open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Šizoidinis asmenybės sutrikimas

**Šizoidinis asmenybės sutrikimas** – asmenybės sutrikimas, kurį turintis asmuo pasižymi noro bendrauti su aplinkiniais stoka, paslaptingumu, uždarumu, emociniu šaltumu, atsiribojimu bei apatija. Neretai toks žmogus nesugeba suformuoti glaudžių ryšių su kitais, nors pasižymi turtingu, bet slaptu vidiniu pasauliu. Taip pat būdingas negebėjimas kuo nors mėgautis (anhedonija) ar toleruoti kitų žmonių emocinius lūkesčius, gyvenimo „stebėtojo“, o ne dalyvio jausmas, abejingumas pagyroms, kritikai, galimas ir aseksualumas. Pirmieji simptomai pasireiškia vėlyvoje vaikystėje arba sulaukus pilnametystės.

Šio asmenybės sutrikimo priežastys nėra tiksliai žinomos, tačiau egzistuoja įrodymų, jog šizoidinis asmenybės sutrikimas susijęs su šizotipiniu asmenybės sutrikimu bei šizofrenija, tad yra kartais laikomas „šizofrenijai giminingu asmenybės sutrikimu“. Sutrikimas diagnozuojamas remiantis klinikiniais stebėjimais, jį gana sunku atskirti nuo kitų psichikos problemų.

Šizoidinis asmenybės sutrikimas yra prastai ištirtas: yra per mažai duomenų, nes su problema susiduriantys asmenys retai kreipiasi į specialistą. Tyrimai rodo, kad šizoidinį asmenybės sutrikimą turinčių žmonių dalis nesiekia nė 1 %. Diagnozė dažniau pasitaiko vyrų tarpe. Sutrikimas siejamas su žymiai prastesne gyvenimo kokybe, prastu funkcionavimu visuomeniniame kontekste bei vienu žemiausiu „gyvenimo sėkmės“ rodikliu lyginant su kitais asmenybės sutrikimais.

## Simptomai
Šizoidiniam asmenybės sutrikimui būdingas:
* emocinis atsiribojimas (apatija)
* negebėjimas jausti džiaugsmo ir pasitenkinimo (anhedonija);
* emocinės raiškos trūkumas (plokščias afektas);
* menkas susidomėjimas ar visiškas nesidomėjimas seksualine patirtimi (aseksualumas);
* nepiktybinis abejingumas socialinėms normoms;
* pernelyg didelis susitelkimas į asmenines fantazijas;
* artimų draugų nebuvimas.

## Išnašos
Elva (upė)

**Elva** () – upė pietryčių Estijoje; teka pro Pelvos, Valgos ir Tartu apskritis. Dešinysis Emajegio intakas.

Upės ilgis siekia 82,4 km (kitais duomenimis – 72 km), o baseino plotas – 451,4 km² (kitais duomenimis – 463 km²). Iš šiaurės vakarų pusės išteka iš Valgjervo ežero (176,5 m aukštyje virš jūros lygio, netoliese *Puugi* kaimo). Įteka į Emajegį ties Teilmos kaimu (32,4 m virš jūros lygio), šios upės atkarpos, vadinamos *Suur Emajõgi*, aukštupyje.

## Išnašos
Gilas

**Gilas** – upė pietvakarių Etiopijoje, Gambelos regione; viena Sobato ištakų. Upė dar vadinama *Mene*, *Owis*, o amharų ir oromų naujakuriai XX a. pr. ją vadino *Bako*.

Gilo ištakos yra Etiopijos kalnyne, netoliese Mizan Teferio. Nuo čia upė teka į vakarus, prateka Tatos ežerą ir Etiopijos pasienyje su Pietų Sudanu įteką į Piboro upę. Šioji susiliejusi su Baru sudaro Sobato upę, o Sobatas įteka į Baltąjį Nilą.

Gilo upė daugiausia teka Etiopijos dalimi, iš rytų išsikišusia į Pietų Sudaną (vadinamuoju Baro pleištu). Prieš Antrąjį pasaulinį karą ir šeštajame XX a. dešimtmetyje upės slėnyje buvo gana intensyviai ieškoma aukso, tačiau rasta pernelyg mažai, kad komercinė jo gavyba būtų perspektyvi.

B. H. Jessen, vienas iš W. N. McMillan ekspedicijos, 1904 m. keliavusios per šią pietvakarinės Etiopijos dalį, dalyvių, paskaičiavo, kad upės ilgis siekia 200 mylių. Kaip nurodo B. H. Jessen, Gilui patvinus, upės plotis pasiekia 80–100 jardų, o gylis tuo metu siekia apie 20 pėdų.

## Išnašos
Kedrinės pinijos

**Kedrinės pinijos** (neteiktinas terminas **kedro riešutai**) – kedrinių pušų valgomos sėklos. Lietuvoje dažniausiai parduodamos sibirinių pušų sėklos. Apskritai daugiausia kedrinių pinijų išgaunama Pietų Korėjoje, Kinijoje, Rusijoje, Pakistane, Afganistane. Didžiausia eksportuoja iš jų Kinija.

Naudojamos kulinarijoje tiek pakepintos, tiek žalios: pesto ir kitų padažų gamyboje, jais pagardinami duonos gaminiai, sausainiai, žuvies, mėsos patiekalai, salotos ir kiti vegetariški valgiai. Iš jų spaudžiamas aliejus, naudojamas ir medicinoje, kosmetikoje.

Pinijomis taip pat minta gyvūnai, paukščiai giesmininkai, voverės, burundukai, putpelės, juodieji lokiai, juodauodegiai elniai ir kt. Nors daugelis jų valgomi, tačiau didžioji dalis riešutų per smulkūs, kad žmogui atsipirktų jų rinkimas.

## Išnašos
Gliese 1132

**Gliese 1132** arba **GJ 1132** – M spektrinės klasės žvaigždė (raudonoji nykštukė), esanti Burių žvaigždyne, nuo Saulės nutolusi 41 šm. (12,6 parsekų).
Žvaigždės masė yra 0,181 ± 0,019 , o spindulys – 0,2105 (+0,0102−0,0085) Saulės spindulio.

Sistemoje yra dvi patvirtintos egzoplanetos – Gliese 1132 b, kurios masė siekia 1,66 Žemės masės, ir Gliese 1132 c, kuri yra 2,64 karto masyvesnė už Žemę, – ir numanoma Gliese 1132 d planeta, kurios masė gali siekti 8,4 Žemės masės.

## Šaltiniai
Kuparukas

**Kuparukas** (, inupiakų k. *Kuukpaaġruk*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. 1901 m. sudarytame žemėlapyje žvalgytojas upės pavadinimą eskimų kalba užrašė *Koopowra* ir išvertė kaip *Big River* („Didžioji upė“).

Upė prasideda Brukso kalnagūbrio šiauriniame šlaite, teka daugiausia į šiaurę; įteka į Boforto jūros įlanką tarp Byči Pointo ir Prudhou Bėjaus. Kuparuko ilgis siekia apie 320 km, o deltos plotis – apytikriai 5 km.

Upės vardu pavadintas Kuparuko kauburys – 9,1 m aukščio pingas, esantis 19 km į pietryčius nuo Byči Pointo. Pavadinimą jam suteikė Arkties tyrinėtojas Ernest de Koven Leffingwell, 1911 m. naudojęs šį kauburį kaip trianguliacijos punktą.

Apie 64 km į vakarus nuo Prudhou Bėjaus yra Kuparuko naftos telkinys – antras didžiausias naftos telkinys Šiaurės Amerikoje. Šis telkinys atrastas 1969 m., jo plotas siekia apie 1300 km².

## Išnašos
Selavikas

**Selavikas** () – upė JAV, šiaurės vakarinėje Aliaskos dalyje. Ilgis siekia 225 km.

Selavikas prasideda Parselo kalnuose, netoliese Zeino kalvų, ir teka daugiausia į vakarus Selaviko nacionaliniu gamtos rezervatu (upė teka palei šiaurės poliaratį); įteka į Selaviko ežerą, kuris per Hotamo įlankėlę jungiasi su Čiukčių jūros Kocebu įlanka.

