open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paprastasis stepinis vieversys

* *Alauda calandra* Linnaeus, 1766

: perimvietės
: žiemavietės

**Paprastasis stepinis vieversys** (*Melanocorypha calandra*) – žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) būrio, vieversinių (*Alaudidae*) šeimos rūšis.

## Paplitimas
Savaime paplitę šiltesnio bei sausesnio klimato kraštuose – apie Viduržemio jūros regioną (Iberijos, Apeninų, Balkanų pusiasaliuose, šiaurinės Afrikos kraštuose arčiau jūros), pietryčių Ukrainoje, Mažojoje Azijoje, Irane, pietvakarinėje Rusijoje. Ryčiausia populiacija Kazachstano pietvakariuose, Turkmėnijoje, Uzbekijoje, šiaurės vakarų Afganistane, Tadžikijoje, Kirgizijoje. Migracijų metu nors ir labai retai, bet užklysta ir į tolimesnius nuo šio arealo kraštus – yra užfiksuotas ir gerokai šiauriau nutolusiuose nuo Alpių kalnų Europos kraštuose. Stebėti Estijoje, Suomijoje, Švedijoje, Lenkijoje.

Šie paukščiai peri ir žiemoja stepėse. Žiemą buriuojasi į didesnius būrius.

### Paplitimas Lietuvoje
Pirmą kartą Lietuvoje oficialiai užfiksuotas 2015 m. sausio 30 d. Šį paukštį nufotografavo gamtos fotografas Marius Čepulis. Pirmą kartą matydamas šį paukštį, bet jo neidentifikavęs, nuotraukas persiuntė ornitologams Vytautui Jusiui ir Mariui Karlonui, kurie ir patvirtino rūšį. Dviem dienomis anksčiau, sausio 28 d., toje pačioje Panevėžio rajono savivaldybės vietoje prie Panevėžio–Krekenavos kelio paprastąjį stepinį vieversį stebėjo kitas Lietuvos ornitologų draugijos (LOD) narys – Žygimantas Mileris, kuris taip pat nufotografavo šį paukštį.

Į Lietuvą užklysta atsitiktinai, labai retai ir joje neperi. Arčiausiai nutolusi nuo Lietuvos perinti populiacija gyvena vidurio Ukrainos stepėse.

## Apibūdinimas
Viršutinis plunksnų apdaras (sparnai, nugarėlė) – margai, pilkšvai rudas, papilvė balsva. Ant subrendusių paukščių kaklo priekyje ir šonuose ryški juodų plunksnelių dėmė. Tarp kitų Lietuvoje aptiktų vieversinių šeimos rūšių tai didžiausia rūšis, jo kūnas 17,5–20 centimetrų ilgio, tai yra maždaug varnėno dydžio paukštis.

## Kiti duomenys
Savo lizdus suka ant žemės, į kuriuos deda 4–5 kiaušinius. Minta vabzdžiais ir sėklomis.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* birdlife.lt / Vasario 24 d. – Vieversio diena
* birdlife.org / Calandra Lark ''Melanocorypha calandra''  | *[[Anglų kalba]]*
* birdguides.com / Calandra Lark (Melanocorypha calandra)  | *Anglų k.*
* ibc.lynxeds.com / Calandra Lark (''Melanocorypha calandra'') | *Anglų k.*
* pbase.com Calandra Lark (''Calandra'')
* google.co.uk / Melanocorypha calandra
Katharina Bellowitsch

**Katharina „Kati“ Bellowitsch** (g. 1974 m. birželio 13 d. Grace, Štirija) – Austrijos televizijos ir radijo laidų vedėja.

Nuo 2000 m. veda ORF, Hitradio Ö3 televizijų laidas. Katharina žinoma kaip vaikų televizijos laidos *Forscherexpress* vedėja.

2007 m. spalio 9 d. susilaukė sūnaus Laurenz.

2010 m. vasarį ji buvo renginio „Vienna Opera Ball“ vedėja.

Nuo 2011 m. Katharina pristato Austrijos taškus „Eurovizijos“ dainų konkursų finaluose. Daugelis apžvalgininkų mano, kad Katharina turi panašumų su Céline Dion ir Jennifer Aniston.

## Nuorodos
* Kati Bellowitsch  ORF svetainėje
Borzia

**Borzia** (, ) – miestas Rusijoje, Užbaikalės krašto pietuose, 378 km į pietryčius nuo Čitos, prie Borzios upės (Onono intakas). Rajono centras. Geležinkelių mazgas: linijos į Čitą, Mongoliją, Kiniją. Plentai į Čitą, Nerčinską, Zabaikalską, Mongoliją. Maisto pramonė, geležinkelių transporto remontas. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys (Šerlovaja Gora).

Netoli Borzios telkšo Borzios druskingas ežeras, yra įsteigtas Daūrijos draustinis.

## Istorija

XVIII a. Borzios apylinkėse, kur buvo buriatų ganyklos, pasirodė rusai. Pradėta druskos gavyba. 1899 m. čia nutiesta Transsibiro magistralės atšaka, todėl įkurta gyvenvietė. Borzia tapo svarbus pasienio prekybos centras, kur prekiauta odomis, vilna, mėsa. Veikė cerkvė. 1924 m. tapo apskrities centru. Tarybiniais metais tapo miesto tipo gyvenviete, svarbia karine pasienio baze. 1950 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Boržomio–Charagaulio nacionalinis parkas

**Boržomio–Charagaulio nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija Gruzijoje, į pietvakarius nuo Tbilisio, Boržomio apylinkėse, daugiausia Meschetijos kalnagūbrio pietrytiniuose šlaituose bei Boržomio tarpeklyje. Sudarytas 1995 m. (nuo 1929 m. gyvavo kaip Boržomio draustinis). Vienas didžiausių nacionalinių parkų Europoje (5300 km², 7,6 % šalies ploto). Šis kraštas jau viduramžiais buvo saugomas kaip kunigaikščių medžioklės plotai.

