m. V. Potapenko tapo Bostono „Celtics“ klubo nariu. 2002 m. perėjo į Sietlo „Supersonics“. Krepšininkas šioje komandoje praleido trejus metus, o įpusėjus ketvirtiems buvo iškeistas į „Kings“ ekipą. Po trumpos karjeros Europoje sugrįžo į Ameriką ir tapo NBA komandos Indiana „Pacers“ vyr. trenerio asistentu.

V. Potapenko dažnai laikomas vienu geriausių visų laikų Ukrainos krepšininkų, tačiau už Ukrainos rinktinę tarptautinėse varžybose jau seniai nebežaidžia.

## Pasiekimai

* 1992, 1993 m. Ukrainos čempionas
* 1995 m. išrinktas NCAA lygos MWC konferencijos metų naujoku

## Nuorodos

* nba.com svetainė apie V. Potapenko
Voruta

**Voruta** (arba ***Varuta***) – Volynės metraštyje apie 1251 m. paminėta lietuvių pilis, kurioje Livonijos ordino kariuomenės dalinio remiamas Mindaugas apie 1251 m. vidurį apsigynė nuo vidaus kare prieš jį kovojusių lietuvių kunigaikščių ir jiems talkinusios Haličo-Volynės valstybės kariuomenės. Dalies istorikų laikoma svarbiausia ar viena svarbiausių Mindaugo rezidencijų, tyrinėtojų mėgėjų − Mindaugo laikų Lietuvos sostine.

## Etimologija

Autentiška vietovardžio forma nežinoma, neaiški ir jo kilmė; anot K. Būgos, liet. žodis **voruta* kadaise galėjęs reikšti tiesiog 'pilis' ar 'medinė tvirtovė'.

## Istorija

Iš vokiškų bei rusėniškų šaltinių žinoma, kad Lietuvoje vykstant 1249–1254 m. vidaus karui tarp Mindaugo ir Tautvilo šalininkų, Mindaugui 1250–1251 m. žiemą pavyko patraukti savo pusėn Livonijos ordiną, kuris nuo 1249 m. rudens (?) buvo vienas svarbiausių Tautvilo rėmėjų; greičiausiai Lietuvos ir Livonijos pasienyje įvykusio Mindaugo ir Vokiečių ordino Livonijos krašto magistro Andriaus Štirijiečio susitikimo metu (ar šiek tiek vėliau) magistras Mindaugui davė raitų ordino arbaletininkų būrį, − galimas daiktas, kad būtent šis būrys vėliau padėjo Mindaugui nutraukti Tautvilo surengtą Vorutos apgultį. Volynės metraštyje pasakojama, kad po Mindaugo ir Andriaus Štirijiečio susitaikymo „[…] Tautvilas atbėgo į Žemaičius, pas savo avyną Vykintą; paėmė jotvingius ir žemaičius ir Danieliaus pagalbą, kurią Danielius jam anksčiau buvo davęs [ir] žygiavo prieš Mindaugą. O Mindaugas susiruošė ir sumanė nesikauti su jais atvirai, bet įėjo į pilį, vardu Voruta, ir išsiuntė naktį [prieš juos] savo svainį, ir [tas] išvaikė ir rusėnus, ir jotvingius. O ryte išjojo vokiečiai su arbaletais, ir puolė juos rusėnai ir polovcai su strėlėmis ir jotvingiai su ietimis, ir vaikėsi [vieni kitus] lauke tarsi žaisdami; iš ten [Tautvilas] grįžo į Žemaičius.“.

Istorikams bandant bent apytiksliai nustatyti Vorutos pilies vietą, iki šiol išsakyta net keliolika viena kitai prieštaraujančių šios pilies lokalizacijos versijų; pastaruoju metu istorikas T. Baranauskas ir archeologas G. Zabiela, remdamiesi šalia Šeimyniškėlių piliakalnio tekančio upelio (*Varutis*/*Varutė*, *Varelis*, *Variukas*) ir Vorutos pilies pavadinimų panašumu, rašytojo A. Vienuolio perteikta vietos gyventojų žodine tradicija bei archeologinių tyrimų duomenimis, Vorutą siūlo lokalizuoti dab. Šeimyniškėlių piliakalnyje (Anykščių rajone), kuriame XIII a. viduryje ir antrojoje pusėje stovėjo tipiška medinė valstybinė pilis, pastatyta apie XIII a. vidurį iki tol negyventoje vietoje (1935 m. Vorutą šiame piliakalnyje lokalizavo ir latvių etnologas bei kalbininkas E. Volteris).

2000 m. pastatytas pirmasis būsimos medinės pilies komplekso statinys – tiltas į piliavietę per Varelį. 2004 ir 2017 m. prie piliakalnio pastatyti 2 mediniai apžvalgos bokštai, sujungti galerija, įrengtas papilio kiemelis, skirtas edukacinei veiklai – čia galima susipažinti su Vorutos istorija, apžiūrėti pilies maketą, archeologinių radinių pavyzdžius, įsigyti pilėniškų suvenyrų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* T. Baranauskas apie Vorutos pilį
Ezopas

**Ezopas** arba **Aizopas** (; g. apie 620 m. pr. e. – m. apie 560 m. pr. m. e.) – legendinis graikų pasakėtininkas, pasak padavimo, atleistinis vergas frygas arba trakas iš Samo. Laikomas pasakėčios žanro pradininku. Ezopui priskiriama dauguma graikų pasakėčių, taip pat ir vėlesnės pasakėčios, pasakotos jo vardu.

Apie Ezopą žinoma labai mažai, neaišku, kiek jo asmenybė yra istoriška. Manoma, kad Ezopo biografija išgalvota, perduodama liaudies pasakojimuose; ją žinojo jau Herodotas. Teigiama, kad atgavęs laisvę, Ezopas bendravo su graikų išminčiumi Solonu, Lidijos karaliumi Krezu, keliavo, lankėsi Rytuose. Patekęs į Delfus, Krezo liepiamas dalijęs piliečiams pinigines dovanas. Nesutikdami su padalijimu, delfiečiai nustūmę jį nuo uolos. Pasak Sokrato, laukdamas kalėjime nuosprendžio įvykdymo, jis sueiliavęs dar keletą pasakėčių.

## Pasakėčios
Ezopo pasakėčias surinko ir 300 m. pr. m. e. paskelbė Atėnų valstybės veikėjas Demetrijas Falerietis. Pasakėčioms būdingas prozinis įvykių atpasakojimas ir moralas, jų veikėjai daugiausia gyvūnai su įvairiais žmogaus būdo ir elgsenos bruožais. Vertinamas gudrumas, kuklumas, užuojauta ir pagalba kitiems.

Ezopo pasakėčių siužetais naudojosi senovės graikų pasakėtininkas Babrijas, atpasakodamas jas paprasta kalba ir suteikdamas eiliuotą formą, romėnų rašytojas, literatūrinės pasakėčios pradininkas Fedras, Martynas Liuteris, Žanas de La Fontenas, Gotholdas Efraimas Lesingas, Ivanas Krylovas. Jono Šulco 1706 m. išleistas Ezopo pasakėčių vertimas buvo pirmoji pasaulietinio turinio knyga lietuvių kalba. Kitų vertimų į lietuvių kalbą paskelbė Liudvikas Rėza, Simonas Daukantas, sekimų parašė Antanas Savickis, Kiprijonas Juozapas Nezabitauskis-Zabitis, Antanas Tatarė, Juozapas Silvestras Dovydaitis, Stanislovas Dagilis.