Prie upės, netoli jos žiočių, įsikūrusi Selaviko gyvenvietė.

Didžiausi intakai – Tagagavikas ir Kugarakas.

Selaviko slėnis – svarbi vandens paukščių perimvietė. Be to, sezono metu čia susitelkia didesnė Vakarų Arkties karibu bandos dalis.

## Išnašos
Pesto padažas

**Pesto padažas** – padažas pradėtas gaminti Genujoje, Ligūrijoje, šiaurės vakarų Italijoje. Pirmąkart pasirodė 1860 m. Giovan Battista Ratto kulinarinėje knygoje „Genujos virtuvė“. Į jo sudėtį įeina trinti česnakai, kedrinės pinijos, baziliko lapai, parmezano ir pekorino kietieji sūriai, jūros druska, alyvuogių aliejus.

Pesto veikiausiai kilo iš moretumo padažo, kuris gamintas dar Senovės Romoje. Pastarojo sudėtyje buvo sūrio, česnakų bei prieskoninių žolelių. Viduramžiais apylinkėse atsirado pesto pirmtakas agliata, graikinių riešutų bei česnakų padažas. Vėliau, XVII a., italai, gamindami šį padažą, vietoj graikinių riešutų naudojo Ligūrijos apylinkėse augančius kedro riešutus ir bazilikus, tačiau iš pradžių jame vyravo aštrus česnakų prieskonis, būdingas Persijos ir Arabijos pusiasalio gyventojų virtuvėms. Česnaką vertino ir Genujos jūreiviai, naudojo jį kaip vaistą nuo visų ligų. Pesto išpopuliarėjo visame pasaulyje merkantilizmo bei jūreivių ir išeivių į Lotynų Ameriką dėka.

Pesto pavadinimas kilo nuo jo gamybai naudojamų įrankių pavadinimo, kuriais padažo ingredientai yra sutrinami akmeninėje grūstuvėje () su mediniu koteliu (). Taip pat nuo jo paruošimo būdo – trynimo ().

Be tradicinio pesto padažo, yra ir nemažai jo atmainų. Sicilietiškame pesto vietoj bazilikų naudojami pomidorai, o kedro riešutai pakeičiami migdolais. Aitrusis Kalabrijos pesto gaminamas iš keptų paprikų bei juodųjų pipirų.


Pasta al Pesto in Florence, Italy (47909905101).jpg|Pasta su pesto padažu
Pesto bread.jpg|Batonas įdarytas pesto padažu
Pesto rosso.jpg|Sicilietiškas pesto


## Išnašos
Burbesis

**Burbesis** – upelis Žemaitijoje, Telšių rajono šiaurinėje dalyje. Prasideda Užupės miško pakraštyje. Iš pradžių teka daugiausia į šiaurę šio miško pakraščiu, po to vingiuodamas teka laukais daugiausia į šiaurės vakarus. Už Nevarėnų miestelio pasukęs į pietvakarius, įteka į Morkiškių ežerą (Ventos baseinas).

Prie Burbesio įsikūrę Petraičiai, Nevarėnai. Miestelyje yra Burbesio tvenkinys.

Tarpukariu provizoriaus Juozapo Piekarskio, Nevarėnuose įkūrusio gaisrininkų organizaciją, iniciatyva Burbesio upelis buvo pagilintas (gaisrams gesinti buvo reikalingas vandens telkinys). Burbesis ne kartą buvo gilintas tarybiniais laikais; upelis praplėstas, sudaryta sala, be to, buvo pastatytas medinis tiltelis. 2004 m., vykdant projektą „Prakalbintas medis”, prie Burbesio įkurtas tautodailininkų parkas. Lietuvos vardo paminėjimo 1000-mečio proga per Burbesio upelį Nevarėnuose buvo nutiestas akmeninis tiltas.

Upėvardis *Burbẽsis* kildinamas iš žodžio „burbėti“ („burbuliuoti, kunkuliuoti“).

## Išnašos
Medišionių liepos

**Medišionių liepos** – išskirtinių liepų grupė Švenčionių rajone, Medišionyse, 6 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių, prie kelio . Buvęs gamtos paveldo objektas.

Medžių skersmuo 1,4–1,6 m, aukštis – 32 m. Medžių ansamblis buvo paskelbtas respublikinės reikšmės gamtos paminklu. 

2011 m. Sirvėtos regioniniame parke augančias Medišionių liepas sutvarkė Lietuvos arboristikos centras. Šalikelėje augančių senų liepų šaknys buvo pažeistos vykdytų kelio darbų metu. Sutvarkytos ne tik atidengtos šaknys, bet ir liepų kamienai, šakos.

2018 m. Medišionių liepos (3) išbrauktos iš saugomų sąrašo, kaip neatitinkantis kriterijų botaninis gamtos paveldo objektas.

## Kitos saugomų liepų grupės
* Bačiškės liepos (6)
* Grybų liepos (6)
* Paskarbiškių liepos (5)
* Upninkų liepos (2)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Balapapytė

**Balapapytė** – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Salų miestelio.

## Istorija

Salų apylinkės Balapapytės viensėdis panaikintas 1972 m. rugsėjo 27 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Žaibgala

**Žaibgala** (arba ***Žaibogala***) – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 7 km nuo Upytės, 2,5 km į šiaurės vakarus nuo Ėriškių.

## Istorija

Upytės apylinkės Žaibgalos kaimas panaikintas 1979 m. lapkričio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vypliai

**Vypliai** – buvęs kaimas Panevėžio rajono savivaldybėje, 5 km nuo Vadoklių, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Klebonų.

## Istorija

Vadoklių apylinkės Vyplių kaimas panaikintas 1979 m. lapkričio 28 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Utukokas

**Utukokas** (, inupiakų k. *Utuqqaq*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Upės ilgis siekia 362 km. 

Utokokas prasideda De Longo kalnuose (vakarinis Brukso kalnagūbrio pakraštys), susiliejus Kogruko ir Tupiko upeliams; upė teka į šiaurę, šiaurės rytus, paskui į šiaurės vakarus; 32 km į pietryčius nuo *Icy Cape* kyšulio įteka į Čiukčių jūros Kasegaluko lagūną (Arkties vandenynas). Upės apylinkėse veisiasi karibu, peri įvairūs paukščiai.

Manoma, kad upėvardį 1847 m. pirmasis paminėjo Rusijos laivyno leitenantas Lavrentijus Zagoskinas. Minimi *Utukak-myut*, gyvenantys prie to paties pavadinimo upės. Teigiama, kad Zagoskinas šią informaciją gavęs iš Kaševarovo, kurio vedlys kreolas Utuktak 1838 m. sudarė pakrantės, esančios į pietus nuo Barou kyšulio, žemėlapį.

Žodžiu *Utuqqaq*, reiškiančiu *senas*, inuitai vadina *Icy Cape* kyšulį; XIX a. buvo vartojami ir upėvardžio variantai „Utukak“ bei „Ootokok“.

## Išnašos
Yra

**Yra** (arba ***Ira***) – buvęs viensėdis Rokiškio rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurės rytus nuo Šikšnių.

## Istorija

Lukštų apylinkės Yros viensėdis panaikintas 1972 m. rugsėjo 27 d.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Šri Šri Ravis Šankaras

**Šri Šri Ravis Šankaras** (, g. 1956 m. gegužės 13 d.) – Indijos dvasinis lyderis (guru), „Gyvenimo meno“ (*The Art of Living*) dvasinių mokymų organizacijos steigėjas.

## Biografija
Ravi Šankaras gimė Papanasamo miestelyje, Tamilnade (pietų Indijoje). Jam suteiktas Ravio vardas sanskritu reiškia „saulę“, o Šankaras – pagal žymų vedų mokytoją Adi Šankarą. Tradicinį religinį išsilavinimą įgijo pas Sudhakarą Čaturvedį, artimą Mahatmos Gandžio bendražygį. Šri Šri Ravi Šankaras įgijo mokslinį bakalauro laipsnį Bangaloro universiteto Šv. Juozapo koledže (*St. Joseph’s College*). Jį baigęs, Šankaras tapo Maharišiu Mahešo Jogio mokiniu, su juo keliavo, vedė paskaitas ir organizavo konferencijas, dayvavo transcendentinės meditacijos bei ajurvedos centrų steigime.

