open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Biržų miškų urėdija

**Biržų miškų urėdija** − vienuoliktoji pagal užimamą miškų plotą iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. **Biržų miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Biržų regioninis padalinys.**

Biržų miškų urėdija buvo įsteigta po I pasaulinio karo. 1947 m. spalio 1 d. − įkurtas Biržų miškų ūkis, kurį sudarė 7 girininkijos.

Biržų miškų urėdijos teritorija yra Lietuvos vidurio žemumos šiaurinėje dalyje. Beveik visa urėdijos teritorija įeina į Nemunėlio upės baseiną. Didžiausias urėdijos miško masyvas − Biržų giria, jos plotas − 16 770 ha. Tai ypatingai unikali ir savita giria: čia įsteigti du (Spalviškių ir Latvelių) botaniniai draustiniai, inventorizuotos kertinės miško buveinės, saugoma 1863 m. sukilimo dalyvių mūšio vieta bei kapinės.

Bendras miškų urėdijos žemės plotas sudaro 60 357 ha. Valstybinės reikšmės miškai užima 31 022 ha. Biržų miškų urėdas − Romanas Gaudiešius.

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 11 girininkijų.

## Girininkijos

|-
| Biržų || Biržų miesto seniūnija || Biržai
|-
| Būginių || Parovėjos seniūnija || Būginiai
|-
| Joniškėlio || Joniškėlio seniūnija || Joniškėlis
|-
| Kriklinių || Pumpėnų seniūnija || Krikliniai
|-
| Latvelių || Parovėjos seniūnija || Latveliai
|-
| Pasvalio || Pasvalio seniūnija || Pasvalys
|-
| Saločių || Saločių seniūnija || Saločiai
|-
| Spalviškių || Parovėjos seniūnija || Spalviškiai
|-
| Šilų || Parovėjos seniūnija || Marmakiškiai
|-
| Tamošiūnų || Parovėjos seniūnija || Spalviškiai
|-
| Vabalninko || Vabalninko seniūnija || Vabalninkas
|}

## Nuorodos
* Biržų miškų urėdijos tinklalapis
Adrianas I

**Adrianas I** (, 722 m. Roma – 795 m. gruodžio 25 d. ten pat) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 772 m. vasario 1 d. iki mirties.

## Biografija
Kilęs iš Romos aristokratų. Valdant popiežiui Steponui II įšventintas diakonu.

Nuo pontifikato pradžios siekė sąjungos su Frankų valstybe. Langobardų karaliui Deziderijui įžengus į Romos teritoriją, paprašė pagalbos Frankų imperatorių Karolį Didįjį, kuris 774 m. nugalėjo langobardus ir tapo Italijos karaliumi. Tuo buvo pradėta kurti Šventoji Romos imperija. Pavijai kapituliavus Adrianas I Karoliui Didžiajam suteikė patricijaus titulą, o Karolis Didysis patvirtino Pipino Trumpojo popiežiui 756 m. dovanotas žemes. Tai buvo Popiežiaus valstybės formavimo pradžia, užsibaigusi 781 m. per kitą Karolio vizitą į Romą. Į Popiežiaus valstybės sudėtį įėjo Lacijus, Ravena, Pentapolis ir Sabina. Atsidėkodamas Adrianas I Karolio Didžiojo sūnums suteikė karalių titulus.

Bizantijos imperatorės Irenos prašymu 787 m. jis pasiuntė legatus į Nikėjos II susirinkimą, kuriame buvo pasmerktas ikonoklazmas, atkurti Romos ir Bizantijos bažnyčių santykiai. Frankų valstybėje kilus pasipriešinimui Nikėjos II susirinkimo nutarimams dėl šventųjų paveikslų gerbimo, knygoje *Libri Carolini*, atskleidė skirtumą tarp Dievo garbinimo () ir šventųjų paveikslų gerbimo (). Dėl šios polemikos, ypač dėl knygos „Libri Carolini“ įtakos, susiformavo skirtingas Vakarų ir Rytų bažnyčių požiūris į šventųjų paveikslus.

Jis papildė Dionisijo Mažojo sudarytą bažnytinių kanonų kodeksą *„Codex Canonum Ecclesiasticorum“*. Jo kodeksas (*Codex Hadrianeus*) tapo Frankų valstybės bažnytinės teisės kodeksu. Sudarė sakramentarijų *„Hadrianum“*, kuris turėjo didelę reikšmę Romos apeigoms Vakarų bažnyčioje plisti.

781 m. pradėjo kaldinti monetas su savo atvaizdu ir oficialius dokumentus datuoti nuo savo pontifikato pradžios, taip paskelbė Romos nepriklausomybę nuo Bizantijos. Adrianas I rūpinosi vargingaisiais, buvo vadinamas vargšų tėvu. Romoje atstatė akveduką, sutaisė miesto sienas.

## Šaltiniai
Alytaus miškų urėdija

**Alytaus miškų urėdija** − valstybinė įmonė (miškų urėdija), veikianti Alytaus rajono teritorijoje. 
Urėdijoje yra 5 girininkijos. 
Miškų urėdijos teritorijoje esantis miško žemės plotas − 32 100 ha. Valstybinės reikšmės miško žemės sudaro − 16 661 ha. Miškuose daugiausia auga natūralūs miškai, vyrauja spygliuočių medynai. Urėdijos miškuose vyrauja normalaus drėgnumo augavietės (79 %) ir derlingi (46 %) dirvožemiai. 

Alytaus miškų urėdas − Vytautas Zelenius. 65 darbuotojai.

Adresas: 	Medelyno g. 33, LT-62100 Alytus.

**Alytaus miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.**

## Saugomos teritorijos
Alytaus miškų urėdijos teritorijoje driekiasi: pietuose – Dzūkijos nacionalinis ir Metelių regioninis parkai, vakaruose − Žuvinto biosferos rezervatas, šiaurėje − Nemuno kilpų regioninis parkas ir rytuose − Aukštadvario regioninis parkas. Miškuose yra valstybės saugomi gamtos paveldo objektai: aukščiausia Lietuvos pušis ir eglė, storasis ąžuolas ir senoji guoba, geologiniai ir geomorfologiniai dariniai bei Nemunaičio mineralinė versmė.

## Girininkijos

|-
| Dušnionių || Nemunaičio seniūnija || Mančiūnai
|-
| Dzirmiškių || Miroslavo seniūnija || Revai
|-
| Kalesnykų || Alovės seniūnija || Kalesninkai
|-
| Punios || Alytaus seniūnija || Panemuninkai
|-
| Sudvajų || Nemunaičio seniūnija || Gečialaukis
|-
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Alytaus miškų urėdijos tinklalapis
Laukėsa-WTL

**Laukėsa-WTL** - uždaroji akcinė bendrovė, bendra Lietuvos ir Vokietijos įmonė, įsteigta 1994 metais, Tauragės rajono Gaurės seniūnijos Eičių kaime.

1965 metais buvo pradėti ruošti „Laukėsos" durpių gamybos plotai. Laukų paruošimo ir gyvenvietės statybos darbus vykdė Durpynų statybos valdyba. Pirmąsias durpes įmonė pradėjo gaminti 1968 m. Šiuo metu bendrovė eksploatuoja 2000 ha gamybos teritoriją.

Bendrovės generalinis direktorius - Albinas Černauskas.

Bendrovės gamybinis pajėgumas - 600 tūkst. m³ durpių per sezoną. Durpių išteklių turėtų pakakti dar 50-čiai metų.