Parke saugomi Kolchidės tipo miškai, kuriuos sudaro ąžuolai, kaštainiai, bukai, skroblai, eglės. Miškuose sutinkamos kaukazinės lūšys, barsukai, gemzės, stirnos, kaukazinės salamandros, voverės.

Miškai svarbūs mineralinių vandenų savireguliacijai, pvz. pilstomam „Borjomi“.


Borjomi National Park (4).JPG|Boržomio tarpeklis
The Borjomula River in the Borjomi Park 2.JPG|Boržomulos upelis
Borjomi Kharaguli National Park - Georgia (2).jpg|Rūkas virš spygliuočių miško
Borjomi Kharaguli National Park - Georgia (5).jpg|Žygis


## Šaltiniai
Vrčak

**Rade Vrčakovski** (; g. 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjė), geriau žinomas sceniniu vardu ***Vrčak*** () – makedonų pop ir repo muzikos atlikėjas, dainų autorius.

## Biografija

Gimė 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjėje. Užaugo muzikų šeimoje, nuo mažens dalyvaudavo muzikos konkursuose. Jo karjera prasidėjo 1999 metais, jam gyvenant JAV. Tais metais atlikėjas išleido pirmąją dainą „I povtorno sam“ (*И повторно сам*). Vėliau jis išleido debiutinį albumą „Kako da pobegnam od sé“.

2001 metais Vrcak dalyvavo vietos muzikos konkurse „Makfest“. Kartu su Andrijana Janevska duetu atlikę dainą „Den po den“ (*Ден по ден*), kurios tekstą parašė pats Vrčak, liko antroje vietoje. 2004 m. vėl dalyvavo šiame konkurse, šį kartą su Robert Bilbilov. Daina „Tajnite angeli“ (*Тајните ангели*) užėmė trečiąją vietą. Vrčak yra žinomas kaip dainos „Ninanajna“, su kuria 2006 metais Elena Risteska atstovavo Makedonijai 2006 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, žodžių autorius. Antrasis Vrčak albumas „Vo Tvoeto Srce“, išleistas 2006 metais, sulaukė didžiulės sėkmės Makedonijoje, tais metais buvo vienas labiausiai parduodamų albumų šalyje.

2008 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse su Tamara Todevska ir Adrian Gaxha atlikę dainą „Let Me Love You“ pusfinalyje užėmė 10 vietą, surinkę 64 taškus. Trio nepateko į finalą dėl naujai įvestos taisyklės, kai į finalą patenka tik 9 dalyviai, sulaukę didžiausio žiūrovų palaikymo, o dešimtą dalyvį renka specialiai tam sudaryta žiuri. Daina buvo įrašyta 6 skirtingomis kalbomis, visoms versijoms sukurti vaizdo klipai.

## Diskografija

### Albumai
* *Kako Da Pobegnam Od Sè* (1999)
* *Vo Tvoeto Srce* (2006)
* *Na sedmo nebo* (2009)

## Nuorodos
* Daina ''Let Me Love You'' (2008 m.)

|-
Charlotte Susa

**Charlotte Susa** (1898 m. kovo 1 d. Kretingalėje – 1976 m. liepos 28 d. Bazelyje) – dainininkė, aktorė.

## Biografija

Gimė 1898 m. kovo 1 d. šalia Kretingalės stovėjusiame Gausių (Gut Gaußen) dvare, kaip Charlotta Wegmüller. Pirmą kartą dainavo prieš publiką 1915 m. Tilžėje. Pradėjusi dainininkės karjerą ji pasikeitė savo pavardę į motinos mergautinę pavardę *Susa*. Dainavo ir vaidino įvairiose Vokietijos operose ir operetėse. Pirmą kartą suvaidino tyliajame kino filme *Der Prinz und die Tänzerin* 1926 metais. Dažniausiai vaidino Femme fatale personažus. 1932 m. pasirašė kontraktą su JAV kino filmų kompaniją MGM ir persikėlė į JAV, tačiau nenusisekus karjerai jau 1934 m. grįžo į Vokietiją. Paskutinį kartą filme suvaidino 1941 m. ir tada grįžo vaidinti ir dainuoti į operas. Buvo tris kartus ištekėjusi už Paul Cablin, Fritz Malkowsky ir Andrews Engelmann. Mirė 1976 m. liepos 28 d. Bazelyje.  

## Filmografija

*1926: *Der Prinz und die Tänzerin*
*1926: *Herbstmanöver*
*1926: *Der Liebe Lust und Leid*
*1926: *Das war in Heidelberg in blauer Sommernacht*
*1927: *Der Sieg der Jugend*
*1927: *Arme kleine Colombine*
*1927: *Frühere Verhältnisse*
*1927: *Zwei unterm Himmelszelt*
*1927: *Almenrausch und Edelweiß*
*1928: *Die Pflicht zu schweigen*
*1928: *Du sollst nicht stehlen*
*1929: *Sünde und Moral*
*1929: *Erotikon* (Čekoslovakija)
*1929: *Vater und Sohn*
*1930: *Der Tiger*
*1930: *Zapfenstreich am Rhein*
*1930: *Die große Sehnsucht*
*1930: *Der Greifer*
*1930: *Zwei Menschen*
*1931: *Das gelbe Haus des King-Fu*
*1931: *Walzerparadies*
*1931: *D-Zug 13 hat Verspätung*
*1931: *Ausflug ins Leben*
*1931: *Die Pranke*
*1931: *Ehe m. b. H.*
*1932: *Unter falscher Flagge*
*1934: *Abenteuer im Südexpress*
*1934: *Das Erbe in Pretoria*
*1934: *Sie und die Drei*
*1935: *Alles um eine Frau*
*1935: *Königstiger*
*1935: *Henker, Frauen und Soldaten*
*1937: *Das große Abenteuer*
*1939: *Wasser für Canitoga*
*1939: *Eine Frau wie Du*
*1941: *Der Gasmann*

## Nuorodos

* Profilis www.imdb.com
* Biografija (vok.)
Jurgis Sprogys

**Jurgis Sprogys** (1902 m. kovo 21 d. Kuršlaukiai, Dovilų valsčius, Klaipėdos apskritis – 1967 m. rugpjūčio 31 d. Klaipėda, palaidotas Vanagų kapinėse) – Mažosios Lietuvos liuteronų kunigas, Konsistorijos narys (vicepirmininkas), devynių Klaipėdos krašto parapijų dekanas.