XX a. devintajame dešimtmetyje Ravis Šankaras pats pradėjo skleisti savo mokymą, pagrįstą kvėpavimo praktika (sudaršan krija), kurią jis, paties teigimu, suvokęs po 10 dienų tylos Šimogoje, prie Bhadros upės krantų (Karnataka).

1981 m. Šri Šri Ravis Šankaras įkūrė „Gyvenimo meno“ (*Art of living*) organizaciją, o 1983 m. pradėjo vesti „Gyvenimo meno“ kursus Šveicarijoje, 1986 m. keliavo mokydamas po Kaliforniją (JAV).

## Veikla

Šri Šri Ravis Šankaras veikia tarpreliginio dialogo, pasaulinės taikos klausimais, susitinka su įvairių religijų ir konfesijų atstovais.
2020 m. jis buvo pakviestas į Vatikaną, dalyvauti konferencijoje apie technologijų įtaką vaikams, kur susitiko su popiežiumi Pranciškumi. Tarpininkavo užbaigiant karinį konfliktą tarp Kolumbijos vyriausybės ir FARC partizanų. 2008 ir 2010 m. vykusiuose tarpreliginių viršūnių susitikimuose, Ravis Šankaras skatino įsitraukti religinius lyderius į kovą prieš ŽIV. Jis kviečiamas į pasaulio ekonomikos, politikos, religijos lyderių susitikimus (JT Tūkstantmečio pasaulio taikos aukščiausiojo lygio susitikimas, 2000 m.), Pasaulio ekonomikos forumas (2001, 2003 m.), III Pasaulinis imamų ir rabinų kongresas (2008 m.). Rengė kalinių reabilitacijos ir integracijos programas, kampanijas prieš skurdą, vaikų išnaudojimą, dalyvavo sprendžiant karinius konfliktus.

Šri Šri Ravis Šankaras tris kartus lankėsi Lietuvoje (2001, 2009, 2019 m.), susitiko su valdžios atstovais, LITEXPO parodų rūmuose jis vedė meditacijos programą.

## Bibliografija
Žymesni darbai:
* *Be A Witness: The Wisdom of the Upanishads* (1999 m.)
* *Buddha: manifestation of silence*
* *God Loves Fun* (2000 m., „Dievas mėgsta juoktis“, liet. 2009 m.)
* *Celebrating Silence* (2001 m., „Švenčiant tylą“, liet. 2001 m.)
* *Celebrating Love* (2005 m., „Švenčiant meilę“, liet. 2011 m.)
* *One world. One family* (2016 m.)

## Šaltiniai
Žvilgančioji riestūnė

**Žvilgančioji riestūnė** (*Hamatocaulis vernicosus*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų rūšis.

Samana gelsvai žalia ar rausva, blizganti. Stiebas status arba įžulnus, kartais gulsčias, iki 15 cm ilgio, plunksniškai šakotas. Stiebo ir šakučių galai aiškiai pjautuviškai lenkti, su ryškia, stambia galvute, sudaryta iš ilgesnių nei kiti lapų. Stiebo lapai kiaušiniškai lancetiški, pamažu nusmailėję, lygiakraščiai, su daugybe išilginių raukšlių. Sporinė ritiniška, išlinkusi.

Ši samana auga žemapelkėse, tarpinėse pelkėse, upių pakrantėse, palei šaltinius plačiomis aukštomis vejomis. Jai tinkamas rūgštingumas 5,6–7,4 pH. Žvilgančioji riestūnė geriausiai auga, kai vanduo slūgso pelkės paviršiuje, tačiau samanos nėra visiškai apsemiamos.

Paplitusi šiaurės pusrutulyje. Lietuvoje reta, saugoma. Randama daugiausia rytinėje ir pietinėje šalies dalyse, kur gausiau šios rūšies ekologinį optimumą atitinkančių buveinių – šaltiniuotų žemapelkių ir paežerinių liūnų.

## Šaltiniai
Kreivoji drikša

**Kreivoji drikša** (*Homomallium incurvatum*) – patisinių (*Hypnaceae*) šeimos samanų rūšis. Paplitusi šiaurės pusrutulyje.

Statmena, šviesiai žalia, sudaro vejas. Lapeliai 1 mm ilgio, kylantys, kreivi, viduryje persmaugti. Gysla trumpa, dviguba, neryški.

Auga ant akmenų paunksmėje, drėgnose, bet ne pernelyg šlapiose vietose, dažniausiai šalia žemės paviršiaus, kur nėra tankios augalijos.

Lietuvoje reta, įtraukta į Raudonąją knygą.

## Šaltiniai
Borbašo gvazdikas

**Borbašo gvazdikas** (*Dianthus borbasii*) – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos, gvazdikų (*Dianthus*) genties daugiametis augalas. Paplitęs Rytų Europoje, Rusijoje, Kazachstane, Kaukaze, Vakarų Sibire.

Augalas 25–70 cm aukščio, stiebas keturbriaunis, lapai linijiniai, 1–2 mm pločio. Žiedynas iš 2–18 žiedų, rausvas.

Borbašo gvazdikas auga smėlynuose, šiluose. Augavietės – salpinės ir sausos pievos, kalvos, sausi pušynai ir pamiškės. Lietuvoje retas, saugomas. Auga daugiausia Dzūkijos šiluose.

## Šaltiniai
Alun Ffred Jones

**Alinas Fredas Džonsas** (, g . 1949 m. spalio 29 d. Brinamanas, Karmartenšyras, Velsas) – valų politikas, Velso partijos () narys, buvęs televizijos prodiuseris, rašytojas ir režisierius.

A. F. Džonsas 2003–2007 m. buvo Velso parlamento narys nuo Kernarvono ir po 2007 m. vykusių rinkimų į Velso parlamentą – nuo naujai sudarytos Arvono apygardos. 2008 m. A. F. Džonsas įėjo į istoriją kaip pirmasis Jungtinės Karalystės atstovas, Europos Sąjungos susitikime prabilęs valų kalba. Nuo 2019 m. spalio A. F. Džonsas buvo Velso partijos pirmininkas.

## Išnašos
Meri Huws

**Merė Hyus** (, g. 1957 m. rugsėjį) – buvusi Valų kalbos komisarė. Gimė Karmartenšyre, mokėsi Fišgardo vidurinėje mokykloje, Aberistvito universitete, kur baigė teisę ir politiką, o Oksfordo universitete studijavo socialinio darbuotojo specialybę. Bangoro universitete ji vadovavo visą gyvenimą trunkančio mokymosi fakultetui, šiame universitete ėjo rektoriaus pavaduotojo pareigas.

Nuo 1981 iki 1983 m. M. Hyus buvo Valų kalbos draugijos pirmininkė, o nuo 1993 iki 1997 m. – paprastoji Valų kalbos tarybos narė. M. Hyus yra leiboristų partijos narė.

Nuo 2004 m. buvo Valų kalbos tarybos pirmininkė, kol 2012 m. kovą ši organizacija buvo panaikinta, nes buvo įkurta Valų kalbos komisaro pareigybė. 2012 m. M. Hyus tapo pirmąja Valų kalbos komisare, jos kadencija baigėsi 2019 m. kovą.

2020 m. balandį M. Hyus buvo paskirta eiti Nacionalinės Velso bibliotekos prezidento pareigas, bibliotekos istorijoje ji tapo pirmąja šias pareigas užėmusia moterimi.

## Išnašos
Smiltyninis laibenis

**Smiltyninis laibenis** (*Alyssum gmelinii*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų rūšis. Kartais laikoma kalninio laibenio (*A. montanum*) porūšiu.

Augalas daugiametis, 10–25 cm aukščio. Stiebas beveik status, pilkšvažalis, su plaukeliais. Lapai atvirkščiai kiaušiniški, susmaugti. Žiedynas geltonas, vainiklapiai 5–6 mm ilgio. Žydi balandį–gegužę. Vaisius – ovali ankštarėlė.

Smiltyninis laibenis auga Pietų, Vidurio Europoje, Rusijoje, Ukrainoje. Auga smėlynuose, sausuose šiluose, sausuose šlaituose, smėlingose pievose. Mėgsta kalkingą dirvą.