## Produkcija

Pagrindinė įmonės produkcija - mažaskaidės trupininės ir gabalinės durpės. Ši įmonės pirmoji šalyje (1992 m.) pradėjo mechanizuotai gaminti mažaskaides gabalines durpes. Tokių durpių gamybos apimtys iki šiol išlieka didžiausios respublikoje. 95 procentus realizuojamos produkcijos sudaro eksportas.
Adrianas VI

**Adrianas VI** (, tikrasis vardas **Adriaan Florenszoon Dedel Boeyens** 1459 m. kovo 2 d. Utrechtas – 1523 m. rugsėjo 14 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1522 m. sausio 9 d. (konsekruotas 1952 m. rugpjūčio 31 d.) iki mirties. Pasirašinėjo taip pat Adriaan Florisz, A. Florisz Boeyens, A. Florens. Laikomas pirmuoju ir vieninteliu olandų kilmės popiežiumi. Kadangi iki XVI a. tuometinių Nyderlandų žemių gyventojų nacionalinis identitetas nebuvo išsikristalizavęs, popiežius Adrianas VI neretai įvardijamas vokiečių tautybės popiežiumi.  Paskutinis popiežius ne italas iki 1978 m., kai popiežiumi buvo išrinktas lenkas Jonas Paulius II.

## Biografija
Mokėsi Cvolio ir Deventerio vienuolynų mokyklose. Nuo 1474 m. Leuveno universitete studijavo filosofiją, teologiją ir kanonų teisę. Nuo 1491 m. šio universiteto teologijos daktaras, profesorius, vėliau vicekancleris, nuo 1497 m. rektorius. Jo paskaitų klausė Erazmas Roterdamietis. Savo lėšomis jis įsteigė stipendijų neturtingiems studentams.

1507 m. paskirtas būsimojo Šv. Romos imperijos imperatoriaus Karolio V auklėtoju. 1516 m. konsekruotas Tortosos vyskupu. Nuo 1517 m. Aragono ir Navaros kardinolas, titulinis Šv. Jono ir Pauliaus kardinolas. Nuo 1518 m. Kastilijos ir Leono kardinolas ir inkvizitorius.

Išrinktas popiežiumi siekė reformuoti Bažnyčią, sumažinti perdėtą bažnytinę prabangą. Atsisakė dėvėti brangakmeniais puoštus liturginius drabužius, reformavo aukštųjų dvasininkų gyvenimą, popiežiaus rūmuose panaikino perteklines tarnystes. Pasisakė prieš simoniją ir nepotizmą, stengėsi suvienyti krikščionis prieš gresiantį Osmanų imperijos antpuolį.

Kovojo su reformacija, pasmerkė Martyno Liuterio raštus. Jo iniciatyva Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Žygimantas Senasis 1523 m. išleido ediktą prieš evangelikus liuteronus. Adrianas VI buvo nemėgiamas Romos gyventojų, ypač už abejingumą menams, laikytas „svetimu“ Romai, užsieniečiu. Palaidotas Romos *Santa Maria dell'Anima* bažnyčioje.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai

## Šaltiniai

* Dizionario dei papi, a cura di Dorina Alessandra, Carnago, SugarCo Edizioni, 1995, ISBN 88-7198-373-4
* Karl Mittermaier, Die deutschen Päpste. Benedikt XVI. und seine deutschen Vorgänger, 2006
Druskininkų miškų urėdija

**Druskininkų miškų urėdija** − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Urėdijos administracija įsikūrusi  Druskininkuose, M.K. Čiurlionio g. 96. **Druskininkų miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Druskininkų regioninis padalinys.**

Druskininkų miškų urėdija buvo įkurta 1951 m. gruodžio 15 d. 1972 m. pradėjo veiklą miško muziejus „Girios aidas“.

Urėdija valdo 27 000 ha valstybinių miškų. 12 000 ha miškų patenka į Dzūkijos nacionalinio parko ribas. Urėdijos teritorijoje yra 2 rezervatai, viso 1826 ha , 27 draustiniai, viso 4423 ha , 80 kertinių miško buveinių viso 370 ha .

Miškuose vyrauja pusamžiai medynai (55 %) ir jaunuolynai (20 %), brandūs sudaro 11 %.

Pušynai sudaro 88%, beržynai 5%, juodalksnynai 4%, eglynai 3% medynų ploto.

Urėdijos teritorijoje yra trys valstybiniai draustiniai: Cimakavo valstybinis ornitologinis draustinis, Raigardo valstybinis kraštovaizdžio draustinis ir Druskininkų valstybinis botaninis draustinis.

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 7 girininkijos.

Urėdijai 2003 metais suteiktas FSC sertifikatas , atnaujintas 2009 ir 2014 metais. FSC sertifikavimas yra nepriklausoma tarptautinė miškų ūkio vertinimo ir medienos gaminių kilmės žymėjimo sistema. Ji suteikia vartotojui garantijas, kad siūlomi produktai pagaminti griežtai laikantis tvaraus ir subalansuoto miškų ūkio principų.

## Girininkijos

|-
| Druskininkų|| Druskininkų savivaldybė || Druskininkai
|-
| Grūto|| Viečiūnų seniūnija || Grūtas
|-
| Kabelių || Marcinkonių seniūnija || Kabeliai
|-
| Latežerio || Viečiūnų seniūnija || Latežerio kaimas
|-
| Merkinės|| Merkinės seniūnija || Jonionys
|-
| Musteikos || Marcinkonių seniūnija || Musteika
|-
| Norulių|| Merkinės seniūnija || Noruliai
|}

## Nuorodos
* Druskininkų miškų ūkio tinklalapis
Pečenegai

**Pečenegai** (, , , , *Bisseni* – Vengrijos dokumentuose) – pusiau klajoklių tiurkų genčių sąjunga iš Centrinės Azijos stepių. Manoma, susidarė VIII–IX a., užvolgio stepėse tiurkų klajokliams susiliejus su sarmatų ir finougrų gentimis. Iš pradžių gyveno tarp Volgos ir Uralo, spaudžiami chazarų ir ogūzų IX a. apsigyveno tarp Žemutinės Volgos ir Dunojaus žemupio. Kalbėjo pečenegų kalba (manoma, ji priklausė tiurkų kalbų grupės ogūzų kalboms).

## Sąjunga su Bizantija

IX a. Bizantija sudarė sąjungą su pečenegais, kad atsikratytų pavojingesnių priešininkų: rusėnų ir vengrų. Tai buvo sena Romos taktika (skaldyk ir valdyk), kurią naudojo Bizantijos imperatoriai.

Uzai, kita tiurkų gentis, išvarė pečenegus iš tėvynės. Tuo pat metu jie pagrobė didžiąją dalį galvijų ir mantos. Oguzų, kimekų ir kalmukų sąjunga irgi spaudė pečenegus, bet ją nugalėjo samanidai. Chazarų ir kumanų stumiami į vakarus 889 m., jie nustūmė vengrus į vakarus nuo Dnepro upės 892 m.

894 m. Bulgarija pradėjo karą su Bizantija. 895 m. pradžioje imperatorius Leonas VI paprašė vengrų pagalbos, o šie nusiuntė į Bulgariją Levento vadovaujamą armiją. Leventas veržėsi iš vienos pusės, o Bizantijos armija iš priešingos. Caras Simeonas I suprato, jog dviejų frontų karo nelaimės ir sudarė paliaubas su Bizantija.

Po to Simeonas paprašė pečenegų pagalbos kovoje su vengrais. Pečenegai taip sėkmingai kovėsi, jog išvijo vengrus iš Ponto stepės, o šie persikėlė per Dunojų ir apsistojo Panonijos lygumoje, kur įkūrė savo valstybę.

## Istorija ir nuosmukis

Nuo IX a. prasidėjo painūs pečenegų santykiai su Kijevo Rusia. Daugiau nei du šimtus metų pečenegai puldinėjo Rusios žemes, kartais net sukeldami karus (pvz.: Igorio Kijeviečio karas su pečenegais 920 m.), bet buvo sudaromos ir laikinos karinės sąjungos (Igorio 943 m. Bizantijos kampanija). 968 m. pečenegai apgulė patį Kijevą.