## Lietuviški leidimai
* Ezopo pasakėčios / perpasakojo ir iliustravo Val Biro, vertė Lina Būgienė. – Vilnius: Alma littera, 2011. – 198 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-38-961-3
* Ezopo pasakėčios (*Iliustruota didžioji klasika*, 50) / vertė Edmundas Juškys. – Vilnius: Alka, 2002. – 238 p.: iliustr. – ISBN 9986-459-92-3
* Ezopo pasakos: pagal J. Jacobs’o ir V.S. Jones’o redakcijas / surinko ir išvertė Karolis Vairas, iliustracijos Richard Heighway ir graf. E. Totlebenaitės. – 2-as patais. ir perred. leid. – Kaunas: Sakalas, 1936. – 268 p.: iliustr.

## Šaltiniai
Michailas Lermontovas

**Michailas Jurijevičius Lermontovas** (1814 m. spalio 15 d. Maskvoje, Rusija – 1841 m. liepos 27 d.) – rusų „aukso amžiaus“ rašytojas, romantinės rusų literatūros atstovas.

## Biografija

Gimė atsargos majoro Jurijaus Lermontovo šeimoje. Buvo gabus įvairiose srityse: grojo keliais instrumentais, puikiai piešė, daug skaitė. 1828 m. senelė jį atvežė į Kilmingųjų pensioną prie Maskvos universiteto. Pensione, pasižyminčiame literatūrinėmis tradicijomis, sukūrė pirmuosius eilėraščius, kuriuose siekė įprasminti katastrofišką pasaulio sukilimą ir antitezes. Jiems taip pat būdinga ir baironiška problematika – neeilinės asmenybės susidūrimas su visuomene, ir šileriškas nesitaikstymas su viešpataujančia pasaulyje neteisybe, protestas prieš tironiją. Rašyti eiles jam buvo būtinybė – jos atstojo dienoraštį. 

1830 m. įstojo į Maskvos universitetą. Mokslas moralės ir politikos skyriuje jo netenkino, todėl kitais metais perėjo į filologijos mokslų skyrių. Ten vyko studentų sąjūdis, į kurį jis aktyviai įsijungė, dalyvavo studentų protesto akcijose. Jo nuotaikas studijų metais liudija dažniau skambantys politiniai motyvai eilėraščiuose. Studijų metu parašė apie 200 eilėraščių.

Asmeniniame gyvenime M. Lermontovą persekiojo nusivylimai – mylimoji ištekėjo už kito.

1832 m. pavasarį teko palikti universitetą, išvažiuoti iš Maskvos – egzaminų metu jis atsakinėjo ne taip, kaip dėstė profesoriai ir, susiginčijęs, užsitraukė jų rūstybę. Tų pačių metų rudenį įstojo į Peterburgo gvardijos praporščikų ir kavalerijos junkerių mokyklą. Kaip vėliau rašė, tai buvo dveji baisūs metai - jį slėgė tos mokyklos absoliutus dvasinis vakuumas. Nuo 1834 m. jis tarnavo husarų gvardijos pulke Carskoje Selo.

1841 m. mirtinai sužeistas dvikovoje.

## Bibliografija
* Mūsų laikų herojus. – Vilnius, 1975 (kiti leidimai: 1963; 1958; 1949; 1936).
* Poezija. – Vilnius, 1964.
* Giesmė apie carą Ivaną Vasiljevičių, jaunąjį opričniką ir narsųjį pirklį Kolešnikovą. – Vilnius, 1956.
* Mcyri : Bėglys. – Vilnius, 1951.
* Rinktinė: lyrikos ir poemos. – Vilnius, 1949.
* Dainininkas Keribas: [pasaka]. – Kaunas, 1949.
* Proza. – Kaunas, 1946.
* M. Lermontovo raštai / Antano Valaičio vertimas. – Kaunas, 1922.

## Nuorodos
* „Nerangus debiutantas“, 2007 m. kovo 23 d. (Vertė Lina Skruibytė)
Chaoso teorija

**Chaoso teorija** – matematikos sritis, tirianti labai jautrių pradinėms sąlygoms dinaminių sistemų elgseną. Šioms chaotinėms sistemoms maži pradinių sąlygų skirtumai duoda plačiai nukrypstančius rezultatus (vadinamasis „drugelio efektas“), kas daro ilgalaikes prognozes neįmanomomis, nors sistemos yra deterministinės (kurių ateities elgsena pilnai nusakoma pradinėmis sąlygomis, be jokių atsitiktinių elementų). Kitais žodžiais tariant, deterministinė šių sistemų kilmė nepadaro jų nuspėjamomis. Tokia elgsena vadinama **chaosu** ir ji stebima daugelyje natūralių sistemų.

Chaoso teorija taikoma įvairiose srityse: fizikoje, biologijoje, ekonomikoje, filosofijoje ir kt.

Chaoso teorijos pradininku laikomas Edvardas Nortonas Lorenzas, kuris 1972 m. aprašė drugelio efektą, kai net maži dinaminės sistemos pradinių sąlygų pakeitimai radikaliai keičia sistemos elgesį.

## Chaosas dinamikoje

Bendrai, „chaosas“ reiškia „tvarkos nebuvimą“. Tačiau iš tiesų, chaoso teorijoje, terminas yra apibrėžtas žymiai tiksliau. Nors ir nėra universalaus ir priimto apibrėžimo, bet laikoma, kad dinaminė sistema elgiasi chaotiškai, jeigu:

# ji jautri pradinėms sąlygoms;
# ji turi topologiškai maišytis
# ir jos periodinė orbita turi būti tanki.

### Jautrumas pradinėms sąlygoms
*Jautrumas pradinėms sąlygoms* reiškia, kad kiekvienas taškas tokioje sistemoje yra arti kitų taškų, nors tų gretimų taškų trajektorijos smarkiai išsiskiria.

Šis efektas dar yra žinomas kaip „drugelio efektas“, nes taip Edwardas Lorencas 1972 m. savo leidinyje American Association for the Advancement of Science pavadino *Predictability: Does the Flap of a Butterfly’s Wings in Brazil set off a Tornado in Texas?* (). Suplazdėjimas reiškia mažus pokyčius pradinėse sąlygose, kurie sukelia grandininius įvykius, o jie pasireiškia dideliu mastu. 

### Topologinis maišymasis
Šiuo atveju reiškia tokį dinaminės sistemos plėtimąsi arba judėjimą, kurio metu viena dalis atsiduria bet kurioje kitoje tos sistemos vietoje. Realiame gyvenime ši sąvoka gali būti suprasta stebint įvairių spalvų dažų maišymąsi.

### Pastabos dėl apibrėžimo
Dažnai chaosas suvedamas tik į jautrumą pradinėms sąlygoms. Tačiau taip nėra. Kaip pavyzdį galima panagrinėti matematinę progresiją, gaunamą dvigubinant pradinę vertę - bet kuri pora artimų taškų galų gale taps be labai nutolusi. Sistema tikrai jautri pradinėms sąlygoms, tačiau čia nepasireiškia topologinis maišymasis, taigi nėra ir chaoso.

## Šaltiniai
Achmadi

**Achmadi** () – miestas pietryčių Kuveite, prie Persijos įlankos, įkurtas 1946 metais, kai čia buvo atrasta naftos. Muchafazos centras. Išgaunama ir eksportuojama daug naftos.