Smiltyninis laibenis Lietuvoje retas, įtrauktas į Raudonąją knygą. Randamas Dzūkijoje (Ūlos kraštovaizdžio draustinyje) ir Pajūryje.

## Šaltiniai
Gruffydd Robert

**Grifidas Robertas** (, 1527 m. – 1598 m. gegužės 15 d.) – valų katalikų kunigas ir gramatikas, valų kalba parašęs pirmąją valų gramatiką, kai 1567 m. su savo kolega kunigu Morisu Klinogu buvo priverstinai išvykęs į Milaną.
## Biografija
Kilęs iš Šiaurės Velso, galbūt iš Kluido lygumos arba Anglesio. 1555 m. Oksfordo universiteto Kristaus Bažnyčios koledže įgijo magistro laipsnį, 1558 m. pradėjo eiti Anglesio arkidiakono pareigas. Netrukus po to, kai jis buvo paskirtas į šią vietą, mirė Elžbieta I ir į Angliją bei Velsą 1559 m. suprematiniu aktu vėl buvo įvestas protestantizmas. Velse katalikybė laikėsi stipriai ir Grifidas Robertas buvo tarp tų, kurie liko ištikimi senajai religijai.

Po Elžbietos I mirties Grifidas Robertas ir Morisas Klinogas, kaip tremtiniai, išvyko į žemyną, keliavo po Prancūziją ir Vokietiją. 1564 m. sausį atvyko į Romą, kur abu su Klinogu Anglų ligoninėje tapo kapelionais.

1567 m. Milane Grifidas Robertas išleido savo gramatikos *Dosbarth Byrr ar y rhann gyntaf i ramadeg Gymraeg* pirmąją dalį. Tais pačiais metais Grifidą Robertą įdarbino kardinolas Karlas Boromėjus, Milano arkivyskupas. A. Mundėjus ir M. Kifinas Grifidą Robertą vadino daktaru. Galbūt jis gavo daktaro laipsnį Luvene, Belgijoje, arba dirbdamas Boromėjui Milane. Grifidas Robertas buvo Boromėjaus nuodėmklausys ir Milano katedros teologijos kanauninkas. Per 1567 m. marą Grifidas Robertas padėjo Boromėjui dalyti išmaldą. Boromėjui jis tarnavo beveik 20 metų.

1582 m. Grifidas Robertas pasiprašė išleidžiamas iš teologijos kanauninko pareigų į atsargą. Kitokios laisvos darbo vietos nebuvo, tad jis gavo vyskupijos pensiją. Kai 1584 m. lapkritį Boromėjus mirė, Grifidui Robertui atsirado daugiau laiko dirbti prie savo gramatikos ir 1584 ar 1585 m. jis išleido antrąją jos dalį.

Grifidas Robertas mirė 1598 m. gegužės 15 d. arkivyskupo rūmuose Milane.

## Išnašos
Selaviko ežeras

**Selaviko ežeras** (, inupiakų k. *Imaġruk*) – ežeras, esantis Aliaskoje, 11 km į pietvakarius nuo Selaviko gyvenvietės. Ežero ilgis siekia 50 km. Greta ežero yra Selaviko nacionalinis gamtos rezervatas, Boldvino pusiasalis. Ežeras per Hotamo įlankėlę jungiasi su Kocebu įlanka (Čiukčių jūra). Į ežerą įteka Selaviko upė.

Tai trečias pagal dydį ežeras Aliaskos valstijoje (po Iliamnos ir Bočiarovo ežerų) bei septynioliktas pagal dydį JAV.

Ežero pavadinimą inuitų kalba pirmasis 1842–1844 m. pranešė Rusijos imperijos laivyno leitenantas Lavrentijus Zagoskinas (pavadinimas užrašytas kaip *Čilivik*). Veikiausiai šiuo pavadinimu jis norėjo įvardinti inuitų gentį ar gyvenvietę. Manoma, kad pavadinimą ežerui ~1850 m. suteikė viena iš John Franklin paieškos ekspedicijų.

## Išnašos
William Salesbury

**Viljamas Solsberis** (*William Salesbury* arba *William Salusbury*, ~ 1520 m. – ~ 1584 m.) – vienas žymiausių Renesanso epochos valų mokslininkų ir pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas.
## Biografija
V. Solsberis gimė prieš 1520 m. (gali būti, kad jau 1507 m.) Lansanano parapijoje, Konvyje. Mokėsi Oksfordo universitete, studijavo hebrajų, graikų ir lotynų kalbas, universitete susipažino su (uždraustais) Martyno Liuterio ir Viljamo Tindeilo darbais bei spausdinimo technologija. Čia jį patraukė renesansinės mokymosi idėjos. V. Matijaso manymu, būtent Oksforde V. Solsberis paliko katalikų bažnyčią ir tapo protestantu. 1547 m. jis sudarė anglų–valų žodyną, pavadintą *A dictionary in Englyshe and Welshe*, kuris buvo atspausdintas Londone. Pasak V. Matijaso, šis žodynas gali būti pirmoji valų kalba atspausdinta knyga. 1550 m. R. Kroulis atspausdino V. Solsberio darbą *Trumpas ir paprastas įvadas, kuriame mokoma tarti britų kalbos (dabar paprastai vadinamos valų kalba) raides* (). V. Solsberis buvo pagrindinis Naujojo Testamento į valų kalbą vertėjas, šis vertimas Londone buvo išleistas 1567 m. spalio 7 d. 

Manoma, kad V. Solsberis mirė apie 1580 m., jo palaidojimo vieta nežinoma. B. Džonsas jį įvardija kaip iškilų, plačių interesų, žingeidų Renesanso epochos valų mokslininką.

## Išnašos
Carwyn Jones

**Karvinas Hovelas Džonsas** (,  g . 
1967 m. kovo 21 d. Svonsis, Velsas) – valų politikas, nuo 2009 iki 2018 m. ėjęs Velso ministro pirmininko pareigas ir buvęs Velso leiboristų partijos lyderiu. 2007–2009 m. dirbo generaliniu Velso patarėju. Pirmą kartą  į Velso parlamentą K. H. Džonsas buvo išrinktas 1999 m. nuo Bridžendo apygardos. 

2000–2002 m. Velso vyriausybės ministrų kabinete K. H. Džonsas dirbo žemės ūkio ir kaimo plėtros sekretoriumi, 2003–2007 m. buvo aplinkos ministras. Po 2007 m. rinkimų buvo paskirtas švietimo, kultūros ir valų kalbos ministru, o vėliau generaliniu Velso patarėju ir, Vieningajam Velsui sudarius koaliciją su Velso partija, rūmų vadovu.

2009 m. gruodžio 1 d. daugiau kaip pusės balsų persvara K. H. Džonsas pakeitė leiboristų lyderį ir ministrą pirmininką R. Morganą. Kaip trečiasis Velso vyriausybei vadovaujantis politikas, 2009 m. gruodžio 9 d. K. H. Džonsas buvo paskirtas eiti ministro pirmininko pareigas ir kitą dieną davė priesaiką.

2018 m. balandžio 21 d. pranešė rudenį paliksiąs ministro pirmininko postą, ir tų metų gruodį M. Dreikfordas (K. H. Džonso kabineto finansų ministras) buvo išrinktas į jo vietą.

## Išnašos
Aled Roberts

**Aledas Robertsas** (, 1962 m. gegužės 17 d. Roslanerchrugoge, Velse – 2022 m. vasario 13 d.) – Velso politikas.

## Biografija
Jis buvo išrinktasis Velso parlamento narys, iki 2016 m. rinkimų kaip Velso liberaldemokratų partijos narys atstovavęs Šiaurės Velso regionui. Iki išrenkant į parlamentą jis buvo Reksamo apygardos miesto tarybos patarėjas ir vadovas. 2019 m. balandžio 1 d. Velso vyriausybė A. Robertsą paskyrė eiti Valų kalbos komisaro pareigas.

Aberistvito universitete 1983 m. gavo teisininko diplomą. Vėliau dirbo patikėtiniu. 1985 m. dalyvavo kampanijoje, skirtoje apginti vietinį Kalnakasybos institutą nuo uždarymo. Po to, kai buvo išrinktas Reksamo apygardos miesto tarybos vadovu, teisininko darbą paliko.