Dalis pečenegų su Kijevo princu Sviatoslavskiu dalyvavo kare su Bizantija 970–971 m., bet galiausiai jie jį nužudė ir, pasak kronikos, chanas Kurija iš jo kaukolės padarė taurę. Tai tradicinis stepės klajoklių paprotys. Padėtis pasikeitė kai Kijevą pradėjo valdyti Vladimiras I (990–995 m.), kuris įkūrė Perejeslavo miestą toje vietoje, kur nugalėjo pečenegus, tačiau pečenegai nugalėjo Rusią 1037 m. Greitai po to nusilpusius pečenegus pakeitė kitos tiurkų tautos – kumanai ir polovcai. Po šimtus metų trukusios kovos su kaimynais – Bizantija, Bulgarija, Kijevo Rusia, vengrais ir Chazarų kaganatu – pečenegai kaip nepriklausoma tauta buvo sunaikinti Levounionio mūšyje 1091 m. Jame juos nugalėjo jungtinė kumanų ir Bizantijos armija, kuriai vadovavo imperatorius Aleksijus I Komninas. Kumanai 1094 m. vėl užpuolė pečenegus, daug jų buvo nužudyta, o likusieji asimiliuoti. 1122 m. Berojos mūšyje, dabartinėje Bulgarijos teritorijoje, Bizantija vėl nugalėjo pečenegus. Kurį laiką didelės pečenegų bendruomenės gyveno Vengrijoje, bet galiausiai juos asimiliavo vengrai, bulgarai ir gagaūzai. XV a. Vengrijoje kai kurie žmonės pasirinko Besenyö pavardę, o tai vengriškai reiškia „pečenegas“.

## Šaltiniai
San Fransisko Gotera

**San Fransisko Gotera** () – miestas Salvadoro šiaurės rytuose, 169 km nuo San Salvadoro, 420 m aukštyje, prie Rio Grande de San Migelio upės. Morasano departamento centras. 21,0 tūkst. gyventojų (2006 m.). Žemdirbystės centras. Maisto, tekstilės pramonė.

## Istorija
San Fransisko Gotera įkurta kaip indėnų gyvenvietė kolonijiniu laikotarpiu. 

1877 m. gavo miesto statusą. Salvadoro pilietinio karo metu miesto centras paverstas karine baze.

## Sportas
* CD Fuerte San Francisco – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje;
* Namų rungtynes žaidžia *Correcaminos* stadione (), talpinančiame 12 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos

## Nuorodos
*
Dubravos eksperimentinė mokomoji miškų urėdija

**Dubravos miškų urėdija** − eksperimentinė-mokomoji miškų urėdija, viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų. Būstinė įsikūrusi šalia kelio , Liepų g. 12, Girionyse, Kauno rajone. **Dubravos miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Dubravos regioninis padalinys.**
 
Dubravos urėdijos miškuose Lietuvos miškų institutas mokslinę-tiriamąją veiklą vysto daugiau nei 100 objektų grupių, apimančių medynų formavimo, augimo eigos, miško medžių selekcijos, genetikos bei sėklininkystės, miško želdymo ir apsaugos bei daugelį kitų temų.

1958 m. įkurtas Dubravos arboretumas. Tai dendrologinė kolekcija, kurioje kaupiami, saugomi ir eksponuojami vertingi mokslo, pažintiniu ir dekoratyviniu požiūriu vietinės ir introdukuotos dendrofloros augalai.

Dubravos miškų urėdijoje yra Girionių parkas. Tai didžiausias iš pokario metais Lietuvoje įveistų parkų. Jo plotas − 111 ha.

Dubravos miškų urėdas − Kęstutis Šakūnas.

Urėdijoje yra 5 girininkijos.

## Girininkijos

|-
| Ežerėlio || Ežerėlio seniūnija || Ežerėlis
|-
| Kuro || Zapyškio seniūnija || Altoniškiai
|-
| Pajiesio || Garliavos apylinkių seniūnija || Ilgakiemis
|-
| Šilėnų || Taurakiemio seniūnija || Tursonas
|-
| Vaišvydavos || Panemunės seniūnija || Vaišvydava
|}

## Literatūra
* Poilsis Dubravos urėdijos miškuose (sud. Vytautas Ribikauskas). - Kaunas: Lututė, 2006. - 32 p.: iliustr. - ISBN 9955-692-20-0

## Nuorodos
* Dubravos miškų urėdijos tinklalapis
Apopa

**Apopa** () – miestas centriniame Salvadore, San Salvadoro departamente, į šiaurę nuo San Salvadoro. 211,7 tūkst. gyventojų (2006 m.). Tekstilės, cemento, metalo apdirbimo pramonė.

Per miestą tekančioje Tomajatės upėje yra didžiausias Centrinėje Amerikoje pleistoceno fosilijų telkinys.
Sakatekoluka

**Sakatekoluka** () – miestas centriniame Salvadore, į pietryčius nuo San Salvadoro, 210 m aukštyje. La Paso departamento administracinis centras. 75.1 tūkst. gyventojų (2016 m.). Tekstilės, maisto, medienos apdirbimo pramonė. Apylinkėse auginama kava, medvilnė. Yra Šv. Liucijos katedra. 1922 m. Sakatekoluką smarkiai apgriovė žemės drebėjimas.

## Sportas
* CD Platense Municipal Zacatecoluca – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia *Estadio Panorámico de Zacatecoluca / Antonio Toledo Valle* vardo stadione (), talpinančiame 10 tūkst. žiūrovų.

## Išnašos
Agilaresas

**Agilaresas** () – miestas centriniame Salvadore, San Salvadoro departamente, 12 km nuo San Salvadoro. 34,9 tūkst. gyventojų (2006 m.). Svarbus cukraus pramonės centras. Yra nacionalinis institutas.
Jonas XXII

**Jonas XXII** (, tikrasis vardas **Jacques Duèse** apie 1249 m. Kahoras – 1334 m. gruodžio 4 d. Avinjonas) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1316 m. rugpjūčio 7 d. (konsekruotas rugsėjo 5 d.) iki mirties.

## Biografija
1300-1310 m. Frėžiuso vyskupas, 1308-1310 m. Neapolio valdovų rūmų kancleris. 1310-1313 m. Avinjono vyskupas, 1312-1313 m. San Vitalės kardinolas presbiteris, 1313–1316 m. Porto vyskupas.

Po ilgų nesutarimų tarp prancūzų ir italų kardinolų Lione išrinktas popiežiumi. Rezidavo Avinjone. Sutvarkė kurijos administraciją ir finansinę sistemą, apmokestino dvasininkus ir pasauliečius, įsteigė naujų vyskupijų Anglijoje, Ispanijoje ir Prancūzijoje, rengė ir rėmė misijas Azijoje, Afrikoje. Stengėsi sutaikyti Prancūziją su Anglija. Rėmė liaudies švietimą.

Skelbė nuosavybės teisės dieviškumą, 1323 m. pasmerkė pranciškonų tezę, kad Jėzus Kristus ir apaštalai neturėjo jokios nuosavybės ir neturėjo teisės įgyti, parduoti ar dovanoti turto. Paniškai bijodamas erezijų ir burtų, sudegino kelis pranciškonus minoritus, uždraudė alchemiją, spiritualizmą. Bandė paskelbti dogmą, jog šventieji pamatys Dievą tik po Paskutiniojo teismo, bet spaudžiamas kardinolų turėjo atsisakyti šios idėjos.

Nepripažino Liudviko IV Bavariečio išrinkimo karaliumi, 1324 m. jį ekskomunikavo už popiežiaus viršenybės nepripažinimą. Tačiau Liudvikas IV Bavarietis 1327 m. įžengė į Romą ir kardinolas Sciara Kolona jį vainikavo imperatoriumi. 1327 m. Romoje išrinktas antipopiežius Mikalojus V. 1330 m., nesugebėdamas suvaldyti kariuomenės siautėjimo ir kontroliuoti finansinių reikalų, imperatorius buvo priverstas bėgti iš Romos, o antipopiežius atsistatydino.

Jonas XXII parašė kanonų teisės veikalų (*Extravagantes Johannis XXII* 1325 m.), išleido 20 dekretalijų rinkinį (*Corpus iuris canonici V*). 1323 m. kanonizavo Tomą Akvinietį. Susirašinėjo su Lietuvos dižiuoju kunigaikščiu Gediminu dėl taikos su krikščionimis sudarymo ir Lietuvos krikšto, siuntė bulę ir legatus, bet Gediminas atsisakė krikštytis.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai

## Šaltiniai

* Dizionario dei papi, a cura di Dorina Alessandra, Carnago, SugarCo Edizioni, 1995, ISBN 88-7198-373-4
Spingučiai

**Spingučiai** – kaimas Biržų rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, 4 km į pietryčius nuo Germaniškio. Jį supa šiaurėje Padvariečių km., rytuose Arlavos dvaras, pietuose Spingučių ir Velykionių miškai, vakaruose Velykionių km.

## Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Spingučių dvaras paminėtas 1786 m., Radviloms priklausiusių žemių žemėlapyje.

Apie 1880 m. Velykionių ir Spingučių dvarus iš barono Grotužo ( (1818-1887 m.)) nupirko Mintaujos ir Friedrichstadto žemės arendatoriai broliai Bernhardai (). Spingučių 300 ha žemės sklypą nusipirko Aleksandras, o Velykionių – Ernstas (1837-1913 m.). Ernsto sūnus Haraldas XX a. pradžioje apie Spingučių dvarą užveisė 4 ha kvadrato formos sodą. Be vaismedžių jame augo tuo metu dar reti augalai: graikiškas riešutmedis, raudonasis klevas, akacijos, įvairios alyvos ir kt. Sodas puošė Spingučių km. iki XX a. pabaigos. Šiaurinėje dvaro sodo pašonėje buvo pastatytas dvaro kumetynas, kuriame iki 1940 m. gyveno penkios samdinių (Bagdonai, Vanagai, Valotkos, Tauškeliai, Žydeikos) ir keturios kumečių (Audriniai (2), Skebinai, Petrauskai) šeimos. Po pirmojo pasaulinio karo, Lietuvai atgavus nepriklausomybę, dvaro savininkas H. Bernhardas turėjo finansinių problemų (mėgo kortas ir linksmybes Biržuose bei Rygoje), tad pradėjo išpardavinėti dvaro žemes. Apie 1930 m. aplink dvarą pradėjo formuotis Spingučių kaimas. Iki antrojo pasaulinio karo čia gyveno 96 žmonės, kaimą sudarė 21 sodyba su įvairiais žemės sklypais.

Vokietijai paskelbus repatriaciją, 1940 m. iš kaimo į Vokietiją išvyko Bernhardų ir Fišerių šeimos (Fišerių šeima po karo grįžo). Stalino represijų metu į Sibirą išvežtos Bikavų ir Bagdonų (grįžo) šeimos. Per antrąjį pasaulinį karą, nors fronto linija buvo už 4 km į šiaurę, ties Nemunėlio upe, sudegė dvaro pastatai, bet kaimas nenukentėjo. Per pokario rezistencijos konfliktus žuvo trys žmonės (Jonas Bagdonas, Jonas Šlėgeris ir Alfonsas Juška).

1948 m. įkurtas pirmasis „Spingučių“ kolūkis, kuris vėliau vadinosi „Laimės“, „Pakrantės“ ir „Švyturio“ vardais.

1965 m. Spingučių kaime buvo 24 sodybos ir gyveno 91 gyventojas, bet 1970 m. pasidėjo gyvenviečių stambinimas ir melioracija. Spingučių kaimo gyventojai pamažu išsikėlė į Germaniškio gyvenvietę bei aplinkinius kaimus ir miestus. 1987 m. kaimą paliko paskutinis jo gyventojas.
Iki šiol liko viena dvaro alėjų – ąžuolais sodintas kelias ir tvenkinys, buvęs šalia dvaro sodo.

|}

## Gyventojai

## Šaltiniai
Elniagrybiniai

**Elniagrybiniai** (*Xylariaceae*) – sferijiečių eilės grybų šeima. Kai kurioje literatūroje dar vadinama *rutuliniais* *(Sphaeriaceae)*.

Dauguma elniagrybinių yra saprofitai ir auga daugiausia ant negyvų medžių. Kai kurie yra parazitiniai grybai ir medžiams, ypač tuopoms, gali padaryti labai daug žalos. Jie taip pat neturi jokios maistinės vertės.

Šiai šeimai priklauso gentys:

* Anglenė (*Daldinia*)
* Elniagrybis (*Xylaria*)
* Šiurpis (*Hypoxylon*)
* *Amphirosellinia*
* *Anthostomella*
* *Appendixia*
* *Areolospora*
* *Ascotricha*
* *Ascovirgaria*
* *Astrocystis*
* *Barrmaelia*
* *Biscogniauxia*
* *Calceomyces*
* *Camillea*
* *Chaenocarpus*
* *Collodiscula*
* *Creosphaeria*
* *Cyanopulvis*
* *Discoxylaria*
* *Emarcea*
* *Engleromyces*
* *Entoleuca*
* *Entonaema*
* *Euepixylon*
* *Fasciatispora*
* *Fassia*
* *Gigantospora*
* *Guestia*
* *Halorosellinia*
* *Helicogermslita*
* *Holttumia*
* *Hypocopra*
* *Induratia*
* *Jumillera*
* *Kretzschmaria*
* *Kretzschmariella*
* *Leprieuria*
* *Leptomassaria*
* *Lopadostoma*
* *Myconeesia*
* *Nemania*
* *Nipicola*
* *Obolarina*
* *Occultitheca*
* *Ophiorosellinia*
* *Pandanicola*
* *Paramphisphaeria*
* *Paucithecium*
* *Phylacia*
* *Pidoplitchkoviella*
* *Podosordaria*
* *Poroleprieuria*
* *Poronia*
* *Pulveria*
* *Rhopalostroma*
* *Rosellinia*
* *Sabalicola*
* *Sarcoxylon*
* *Sclerodermatopsis*
* *Seynesia*
* *Spirodecospora*
* *Steganopycnis*
* *Stereosphaeria*
* *Stilbohypoxylon*
* *Striatodecospora*
* *Stromatoneurospora*
* *Thamnomyces*
* *Theissenia*
* *Thuemenella*
* *Versiomyces*
* *Vivantia*
* *Wawelia*
* *Whalleya*
Julijus II

**Julijus II** (, tikrasis vardas **Giuliano della Rovere**, 1443 m. gruodžio 5 d. Albisola prie Savonos – 1513 m. vasario 21 d. Roma) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1503 m. lapkričio 1 d. iki mirties.

## Biografija
Popiežiaus Siksto IV brolio sūnus. Pranciškonas. Vienuolyne mokėsi literatūros ir teisės. Nuo 1471 m. dėdės paskirtas Karpentraso (Prancūzija) vyskupu, ėmėsi stiprinti šeimos įtaką Bažnyčioje. Netrukus tapęs kardinolu valdė daug vyskupijų, Inocento VIII pontifikato metu faktiškai valdė Romą. Kardinolų kolegijoje priešinosi popiežiaus Aleksandro VI politikai.

Išrinktas pakartotinėje konklavoje, papirkęs didžiąją kardinolų dalį (tai bažnyčioje vadinama simonija), tačiau savo pontifikato metu tai griežtai draudė. Priėmęs garsiojo Romos karvedžio Julijaus Cezario vardą, pats pasireiškė kaip vienas karingiausių popiežių. Dalyvaudamas Italijos karuose suvienijo yrančią Popiežiaus valstybę. Jam vadovaujant buvo prijungta Parma, Redžija di Kalabrija, Pjačenca, iš Venecijos atkovota Romanija. 1506 m. valstybės sienų apsaugai įkūrė popiežiaus šveicarų gvardiją, kurią sudarė nevedę, bet kovose patyrę Šveicarijos savanoriai. Su Anglija, Venecija ir Ispanija 1511 m. sukurta Šventoji lyga iš Šiaurės Italijos išstūmė Prancūziją.

Pradėjo Šv. Petro bazilikos Romoje rekonstrukciją. Jo pasamdyti dirbo geriausi Italijos meistrai – architektas Donatas Bramantė, sukūręs bazilikos projektą, Mikelandželas Buonarotis, 1512 m. nutapęs Siksto koplyčios freskas ir sukūręs šveicarų gvardijos uniformas, 1508-1512 m. popiežiaus apartamentus ištapęs Rafaelis Santis.