## Sportas
* Al-Shabab SC – futbolo klubas;
* Achmadi miesto stadionas, talpinantis 18 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Šaltiniai
Prosper Mérimée

**Prosperas Merimė̃** (, 1803 m. rugsėjo 28 d. Paryžius, Prancūzija – 1870 m. rugsėjo 23 d. Kanai, Prancūzija) – prancūzų rašytojas.

## Biografija
Studijavo teisę. Nuo 1831 m. dirbo istorinių paminklų generaliniu inspektoriumi. 1844 m. tapo Prancūzijos akademijos nariu. Apkeliavo Graikiją, Ispaniją, Italiją, Korsiką. Draugavo su Napoleono III šeima.

Pasivadinęs vertėju, pirmuosius romantinius kūrinius – pjesių rinkinį „Ispanų aktorės Klaros Gazul teatras“ (1825 m., lietuvių kalba 1961 m.), balades „Giuzla, arba Ilirinės poezijos rinktinė“ (1827 m.) – išleido anonimiškai. Istorinėje dramoje „Žakerija“ (1828 m.) vaizduojami XIV a. prieš feodalus sukilę valstiečiai, istoriniame romane „Karolio IX laikų kronika“ (1829 m., lietuvių kalba 1909, 1956, 1993 m.) perteikti XVI a. religiniai karai. Novelės „Matėjas Falkonė“, „Karolio XI vizija“, „Reduto paėmimas“, „Toledo perlas“, „Federigo“, „Etruskų vaza“, „Triktrako partija“ (visos išleistos 1829–1830 m., 1832 m. pasirodė rinkinys „Mozaika“) laikomos vertigiausia P. Merimė kūrybinio palikimo dalimi. 4-ame – 5-ame dešimtmečiuose publikuotos novelės „Dviguba klaida“ (1833 m.), „Skaistyklos sielos“ (1834 m.), „Ilio Venera“ (1837 m.), „Kolomba“ (1840 m.), „Arsena Gijo“ (1844 m.), „Karmen“ (1845 m.), „Abatas Obenas“ (1846 m.), „Ponios Lukrecijos gatvelė“ (parašyta 1846 m., išleista 1873).

Priešindamas su civilizuoto pasaulio morale rašytojas perteikė stiprų primityvų žmogų, laukines aistras, prigimtinį įstatymą, aprašė egzotišką aplinką (Ispaniją, Korsiką, Afriką). Novelėje „Lokys“ (1869 m., lietuvių kalba 1915, 2004 m.) įvykiai rutuliojasi Lietuvoje (Žemaitijoje), tvyro neįprasta atmosfera, pasakojami pagoniški papročiai, siužetas įpintas į paslaptingus mistinius įvykius. P. Merimė derina romantizmą su realizmu, fantastiką keičia tikrovė, pasitelkiama novelės novelėje kompozicija. Romantinė fantastika stipriai atsiskleidžia po mirties išspausdintose novelėse „Džumanas“, „Mėlynasis kambarys“. Knygoje „Kelionių užrašai“ (1835–1840 m.) aprašyti kelionių po Graikiją, Ispaniją, Turkiją ir Prancūziją įspūdžiai. Novelėmis paremtos kai kurios operos (Ž. Bizė „Karmen“, pastatyta 1874 m.; B. V. Kutavičiaus „Lokys“, pastatyta 2000 m.), taip pat J. Juozapaičio baletas „Lokis“ (1997 m.). Be minėtųjų, lietuvių kalba išleista novelių rinktinės „Kolomba“ (1947 m.), „Karmen ir kitos novelės“ (1996, 1998 m.), „Karmen. Lokis“ (2004 m.).

## Bibliografija
* P. Merimė bibliografija

## Išnašos
Trombopoetinas

**Trombopoetinas** – hormonas, glikoproteinas, skatinantis megakariocitų aktyvumą kaulų čiulpuose ir reguliuojantis trombocitų sintezę.

## Sintezė organizme
Trombopoetinas gaminamas daugiausiai kepenyse, nedideliais kiekiais ir inkstuose bei kaulų čiulpuose. Skirtingai nei eritropoetinas, trombopoetinas sintetinamas stabiliu greičiu, o sintezė reguliuojama per jo receptorius. Kraujyje trombopoetinas cirkuliuoja laisvas ir susijungęs su trombocitais. Prie trombocitų prisijungęs hormonas nėra efektyvus ir suardomas kartu su trombocitais per 7–10 dienų. Esant dideliam trombocitų skaičiui (trombocitozei) sujungiamas didesnis hormono kiekis, todėl trombocitų gamyba stimuliuojama mažiau. Sumažėjus trombocitų skaičiui didėja laisvai cirkuliuojančio trombopoetino kiekis, todėl skatinama trombocitų sintezė.

## Veikimo mechanizmai
Trombopoetinas veikia ne tik megakariocitus, bet ir kamienines kaulų čiulpų ląsteles. Trombopoetinas jungiasi prie receptoriaus kaip ligandas ir stimuliuoja jas per JAK2 signalo perdavimo kelią. Efektyvus yra tik laisvai cirkuliuojantis hormonas, nesujungtas su trombocitais.

## Naudojimas medicinoje
Trombopoetinas kaip vaistas nėra stabilus junginys, be to jį sunku skirti ligoniams, todėl sukurti sintetiniai trombopoetino receptorių agonistai (eltrombopagas ir romiplostimas), kurie gali būti skiriami sergant imunine trombocitopenine purpura ir kitomis ligomis, kurioms būdinga trombocitopenija.

## Šaltiniai
Diazoto monoksidas

**Diazoto oksidas** arba **diazoto monoksidas** – dujos, sudarytos iš dviejų azoto ir vieno deguonies atomų. Tai bespalvės ir praktiškai bekvapės dujos. Pats azoto oksidas – nedegus. Šios dujos nėra toksiškos, nesukelia alerginių reakcijų, įkvėptos mažomis dozėmis gali sukelti isteriją ar nekontroliuojamą juoko priepuolį, dėl ko dar vadinamos juoko dujomis. Dujos veikia atpalaiduojančiai ir migdančiai, dėl to seniau buvo naudojamos medicinoje kaip anestezijos priemonė. Nuo 1970-ųjų šias dujas imta taikyti pramonėje: aviacijoje ir autotechnikoje.

## Gavimas
Diazoto monoksidas yra gaunamas 170–195 °C termiškai skaidant sausąjį amonio nitratą:
: \mathrm{\ NH_4NO_3 \ \longrightarrow \ N_2O(d) + 2H_2O(d)}

## Azoto oksidas variklyje
Į variklį azoto oksidas atneša daugiau deguonies, todėl degalai greičiau dega ir suteikia varikliui didesnę galią. 300° C temperatūtoje, kokia yra cilindre uždegimo metu, diazoto monoksidas skyla į azoto ir deguonies dujas. Tai gerokai padidina slėgį deguonies ir degalų mišinyje virš normalaus slėgio, kuris būdingas Žemės atmosferai. Būtent dėl šios priežasties degalai sudega greičiau. Be to, irimo reakcijos metu išsiskyręs azotas sušvelnina padidėjusį spaudimą cilindre valdydamas degimą: diazoto monoksido savitoji garavimo šiluma sumažina įsiurbimo temperatūrą.