## Išnašos
Kukpukas

**Kukpukas** (, inupiakų k. *Kuukpak*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. Upės ilgis siekia 201 km. Upė prasideda De Longo kalnuose ir teka daugiausia į vakarus Lisberno pusiasaliu. Įteka į Čiukčių jūros Mariato įlankėlę. Upės žiotys yra apytikriai 19 km į šiaurės rytus nuo Point Hopo.

Inuitų žodis *Kuukpak* reiškia „didžioji upė“. XIX a. pabaigoje buvo vartojamas upėvardžio variantas *Kookpuk*.

## Išnašos
Stambulo konvencija

**Europos Tarybos konvencija dėl smurto prieš moteris ir smurto artimoje aplinkoje prevencijos ir kovos su juo** (*Stambulo konvencija*) – 2011 m. Stambule, Turkijoje Europos Tarybos parengta tarptautinė sutaris, ginanti žmogaus teises.

Vadinamąją Stambulo konvenciją 2013 m. birželio 7 d. pasirašė ir Lietuva, tačiau Seimas dokumento iki šiol neratifikavo. Panaši padėtis ir Latvijoje – 2016 m. sutartį pasirašiusioje šalyje konvencija nėra įsigaliojusiusi. Sutartis įsigaliojusi Lenkijoje, tačiau ir ten susiduriama su priešprieša, kyla aistros dėl jos atšaukimo. Sutartis jau galioja 37 valstybėse, tarp kurių yra ir 21 Europos Sąjungos narė. 2022 m. liepos 18 d. konvenciją ratifikavo Ukrainos Aukščiausioji Rada.

Pati Turkija, anksčiau Stambulo konvencijai pritarusi pati pirmoji, 2021 m. liepos mėn. ją galutinai atšaukė ir tapo viena šalių, kurios šio dokumento atsisakė.

Daugiausia prieštarų sukėlė terminas lytis socialiniu aspektu () vartojamas tarptautiniuose teisiniuose dokumentuose ne pirmą kartą. Anot Europos Tarybos, kilo sunkumų verčiant jį į daugelį kalbų dėl tiesioginio atitikmens nebuvimo, bei jo atskyrimo nuo termino lytis fiziniu aspektu (), ir tuo kartais buvo naudojamasi siekiant įžiebti prieštaravimus dėl Konvencijos nuostatų ir jų taikymo pasekmių. Europos Taryba pabrėžia, kad Stambulo konvencijoje nenustatomi nauji su lyties tapatybe ar seksualine orientacija susiję standartai, įskaitant ir susijusius su teisiniu tos pačios lyties asmenų partnerystės pripažinimu. Konvencijos oponentai kritikuoja konvenciją dėl moters kaip aukos pristatymo, tiek dėl siekio kuo labiau institualizuoti asmeninius santykius. Anot Serbijoje įsikūrusio žinių portalo *[[Balkan Insight]]*, prieš konvenciją nukreipta kritika stipriausia Vidurio ir Rytų Europos šalyse, ją dažniausiai išsako kraštutinė dešinė ir nacionalkonservatyvių pažiūrų asmenys, jų kritikos objektams beveik nėra pagrindo. „Pasinaudodami dezinformacija, populistine retorika ir apeliavimu į krikščionišką ar islamišką moralę, (kritikai) sugebėjo perteikti punktus, sukuriančius nuoseklią teisinę bazę kovai prieš smurtą prieš moteris, kaip nuodėmingus Vakarų europiečių bandymus primesti savo pernelyg liberalią politiką visuomenėms toliau rytuose“.

2023 m. gegužės mėn. Europos Parlamentas ratifikavo Stambulo konvenciją.

2024 m. kovo 14 d. Lietuvos Konstitucinis Teismas išaiškino, kad Stambulo konvencija neprieštarauja Konstitucijai.

## Išnašos
Miškinė plikaplaiskė

**Miškinė plikaplaiskė** (*Neottianthe cucullata*, sin. *Ponerorchis cucullata*) – gegužraibinių (*Orchidaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.
 
Arealas tęsiasi Eurazijoje nuo Lenkijos iki Japonijos ir Himalajų.

Tai daugiametis, 10–30 cm aukščio augalas su sveikais kiaušiniškais arba rutuliškais šakniagumbiais. Stiebas stačias, laibas, briaunotas. Lapai du, paprastai išaugę pažeme, kiaušiniški arba kiaušiniškai lancetiški. Žiedynas – 3–9 cm ilgio kekė, kurioje žiedai dažnai visi pasisukę į vieną pusę. Apyžiedžio lapeliai lancetiški, smailūs, raudonai violetiniai arba rausvi. Lūpa triskiautė, jos pamatas baltas arba vos rausvas, dažnai išmargintas tamsiomis dėmelėmis. Augalas žydi liepos–rugpjūčio mėnesiais.

Auga šviesiuose (žaliasamaniuose ir nemoraliniuose) pušynuose su lapuočių priemaiša rečiau – mišriuosuose miškuose, pamiškėse, karbonatų turinčiame dirvožemyje, pietinėje ir pietrytinėje šalies dalyje.

Lietuvoje miškinė plikaplaiskė labai reta, nykstanti dėl buveinių pokyčių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą ir ypač saugomų rūšių sąrašą. Seniau būta nemažai miškinės plikaplaiskės augaviečių vidurio, rytų Lietuvoje, bet pastaruoju metu gausiau aptinkama tik Dzūkijos nacionaliniame parke, Anykščių regioniniame parke ir Ukmergės apylinkėse. Rūšis jautri buveinių pokyčiams, ūkinei veiklai miškuose.

## Šaltiniai
Bongo debesies ataka

**Bongo debesies ataka** – netradicinis šachmatų debiutas, priskiriamas atvirųjų debiutų grupei. Debiuto ėjimai:

: 1. 
: 2.?

Debiutas labiausiai siejamas su didmeistriu Hikaru Nakamura. Jis šį debiutą naudojo internetiniuose „Blitz“ šachmatuose ir kartais, norint pasijuokti, aukšto lygio žaidimuose. Pasaulio šachmatų čempionas Magnusas Carlsenas taip pat naudojo šį debiutą bei jo variantą 1. f4 (arba f3) 2. Kf2, kuris taip pat vadinamas „Bongo debesis“.

## Faktai
Manoma, kad debiuto pavadinimas kilo arba iš „Chess.com“ vartotojo „Lenny_Bongcloud“, kuris debiutą naudodavo nesėkmingai arba pavadinimas yra tiesiogine nuoroda į bongą. Debiutas išpopuliarėjo ir įgijo kultinę reputaciją populiarėjant šachmatams internete. Naidželas Šortas žaidė prieš stiprų žaidėją Interneto Šachmatų Klube, kur jo priešininkas žaidė šį debiutą; Šortas įtarė, kad jo priešininkas gali būti Robertas Fišeris. Debiuto naudojimą šachmatų humore papildė Andrew Fabbro anekdotinis vadovas „Winning With the Bongcloud“.

Žiūrint iš įprastos debiutų teorijos perspektyvos, „Bongo debesis“ laikomas blogu debiutu, nes pažeidžia beveik visus principus. Karaliaus ėjimas į e2 neleidžia atlikti rokiruotės, taip pat trukdo karalienės ir baltųjų kvadratų rikiui judėti, be to, palieka karalių neapsaugotą ir švaisto tempą. Anglijos didmeistris Naidželas Šortas debiutą pavadino „įžeidimu šachmatams“.

## Naudojimas aukšto lygio žaidimuose
Didmeistris Hikaru Nakamura žaidė „Bongo debesies ataką“ internetiniuose „Blitz“ žaidimuose. Jis tiesiogiai transliavo save, naudojant tik šį debiutą naujoje „Chess.com“ paskyroje ir bandė pasiekti 3000 reitingą. 2018 m. Nakamura tris kartus žaidė „Bongo debesį“ prieš DM Levoną Aronianą per „Chess.com Speed Chess čempionatą“, jam pavyko laimėti vieną iš trijų rungtynių. Nakamura taip pat žaidė „Bongo debesį“ prieš DM Vladimirą Dobrovą ir DM Veslį So 2019 m. „Greičio Šachmatų Čempionate“, jam pavyko laimėti abi partijas. 2020 m. rugsėjo 19 d. Nakamura pasinaudojo debiutu prieš DM Džeferį Xiong internetiniame Sent Luiso „Rapid and Blitz“ turnyro paskutiniame etape ir laimėjo žaidimą.