Siekė Bažnyčios reformų, suaktyvino inkviziciją, prekybą indulgencijomis. Kai Prancūzijos kardinolai, ketindami įvykdyti schizmą, 1512 m. Pizoje sušaukė sinodą ir paskelbė Julijų II atstatydintą, jis sušaukė Laterano V susirinkimą (vyko 1512-1517 m.), kuris ir išsaugojo Bažnyčios vienybę. Tačiau pats popiežius susirinkime nebedalyvavo, o netrukus mirė.

Pirmasis popiežius, kurio kūnas buvo balzamuotas. Julijus II palaidotas Šv. Petro bazilikoje.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai

## Šaltiniai

* Dizionario dei papi, a cura di Dorina Alessandra, Carnago, SugarCo Edizioni, 1995, ISBN 88-7198-373-4
* Shaw, Christine: Julius II. The Warrior Pope. Oxford 1996.
Ignalinos miškų urėdija

**Ignalinos miškų urėdija** − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Ji apima didžiąją Ažvinčių-Minčios girios dalį, bei mažą Labanoro-Pabradės girios dalį Kaltanėnų seniūnijoje. **Ignalinos miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdijos Ignalinos regioninis padalinys.**

Ignalinos miškų urėdijos saugomoms teritorijoms priskirta pusė visų miškų, tai Aukštaitijos Nacionalinio parko, regioninių parkų (Gražutės ir Sirvėtos), valstybinių draustinių miškai, saugomų kraštovaizdžio objektų sklypai, genetiniai draustiniai bei kiti ekosistemų apsaugos bei rekreaciniai miškai. Nemažą saugomų teritorijų plotą užima miškai su apribotu ūkiniu režimu, laukų apsauginiai miškai, vandens telkinių zonų apsaugos ir kiti apsauginiai miškai.

Per metus vidutiniškai iškertama apie 65 000 ktm medienos. Kasmet atkuriama per 180 ha miškų. 70 proc. užsodinama, 30 proc. paliekama savaiminiam atžėlimui. Urėdija pati apsirūpina sėklomis ir sodinukais. Sodmenys miško atkūrimui auginami keturiuose daigynuose. Kasmet išauginama 1200 tūkst. vnt. sėjinukų ir 850 tūkst. vnt. sodinukų.

Bendras urėdijos plotas − 65 000 ha, iš jų 23 000 ha valstybiniai miškai. Vyrauja spygliuočių medynai. Ignalinos miškų urėdas − Alfredas Aškelėnas.

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 7 girininkijos.

## Girininkijos

|-
| Daugėliškio || Naujojo Daugėliškio seniūnija || Naujasis Daugėliškis
|-
| Dūkšto || Dūkšto seniūnija || Ąžuolynė
|-
| Kaltanėnų || Kaltanėnų seniūnija || Kaltanėnai
|-
| Kazitiškio || Kazitiškio seniūnija || Kazitiškis
|-
| Minčiagirės || Tauragnų seniūnija || Šeimatis
|-
| Tverečiaus || Tverečiaus seniūnija || Tverečius
|-
| Vaišniūnų || Ignalinos seniūnija || Vaišniūnai
|}

## Nuorodos
* Ignalinos miškų urėdijos tinklalapis
Nereikalingi žmonės (filmas)

**Nereikalingi žmonės** – 2008 metų filmas, pastatytas Lietuvoje režisieriaus Mario Martinsono. Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2008 m. sausio 11 d., o lapkričio mėn. jis tapo pirmuoju lietuvišku vaidybiniu filmu, pateiktu į 81-ųjų Oskarų nominacijas.

## Apie filmą
Filmo „Nereikalingi žmonės“ idėja gimė Monrealyje, scenarijus parašytas Indijoje, juosta nufilmuota geriausio Latvijos kino operatoriaus Airijoje ir Lietuvoje, filmas perkeltas ant kino juostos Lenkijos laboratorijoje.

Drama „Nereikalingi žmonės“ – pirmas lietuviškas filmas, nagrinėjantis aktualias tiek užsieniečių, tiek lietuvių socialines ir pilietines problemas: emigraciją, „geresnio gyvenimo“ paieškas, įvaikinimą ir globą. Kurdamas savo filmą, režisierius Martinsons rėmėsi įdomia psichologų sukurta 6 žingsnių atsiskyrimo teorija, kuri atskleidžia, koks mažas yra mus supantis pasaulis.

## Siužetas
Psichikos liga serganti Valda (akt. Valda Bičkutė) įtiki, kad vaikų namuose augantis Paulius yra jos sūnus. Liguisto įsitikinimo nesugriauna nei vaikų namų darbuotojai, nei gydytojai. Manydama, kad atgauti vaiką trukdo tik jos skurdas, užsidirbti Valda, sekdama tūkstančių lietuvių pavyzdžiu, emigruoja į Airiją.

Airijoje Valdą pasiekia žinia, kad Paulius yra įvaikintas. Bet ir ši žinia ne sugriauna, o tik dar labiau užaštrina jos išsigalvotą siekiamybę. Juo labiau, kad Valdos fantazijas kaip tikrovę priima Laima (akt. Daiva Tamošiūnaitė-Budrė), ieškanti bet kokios galimybės šantažuoti Paulių įvaikinusią Norą (akt. Dalia Michelevičiūtė). Jaunystėje automobilio avarijoje suluošinta Nora, dvidešimt penkerius metus kantriai gyvenusi vyro Beno (akt. Kostas Smoriginas) šešėlyje, išsivaduoja iš tos priespaudos, ima gyventi savo gyvenimą ir įgyvendina seną svajonę – įsivaikina berniuką. Kasdien tvirtėjanti ir stiprėjanti Nora kelia pavojų intrigantės Laimos karjerai. Nelengvai užgimstančiai Pauliaus laimei iškyla rimtas pavojus.

Ribos tarp sveiko ir nesveiko proto išsitrina, protas vienodai tarnauja kaip geriems, taip blogiems ketinimams ir vaiką išgelbėti gali tik mylinti širdis. Airijoje tarnaujančio Kunigo (akt. Andrius Mamontovas) rūpestis ir dėmesingumas užpildo žmogiškumo, šilumos išsiilgusią Valdos širdį ir padeda Valdai išsižadėti griaunančių iliuzijų.

## Aktoriai
* Valda Bičkutė
* Andrius Mamontovas
* Dalia Michelevičiūtė
* Kostas Smoriginas
* Daiva Tamošiūnaitė-Budrė
* Vytautas Rumšas
* Dalia Brenciūtė
* Arvydas Dapšys
* Šarūnas Puidokas
* Annie Jennings-Taučienė
* Gabija Jaraminaitė-Ryškuvienė – *Nuršė*.

## Filmo faktai
* Filmas buvo pastatytas už privačias lėšas.
* Filmo biudžetas siekia 2,1 mln. Lt.

## Šaltiniai
Tupolev Tu-204

**Tupolev Tu-204** – dviejų variklių, 164-215 vietų oro laineris, 1990 m. pradėtas gaminti Rusijoje Lėktuvas, priklausomai nuo modifikacijos, skirtas keleiviams arba kroviniams skraidinti.

Savo dydžiu ir techninėmis galimybėmis panašus į amerikiečių Boeing 757-200. Šis lėktuvas kurtas siekiant pakeisti pasenusius Tupolev Tu-154.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Tupolev Tu-204 aprašymas (tupolev.ru)
Tupolev Tu-134

**Tupolev Tu-134** (NATO pavadinimas: 'Crusty') – TSRS gamybos, dviejų variklių keleivinis lėktuvas su T formos uodega, panašus į amerikiečių Douglas DC-9. Tu-134 – vienas populiariausių TSRS gamybos oro lainerių. Šį oro lainerį kūrė ir konstravo A. Tupolevo konstruktorių biuras. Pirmasis šio modelio skrydis įvyko dar 1963 m. vasarą. Serijinė gamyba pradėta 1966 m. pabaigoje, o pirmas Aerofloto Tu-134 skrydis (maršrutu Maskva - Adleris) įvyko 1967 m. rugsėjį. Šis laineris buvo gaminamas Charkovo aviacijos gamykloje. Iki 1984 m. buvo pagaminti 852 įvairių modifikacijų Tu-134 lėktuvai. Tarp Tarybų Sąjungos aviatorių dėl specifinės išorės bei variklių garso šis oro laineris buvo įgijęs „švilpuko“ pravardę. 