## Šaltiniai
Mubarak al Kabyro muchafaza

**Mubarak al Kabyro muchafaza** () – muchafaza centriniame Kuveite, šalia Persijos įlankos. Administracinis centras – Mubarak al Kabyras. Iš didesnių miestų minėtini Saba al Salemas ir Kurainas. Muchafaza sudaryta 2000 m. padalinus Chavalio muchafazą.

## Šaltiniai
Azoto monoksidas

**Azoto monoksidas** – cheminis junginys, kurio formulė yra NO, dujos. Neturėtų būti painiojamas su diazoto monoksidu N2O ar azoto dioksidu NO2.

Azoto monoksidas yra svarbus biomediatorius žinduolių organizme, įskaitant žmogų, taip pat ir nuodingas oro teršalas.

Azoto monoksido molekulė yra laisvasis radikalas, todėl labai reaktingas. Ore reaguoja su deguonimi, susiformuoja azoto dioksidas.

## Biologinė reikšmė
Azoto monoksidas dalyvauja įvairiuose biologiniuose procesuose, įskaitant kraujagyslių išplėtimą, plaukų ciklo modifikavimą, erekciją; aukštumose gyvenančių žmonių organizmuose NO gaminamas didesniais kiekiais, taip išvengiant hipoksijos. NO taip pat išskiriamas žmogaus imuninės sistemos makrofagų bei neutrofilų, kadangi jis yra nuodingas bakterijoms ir kitiems žmonių patogenams, nors daugelis patogeniškų bakterijų jau yra įgiję atsparumą. NO taip pat naudingas gydantis apsinuodijus parakvatu (piktžolių naikinimo chemikalas).

Augaluose NO gaminamas keliais būdais, veikia kaip mediatorius.

## Pritaikymas technikoje
Nors tiesioginis NO panaudojimas yra santykinai mažas, jis pagaminamas dideliais kiekiais azoto rūgšties iš amoniako sintezėje (Ostvaldo procesas). Naudojamas puslaidininkių pramonės procesuose. Gali būti naudojamas polimerų paviršiaus radikalams aptikti.

## NO aplinkoje
Termodinaminiu požiūriu, NO yra nestabilus, linkęs virsti į O<sub>2</sub> ir N<sub>2</sub>, nors be katalizatorių tokia reakcija yra labai lėta. Norint susintetinti NO iš molekulinio azoto bei deguonies, reikalingos labai aukštos temperatūros, virš 1000 °C (endoterminė reakcija). Pagrindinis natūralus azoto monoksido šaltinis atmosferoje yra žaibas. Vidinio degimo variklių naudojimas smarkiai padidina šio junginio kiekius aplinkoje (viena iš automobilių katalizatorių funkcijų yra paversti NO į deguonį ir azotą).

Azoto monoksidui (taip pat ir kitiems azoto oksidams) esant ore ir reaguojant su drėgme, gali susiformuoti azoto rūgštis, kuri patenka į kritulius (rūgštusis lietus). NO taip pat naikina stratosferos ozono sluoksnį.

## Reakcijos
Esant deguoniui, NO virsta NO<sub>2</sub>:
: 2NO + O2 → 2NO2

Vandenyje NO reguoja su deguonimi ir vandeniu, susiformuojant HNO2, manoma, kad vyksta tokia reakcija:
: 4 NO + O2 + 2 H2O → 4 HNO2

NO reaguoja su fluoru, chloru ir bromu, susiformuojant nitrozilo halidams, pvz., nitrozilo chloridui. Gali reaguoti taip pat su jodu, tačiau pastarasis junginys labai trumpalaikis (nestabilus).
: 2NO + Cl2 → 2NOCl

### Gamyba
Laboratorijoje naudojama azoto rūgšties redukcijos reakcija:
: 8HNO<sub>3</sub> + 3Cu → 3Cu(NO3)2 + 4H2O + 2NO
arba:
: 2 NaNO2 + 2 NaI + 2 H2SO4 → I<sub>2</sub> + 4 NaHSO4 + 2 NO
: 2 NaNO2 + 2 FeSO4 + 3 H<sub>2</sub>SO<sub>4</sub> → Fe2(SO4)3 + 2 NaHSO4 + 2 H2O + 2 NO
: 3 KNO2(l) + KNO3 (l) + Cr2O3(s) → 2 K2CrO4(s) + 4 NO (g)
(čia l – skystis, s – kietoji agregatinė būsena, g – dujos).

Pramonėje gaminama oksiduojant amoniaką 750–900 °C (paprastai 850 °C) temperatūroje, naudojant platiną kaip katalizatorių:
: 4NH3 + 5O2 → 4NO + 6H2O

Nekatalizuojama O2 ir N2 reakcija, kuriai reikalinga aukšta temperatūra (kaip žaibo) nėra paplitusi pramonėje:
: N2 + O2 → 2NO
Juozapas

::: *Apie Jėzaus Kristaus netikrąjį tėvą žr. [[Juozapas iš Nazareto]]*

**Juozapas** (  tar. Josep, vert. Viešpats padaugina) –  patriarcho Jokūbo ir Rachelės vienuoliktas sūnus. 

Jokūbas išskyrė Juozapą kaip mylimiausią sūnų, padovanodamas jam gražų apsiaustą. Dėl to Juozapo broliai ėmę jam pavydėti, o šiam dar papasakojus sapną apie tai, kad visi broliai jam nusilenkę, broliai nusprendė jį nužudyti. Rubenas brolius sulaikė, o Judas įkalbėjo verčiau parduoti į vergiją. Juozapas buvo nupirktas ir išgabentas Egiptą, o broliai pasakė tėvui, kad jį sudraskę žvėrys.

Egipte Juozapą nusipirko aukštas pareigūnas Putifaras ir paskyrė savo rūmų prievaizdu. Putifaro žmona apšmeižė jį skųsdamasi vyrui, neva Juozapas norėjęs ją išprievartauti, todėl Putifaras pasodino Juozapą į kalėjimą. Kalėjime Juozapas sugebėjo išaiškinti vyriausiajam Egipto faraono taurininkui ir kepėjui jų sapnus. Praėjus dvejiems metams faraonas susapnavo sapną, tačiau niekaip negalėjo suprasti ką jis reiškia. Sapno nesugebėję išaiškinti ir faraono žyniai. Taurininkas prisiminė Juozapą, ir faraonas liepė pakviesti jį į rūmus. Juozapas pasakė, kad Egipto laukia septyneri derliaus metai, po kurių seks septyneri bado metai ir patarė paskirti Egiptui sumanų valdytoją. Juo faraonas paskyrė Juozapą ir pavedė jam ruošti maisto atsargas.

Kilus badui, Jokūbas pasiuntė sūnus į Egiptą nupirkti grūdų. Ten jie susitiko Juozapą, tačiau šis apsimetė jų nepažįstąs ir bendravo per vertėją. Juozapas pasakė laikąs juos šnipais ir liepė atvesti jauniausią brolį Benjaminą, kad šis patvirtintų jų žodžius. Paskui jis dar išbandė brolius, norėdamas patikrinti, ar jie bus tokie pat žiaurūs Benjaminui, kokie buvo jam. Pamatęs, kad jie nuoširdžiai rūpinasi Benjaminu, pasisakė, kas esąs.

Juozapas pakvietė apsigyventi Egipte savo tėvą ir brolių šeimas. Jų palikuonys gyveno Egipte 400 metų.

Juozapas mirė sulaukęs 110 metų. Jis buvo išbalzamuotas ir paguldytas į karstą Egipte. Prieš mirtį liepė palaidoti jo kūną šalia savo protėvių Machpelos lauko oloje, ties Mamre, Kanaano šalyje, kai Dievas aplankys Izraelio tautą.