2021 m. kovo 15 d. Magnusas Carlsenas, žaisdamas baltaisiais, pradėjo žaidimą debiutu „Bongo debesies ataka“ žaidime prieš Nakamurą turnyre „Magnus Carlsen Invitational“. Nakamura atkartojo debiutą: 2 … Ke7, tai vedė į poziciją, pavadintą „Dviguba bongo debesies ataka“. Partija baigėsi lygiosiomis, nes žaidėjai tris kartus partijos pradžioje pakartojo ėjimus. Žaidimas įvyko paskutiniame preliminariame etape ir abu žaidėjai jau buvo kvalifikuoti kitam etapui, todėl žaidimas nieko nenulėmė. Ši partija pasižymėjo, kaip pirmoji dideliuose turnyruose, kuriame buvo ėjimai: 1. e4 e5 2. Ke2 Ke7.

Nepaisant akivaizdžių trūkumų, tokio „pokšto“ debiuto naudojimas taip pat gali turėti psichologinį poveikį: po Carlseno pergalės prieš Veslį So 2020 m. žaibo turnyre, kuriame jis žaidė 1.f3 („Barneso debiutas“), po to sekė 2.Kf2 – variantas, kuris taip pat buvo pavadintas „Bongo debesis“ – Amerikos didmeistris interviu sakė, kad pralaimėjimas prieš tokį debiutą buvo triuškinamas.

## Šaltiniai
Tamarai

**Tamarai** (*Tamarro*) – dinozaurų (*Dinosauria*) antbūrio monotipinė gentis, su vienintele ***Tamarro insperatus*** rūšimi.

Šie dinozaurai gyveno kreidos periodo pabaigoje Mastrichto amžiuje, prieš 66 mln. metų, maždaug 200 000 metų iki kreidos-terciaro masinio rūšių išnykimo pradžios, to laikotarpio Iberijos-Armorikos salose.

Po holotipinės analizės prieita išvada, kad tai buvo beveik suaugęs individas. Jie buvo panašūs į paukščius vidutinio dydžio trodontidai (*Troodontidae*). Suaugusių gyvūnų kūnas 1,5-2 m ilgio ir svėrė apie 20 kg.

## Atradimo istorija
Pirmą kartą fosilijų formoje kojos pėdos pamatinius pirštakaulius rado paleontologų grupė iš d'Isona i la Conca Dellà muziejaus *Sant Romà d’Abella* vietovėje esančioje Trempo formacijoje (Katalonija) 2003 m. rugsėjį. Šią gentį ir rūšį pirmą kartą aprašė paleontologas Albert G. Sellés 2021 m.

Genties pavadinimas buvo suteiktas pagal katalonų mitologinę būtybę, panašią į žvėrį Tamarą (*Tamarro*).

## Genties klasifikacija
Albert G. Sellés gentį priskyrė prie *[[Jinfengopteryginae]]*, kuomet tamarai tapo pirmuoju Europos taksonu priskirtu šiam pošeimiui. Taip pat mokslininkai mano, kad jų protėviai iš Azijos migravo į Europą neanksčiau kaip Kenomanijos (*Cenomanian*) ar Mastrichto (*Maastrichtian*) amžiais.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* zookeys.pensoft.net / Island life in the Cretaceous - faunal composition, biogeography, evolution, and extinction of land-living vertebrates on the Late Cretaceous European archipelago; Zoltan Csiki-Sava, Eric Buffetaut, Attila Ősi, Xabier Pereda-Suberbiola, Stephen L. Brusatte | 08 Jan 2015
Sebastian Faulks

**Sebastianas Čarlzas Folksas** (*Sebastian Charles Faulks*, g. 1953 m. balandžio 20 d.) – Jungtinės Karalystės rašytojas, žurnalistas.

## Biografija
S. Folksas baigė Velingtono koledžą Berkšire, baigė anglų literatūros studijas Kembridžo universiteto Emanuelio koledže. Vėliau dirbo mokytoju privačioje mokykloje, tada – „Daily“ bei „Sunday Telegraph“ žurnalistu. 1986–1991 m. buvo „The Independent“ literatūros skyriaus redaktoriumi. Vėliau kaip laisvai samdomas rašytojas rašė įvairiems laikraščiams ir žurnalams.

## Kūryba
Kaip rašytojas S. Folksas debiutavo 1984 m. su romanu „Šviesos pokštas“ (*A Trick of the Light*). Rašytojas išgarsėjo 1989 m. parašęs istorinį romaną „„Auksinio Liūto“ mergaitė“ (*The Girl at the Lion d’Or*) apie XX a. 4-ojo dešimtmečio Prancūziją. Tarpukario ir II pasaulinio karo laikų Prancūzioje temą Folksas toliau plėtojo savo romanuose „Šarlotė Grei“, „Paukščių čiulbėjimas“ ir „Paryžiaus aidas“.

2008 m., švenčiant Jano Flemingo gimimo šimtmetį, S. Folksas parašė Džeimso Bondo tematikos romaną *Devil May Care*.

Pagal S. Folkso knygą „Šarlotė Grei“ 2001 m. pastatytas kino filmas (režisierė Džilian Armstrong), o pagal „Paukščių čiulbėjimą“ – BBC miniserialas.

2002 m., už nuopelnus literatūrai, S. Folksui suteiktas Britanijos imperijos ordino Komandoro kryžius.

## Bibliografija


* *A Trick of the Light* (1984 m.)
* *The Girl at the Lion d’Or* (1989 m.)
* *A Fool’s Alphabet* (1992 m.)
* *Birdsong* (1993 m., „Paukščių čiulbėjimas“, liet. 2020 m.)
* *Charlotte Gray* (1999 m.)
* *On Green Dolphin Street* (2001 m.)
* *Human Traces* (2005 m.)
* *Engleby* (2007 m.)
* *Devil May Care* (2008 m.)
* *A Week in December* (2009 m.)
* *A Possible Life* (2012 m.)
* *Jeeves and the Wedding Bells* (2013 m.)
* *Where My Heart Used to Beat* (2015 m.)
* *Paris Echo* (2018 m., „Paryžiaus aidas“, liet. 2021 m.)


## Šaltiniai

## Šaltiniai
Etivlukas

**Etivlukas** () – upė JAV, Aliaskoje; Kolvilio intakas. Upės ilgis siekia 90 km. Etivluko vingis, esantis apie 24 km nuo upės žiočių, išskiriamas kaip viena atokiausių žemyninės Aliaskos vietų. Nuo artimiausių gyvenviečių – Amblerio į pietvakarius ir Atkasuko į šiaurę – vingis nutolęs apie 190 km.

Upė išteka iš Nigtuno ežero ir teka daugiausia į šiaurę-šiaurės rytus, kol įteka į Kolvilio upę. Netoliese ištakų į Etivluką įteka Nigu upė (dešinysis intakas), kartais susiliejusios upės įvardijamos Etivluko-Nigu upe. Upė teka vien nuošaliomis šiaurinės Aliaskos vietovėmis, į šiaurę nuo poliarinio rato.

## Išnašos
Alun Cairns

**Alanas Hju Kernsas** (, 1970 m. liepos 30 d. Svonsis, Velsas) – Velso konservatorių partijos politikas, 2016–2019 m. ėjęs Velso valstybės sekretoriaus pareigas. Nuo 2010 m. buvo parlamento narys, atstovaujantis Glamorgano lygumai.