## Biografija
Baigė pradinius mokslus Laugalių ir Dovilų mokyklose, dirbo savo tėvo ūkyje. 1932 m. vedė Anę Lapytę (g. 1910 m.) iš Šilininkų kaimo, Priekulės parapijos. Rusų buvo išsiųstas į lagerį Estijoje, bet po dešimties mėnesių, 1945 m. rugpjūtį, grįžo į Lietuvą. Po II pasaulinio karo, Jurgis Sprogys pradėjo dirbti sakytojo darbą.

1946–1950 m. dirbo kantoriumi Vanagų parapijoje, 1950 m. rugpjūčio 27 d. pašventinamas Vanaguose kunigu-diakonu. Be Vanagų aptarnavo dar Saugų, Plikių, Kintų ir kt. parapijas. Kolūkyje dirbo kalviu, gerai griežė smuiku, taip pat vargonėliais, mandolina, triūba. Po sunkios ligos mirė 1967 m. rugpjūčio 31 d. Dvyliuose (Vanagų par.). Palaidotas Vanagų kapinėse šalia kun. Kristupo Lokio, buvusio misionieriaus Indijoje.

## Šaltiniai
* Jurgis Sprogys (1902–1967) 
* „Tokių šeimų dabar reta“
T-25

**T-25** – ratinis traktorius, gaminamas nuo 1966 m. iki dabar (pradžioje „ChTZ“, vėliau – „VMTZ“). Traktorius skirtas augalų kaupimui, arimui lengvose dirvose ir šiltnamiuose, šienavimui, taip pat lengviems transporto darbams. Priekiniai ratai mažo skersmens, tad varomieji ratai yra galiniai.

## Techninis aprašymas
„T-25“ turėjo dviejų cilindrų dyzelinį keturturtaktį (25 kW), oru aušinamą variklį, sausų diskų sankabą, hidraulo pakabą, reversą, skirtą atbulam darbui ilgą laiką.

* Svoris – 1,575 t;
* Gabaritiniai matmenys: ilgis – 3110 mm, plotis – 1370 mm, aukštis – 2500 mm.
Stepinė gauruotakojė bitė

**Stepinė gauruotakojė bitė** (*Dasypoda argentata*) – bičių (*Apidae*) šeimos vabzdžių *[[Dasypoda]]* genties rūšis, paplitusi Europoje nuo Ispanijos iki europinės Rusijos ir nuo Italijos, Bulgarijos iki Lietuvos, Vakarų Rusijos. Aptinkama Kaukaze, Turkijoje, Sirijoje, Irane, išskyrus tropikų sritis. Lietuva yra šiauriniame arealo pakraštyje.

Stepinė gauruotakojė bitė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija
Bitė palyginti nedidelė, jos kūno ilgis 14–16 mm (13–16 mm patinėlių). Kūnas tamsus, krūtinėlė padengta rusvai geltonais plaukeliais, pilvelio viršutinėje dalyje 3–5 segmentai balsvi. Kojos padengtos labai tankiais ir ilgais plaukais, dėl to bitė ir vadinama gauruotakoje.

Aktyvi vasarą. Lanko pievose, pamiškėse žydinčių astrinių šeimos augalų (kiaulpienių, pūtelių, baltagalvių ir kt.) žiedus. Straubliuku pasiekia jų nektarą, kuriuo minta. Skraidydama tarp gėlių, ji platina žiedadulkes, kurias perneša gausiai prilimpančias prie jos plaukuotų kojų ir kūno, taip prisidėdama prie augalų apdulkinimo.

Viena bičių karta gyvena metus. Veisiasi žvyringame smėlyje išraustuose iki 50 cm gylio urveliuose. Sudaro įvairias kolonijas. Vasaros pradžioje gauruotakojė bitė ruošiasi daugintis. Ji rausia žemėje urvelį, jo šoninėje nišoje įrengia 20-23x10-12 mm dydžio lizdavietę. Jos specialiai niekuo neiškloja, jai kontūrus atstoja urvelio sienos. Į lizdą pradeda nešti nektarą ir žiedadulkes – maisto atsargas būsimai lervai. Paruošusi nektaro ir žiedadulkių mišinį, į ji čia padeda kiaušinėlį, o po to lizdą užkasa žeme. Išsiritusi iš kiaušinėlio lerva suranda prie savęs maistą ir juo maitinasi. Maždaug po mėnesio lerva pavirsta lėliuke, iš kurios vėliau išsirita jauna bitė. Tačiau iš urvelio į paviršių ji neišlenda, o pasilieka jame peržiemoti. Tokiu būdu gauruotakojė bitė, skirtingai nei medunešės bitės, šeimos nesukuria, ji laikoma vieniša bite.

## Populiacija Lietuvoje
Stepinė gauruotakojė bitė Lietuvoje saugoma nuo 1989 m.

Aptikta tik Nemuno slėnyje ir arti jo. 8 radavietės nustatytos 1974–2000 m. nuo Varviškės (Lazdijų raj.) iki Uosos (Prienų raj.). Atskirose vietose prie Gerdašių (Druskininkų sav.) ir Maksimų (Varėnos raj.) pastebėtos gausios populiacijos – per 100 individų. Lietuvoje lanko geltonžiedės žvaigždūnės (*Scabiosa ochroleuca*) žiedus. Skraido liepos–rugpjūčio mėn. gerai saulės šildomuose žvyringuose smėlio šlaituose su gana skurdžia žoline augalija. Rūšies išlikimui grėsmę kelia buveinių aplinkos pokyčiai: savaiminis apaugimas medžiais ir krūmais, sutankėjusi žolinė danga.

1999 m. Lietuvos paštas išleido pašto ženklą, skirtą stepinei gauruotakojai bitei.