## Šaltiniai
Asimos muchafaza

**Asimos muchafaza** ( = 'Sostinės muchafaza') – muchafaza centriniame Kuveite, prie Persų įlankos.

Administracinis centras – šalies sostinė al Kuveitas. Taip pat apima Kuveito priemiesčius: Šuvaiką, Šamiją, Dasmą. Muchafazai taip pat priklauso kelios salos Persų įlankoje.

Asimoje yra pagrindiniai šalies finansiniai ir verslo centrai, tarp jų ir Kuveito vertybinių popierių birža.

## Šaltiniai
Kuveito vėliava

**[[Kuveitas|Kuveito]] vėliava** – stačiakampio formos, padalinta į tris vienodo aukščio juostas: viršutinė – žalia, vidurinė – balta, apatinė – raudona. Prie flagštoko įkomponuota juodos spalvos trapecija.

## Istorija

Vėliava įteisinta 1961 m. rugsėjo 7 d.

## Simbolika
Žalia spalva simbolizuoja Kuveito gamtą, balta – žygdarbius, raudona – pralietą kovose dėl laisvė kraują, juoda simbolizuoja mūšius.

## Konstrukcija

## Spalvos
 Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 340;  RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 148, 96.

 Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra;  RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

 Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 210, 16, 52.

 Pantone spalvų sistemoje: Juoda – Pantone 294;  RGB spalvų sistemoje: Raudona – 0, 0, 0.

## Nuorodos
*vexilla-mundi.com
Aisrizenveltas

**Aisrizenveltas** ( – „ledo milžino pasaulis“) – didžiausia urvų sistema Europoje, Teneno masyve, 40 km į pietus nuo Austrijos miesto Zalcburgo. Urvų labirintas driekiasi daugiau nei 42 km.

Ledo urvus 1879 m. atrado gamtininkas *Antonas von Poseltas–Čorichas* (*Anton von Posselt–Czorich*). Prasiskverbęs į kalną apie 200 m, jis rado ledo sieną ir toliau nebėjo.

1912 m. ir 1913 m. ledo urvus toliau tyrinėjo prityręs urvų tyrinėtojas *Aleksanderis von Morkas* (*Alexander von Mörk*). Jo ekspedicija iškirto ledo sienoje laiptus ir už jos pamatė nuostabius ledo darinius, kuriuos von Morkas pavadino *Eisriesenwelt*. Įžengus į urvą, kelią pastoja 30 m aukščio ledo siena, jos viršuje – olų ir urvų labirintas.

Ledo kriokliai atsirado vandeniui sunkiantis į kalkakmenio urvus, susiformavusius prieš 2 milijonus metų. Šiame aukštyje – Ledo urvai yra daugiau nei 1500 m virš jūros lygio – žiemą temperatūra urvuose būna labai žema. Šaltinių ir lietaus vanduo, prasismelkiantis ir lašantis į urvus, nespėja sukurti kalkakmenio urvams būdingų stalaktitų bei stalagmitų, nes tuoj pat užšąla visokiausiais pavidalais.

## Nuorodos
Ledo urvai (anglų ir vokiečių k.)
Aukštutinė Angara

**Aukštutinė Angara** () – upė Rusijoje, šiaurės Buriatijoje. Prasideda Baikalo-Vitimo vandenskyroje, teka į pietryčius, įteka į Baikalo ežero šiaurinį galą į rytus nuo Nižneangarsko; sudaro deltą. Teka daugiausia žemu pelkėtu slėniu. Slenkstėta. Laikosi užšalusi nuo spalio pabaigos iki gegužės pradžios.

Didžiausi intakai: Angarakanas, Jančujus, Čuras, Kotera.

Aukštutinė Angara laivuojama nuo Uojano prieplaukos (214 km nuo žiočių).

## Šaltiniai
Vytautas Lukša

**Vytautas Lukša** (g. 1984 m. rugpjūčio 14 d. Alytuje) – Lietuvos futbolininkas.

## Biografija
### Futbolininko karjera
Vytautas Lukša gimė Alytuje, pirmoji jo futbolo komanda Alytaus „Dainava“. Vėliau persikėlė į Vilnių ir atstovavo Vilniaus FC komandai. Nuo 2009 m. sezono buvo išnuomotas Minsko „MTZ-Ripo“ klubui, tačiau birželio pabaigoje paliko komandą. 2010 m. liepos 15 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti, su FK Arsenal Kiïv klubu. 2012 m. kovo 8 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Ekrano“ klubu. 2013 m. pasirašė dvejų metų kontraktą su Varšuvos „Polonija“ klubu.
#### FK Žalgiris
Nuo 2015 m. atstovavo Vilniaus „Žalgirio“ ekipai. 2017 m. pabaigoje baigėsi sutartis su sostinės klubu ir nebuvo pratęsta.
#### DFK Dainava
2021 m. Vytautas Lukša sugrįžo į profesionalų futbolą. Pasirašė sutartį su A lygos debiutante DFK Dainava. Išrinktas ekipos kapitonu.
2021 m. gegužės 29 d. prieš „Bangą“ pasižymėjo pelnydamas įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 3:1. Taip pat žaidė už DFK Dainava futsal komandą. Buvo kviestas kaip kandidatas į Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę.

### Trenerio karjera
2020 m. ėmėsi trenerio veiklos. Prisijungė prie MFA Žalgiris-MRU trenerių  štabo.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  Ekipa žaidė A lygoje;

## Pasiekimai
* 2012, 2015, 2016 m. A Lygos laimėtojas
* 2017 m. A Lygos sidabro laimėtojas
* 2017 m. LFF Supertaurės laimėtojas
* 2010 m. Baltijos taurės laimėtojas

## Kita informacija
Vytautas Lukša studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
Kuveito herbas

**[[Kuveitas|Kuveito]] herbas** – herbiniame skyde įkomponuota Kuveito vėliava. Apskritimo viršuje – užrašas „الكويت دولة“ apytiksliai reiškiantis *„Kuveito valstybė“*. Skydas patalpintas ant auksinio vanago krūtinės. Vanago simbolį galima rasti daugumoje islamiškų šalių vėliavų ir herbų (pvz.:Irako herbas, Egipto vėliava, Sirijos herbas, Jordanijos herbas ir kt.). Išskleisti vanago sparnai virš galvos suformuoja apskritimą, kuriame pavaizduotas tradicinis arabų dvistiebis laivas (dojus ()) baltomis burėmis plaukiantis mėlynoje jūroje. Šis simbolis sutinkamas ir kitų Persų įlankoje esančių arabų valstybių herbuose: Kataro herbe, Jungtinių Arabų Emyratų herbe.
Buriatija

**Buriatija** (), **Buriatijos Respublika** (*Республика Бурятия*) – Rusijos federalinis subjektas, esantis pietrytiniame Sibire. Pietuose ribojasi su Mongolija, rytuose – su Užbaikalės kraštu, šiaurėje ir vakaruose – su Irkutsko sritimi, pietvakariuose – su Tuva. Sostinė – Ulan Udė.

## Istorija

Pagal 1703 m. sutartį, pasirašytą caro Petro I, Buriatija laisvu noru įstojo į Rusijos imperiją. 1923 m. buvo suformuota Buriatijos-Mongolijos ASSR. 1937m. nuo Buriatijos atskirtos Ust Ordos ir Agos Buriatų autonominės apygardos. 1958 m. teritorija pertvarkyta į Buriatijos ASSR. Nuo 1992 m. Buriatija – Rusijos federacinė respublika.