Dėl keliamo variklių triukšmo ir aplinkosauginių normų viršijimo Tu-134 lėktuvas neatitinka Europos Sąjungos orlaiviams keliamų reikalavimų, todėl jo skrydžiai Europos Sąjungos teritorijos ribose yra apriboti. Tačiau šis lėktuvas iki XXI pradžios buvo plačiai naudojamas kai kurių NVS šalių oro linijose. 

Paskutinis keleivinis reisas su Tu-134 įvyko 2019 m. gegužės 21 d., kai aviakompanijos "Alrosa" lėktuvas Nr. RA-65693 (1980 m. laidos) atliko skrydį maršrutu Irkutskas - Mirny. Po to šis lėktuvas buvo perduotas Novosibirsko aviacijos ir kosmonautikos muziejui. Po 2019 m. keletą karinių Tu-134 modifikacijų vis dar eksploatavo Rusijos kariuomenė. 

XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje keletą šio tipo lėktuvų eksploatavo Lietuvos avialinijos.

## Šaltiniai
Jonavos miškų urėdija

**Jonavos miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų Lietuvoje, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.
Bendras visų nuosavybės formų miškų plotas − 36 941 ha. Valstybinės reikšmės miškai − 20 969 ha.

Jonavos miškų urėdijoje sudaryti ir įgyvendinami miškų pritaikymo visuomeniniams poreikiams planai. Tobulinant kelių, privažiavimų ir pažintinių takų tinklą miškuose gyventojams sudaromos geresnės sąlygos pailsėti, atgauti jėgas ir naudotis miško gėrybėmis.

Administracijos adresas: Miško g. 1, LT-55110, Jonava.

**Jonavos miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.**

## Istorija

1959 m. sausio 1 d. įsteigtas Jonavos miškų ūkis (JMŪ), direktorius – Julius Danusevičius (g. 1931 m.). Steigimo iniciatorius – Lietuvos TSR miškų ūkio ir miško pramonės ministras Povilas Matulionis (1860–1932). Apjungtos Kauno, Kaišiadorių, Širvintų, Kėdainių ir Ukmergės rajonų miško pramonės įmonės. Pradžioje įsteigtos 4 girininkijos. 1961 m. – dar 4: Dumsių (girininkas A. Vincevičius), Santakos (gir. A. Mazuronis), Ąžuolynės (gir. A. Mikalauskas) ir Girelės (gir. P. Zimblys).

1959 m. pradėta statyti JMŪ gyvenvietė (baigta 1977 m.), dab. J. Basanavičiaus gatvės (buv. Spalio revoliucijos g.) pabaigoje, Laukagalių kaimo ribose pastatyti namai Nr. 60-74, iš viso 64 butai (dabartinė numeracija). Šiuo metu Jonavos miškų urėdijos gyvenvietė yra viena iš Jonavos miesto dalių.

Nuo 1971 m. JMŪ direktorius – R. Jusaitis. Vėliau pastatyta gamybinė bazė, remonto dirbtuvės, geležinkelio atšaka Liepių kaime. 1980 m. – naujas miškų ūkio administracijos pastatas.

Nuo 1990 m. JMŪ direktorius – V. Daukševičius..

1991−2002 m. urėdija atkūrė miškus buvusiuose tarybinės armijos poligonuose Dumsių ir Užusalių girininkijose, išplėtė medienos perdirbimo veiklą.

## Girininkijos
Urėdijos valstybinius miškus administruoja 8 girininkijos:

|-
| Dumsių || Dumsių seniūnija || Dumsiškiai
|-
| Gaižiūnų || Dumsių seniūnija || Gaižiūnai
|-
| Girelės || Žeimių seniūnija || Kuigaliai
|-
| Jonavos || Šilų seniūnija || Jadvygava
|-
| Pageležių || Šilų seniūnija || Aklasis Ežeras
|-
| Svilonių || Užusalių seniūnija || Išorai
|-
| Upninkų || Upninkų seniūnija || Upninkai
|-
| Užusalių || Užusalių seniūnija || Būdos III
|}

## Saugomos teritorijos

Miškų urėdijos teritorijoje yra 6 valstybiniai draustiniai:

## Vadovybė

* Miškų urėdas (nuo 2013 m.) – Rolandas Skuja (nuo 1990 m. iki 2013 m. miškų urėdas –Vytautas Daukševičius) 
* Miškų urėdo pavaduotojas – Juozas Jaruševičius (iki 2009 m. pavaduotojas – Gediminas Migauskas)
* Vyr. inžinierius – Raimondas Vincevičius, buvęs miškų urėdo pavaduotojas medienos ruošai ir prekybai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Jonavos miškų urėdijos tinklalapis
Elniagrybis

**Elniagrybis** (*Xylaria*) – elniagrybinių (*Xylariaceae*) šeimos grybų gentis.

Šios genties grybai randami tik ant negyvos medienos.
Rūšys:
* Kislusis elniagrybis (*Xylaria polymorpha*). Įrašytas į Lietuvos Raudonąją knygą.
* Baltaviršūnis elniagrybis (*Xylaria hypoxylon*).

## Literatūra
* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1
Joniškio miškų urėdija

**Joniškio miškų urėdija** − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus ir jais disponuojanti įstatymų nustatyta tvarka, taip pat vykdanti miškų atkūrimą, priežiūrą, apsaugą, racionalų miško išteklių naudojimą ir prekyba mediena bei miško ištekliais. **Joniškio miškų urėdija nustojo egzistuoti 2018 m. Nuo 2018 m. egzistuoja Valstybinių miškų urėdija.**

Joniškio miškų urėdija įkurta 1920 m. Urėdijos būstinė įsikūrusi Beržininkų kaime, 3 km į pietryčius nuo Joniškio, prie kelio .

Urėdija prižiūri ir rūpinasi − 19 200 ha valstybinės reikšmės miškais (17 400 ha − Joniškio rajone, 1 800 ha − Šiaulių rajone). Joniškio miškų urėdas − Aleksas Abromavičius.

Urėdijos priežiūroje ir apsaugoje yra valstybės saugomi gamtos paveldo objektai: Beržynės ąžuolas, Reibiniškio miško dvikamienis ąžuolas, Maldenių ąžuolas, Žeimių vinkšna, Taučiūnų liepa, Tyrelio akmuo, Žagarės miško veimutinė pušis.

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 6 girininkijos.

## Girininkijos

|-
| Beržėnų || Rudiškių seniūnija || Beržėnai
|-
| Joniškio || Kepalių seniūnija || Beržininkai
|-
| Mikaičių || Gaižaičių seniūnija || Miknaičiai
|-
| Satkūnų || Saugėlaukio seniūnija || Bariūnai
|-
| Skaistgirio || Skaistgirio seniūnija || Reibiniai
|-
| Žagarės || Žagarės seniūnija || Žagarė
|}

## Nuorodos
* Joniškio miškų urėdijos tinklalapis
Julijus III

**Julijus III** (, tikrasis vardas **Giovanni Maria Ciocchi del Monte**, 1487 m. rugsėjo 10 d. Roma – 1555 m. kovo 23 d. ten pat) – Romos katalikų bažnyčios popiežius nuo 1550 m. vasario 7 d. (konsekruotas vasario 22 d.) iki mirties.

## Biografija
Studijavo teisę ir teologiją Perudžoje ir Sienoje. 1513-1544 m. Siponto (dab. Manfredonija), 1521-1530 m. Pavijos arkivyskupas. Nuo 1528 m. legatas Romanijoje, nuo 1534 m. Bolonijoje. Nuo 1536 m. gruodžio 22 d. kardinolas presbiteris, 1537 m. sausio 15 d. tapo tituliniu San Vitalės kardinolu. Nuo 1543 m. Palestrinos kardinolas vyskupas, vadovavo Bažnyčios reformų komisijai. 1545-1547 m. vadovavo pirmajam Tridento susirinkimo, kuris vyko 1545-1563 m. etapui.