1999–2011 m. buvo Velso parlamento narys nuo Pietų Velso Vakarų regiono. 2010 m. visuotiniuose rinkimuose išrinktas į Jungtinės Karalystės Bendruomenių rūmus, 2019 m. lapkričio 6 d. atsistatydino iš Velso valstybės sekretoriaus pareigų po tvirtinimų, kad jis žinojo apie buvusio padėjėjo vaidmenį „sabotuojant“ išžaginimo bylą. A. H. Kernsas sakė, kad bylos smulkmenos jam nežinomos ir 2019 m. gruodį jam buvo panaikinti kaltinimai dėl valstybės pareigūno kodekso pažeidimo.
## Išnašos
Nigu

**Nigu** () – upė JAV, Aliaskoje;  Etivluko intakas. Upės ilgis siekia 110 km. 

Upė prasideda šiauriniame Brukso kalnagūbrio šlaite, kiek į vakarus nuo Arkties Vartų nacionalinio parko; teka daugiausia į šiaurės vakarus ir įteka į Etivluką apytikriai 40 km į šiaurės vakarus nuo Hauardo perėjos. Nigu teka atokiomis šiaurinės Aliaskos vietovėmis.

Pavadinimą upei 1925 m. suteikė Gerald FitzGerald. 

## Išnašos
Kaktusinė pelėda

: perimvietės
: neperi
: sėsli - ištisus metus
: migracijų regionai

**Kaktusinė pelėda** (*Micrathene whitneyi*) – tikrųjų pelėdų (*Strigidae*) šeimos paukštis. Tai smulkiausia ne tik pelėdinių paukščių (*Strigiformes*) būrio rūšis, bet smulkiausia rūšis tarp visų plėšriųjų paukščų.

## Paplitimas
Aptinkama pietinėje Šiaurės Amerikos dalyje (pietvakarinėje JAV dalyje ir Meksikoje). Paplitimo areale nėra reta. Daugiausia gyvena krūmais ir kaktusais apaugusiose dykumose (čiaparalėje), bet pasitaiko ir kitur savo areale (išskyrus grynus pušynus).

## Išvaizda
Tai maža, naminio žvirblio dydžio pelėda. Kūno ilgis 130–140 mm, sparnų ilgis 99–113 mm, uodega 45–53 mm. Patinai sveria 36–45 g, patelės 41–48 g. Apvalia (be „ausų“) galva ir trumpa uodega. Spalva įvairuoja tarp pilkšvos ir rusvos, akys su siaurais baltokais antakiais. Skrydis kiek panašus į šikšnosparnio, bet ne toks chaotiškas. Balsas sudėtingas, gali būti iki 20 „natų“, poros ūbauja kartu neretai visą naktį. Lotyniškai taip pavadinta žymaus amerikiečių geologo, Josiah Dwight Whitney (1819–1896), garbei.

## Gyvenimo būdas
Naktinis paukštis, neagresyvus, labiau linkęs sprukti nei kovoti. Minta daugiausia vabzdžiais (žiogais, šimtakojais, cikadomis, maldininkais, skėriais), jų lervomis, taip pat skorpionais. Gali užpulti pelę, kitą mažą paukštį ar smulkų driežą, net gyvatę. Daug grobio pagriebiama skrendant, nes šitos pelėdžiukės skrydyje labai manevringos, prireikus gali „pakibti“ ore.

Kiaušinius deda kaktusų ar medžių uoksuose (priklauso nuo genių, kurie tuos uoksus išskaptuoja). Deda dažniausiai tris kiaušinius, nors gali būti nuo vieno iki penkių. Peri dvi savaites (pagal kitus šaltinius 24 dienas). Skirtingai nuo kitų pelėdų, patinėlis padeda perėti, kartais paleisdamas patelę pamedžioti. Jauniklius maitina patelė, bet ji perduoda jiems patinėlio atneštą maistą. Sėkmingiausiai jauniklius auginančios Šiaurės Amerikos pelėdos (apsiplunksnavusiais jaunikliais tampa apie 70 % kiaušinių).

Laisvėje dažniausiai išgyvena iki 5 metų.

## Porūšiai
Išskiriami 4 porūšiai, iš kurių 1 išnykęs:
* *Micrathene whitneyi whitneyi* Cooper, JG, 1861; JAV pietvakariuose ir šiaurės vakarų Meksikoje.
* *Micrathene whitneyi idonea* Ridgway, 1914; pietinis Teksasas ir iki centrinės Meksikos.
* *Micrathene whitneyi sanfordi* Ridgway, 1914; Žemutinė Pietų Kalifornija	
* † *Micrathene whitneyi graysoni* Ridgway, 1886; Sokoro saloje išnykusios

## Taip pat skaityti
* Pasaulio smulkiausių plėšriųjų paukščių rūšių sąrašas

## Šaltiniai
Siôn Dafydd Rhys

**Šonas Davidas Risas** (, , 1534 m. Lanvaitlu k., Anglesis, Velsas – apie 1609 m. Klin Hiras, Brekonas, Velsas) – valų gydytojas ir gramatikas. Parašė pirmąją valų gramatiką lotyniškai (pirmąją valų gramatiką lotyniškai, bet ne pirmąją valų gramatiką apskritai, žr. Grifidas Robertas), ji buvo išleista 1592 m.
## Biografija
Š. D. Risas 1534 m. gimė Lanvaitlu kaime, Anglesyje. Jo tėvai mirė jam esant jaunam ir jis buvo auklėjamas Sent Donatso kaime Pietų Velse, Stradlingų šeimoje. 1555 m. gruodį studijavo Oksfordo universiteto Kristaus Bažnyčios koledže, tačiau jo nebaigė. Buvo išvykęs į ilgą kelionę po Europą, aplankė Veneciją, Kretą ir Kiprą. Gali būti, kad jis į šią kelionę susirengė iš dalies dėl to, kad simpatizavo katalikybei. Studijavo Sienos universitete. 1567 m. liepos 2 d., po dvi dienas trukusio viešo egzamino, Sienos arkivyskupo didžiojoje salėje arkivyskupo vikaras jam suteikė humanitarinių mokslų magistro ir medicinos daktaro laipsnį. Panašu, kad Š. D. Risas Sienoje neužsiėmė gydytojo praktika, nes nėra žinių, kad jis būtų pateikęs prašymą pilietybei gauti, kurio būtų tam reikėję. Kurį laiką dėstė mokykloje Pistojoje. Pistojoje jis dirbo privačiu V. Gerio sūnų mokytoju, V. Geris buvo kilęs iš šeimos, susijusios su Medičiais.

Š. D. Risas į Šiaurės Velsą grįžo 8-ojo dešimtmečio pradžioje ir Bangore tapo vienuolių mokyklos direktoriumi. 1583 m. pradėjo dirbti gydytoju Kardife. Vėliau dirbo Blain Kum Luche Brekono Bakenų papėdėje. Paskutinius savo gyvenimo metus praleido darbuodamasis prie valų kalbos gramatikos. E. Stradlingas padengė gramatikos spausdinimo išlaidas, ji buvo išleista 1592 m. pavadinimu *Cambrobrytannicae Cymraecaeve Linguae Institutiones et Rudimenta*. 

Š. D. Risas mirė apie 1609 m. Klin Hire, Brekone.
## Išnašos
Kupiškio KK Kupiškis

**Kupiškio KK „Kupiškis“** – mėgėjų krepšinio klubas iš Kupiškio, dalyvaujantis RKL (Regionų krepšinio lygos) pirmenybėse. Komanda įkurta dar 2010 m., o didžiausias ekipos pasiekimas – 2012 m. iškovotas RKL B diviziono auksas.

## Klubo pavadinimai

* 2010–2015 Kupiškio SC-„Dailista“
* 2015– Kupiškio KK „Kupiškis“

## Sezonai

## Žymiausi žaidėjai

*  Gytis Radzevičius
*  Tomas Balčiūnas
*  Domantas Vilys

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali „Facebook“ paskyra
* Komandos puslapis RKL svetainėje
Paedocypris

***Paedocypris*** – karpžuvių (*Cypriniformes*) būrio žuvų gentis.

Genties rūšys paplitusios Pietryčių Azijoje – Malakos pusiasalio ir Bintano, Sumatros, Borneo salų vidaus vandenyse.