## Geografija

Buriatija išsidėsčiusi Užbaikalėje. Pietvakariuose sieika Rytų Sajaną (aukščiausia vieta – Munku Sardyko k., 3491 m). Užbaikalėje iškilusi sudėtinga kalnų sistema: Stano kalnynas, Vitimo plokščiakalnis, Chamar Dabano, Barguzino kalnagūbriai. Iš viso kalnuotos sritys užima 80 % respublikos ploto. Klimatas vidutinių platumų; ryškiai kontinentinis. Būdingos šaltos speiguotos žiemos ir šiltos vasaros. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -24&nbsp;°C, liepos 17&nbsp;°C. Per metus iškrinta apie 300 mm kritulių. Visą vakarinę Buriatiją užima vienas didžiausių Azijos ežerų – Baikalas. Į jį teka Selengos, Barguzino, Aukštutinės Angaros upės. Šiaurės rytuose teka Vitimas su savo intakais. Amžinasis įšalas. Net 4/5 respublikos paviršiaus dengia taiga (maumedžiai, kedrai, kėniai). Pietuose yra stepių ir miškastepių.

## Ekonomika

Buriatijoje gausu naudingų iškasenų: volframo, molibdeno, aukso, polimetalų rūdų, akmens ir rusvųjų anglių, geležies rūdų, boksito, apatitų, asbesto, grafito. Medienos, mašinų gamybos pramonė, žvejyba. Yra Gusinooziorsko ŠE. Teritoriją kerta Baikalo-Amūro magistralė.

## Gyventojai

Tautinė sudėtis:
* rusai – 64,9 %
* buriatai – 29,5 %
* totoriai – 0,7 %
* ukrainiečiai – 0,7 %
* sojotai – 0,4 %
* evenkai – 0,3 %

## Miestai

Buriatijoje yra 6 miestai (tūkst. gyventojų 2007 m.):
* Ulan Udė – 343,0
* Severobaikalskas – 25,6
* Gusinooziorskas – 24,4
* Kiachta – 18,9
* Zakamenskas – 13,1
* Babuškinas – 4,9

Kitos didesnės gyvenvietės:
* Selenginskas – 15,7
* Zarečnas – 10,9
* Onochojus – 10,6
* Taksimo – 10,5

## Administracinis suskirstymas

Respublika padalinta į 21 rajoną. Yra 6 miestai, 29 miesto tipo gyvenvietės ir 614 kaimų.

Rajonai (skliaustuose – administracinis centras):
* Barguzino rajonas (Barguzinas)
* Baunto evenkų rajonas (Bagdarinas)
* Bičiuros rajonas (Bičiura)
* Chorinsko rajonas (Chorinskas)
* Džidos rajonas (Petropavlovka)
* Ivolginsko rajonas (Ivolginskas)
* Jeravnojės rajonas (Sosnovo Oziorskojė)
* Kabansko rajonas (Kabanskas)
* Kiachtos rajonas (Kiachta)
* Kižingos rajonas (Kižinga)
* Kurumkano rajonas (Kurumkanas)
* Muchoršibirės rajonas (Muchoršibirė)
* Mujos rajonas (Taksimo)
* Okos rajonas (Orlikas)
* Pabaikalės rajonas (Turuntajevas)
* Selengos rajonas (Gusinooziorskas)
* Šiaurės Baikalo rajonas (Nižneangarskas)
* Tarbagatajaus rajonas (Tarbagatajus)
* Tunkos rajonas (Kyrenas)
* Zaigrajevo rajonas (Zaigrajevas)
* Zakamensko rajonas (Zakamenskas)

## Nuorodos
* Oficiali svetainė  (rusų k.)
* Buriatų tautos svetainė (rusų k.)
Pastercės ledynas

**Pastercės ledynas** () – didžiausias ledynas Austrijoje ir Rytų Alpėse. Tęsiasi apie 9 km.

## Nuorodos
* Pastercės ledynas 
* Austrija:Tirolis ir Zalcburgas 
* Pastercės ledyno nuotraukos
Stanislavas Medvedenka

**Stanislav „Slava“ Medvedenko** (g. 1979 m. balandžio 4 d. Kijeve) – Ukrainos krepšininkas.

2006 m. gruodžio 28 d. pasirašė sutartį su Atlanta "Hawks" klubu.

## Pasiekimai

* 1997 m. Ukrainos čempionas
* 2001, 2002 m. NBA čempionas

## Šaltiniai
Taimyra

**Taimyra** () – upė Rusijoje, šiaurės Sibire, Taimyro pusiasalyje. Prasideda Byrangos kalnuose, aukštupyje vadinama **Aukštutine Taimyra** (*Верхняя Таймыра*). Pradžioje teka į pietus pelkėtu slėniu, vėliau pasuka į šiaurės rytus. Prateka Taimyro ežerą. Už jo vadinama **Žemutine Taimyra** (*Нижняя Таймыра*). Teka į šiaurę, įteka į Karos jūros Taimyro įlanką. Sudaro estuariją.

Užšąla rugsėjo viduryje, atitirpsta birželį. Taimyroje gausu žuvų: omulių, muksunų, nelmų, seliavų, šalvių. 

## Šaltiniai
Liudvika

**Liudvika** () – miestas centrinėje Švedijoje, Dalarnos lene, prie Vesmano ežero ir Liudvikos upės. Komunos centras.

## Istorija

Miestas įkurtas 1539 m. Miesto statusą gavo 1919 m.

## Šaltiniai
Bubijanas

**Bubijano sala** – didžiausia Kuveito sala, užimanti 863 km². Ji yra Persijos įlankos šiaurėje. Sala nėra apgyvendinta. Salą su Kuveitu jungia tiltas, pastatytas per Asabijos kanalą kariniams tikslams Persijos įlankos karo metu. Saloje planuojama statyti naują uostą, kuris padidins Kuveito eksporto apimtis.
Mėlynuodegės

**Mėlynuodegės** (*Tarsiger*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių gentis.

Gentyje 5 rūšys:
* Auksinė mėlynuodegė (*Tarsiger chrysaeus*)
* Baltabruvė mėlynuodegė (*Tarsiger indicus*)
* Paprastoji mėlynuodegė (*Tarsiger cyanurus*)
* Rusvakrūtė mėlynuodegė (*Tarsiger hyperythrus*)
* Taivaninė mėlynuodegė (*Tarsiger johnstoniae*)
Juodauodegės

**Juodauodegės** (*Cercomela*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių gentis.

Gentyje 9 rūšys.
Austrijos herbas

**[[Austrija|Austrijos]] [[herbas]]** – vienas iš Austrijos valstybės simbolių.

## Aprašas
Raudoname lauke sidabrinė juosta. 

Skydą ant krūtinės laiko juodas pakeltus sparnus demonstruojantis erelis auksiniais snapu ir kojomis, raudonu liežuviu, kurio galvą puošia auksinė miesto karūna. Dešine koja laiko auksinį pjautuvą, kaire – auksinį kūjį. Ant kojų nutrauktos sidabrinės grandinės. 