## Literatūra
* Felix Amiet, M. Herrmann, A. Müller, R. Neumeyer: Fauna Helvetica 20: Apidae 5. Centre Suisse de Cartographie de la Faune, 2007, ISBN 978-2-88414-032-4.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Fotogalerija
Šanchajaus Džo

**Šanchajaus Džo** () – 1973 m. Italijoje sukurtas vesternas.

## Turinys

Kinas Čenas atvyksta į JAV, norėdamas įgyvendinti savo svajonę tapti kaubojumi, tačiau susiduria su Laukinių Vakarų realybe: čia niekas nenori samdyti azijiečio arba elgiasi su juo kaip su vergu, kiekviena proga mėgindami jį apgauti. Nepaisant to, Čenas, visų vadinamas Šanchajaus Džo, bet kokiomis aplinkybėmis stengiasi išlikti teisingas ir garbingas. Po to, kai išlaisvina būrį meksikiečių, nelegaliai pervestų per sieną, kad vėliau dirbtų vergiškomis sąlygomis, jis užsitraukia vietinio žemvaldžio nemalonę. Ketvertas nusamdytų garsiausių Laukinių Vakarų žudikų pradeda Šanchajaus Džo medžioklę...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Chen Lee – Šanchanaus Džo / Čenas Hao
* Klaus Kinski – Skalpelis Džekas
* Gordon Michell – Duobkasys Semas
* Claudio Undari – Kanibalas Pedras
* Carla Romanelli – Kristina
* Piero Lulli – Stenlis Spenceris
* Carla Mancini
Lietuvos ateities forumas

**Lietuvos ateities forumas** (LAF) – Lietuvos politinė organizacija. Aktyviai veikė 1991 m. vasarą. Organizacija skelbė kovojanti už demokratiją, kurią, jos teigimu, ribojo Sąjūdis. Pavyzdžiui, 1991 m. gegužės 25 d. LAF Anykščių rajono grupės steigiamojo susirinkimo priimta rezoliucija teigė: „Sąjūdžio remti Aukščiausiosios Tarybos deputatai savo veikla nevykdo esminių Sąjūdžio rinkiminės programos reikalavimų, juos iškraipo, nors mes, kaip rinkėjai, nesame davę tokių įgaliojimų.“

## Išnašos
Elina Born

**Elina Born** (g. 1994 m. birželio 29 d.) – Estijos dainininkė.

Elina šalyje išgarsėjo 2012 metais, kuomet dalyvavo muzikiniame projekte *Eesti otsib superstaari* ir užėmė antrąją vietą. Jau kitais metais atlikėja savo laimę bandė nacionalinėje „Eurovizijos“ atrankoje su kūriniu „Enough“ ir užėmė 8-tą vietą.

2015 metais dalyvavo Estijos nacionalinės atrankos finale, kuriame dėl šanso vykti į „Eurovizijos“ konkursą Vienoje varžėsi dešimt dalyvių. Renginio pabaigoje paaiškėjo, jog pergalę išplėšė ir gegužę 2015 m. „Eurovizijoje“ pasirodys Elina Born ir Stig Rästa su kūriniu „Goodbye to Yesterday“. Už šį duetą galutiniame balsavime balsavo net 79 procentai žiūrovų.

## Diskografija

### Dainos
* *Enough* (2013)
* *Miss Calculation* (2013)
* *Mystery* (2014)
* *Goodbye to Yesterday* (2015)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Facebook tinklalapis
Gauruotoji skolija

**Gauruotoji skolija** (*Scolia hirta*) – plėviasparnių būrio vapsvinis (*Vespoidea*) vabzdys. Paplitęs Palearktikos miškastepių ir stepių zonoje. Rytuose aptinkama iki Baikalo. Šiauriausios anksčiau žinomos radavietės Europoje – Varšuvos ir Poznanės apylinkės. Pietų Lietuvoje praeina šiaurinė skolijos arealo riba.

Gauruotoji skolija įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

**Porūšiai**: 
* *Scolia hirta hirta* (Schrank, 1781) 
* *Scolia hirta unifasciata* Cyrillo, 1787 

## Biologija

Suaugusios skolijos būna 10–25 mm dydžio. Kūnas juodas, padengtas retais bet ilgais (iki 3 mm) plaukeliais. Smulkūs kūno įdubimai daro jį „raukšlėtą“. Antrasis ir trečiasis tergitai ryškiai geltoni. Galva apvali, juoda, neplaukuota. Pas patinėlius ilgesnės antenos. Sparnai pilki, su melsvais atspindžiais.

Skolijos skraido antroje vasaros pusėje. Patinėliai pasirodo anksčiau už pateles, jų laukia skraidydami miško laukymėse. Maitinasi lankydamos buožainių, austėjų, varpotojų veronikų, skudučių, čiobrelių ir kitus mėlynažiedžius augalus. Raudonus ar geltonus žiedus paprastai aplenkia. Aktyvios dieną, o nakčiai užsirausia žemėje.

Palikuonimis rūpinasi patelės, todėl nepasižymi didesniu vislumu. Tai parazitiniai vabzdžiai, palikuonis išauginantys kitų organizmų sąskaita. Patelės medžioja plokštėtaūsių vabalų bronzinukų (*Cetonia*), grambuolių (*Anomala dubia*) lervas rausdamos smėlį. Jas aptinka skrisdamos pažeme pagal kvapą. Apvaisinta skolija geluonimi paralyžiuoja ir ant lervos padeda kiaušinėlį. Aplink kiekvieną auką suformuojamas lizdas. Jame išsiritusi skolijos lerva maitinasi vabalo lerva, kurią sudoroja maždaug per savaitę. Po to susiformuoja kokonas, kuris peržiemoja. Lėliuke virsta ir išsirita jauna skolija kitą pavasarį. 

## Populiacija Lietuvoje

Gauruotoji skolija Lietuvoje saugoma nuo 1991 m.