## Rūšys
2021 m. duomenimis, žinomos 3 labai mažų žuvų rūšys:
* *[[Paedocypris micromegethes]]* Kottelat, Britz, Tan & Witte, 2006
* *[[Paedocypris progenetica]]* Kottelat, Britz, Tan & Witte, 2006; laikomos viena mažiausia pasaulio žuvų rušimi. Pilnai subrendusi patelė 7,9 mm ilgio.
* *[[Paedocypris carbunculus]]* Britz & Kottelat, 2008

## Taip pat skaityti
* Pasaulio smulkiausių gyvuojančių žuvų sąrašas
* Lietuvos smulkiausių žuvų sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* archive.org (eurocean.org) / ''Paedocypris'', a new genus of Southeast Asiancyprinid fish with a remarkable sexual dimorphism, comprises the world’s smallest vertebrate; Maurice Kottelat, Ralf Britz, Tan Heok Hui and Kai-Erik Witte. *Raffles Museum of Biodiversity Research, Department of Biological Sciences, National University of Singapore, Lower Kent Ridge Road, Singapore 119260, Singapore Route de la Baroche 12, Case Postale 57, 2952 Cornol, Switzerland Department of Zoology, The Natural History Museum, Cromwell Road, London SW7 5BD, UK, Max Planck Institute for Developmental Biology, Spemannstrasse 35/3, 72076 Tubingen, Germany*
* bbc.co.uk / Scientists find 'smallest fish'; By Roland Pease, BBC science correspondent | 25 January 2006
Kongakutas

**Kongakutas** () – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione. 

Upė prasideda Deividsono kalnuose (Brukso kalnagūbris), esančiuose šiaurės rytinėje Aliaskos dalyje, netoliese paribio su Kanados Jukono teritorija. Kongakutas teka daugiausia į šiaurės rytus ir šiaurę. Upė teka Arkties nacionaliniu gamtos rezervatu, įteka Boforto jūron į šiaurės vakarus nuo *Demarcation Point*. 

Anksčiau upei įvardinti kai kada buvo vartojamas ir Ternerio (angl. *Turner*) pavadinimas. Visgi dabar taip vadinama netoliese esanti mažesnė upė (taip nutiko, kilus painiavai dėl to, kuri upė iš pradžių turėta omenyje). Upėvardis *Kongakut* kilęs iš inupiakų vartojamo upės pavadinimo ir apytikriai reiškia „elnių (vandens) telkinys“.

## Išnašos
Lukas Hofer

**Lukas Hoferis** (, g. 1989 m. rugsėjo 30 d. Brunike, Pietų Tirolyje) – Italijos biatlonininkas, olimpinių žaidynių ir pasaulio čempionatų medalininkas.

## Karjera
Biatlonu užsiima nuo 2000 m. Nuo 2006 m. Italijos rinktinėje. 2006–2009 m. dalyvavo IBU taurės varžybose, pasaulio jaunių ir jaunimo čempionatuose, du kartus tapo jaunių čempionu. 2009 m. debiutavo biatlono pasaulio taurės varžybose, 2010 m – olimpinėse žaidynėse, 2011 m. – pasaulio čempionate. 2009–2010 m. sezone iškovojo savo pirmąjį pasaulio taurės medalį – buvo trečias mišrioje estafetėje Kontiolahtyje, o 2010–2011 m. sezone – pirmąjį medalį asmeninėse rungtyse – buvo antras masinio starto rungtynėse pasaulio čempionate Chanty Mansijske. 2011–2012 m. sezone iškovojo savo pirmąją pasaulio taurės pergalę – tapo čempionu estafetėje Oberhofe, 2013–2014 m. sezone – pirmąją pergalę asmeninėse rungtyse – dalinosi pirmąja vieta su Vokietijos biatlonininku Simonu Šempu sprinte Antholce. 2014 m. olimpinėse žaidynėse Sočyje ir 2018 m. Pjongčane iškovojo bronzą mišrioje estafetėje. Bendroje įskaitoje sportininkui sėkmingiausias buvo 2017–2018 m. pasaulio taurės sezonas – iškovota 5 vieta.

## Pasiekimai
Lentelės sudarytos pagal Tarptautinės biatlono sąjungos statistinius duomenis.

### Olimpinės žaidynės

:**DNF – (Did not finish) varžybas pradėjo, bet nebaigė.*

### Pasaulio čempionatai

:**DNS – (Did not start) registruotas varžyboms, bet nedalyvavo.*
:***Vienetų mišri estafetė pasaulio čempionatų programoje nuo 2019 m.*
:****Žiemos olimpinių žaidynių metais pasaulio čempionatai nerengiami.*

### Pasaulio taurė

### Asmeninės prizinės vietos

:**[[Biatlono pasaulio taurė|Pasaulio taurės]], [[Biatlono pasaulio čempionatas|Pasaulio čempionatų]] ir [[Žiemos olimpinės žaidynės|Olimpinių žaidynių]] rezultatai.*
:***Lentelių duomenys atnaujinti 2026-03-22.*

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninis tinklalapis
Zita Zamžickienė

**Zita Zamžickienė** (1957 m. lapkričio 3 d. – 2021 m. kovo 16 d.) – lietuvių visuomenininkė.

## Biografija
1983 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1985 m. pradėjo dirbti juridine konsultante Statistikos departamente. Nuo 1992 m. dirbo Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Sveikatos apsaugos ir socialinių reikalų komisijoje, joje ėjo patarėjos pareigas.

1993–2009 metais buvo Lietuvos Seimo juridinio skyriaus vyresnioji konsultantė, aparato vadovo vyresnioji konsultantė teisės ir personalo klausimais, kanceliarijos Personalo grupės vadovė, kanceliarijos Personalo skyriaus vedėja, Seimo kontrolierė.

2009 m. lapkričio 17 d. Lietuvos Respublikos Seimo nutarimu buvo paskirta žurnalistų etikos inspektore, o 2015 m. birželio 17 d. buvo atleista iš šių pareigų pasibaigus kadencijai.

## Visuomeninė veikla
Baigusi eiti inspektorės pareigas, Z. Zamžickienė tapo onkologinėmis ligomis sergančių pacientų asociacijos „Onkologija.lt“ prezidente, buvo Vėžio gydymo paramos fondo tarybos narė. Aktyviai kovojo už vėžiu sergančiųjų teises gauti geresnes sąlygas gydytis, ragino politikus ir visuomenę atkreipti dėmesį į vėžio gydymo spragas. Ji devynerius metus sirgo kiaušidžių vėžiu, kurio išgyvenamumo trukmė yra mažiausia ir savo kova prieš ligą ją paneigė.

## Šaltiniai
Šarūnas Valentinavičius

**Šarūnas Valentas Valentinavičius** (1939 m. sausio 3 d. Šiauliuose – 2021 m. kovo 17 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas.

## Biografija
Gimė Šiauliuose, vėliau persikėlė gyventi į Šiluvą. Pokariu jis su šeima keliskart keitė gyvenamąją vietą, kad išvengtų tremties – persikėlė į Kretingą, o vėliau į Kauną. 1961 m. baigė Lietuvos Veterinarijos Akademiją, įgijo veterinarijos gydytojo specialybę. Iš pradžių dirbo veterinarijos gydytoju Raseinių rajone, vėliau „Zoovettiekime“, o nuo 1970 metų – Žemės ūkio ministerijos Sodininkystės-bitininkystės treste vyriausiu veterinarijos gydytoju.

Nuo 1982 m. pradėjo žurnalistinį darbą, kurį tęsė iki 2000 metų. Iš pradžių dirbo Lietuvos televizijoje, spaudos atstovu Vilniaus miesto savivaldybėje, „Valstiečių laikraštyje“. Kurį laiką vedė laidą „Atgimimo banga“, o ją panaikinus, organizavo „Gyvą atgimimo bangą“ ant žuvusių per Sausio 13-ąją kalnelio. Be to, bendradarbiavo Amerikos lietuvių „trečiosios emigrantų bangos“ savaitraštyje „Infotiltas“, kuriame rengė komentarus bei politinę-ekonominę įvykių apžvalgą Lietuvoje.

Kelerius metus vadovavo Vilniaus Sąjūdžiui. Prasidėjus „perestroikai“ savo laidose stengėsi parodyti netvarką kolūkiuose, tuometinės valdžios piktnaudžiavimą, vagystes, grobstymus, nesiskaitymą su kolūkiečiais. Iki mirties aktyviai dalyvavo Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos veikloje.

## Šaltiniai