### Simbolika
* Raudonos ir baltos spalvos skydas – Austrijos hercogystės, kuri apėmė Žemutinę Austriją ir dalį Aukštutinės Austrijos, simbolis. Pasak legendos šis skydas kilęs iš Trečiojo Kryžiaus žygio metu vykusio Akos apgulties, kurioje dalyvavo hercogas Leopoldas V.
* Erelis – Austrijos suverenumas (įvestas 1919 m.).
* Miesto karūna – vidutinė klasė (įvesta 1919 m.).
* Pjautuvas – žemės ūkis (įvesta 1919 m.).
* Kūjis – pramonė (įvesta 1919 m.).
* Nutrauktos grandinės – išsilaisvinimas iš nacionalsocialistų diktatūros (įvesta 1945 m.). 

Diskusijos apie Austrijos herbą praeityje yra kėlusios įvairių politinių diskusijų. Ypač dažnai kliuvo pjautuvo ir kūjo naudojimas, kadangi sukryžiuoti pjautuvas ir kūjis yra paplitęs komunistų simbolis. Komunistų simbolikoje plačiai naudojamos ir nutrauktos grandinės. Tačiau gyventojų tyrimai parodė, kad Austrijos piliečiams esama Austrijos herbo simbolika yra gerai žinoma. 

Iš vienos pusės herbas yra naujas respublikos simbolis, iš kitos pusės jis gali būti laikomas modifikuota Habsburgų istorinio herbo versija. Dažnai teigiama, kad dabartinis Austrijos herbas primena dvigalvį Habsburgų monarchijos erelį. Pagal šią interpretaciją vienos erelio galvos pašalinimas atspindi Vengrijos – rytinės Habsburgų imperijos dalies praradimą. 

1919 m. Įstatymo apie Austrijos respublikos valstybės herbą ir valstybės antspaudą 202-asis priedas aiškiai teigia, kad naujas viengalvis erelis yra ne perdirbtas dvigalvis Habsburgų (simbolis naudotas nuo 1804 m.) ar dar ankstesnis Šventosios Romos imperijos erelis, o „Romos respublikos legionų simbolis“ Tuo tarpu Austriją sudarančios federalinės žemės išlaikė ikirespublikines heraldines tradicijas – daugelis herbų atėję dar iš viduramžių, su erchercogų ir hercogų karūnomis bei riterių šalmais. 

## Istorija
Anksčiau Austrijos-Vengrijos laikotarpio naudotą herbą su dvigalviu ereliu po I pasaulinio karo pakeitė herbas, kuriame erelis su viena galva. Jo krūtinę papuošė Austrijos kunigaikštystės herbinis skydas. Taip pat papildomai buvo įkomponuoti auksiniai simboliai bokštinė karūna, pjautuvas ir kūjis. Jie simbolizavo buržuazijos, valstiečių ir darbininkų klasių vienybę. Nutraukta grandinė atsirado po II pasaulinio karo kaip išsivadavimo simbolis.

Herbas įteisintas 1919 m. gegužės 8 d. 1934 m. šio herbo buvo atsisakyta, o 1945 m. nedaug pakeistas jis buvo vėl grąžintas.

Herbas taip pat naudojamas ant **nacionalinės** Austrijos vėliavos.

## Nuorodos

* Austrijos simboliai
Azoto oksidas

**Azoto oksidas** – bendras terminas, naudojamas įvairiems azoto ir deguonies junginiams (oksidams) nurodyti. Azotas sudaro nemažą grupę oksidų, kuriuose jo oksidacijos laipsnis gali svyruoti nuo +1 iki +5:

Diazoto trioksidas, tetroksidas ir pentoksidas yra nestabilūs junginiai.


Image:Nitric-oxide-3D-vdW.png|Azoto monoksidas, NO
Image:Nitrogen-dioxide-3D-vdW.png|Azoto dioksidas, NO2
Image:Nitrous-oxide-3D-vdW.png|Diazoto monoksidas, N2O
Image:Dinitrogen-trioxide-3D-vdW.png|Diazoto trioksidas, N2O3
Image:Dinitrogen-pentoxide-3D-vdW.png|Diazoto pentoksidas, N2O5
Varba

**Varba** – Kuveitui priklausanti sala, esanti šiaurinėje Persijos įlankos dalyje, netoli Eufrato žiočių. Sala užima maždaug 37 km². Pietuose yra Bubijanas. Sala nėra apgyvendinta, bet čia pastatytas patrulių postas, dalinai finansuojamas JTO.
Krūminės liepsnelės

**Krūminės liepsnelės** (*Cercotrichas*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso vidutinio dydžio paukščiai. Anksčiau buvo priskiriama strazdinių (*Turdidae*) šeimai.

Paplitę Afrikoje. Lizdą suka ant žemės ar krūmuose.

Gentyje 11 rūšių.

## Rūšys
* Miškinė krūminė liepsnelė (*Cercotrichas leucosticta*)
* *[[Cercotrichas quadrivirgata]]*
* *[[Cercotrichas barbata]]*
* Rudoji krūminė liepsnelė (*Cercotrichas signata*)
* Rudnugarė krūminė liepsnelė (*Cercotrichas hartlaubi*)
* Raudonnugarė krūminė liepsnelė (*Cercotrichas leucophrys*)
* *[[Cercotrichas galactotes]]*
* Kalahario krūminė liepsnelė (*Cercotrichas paena*)
* Afrikinė krūminė liepsnelė (*Cercotrichas minor*)
* *[[Cercotrichas coryphaeus]]*
* Juodoji krūminė liepsnelė (*Cercotrichas podobe*)
Failaka

**Failakos sala** – Kuveito sala šiaurinėje Persijos įlankos dalyje. Nuo Kuveito nutolusi 20 km. Tai vienintelė apgyvendinta Kuveito sala. Jos plotas – 20 km².

Žmonių veikla aptinkama jau 3 tūkst. pr. m. e. Aleksandro Makedoniečio laikais ši sala buvo kolonizuota, pavadinta *Ikaro sala*.

Prieš karą čia gyveno virš 2000 gyventojų, buvo kelios mokyklos. Karo metu smarkiai apgriauta.

Dabar Failaka tampa panaši į turistinę salą: pastatytas viešbutis, atidaromi muziejai, tarp salos ir Kuveito tranzuoja keltas *Ikaras*, o salos klimatas su Kuveito – nepalyginamas.
Viktorija (upė)

**Viktorija** () – upė šiaurės Australijoje, Šiaurinėje Teritorijoje. Prasideda Kimberlio plynaukštėje, teka dykumomis į šiaurę. Įteka į Timoro jūros Juozapo Bonaparto įlanką, sudaro estuariją (plotis iki 25 km), pereinančią į Kuins Čanelio įlanką.

Laivuojama drėgnuoju sezonu (gruodis – vasaris) 150 km nuo žiočių. Sausmečiu (nuo balandžio–gegužės iki lapkričio) smarkiai nusenka, susiskaido į atskirus vandeningus duburius.

## Šaltiniai
Liepsnelinės šnekės

**Liepsnelinės šnekės** (*Cossypha*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių gentis, kuriai priklauso smulkūs vabzdžialesiai paukščiai. Anksčiau buvo priskiriama strazdinių (*Turdidae*) šeimai.

Paplitę Afrikoje.

Gentyje 13 rūšių.