Skolijos radavietės pirmiausia nustatytos 1978 m. Lynežerio apylinkėse (Varėnos raj.), 1990 m. prie Gerdašių (Druskininkų sav.). Kitur žinomos Sventijansko, Puvočių apylinkėse. Aptikti tik pavieniai individai. Tai stenotopinė, jautri gyvenamos aplinkos pokyčiams rūšis. Jos išlikimui grėsmę kelia buveinių sukcesija.


Scoliidae - Scolia hirta - male.JPG
Scoliidae - Scolia hirta-1.JPG
Dolchwespe Scolia hirta.jpg
133-9-Parc Cap de Creus.jpg


## Šaltiniai
Pertti Kurikan Nimipäivät

**„Pertti Kurikan Nimipäivät“** – Suomijos pankroko grupė, įkurta 2009 metais. Ją sudaro Pertti Kurikka (gitara, muzika, dainų tekstai), Kari Aalto (vokalas, dainų tekstai), Sami Helle (bosinė gitara) ir Toni Välitalo (būgnai). Visi grupės nariai serga Dauno ir autizmo ligomis.

„Pertti Kurikan Nimipäivät“ savo šalyje yra gan populiarūs muzikantai. 2011 metais grupė išleido debiutinį albumą ir surengė gastrolinį turą Vokietijoje ir Norvegijoje. Grupė įgijo tarptautinį pripažinimą 2012 metais, kai režisierius Jukki Karkkajnen nufilmavo apie juos dokumentinį filmą, pavadinimu „Panko sindromas“ (*The Punk Syndrome*), kuris pelnė kelis apdovanojimus tiek Suomijoje, tiek už jos ribų.

2015 m. vasario 28 d. grupė po pergalės *Uuden Musiikin Kilpailu* atrankos konkurse išrinkta dalyvauti tarptautiniame 2015 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Vienoje. Ten jie atliks dainą „Aina mun pitää“ ().

## Nuorodos

* Filmo „Panko sindromas“ (''The Punk Syndrome'') svetainė
Stambiauogė spanguolė

**Stambiauogė spanguolė** (*Vaccinium macrocarpon*) – erikinių (*Ericaceae*) šeimos uogakrūmių rūšis. Savaime auga Šiaurės Amerikoje (rytų Kanadoje, rytų JAV, pietuose arealas siekia Šiaurės Karoliną). Įveista Europoje.

Stiebas šliaužiojantis, 0,4–1,5 m ilgio. Lapai elipsiški, kieti. Žiedai 2–3 cm ilgio, šviesiai rausvi. Vaisius – 1–2 cm skersmens raudona uoga.

Lietuvoje stambiauogė spanguolė įveista 1965 m. Gerai auga drėgnuose, rūgščiuose, nederlinguose durpiniuose dirvožemiuose.


Vaccinium macrocarpon 5497531.jpg|Žydintis augalas
Vaccinium macrocarpon 5445082.jpg|Uogos
Cranberrys beim Ernten.jpeg|Pramoninis spanguolynas Niu Džersyje
Vaccinium macrocarpon — Flora Batava — Volume v14.jpg|Požymiai


## Šaltiniai
Snieginis

**Snieginis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, 3 km į pietryčius nuo Januliškio, Labanoro girios apsuptyje (Baranavos miške), Labanoro regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,93 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 146 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę mišku. Ežerą supa Snieginio pelkė. Pakrantės kalvotos. Pietinę ežero dalį atskiria smailas pusiasalis. Ežeras nenutekantis, priklauso Lakajos intako Peršokšnos baseinui.

Apyežerė negyvenama. Aplink telkšo Karosinėlio, Gilučio, Versminio ežerai. Įeina į Snieginio telmologinį draustinį.

## Šaltiniai
Spalis (ežeras)

**Spalis** arba ***Dūdėnų ežeras*** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Giedraičių, tuoj į vakarus nuo Bekupės. Ežeras išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,61 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 127,7 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Krantai vakaruose ir šiaurės rytuose lėkšti, supelkėję, kitur – aukštoki. Krantai daugiausia apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Pietinė pakrantė miškinga, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai.

Per Spalio ežerą iš šiaurės rytų į pietvakarius prateka Verbylos dešinysis intakas V-2 (Širvintos baseinas).

Šalia ežero įsikūrę Dūdėnų, Verbylų, Žvangučių I kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *spalus* („rūgštus“).

## Šaltiniai
Sniūtys

**Sniūtys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6 km į pietus nuo Dusetų. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,73 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 102,1 m. Ežeras gan seklus, gylis tesiekia 2,8 m. Telkšo termokarstinės kilmės duburyje, kurio krantai žemi, lėkšti, pelkėti – šiaurės vakaruose plyti ~ 7 ha dydžio Sniūčio pelkė. Iš šiaurės ir rytų prieina Baraukos miškas.

Seniau Sniūtį supo žemapelkės, dabar ežeras yra Vasaknų žuvininkystės ūkio dalimi. Aplink įrengta Vasaknų tvenkinių sistema, ežero nuotėkis ribojamas. Iš Vykežerio įteka kanalizuota Sniūtė, rytuose ji išteka į greta tekančią Šventąją (šioje atkarpoje jos vaga irgi kanalizuota).

Į vakarus nuo Sniūčio įsikūrusios Vasaknos.

## Etimologija
Ežerėvardžio šaknies *sniūt-* kilmė neaiški. Ją bandoma sieti su , reiškiančia „tekėti, drėgmė“ (plg.  „maudosi“  „skalauja“,  „plaukiu“, sen.  „plaukimas“, vid.  „srovė, srautas“,  iš **sn-* „plaukiu“,  „žemas, skystas, takus“).

## Šaltiniai
Drūtasis vijukas

**Pūstoji suktenė** (*Vertigo moulinsiana*) – pilvakojų moliuskų (*Gastropoda*) sukteniinių (*Vertiginidae*) šeimos rūšis. Paplitusi Pietų Europoje nuo Pirėnų iki Užkaukazės, šiaurėje – iki Didžiosios Britanijos šiaurės, taip pat Danijoje, Švedijoje.

Pūstoji suktenė įrašyta Lietuvos raudonojoje knygoje kaip saugoma reta rūšis, kurios populiacijų mažai dėl biologinių ypatybių. Taip pat įtraukta į Europos bendrijos svarbos gyvūnų ir augalų rūšių sąrašą.