1549 m. lapkričio 10 d. mirus popiežiui Pauliui III susirinkę į konklavą 54 kardinolai pasidalijo į tris grupuotes. Vienus rėmė Šventoji Romos imperija, kitus Prancūzija, trečius Farnezės šeima. Tik po 10 savaičių derybų buvo rastas kompromisinis kandidatas.

Tapęs popiežiumi 1551 m. atnaujino Tridento susirinkimą. Dėl politinės situacijos, nes susirinkimo nepripažino Prancūzija, įvyko kunigaikščių sąmokslas Vokietijoje ir schizmos pavojaus 1552 m. susirinkimą nutraukė.

1550 m. patvirtino jėzuitų veiklą ir suteikė jiems privilegijų, rėmė 1552 m. Romoje Ignaco Lojolos įkurtą *Collegium Germanicum*. Parengė prielaidas Katalikų bažnyčios reformoms, siekė atkurti katalikų tikėjimo vienybę. 1553 m. sudarė uniją su Babilono chaldėjų patriarchatu. Trumpam 1553 m. Anglijoje atgaivino katalikybę, skatino misijas Amerikoje ir Indijoje. Palaikė nepotizmą. 1555 m. pasiuntė pirmąjį nuncijų Lenkijai.

1551 m. popiežiaus rūmų kapelmeisteriu tapo žymiausias Renesanso epochos kompozitorius Džovanis Palestrina (1525-1594 m.) Tęsė Šv. Petro bazilikos rekonstrukciją, kurią vykdė Mikelandželas Buonarotis.

## Nuorodos
* Sąrašas:Popiežiai.
## Šaltiniai

* Dizionario dei papi, a cura di Dorina Alessandra, Carnago, SugarCo Edizioni, 1995, ISBN 88-7198-373-4;
* Burkle-Young, Francis A., and Michael Leopoldo Doerrer. The Life of Cardinal Innocenzo del Monte: A Scandal in Scarlet. Lewiston, N. Y.: Edwin Mellen, 1997;
* Bayle, Pierre. "Jules III." Dictionnaire historique et critique. Vol. 15. Paris: Desoer, 1820.
San Visentė (Salvadoras)

**San Visentė** () – miestas centriniame Salvadore, 390 m aukštyje, San Visentės ugnikalnio papėdėje, 60 km į rytus nuo San Salvadoro. Departamento centras. 29,5 tūkst. gyventojų (1992 m.).

## Istorija

Miestas įkurtas 1635 m.
Čalčuapa

**Čalčuapa** () – miestas vakarų Salvadore, Santa Anos departamente, 15 km į vakarus nuo Santa Anos, 720 m aukštyje. 72,7 tūkst. gyventojų (2006 m.). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu. Turizmas.

## Istorija

Čalčuapa įkurta XVI a. Mieste ir apylinkėse gausu archeologinių radimviečių, iš kurių didžiausia – indėnų miesto Tasumalio liekanos.
Baltaviršūnis elniagrybis

**Baltaviršūnis elniagrybis** (*Xylaria hypoxylon*) – elniagrybinių (*Xylariaceae*) genties grybų rūšis.

Periteciai nedideli, 3-8 cm aukščio ir iki 5 cm storio, jauni – cilindriški, vėliau – netaisyklingai išsilankstę, juodai rudi, seni – juodi, viršutinėje dalyje praplatėję, išsišakoję, tarsi elnio ragai, nuo konidijų pabalusiomis, smailiomis atšakomis.
Kotas sumedėjęs, kietas, juodas, šiurkštus.
Trama tampri, kieta, be ypatingo kvapo ir skonio.
Sporos 11-16 x 5-6 μm.

**Būdingi požymiai**: sporos juodos, perpus mažesnės nei kisliojo elniagrybio.

Auga rudenį, grupelėmis, kupsteliais miškuose, parkuose ant supuvusios lapuočių medienos. Labai dažnas, kur kas dažnesnis nei kislusis. Aktyvus saprotrofas. Nevalgomas

## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 521
Lietuvos centro sąjunga

**Lietuvos centro sąjunga**, **LCS** – Lietuvos politinė partija, veikusi nuo 1993 m. iki 2003 m. gegužės 31 d., kuomet susijungusi su moderniaisiais krikščionimis demokratais bei liberalais sudarė naują Liberalų ir centro sąjungą.

## Istorija
Lietuvos centristų judėjimas susikūrė 1992 m. rugsėjo 12 d. Šiauliuose, prieš Seimo rinkimus. Buvo remiamasi populiarios Aukščiausioje Taryboje veikusios Centro frakcijos vardu, o partijos lyderiu buvo pakviestas žinomas politikas Romualdas Ozolas. Pirmuosiuose rinkimuose judėjimo kandidatams palyginus nepasisekė, nepavyko ir prezidento rinkimuose. Todėl jau 1993 m. birželio 5 d. buvo nutarta judėjimą pertvarkyti į partiją. Vilniuje įvyko Lietuvos centro sąjungos steigiamoji konferencija, kurioje partijos pirmininku buvo išrinktas R. Ozolas, partijos tarybos pirmininku Egidijus Bičkauskas. Partija buvo užregistruota Teisingumo ministerijoje (kodas 191611828, registracijos adresas Vilnius, Literatų g. 8).

1996–1999 m. Lietuvos centro sąjunga dalyvavo valdančioje koalicijoje su konservatoriais ir krikdemais, tačiau pasitraukė iš jos. 2000–2003 m. savivaldybių kadencijoje centristai turėjo merus 10 savivaldybių, bet rimtai pasidarbavo tik Varėnoje, kur savo įtaką išlaikė ir po 2002 m. savivaldybių rinkimų. Per šiuos rinkimus surinkusi 10 procentų balsų, Lietuvos centro sąjunga gavo 156 vietas savivaldybėse. Prasidėjus naujai savivaldybių kadencijai, daugelyje savivaldybių tarybų susidarė centristų ir liberalų koalicijos. 2003 m. birželio 1 d. įvykusiame suvažiavime dalis LCS narių susijungė su liberalais ir moderniaisiais krikščionimis demokratais į Liberalų ir centro sąjungą.

## Nuorodos
*Partijos svetainė 2000 m.
Gvaranių abėcėlė

**Gvaranių abėcėlė** () – fonetinė sistema, skirta užrašyti gvaranių kalbai.

Sudaryta iš 33 raidžių, kurios žemiau išdėstytos abėcėlės tvarka:

A, Ã, CH, E, Ẽ, G, G̃, H, I, Ĩ, J, K, L, M, MB, N, ND, NG, NT, Ñ, O, Õ, P, R, RR, S, T, U, Ũ, V, Y, Ỹ, '.

Atitinkamai jų pavadinimai yra:

*a, ã, che, e, ẽ, ge, g̃e, he, i, ĩ, je, le, me, mbe, ne, nde, nte, nge, nte, ñe, o, õ, pe, re, rre, se, te, ve, u, ũ, y, ỹ, puso*

Šešios raidės *A, E, I, O, U, Y* yra balsės. Jos turi variantus su diakritikais ir tildėmis. Apostrofas „'“ (*puso*) žymi gerklinę pauzę. Likusios raidės yra priebalsiai, iš kurių *G* ir *N* turi variantus su tildėmis. Be to, dr yra 6 dvibalsiai. Gvaranių abėcėlėje raidės B, C, D naudojamos tik kaip dvibalsių dalis, o raidžių F, Q, W, Z ir X nėra visai. L ir RR naudojamos tik skoliniuose iš ispanų kalbos arba onomatopėjose. Raidės su diakritikais skirtos pažymėti kirčio, besiskiriančio nuo tradicinio vietą (kaip ispanų kalboje), o raidės su tilde žymi nosinį tarimą. Kadangi dėl techninių neatitikimų raidės su tildėmis dažnai iškraipomos, todėl vietoj jų neretai naudojami ^ ženklai (Ê, Î, Û, Ŷ, Ĝ).