## Rūšys
* Kalninė liepsnelinė šnekė (*Cossypha isabellae*)
* Arčero liepsnelinė šnekė (*Cossypha archeri*)
* Žaslvašonė liepsnelinė šnekė (*Cossypha anomala*)
* Kapo liepsnelinė šnekė (*Cossypha caffra*)
* Baltagerklė liepsnelinė šnekė (*Cossypha humeralis*)
* Mėlynpetė liepsnelinė šnekė (*Cossypha cyanocampter*)
* Pilkasparnė liepsnelinė šnekė (*Cossypha polioptera*)
* *[[Cossypha semirufa]]*
* Baltakaktė liepsnelinė šnekė (*Cossypha heuglini*)
* Raudongalvė liepsnelinė šnekė (*Cossypha natalensis*)
* Garsingoji liepsnelinė šnekė (*Cossypha dichroa*)
* Baltagalvė liepsnelinė šnekė (*Cossypha heinrichi*)
* *[[Cossypha niveicapilla]]*
* *[[Cossypha albicapilla]]*
Aua

**Aua sala** – maža Kuveitui priklausanti sala šiaurinėje Persijos įlankos dalyje. Jos ilgis – 800 m, plotis – 540 m, plotas maždaug 34 ha. Sala 16 km nutolusi į pietvakarius nuo Failakos, vienintelės apgyvendintos Kuveito salos. Saloje pastatytas švyturys, sraigtasparnių nusileidimo aikštelė, be šių dalykų saloje daugiau nieko nėra.
Vetluga

**Vetluga** () – upė Rusijoje, Kirovo, Kostromos, Nižnyj Novgorodo srityse ir Marių Respublikoje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Kirovo srityje, netoli Leninskojės, pradžioje teka į vakarus, vėliau pasuka į pietus ir pietryčius. Įteka į Volgą (Čeboksarų tvenkinį) aukščiau Kozmodemjansko.

Kairysis krantas žemas, dešinysis aukštas (iki 100 m), sudarytas iš mergelių ir smiltainio. Tėkmė lėta, daug senvagių. Užšalusi lapkričio – balandžio mėnesiais. Vetluga laivuojama 700 km nuo žiočių.

Didžiausi intakai: Neja, Didžioji Kakša, Usta, Juronga (kairieji), Vochma, Liunda (dešinieji).

Prie Vetlugos įsikūrę Šarijos ir Vetlugos miestai.

## Šaltiniai
Kėdainių Ryto progimnazija

**Kėdainių „Ryto“ progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių mieste, į vakarus nuo Senamiesčio, Pavasario g. 6, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191019449.

## Istorija

Įkurta 1980 m. kaip Kėdainių 5-oji vidurinė mokykla. 1982 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1986 m. atidarytas abiturientų kiemelis. 1992 m. įkurtas buities ir amatų muziejus. 1993 m. mokykla pavadinta „Ryto“ vardu.

1995 m. sukurta mokyklos vėliava. 1997 m. atidaryta specialioji kurčiųjų-neprigirdinčiųjų klasė, išrinkta pirmoji mokyklos prezidentė Odeta Čičkauskaitė. 1998 m. įkurtas mokyklos istorijos muziejus. 1999 m. atidaryta kompiuterių klasė, įrengta treniruoklių salė ir nauja biblioteka-skaitykla. 2001 m. atidarytas informacinis centras, jame dvi skaityklos. 2012 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto“ vidurinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto“ pagrindinę mokyklą. 2015 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto“ pagrindinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto“ progimnaziją.

## Direktoriai
* 1980–1984 m. I. Paliulienė
* 1984–1993 m. J. Jančius
* 1993–2022 m. Albinas Stankevičius
* Nuo 2022 m. Svetlana Denisova

## Nuorodos
*
Kanarėlinės musgaudės

**Kanarėlinės musgaudės** (*Culicicapa*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos paukščių gentis.

## Rūšys
* Pilkagalvė kanarėlinė musgaudė (*Culicicapa ceylonensis*)
* Geltonoji kanarėlinė musgaudė (*Culicicapa helianthea*)
Mėlynbaltė musinukė

**Mėlynbaltė musinukė** (*Cyanoptila cyanomelana*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos migruojantis paukštis.

Veisiasi Japonijoje, Korėjoje ir Kinijoje bei Rusijoje. Žiemoja Rytų Azijoje, ypač Vietname, Kambodžoje, Tailande, Sumatroje ir Borneo.
Burganas

**Burganas** – dykumų plotai pietrytiniame Kuveite, kuriuose randami bene didžiausi naftos telkiniai pasaulyje. Naftos telkiniai atrasti 1938 metais, jie yra labai lengvai eksplotuojami, todėl leido Kuveitui iškilti tarp naftą eksportuojančių šalių. Per dieną čia išgaunama apie 1,6 milijonų barelių naftos. Nors karas labai pakenkė šiai sričiai, tačiau dabar regionas vėl veikia (išskyrus 3 naftos išgavimo įrenginius, kurie palikti kaip priminimas) visu pajėgumu išgaudamas 1,7 milijonų barelių per dieną. Dibant tokiu pajėgumu išteklių liktų dar 30–40 metų.
Propilenas

**Propilenas**, dar vadinamas **propenu**, – organinė cheminė medžiaga, kurios cheminė formulė C3H6 (CH3CH=CH2). Normaliomis sąlygomis – bespalvės, bekvapės ir labai degios dujos. Pagal strukūrą priskiriamas angliavandenilių grupės alkenų klasei.

Natūraliai propilenas randamas anglies dujose, sintetinamas perdirbant naftą. Propilenas – svarbi medžiaga naftos pramonėje, dažniausiai naudojamas kaip monomeras gaminant polipropileną. Propilenas dažnai naudojamas kaip kuras įvairiuose gamybos procesuose. Ši medžiagos kaloringumas panašus į propano, tačiau dėl mažesnės sudegusių produkų masės, jo degimo temperatūra aukštesnė.
Mutla

**Mutlos ketera** () – aukščiausia Kuveito viršūnė, siekianti 142 m. Ji yra al Džahros gubernijoje.

## Istorija
Persijos įlankos karo metu Irakas čia buvo išdėstęs artileriją, nukreiptą prieš Saudo Arabiją. 1991 m. vasario mėn. JAV aviacija atakavo Irako pajėgas netoli Mutlos esančiu keliu (vadinamas „Mirties keliu“) link Basros besitraukiančias Irako karines pajėgas. Po to ant Mutlos koalicijos pajėgos pastatė ryšių bokštą.

## Išnašos
Ford Interceptor

**Ford Interceptor** buvo koncepcinis automobilis, kurį Ford Motor Company pristatė 2007 metų Šiaurės Amerikos tarptautinėje automobilių parodoje, vykusioje Detroite, Mičigane. Ford Interceptor yra retro stiliaus sedanas moderniai atspindintis 7-dešimtmečio klasikinį amerikietišką automobilį, pavyzdžiui, Ford Galaxie.

Automobilis naudoja Ford Racing 5,0 litrų Cammer variklį, turintį 400 AG ir turintį galimybę naudoti E-85 etanolį. Interceptor naudoja 6-pavarų mechaninę transmisiją. 5,0 litrų Cammer yra patobulinta 4,6 litrų modular variklio versija, kurią naudoja Ford Mustang GT.

## Techninės savybės
* Variklis: 5,0-litrų benzininis Cammer variklis
* Maksimali galia: 400 AG
* Transmisija: 6-pavarų mechaninė
* Varomi ratai: Galiniai
* Ilgis: 201.6 in.
* Plotis: 76.4 in.
* Aukštis: 54.8 in.
* Ratų bazė: 120.8 in.