## Biologija ir ekologija

Moliuskas gyvena eutrofinių ežerėlių liūnuose su aukštaisiais hidrofitiniais augalais, taip pat didelių ežerų nendrynuose (*Phragmitetum communis* ir *Thelypteridi–Phragmitetum*) ir didžiuosiuose viksvynuose (ajerynai *Aceretum calami*). Pūstoji suktenė aptinkama ant nendrių, viksvų, viksvameldžių stiebų (maždaug iki 60 cm aukščio). Taip pat randama tarp minėtų augalų atliekų prie žemės, kur labai drėgna ar net telkšo vanduo. Aktyvi lyjant lietui ir po lietaus – tuomet lipa augalų stiebais ir lapais. Ant vieno stiebo galima surasti iki 4–5 individų. Minta mikroflora – bakterijomis ir grybais. Žiemoja arti žemės, tarp augalų lapų.

Pūstosios suktenės kriauklė yra 2,2-2,7 mm aukščio ir 1,3-1,6 mm pločio, kiaušiniškos formos, blizgi, nuo tamsiai rusvos iki gelsvos spalvos, 4 vijų. Kriauklės landoje 4 dantukai, kurių mažesnių gali būti ir daugiau, skirtų sutrukdyti patekti plėšrūnams, pvz., grobuoniškų vabzdžių lervoms.

## Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje ši sukteninių rūšis į Raudonąją knygą įtraukta 2003 m.

Moliuskų aptikta 1937 m. Alytaus rajone – Metelytės upelyje prie Buckūnų kaimo ir pietiniame Obelijos ežero gale prie Maušės pelkių pakraščio. 1945 m. rastas 1 individas Vaickūnų upelio pakraštyje prie pietinio Metelio ežero galo. 2001–2005 m. duomenimis, didesnės populiacijos gyvuoja Buckūnuose prie Metelio ežero ir Cigoniškėse prie Obelijos ežero. Kitos radavietės – Juodeliuose prie Skaistelių ežero (Kalvarijos sav.), Deguliuose prie Kigio ir Kigelio ežerų (Utenos raj.) ir prie Rūžo ežero (Ignalinos raj.).

Moliuskų išlikimui grėsmę kelia natūrali buveinių kaita (užžėlimas krūmais, medžiais), hidrologinio režimo kitimas, cheminė tarša, įvairūs staigūs gyvenamosios aplinkos pokyčiai.

Kitos saugomos sukteninių rūšys, įtrauktos į Lietuvos raudonąją knygą:
* Keturdantė suktenė (*Vertigo geyeri*)
* Mažoji suktenė (*Vertigo angustior*)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* (''animalbase'') 
* (''arkive'') 
*  (''faunaerg'') 
*  (''eol'')
* http://www.zoomuziejus.lt
Baltijos šilkabitė

**Baltijos šilkabitė** (*Colletes caspicus*) – *[[Colletidae]]* šeimos  šilkabičių (*Colletes*) genties rūšis. Paplitusi Baltijos jūros regione (Šiaurės Vokietijoje, Lenkijoje, Kaliningrado srityje, Baltarusijoje), taip pat Juodosios jūros regione (Ukrainoje, pietryčių europinėje Rusijos dalyje), prie Kaspijos – nuo Azerbaidžano iki Kazachstano ir Vidurio Sibiro. Pastaraisiais metais pastebėta Viduržemio jūros regione. 

Baltijos šilkabitė 2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją (retos rūšys). Lietuvoje aptikta tik Kuršių nerijoje: Juodkrantėje (1906), Pervalkoje (1912), netoli Juodkrantės (1995, 1998). Pastebėtos siauroje pajūrio palvės juostoje. Baltijos regione daugelis radinių datuojami XX a. pradžia.

## Biologija

Šilkabitės biologija nėra pakankamai tyrinėta. Skraido birželio–rugpjūčio mėnesiais. Lanko austėjų, šilokų, barkūnų, dobilų žiedus. Lizdavietės įrengiamos grunte, gerai saulės šildomuose šlaituose išraustuose urveliuose.

## Šaltiniai
Ilganosė smėliabitė

**Ilganosė smėliabitė** (*Andrena nasuta*) – žeminių bičių (*Andrenidae*) šeimos  smėliabičių (*Andrena*) genties rūšis. Paplitusi Pietryčių ir Vidurio Europoje, Turkijoje. Lietuvoje praeina šiaurinė arealo riba.  

Ilganosė smėliabitė įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 3 (R) kategoriją (retos rūšys), saugoma nuo 1989 m. Lietuvoje aptikta pietinėje dalyje: Obelijos ežero apylinkėse (1980 m., Alytaus raj.), ties Krikštonimis (1986 m., Lazdijų raj.), Gudakiemiu, Puvočiais (1987 m., Varėnos raj.) ir kt. Keliolikoje radaviečių pagauta vos 30 individų.

## Biologija

Ilganosė smėliabitė skraido birželio–liepos mėnesiais. Pasirenka kalvų šlaitus, dykvietes tarp dirbamų laukų, žvyro karjerus. Per metus gyvena viena vabzdžių karta. Lanko vaistinio godo žiedus. Veisiasi pavieniui ant žvyringo priesmėlio ar priemolio su reta žoline danga dirvožemyje išraustais urveliais. Kolonijų nesudaro.

## Šaltiniai
Pievinis auksveitis

**Pievinis auksveitis** (*Seseli annuum*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos auksveičio (*Seseli*) genties žolinių augalų rūšis.
Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

## Biologija

Tai dvimetis, kartais ir daugiametis, 20–80 cm aukščio augalas. Šaknis liemeninė, jos kaklelį dengia senų lapkočių plaušai. Stiebas stačias, apvalus, smulkiai vagotas, lapuotas, plaukuotas, neretai violetinio atspalvio, su trumpomis, glaustomis šakomis. Lapai dažniausiai melsvai žali, plunksniškai suskaldyti. Lapkočiai vagoti.