Pirmuosius užrašus gvaranių kalba rašę jėzuitai naudojo gerokai nuo dabartinės besiskiriančią abėcėlę (naudotos raidės *ç, x*, du diakritikai viename žodyje, vietoje apostrofo naudoti brūkšniai). Rašyba sunorminta tik pastaruoju metu, nors dar yra ginčijamas raidės g̃ naudojimas.
Eridanas (geologija)

**Eridanas** (pagal graikų upės dievą Eridaną) – senovinė upė, tekėjusi dabartinės Baltijos jūros vietoje. Svarbiausias jis buvo maždaug prieš milijoną metų, pleistocene. Tada jis buvo 2 700 km ilgio. Prasidėjo Laplandijoje, tekėjo dabartinės Botnijos įlankos teritorija, Baltijos jūra į vakarų Europą, kur turėjo milžinišką deltą, užėmusią beveik visą dabartinę Šiaurės jūrą.

Eridanas atsirado prieš ~40 mln. metų, eocene. Prieš ~12 mln. metų, pliocene, Eridanas pasiekė Šiaurės jūrą, kur pradėjo formuoti savo deltą. Išnyko prieš ~700 000 m, pleistocene, pirmojo ledynmečio metu, kai ledynas padengė visą jo slėnį. Ledynui pasitraukus išgraužtas ir įspaustas jo slėnis virto giliu duburiu, kuris tapo Baltijos jūra.

## Nuorodos
* http://www.geo.lt/Litosfera/n7_pdf/p134-137.PDF
Smidriečiai

**Smidriečiai** (*Asparagales*) – magnolijūnų (*Manoliophyta*) skyriaus lelijainių (*Liliopsida*) klasės augalų eilė.

## Šeimos pagal APG II sistemą
* *[[Agapanthaceae]]*
* Agaviniai (*Agavaceae*)
* Amariliniai (*Amaryllidaceae*)
* *[[Aphyllanthaceae]]*
* Astelijiniai (*Asteliaceae*)
* *[[Blandfordiaceae]]*
* *[[Boryaceae]]*
* Česnakiniai (*Alliaceae*)
* *[[Doryanthaceae]]*
* *[[Hesperocallidaceae]]*
* Hiacintiniai (*Hyacinthaceae*)
* *[[Hypoxidaceae]]*
* Gegužraibiniai (*Orchidaceae*)
* *[[Lanariaceae]]*
* *[[Laxmanniaceae]]*
* Mėlynutiniai (*Ixioliriaceae*)
* Pelžiediniai (*Ruscaceae*)
* Plėnūniniai (*Asphodelaceae*)
* Smidriniai (*Asparagaceae*)
* *[[Tecophilaeaceae]]*
* *[[Themidaceae]]*
* *[[Xanthorrhoeaceae]]*
* *[[Xeronemataceae]]*
* Viendieniniai (*Hemerocallidaceae*)
* Vilkdalginiai (*Iridaceae*)
Porcelianas

**Porcelianas** – keraminė medžiaga, gaminama iš kaolino pagal specialią technologiją. Laikoma viena vertingiausių keramikos rūšių.

Porceliano šukė yra balta, sukepusi, peršviečiama, vandeniui beveik nelaidi.

Pavadinimas kilęs iš jūrų kriauklės *porcella*, kurios vidus blizga nuo perlamutro.

Pagal masės sudėtį, porcelianas būna kietasis arba minkštasis:
* Kietasis – degamas prieš glazūravimą +1000&nbsp;°C, o su glazūra – +1350-1450&nbsp;°C.
* Minkštasis – degamas +1350-1450&nbsp;°C.

Manoma, kad Kinijoje porcelianas išrastas Rytų Han dinastijos laikais (I–II a.). Japonijoje porcelianą ėmė gaminti XV a. XVII–XVIII a. Europoje buvo pradėtos gaminti minkštojo ir kaulinio porceliano atmainos.

Taip pat yra *kaulo* (fosfatinis) *porcelianas*. Į jo masę dedama 20-60 % kaulų pelenų. Degamas +1250-1300&nbsp;°C, su glazūra – +1100-1150&nbsp;°C temperatūroje.

*Fritiniame porceliane* mažai plastinių medžiagų, todėl formuojant dedama klijų.

Neglazūruotas sukepęs porcelianas vadinamas *parianu*. Degamas jis šiek tiek pasiglazūruoja, linkęs deformuotis. Daugiausiai iš jo liejamos skulptūrėlės. Neglazūruotas degtas porcelianas vadinamas *biskvitu*.

## Šaltiniai
Akachutla

**Akachutla** () – miestas pietvakarių Salvadore, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Sonsonatės departamente. Akachutla – pagrindinis Salvadoro prekybos ir žvejybos uostas. Veikia geležinkelis į San Salvadorą. Išvežama kava, cukrus, balzamas. Naftos perdirbimo, chemijos, žuvies pramonė. Žvejyba. Kurortas.

## Istorija
1524 m. ispanų konkistadoras Pedro de Alvarado Akachutlos mūšyje įveikė vietos pipilių gentį. Akachutlos miestas tapo svarbiu Naujosios Ispanijos uostu. Nuo 1838 m. uosto reikšmė ėmė augti, pradėjus eksportuoti kavą ir dar labiau padidėjo 1882 m. nutiesus į Akachutlą geležinkelį.

## Šaltiniai
Kislusis elniagrybis

**Kislusis elniagrybis** (*Xylaria polymorpha*) – elniagrybinių (*Xylariaceae*) genties grybų rūšis.

Periteciai nedideli, 4-8 cm aukščio ir iki 2 cm storio, buožiški, pirštiški, verpstiški, sulenktos boksininko pirštinės formos, jauni – šviesiai rudi, rudi, subrendę – rudai juodi, juodi, violetiškai juodi, grūdėtai, raukšlėtai karpoti.
Kotas trumpas.
Trama balta, tampri, kamštiška, stora.
Sporos 20-32 x 6-9 μm.

Būdingi požymiai: sporos didelės, juodos.

Auga pavieniui, grupėmis. Neretas, nevalgomas. Vaisiakūnio forma labai įvairuoja – nuo pirštiškos, cilindriškos iki boksininko pirštinės formos, pasitaiko ir kitokių formų. Aktyvus saprotrofas.


Vaizdas:Xylaria polymorpha (split ascocarp).jpg|Išilgai perpjautas vaisiakūnis
Vaizdas:Dead man's fingers Xylaria polymorpha.jpg|Įdomi grybo forma


## Literatūra
Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 520
Rojus (Ignalina)

**Rojus** – kaimas Ignalinos rajono savivaldybės šiaurėje, Beržininkų ežero pietvakarinėje pakrantėje. A. Hrebnickio memorialinis muziejus (nuo 1959 m.), paminklas (1961 m., skulptorius L. Žuklys). Rojaus kaime vyksta lietuviškos komedijos „Lietuviškos grožybės“ epilogo veiksmas.

## Istorija

1890 m. Adomas Hrebnickis iš uošvio gavo 14 ha žemės, vadinamos ***Velnyne*** – ji buvo akmenuota, kalvota ir netinkama žemdirbystei. A. Hrebnickis nusprendė čia padaryti gražią tarsi rojus vietą – užveisė didelį sodą, per 1000 vaismedžių veislių. Nuo 1922 m. jis čia nuolatos gyveno, platino mažai žinomas Lietuvoje obuolių veisles.

1957 m. įkurtas Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stoties punktas.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Adomas Hrebnickis (1857–1941), pirmasis augalų išteklių kaupėjas ir tyrinėtojas. Surado ir ištyrė vietines obelų veisles – Beržininkų ananasą, *Jono pepiną*, *Panemunės baltąjį*. Mirė Rojuje, kaime įkurtas memorialinis muziejus.

## Galerija

Rojus-2011.jpg|Rojaus parkas
Rojus 30265, Lithuania - panoramio (5).jpg|Klėtis
Rojus 30265, Lithuania - panoramio (1).jpg|Parko kūdra
Rojus 30265, Lithuania - panoramio (6).jpg|Eglių alėja


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesteliai.lt