Žiedynai 9–12 cm skersmens; stipinų 15–35, jie tarpusavyje suartėję, nevienodo ilgio, briaunoti, jų viršutinės pusės plaukuotos.

Žydi nuo birželio pabaigos iki rugpjūčio mėnesio. Vaisiai plačiai elipsiški, 1,5–2,5 mm ilgio ir 1,5 mm pločio, jauni plaukuoti, vėliau pliki, su šviesesnėmis briaunelėmis. Dauginasi tik sėklomis.

## Paplitimas ir augavietės
Rūšis paplitusi Vidurio ir Pietų Europoje. Lietuvoje labai retas.

Auga šlaituose, sausose pievose, pamiškėse, palaukėse.

## Apsauga ir grėsmės
Lietuvoje rūšis saugoma nuo 1981 m. Pagrindinės nykimo priežastys yra tinkamų plotų mažėjimas ir mėginimas sukultūrinti augavietes.

## Nuorodos
* Pievinio auksveičio mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai Theplantlist.org  svetainėje (anglų k.)

## Literatūra

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, V tomas, 64–66 p.

## Šaltiniai
Nepaprasta Edvardo Tiuleino kelionė

**Nepaprasta Edvardo Tiuleino kelionė** () – amerikiečių rašytojos Kate DiCamillo romanas vaikams, pirmą kartą išleistas 2006 m. Pagrindinis knygos veikėjas – porcelianinis triušis Edvardas, gyvenantis Tiuleinų šeimos namuose. Jo šeimininkė – dešimtmetė Abilena, kuri rūpinasi triušiu lyg gyvu padaru: perka jam drabužius, su juo kalbasi, nuolat kartodama, kaip jį myli. Edvardas, savo ruožtu, geba mąstyti, tačiau nieko šiame pasaulyje nemyli. Kartą, kelionės laivu metu, triušis įkrenta į jūrą. Jį ištraukia tik po kurio laiko. Bejausmis Edvardas, patirdamas kitų žmonių rūpestį, išmoksta jausti bei mylėti. Knygos pabaigoje jis grįžta į Abilenos – jau suaugusios moters – rankas.

„Nepaprasta Edvardo Tiuleino kelionė“ pelnė ne vieną apdovanojimą – 2006 m. JAV tėvai išrinko romaną geriausia knyga vaikams.

Lietuvių kalba romanas išleistas 2012 m. Vertėjas – Viltaras Alksnėnas, leidykla – „Nieko rimto“.

2015 m. Klaipėdos lėlių teatras pagal romaną pastatė lėlių spektaklį vaikams nuo ketverių metų.

## Nuorodos

* Apie autorę Kate DiCamillo
* Knygos ištraukos, skaito aktorė R. Samuolytė 
* Klaipėdos lėlių teatro spektaklis „Nepaprasta Edvardo Tiuleino kelionė“
Hermann Suhrau

**Hermann Suhrau** (1898 m. balandžio 25 d. Klaipėdoje – 1947 m. vasario 13 d. Bairoite) – politikas.

## Biografija

Gimė 1898 m. balandžio 25 d. Klaipėdoje. 1925 m. įstojo į Klaipėdos krašto darbininkų partiją. Tais pačiais metais dalyvavo rinkimuose į miesto tarybą. 1927 m. tapo partijos pirmininku, tais pačiais metais išrinktas į miesto tarybą, perrinktas 1930, 1932 ir 1936 metais. Nors ir buvo komunistas palaikė glaudžius santykius su Vokietijos Darbo Frontu. Po Klaipėdos krašto prijungimo prie Vokietijos tapo NSDAP nariu. Dalyvavo Įsiveržimo į Lenkiją kovose, buvo sužeistas. 1940-1944 m. dirbo Klaipėdos miesto administracijoje bei muzikos mokykloje. 1944 m. spalį pabėgo į Vakarų Vokietiją ir apsistojo netoli Bairoito miesto. Mirė 1947 m. vasario 13 d. Bairoite.  

## Literatūra

* Balling, Mads Ole (1991). Von Reval bis Bukarest: Ungarn, Jugoslawien, Rumänien, Slowakei, Karpatenukraine, Kroatien, Memelländischer Landtag, Schlesischer Landtag, komparative Analyse, Quellen und Literatur, Register (in German). Dokumentation Verlag. pp. 699, 717. ISBN 978-87-983829-5-9.
Klaipėdos krašto darbininkų partija

**Klaipėdos krašto darbininkų partija (Klaipėdos krašto komunistų partija)** () – komunistinė politinė partija, veikusi Klaipėdos krašte 1925–1939 metais. Partijos pirmininku 1927-1939 m. buvo Hermann Suhrau. 1927 m. rinkimuose į Klaipėdos krašto seimelį partija surinko 3900 balsų (6,9%) ir iškovojo 2 vietas taryboje, 1930 m. (6,9%) – 2 vietos ir 1932 m. (10,3%) – 3 vietos.

## Literatūra

* Balling, Mads Ole (1991). Von Reval bis Bukarest: Ungarn, Jugoslawien, Rumänien, Slowakei, Karpatenukraine, Kroatien, Memelländischer Landtag, Schlesischer Landtag, komparative Analyse, Quellen und Literatur, Register (in German). Dokumentation Verlag. pp. 699, 717. ISBN 978-87-983829-5-9.
Kopinė smiltvapsvė

**Kopinė smiltvapsvė** (*Podalonia luffii*) – smiltvapsvių (*Sphecidae*) šeimos  bitinis vabzdys, paplitęs Vakarų Palearktikoje. Gyvena Vakarų Europoje palei Atlanto vandenyno, Šiaurės ir Baltijos jūrų pietines pakrantes, taip pat Vidurio Europos, Ukrainos, Rusijos ir Kazachstano stepėse. 

Kopinė smiltvapsvė įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją (retos rūšys). Lietuvoje pavienių individų sutinkama Kuršių nerijoje, Juodkrantės ir Nidos apylinkėse, taip pat buvo rasta buvusiame Rūdninkų kariniame poligone. Tai stenotopinė rūšis, būdinga Pilkųjų kopų buveinėms.

## Biologija

Smiltvapsvės skraido nuo nuo birželio iki rugpjūčio pabaigos. Minta nektaru, tupia ant gvaizdžių, zundų, gubojų ir kitų smėlynuose augančių augalų. Lervų maistui patelės medžioja drugių, dažniausiai pelėdgalvių vikšrus. Auką ji numarina geluonimi ir slepia išraustame urvelyje, kur ant grobio padeda kiaušinėlį. Po to urvelį palieka ir užkasa. Išsiritusi lerva suėda vikšrą, po to supina kokoną, kuriame ji peržiemoja. Pavasarį virtusi lėliuke, netrukus išskrenda suaugėliu.

## Literatūra

* Manfred Blösch. *Die Grabwespen Deutschlands: Lebensweise, Verhalten, Verbreitung*. 1. Auflage. Goecke & Evers, 2000, ISBN 3-931374-26-2.
* Пулавский В. В. *Podalonia*. С.180–181. (Определитель насекомых европейской части СССР, Sphecidae)  Л., Наука, 1978

## Šaltiniai
Darbas šauliui

**Darbas šauliui** () – 1964 m. JAV sukurtas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Yul Brynner –Žiulis Gaspardas d‘Estainas
* Janice Rule – Ruta Adams
* George Segal – Metas Vyveris
* Alfred Ryder – Dokas Beikeris
* Clifford David – Kreinas Adamsas
* Pat Hingle – Semas Briusteris

## Turinys

Pasibaigus Pilietiniam karui, Metas Vyveris sužino, kad jo motina mirė, o jų ferma turi kitą šeimininką. Mėginant su šiuo išsiaiškinti, kyla ginčas  ir Metas dvikovoje nužudo varžovą. Mietelio gyventojai, norėdami bet kokiomis priemonėmis atsikratyti Metu, nusamdo šaulį, kad šis jį nužudytų. Darbo už 500 dolerių sutinka imtis Žiulis Gaspardas d‘Estainas, iš Naujojo Orleano kilęs šaulys, turintis savyje ir juodaodžių kraujo.

Nepasisant sutarties, Žiulis neskuba imtis užsakymo vykdymo, prieš tai neišsiaiškinęs, kodėl Metas kovojo Pietiečių pusėje. Galiausiai netekęs kantrybės, įtakingiausias miestelio žmogus Semas Briusteris nusprendžia kreiptis į Metą, kad šis atsikratytų jam nužudyti nusamdytu šauliu...
Žmonės (žurnalas)

**Žmonės** – nuo 2000 m. leidžiamas lietuviškas savaitinis žurnalas. Iš pradžių buvo mėnraštis, 2001 m. pavasarį tapo dvisavaitiniu leidiniu, o po trejų metų, 2004 m. rugpjūčio mėn, tapo savaitraščiu. Tiražas 50 000. Priklauso lietuviško kapitalo „15min grupei“. Vyr. redaktorė – Dovilė Lebrikaitė.

Rašoma apie įžymybių gyvenimą, renginius (koncertus, vakarėlius, šventes ir pristatymus), spausdinama TV programa. Išleidžiamas kiekvieną ketvirtadienį. Nuo 2005 m. leidžiama ir elektroninė žurnalo versija.

4 metus (2017–2020 m.) rengė „Žmonių“ apdovanojimus muzikos, kino, televizijos, socialinių tinklų ir stilingiausių srityse.

Žurnalo leidėjas nuo 2017 m. buvo UAB „Media bitės“.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Šverino smėliabitė

**Šverino smėliabitė** (*Andrena suerinensis*) – žeminių bičių (*Andrenidae*) šeimos smėliabičių (*Andrena*) genties rūšis. Paplitusi Europoje nuo Portugalijos iki Pietų Rusijos ir nuo Šveicarijos, Vengrijos iki Šiaurės Vokietijos. Per Lietuvą eina šiaurinė arealo riba.

Šverino smėliabitė įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją (retos rūšys), saugoma nuo 1992 m. Lietuvoje aptikta pietinėje ir pietrytinėje dalyje: į šiaurės rytus nuo Vilniaus (1977 m.), ties Marcinkonimis (1980, 1983 m., Varėnos raj.), Gudakiemiu (1987 m., Varėnos raj.), prie Ilgio ežero ties Ilgininkais ir Laukininkėliais (1992 m., Varėnos raj.). Tik pastarosiose radavietėse prie Ilgio aptikta gausesnė populiacija, ten pagauta apie 40 smėliabičių, kitur – pavieniai individai.

## Biologija

Šverino smėliabitė gyvena sausų šilų pakraščiuose, neapaugusiuose upių slėniuose ir paežerėse, laukymėse su skurdžia augalija. Skraido nuo gegužės pabaigos iki liepos pradžios. Lanko įvairių augalų žiedus, bet dažniau aptinkama ant kryžmažiedžių. Veisiasi smėlingame dirvožemyje išraustuose urveliuose, sudaro nedideles kolonijas. Per metus gyvena viena vabzdžių karta.

Rūšies išlikimui grėsmė kyla dėl veisimosi ir mitybos vietų kaitos, joms savaime apaugant krūmais ir medžiais.

## Šaltiniai
Berthold Mueller

**Berthold Mueller** (1898 m. sausio 14 d. Klaipėdoje – 1976 m. liepos 9 d. Heidelberge) – teisininkas, teismo medicinos ekspertas.

## Biografija

Gimė 1898 m. sausio 14 d. Klaipėdoje. 1915 m. baigė mokyklą Įsrutyje. Savanoriškai dirbo mediku I pasauliniame kare. 1922 m. baigė medicinos studijas Karaliaučiaus universitete. Vėliau dirbo Greifsvaldo universitete, Frankfurto universitete ir nuo 1930 m. Halės-Vitenbergo universitete. Nuo 1933 m. priklausė NSDAP. Nuo 1934 m. dėstė Getingeno universitete, 1935-1936 m. buvo medicinos fakulteto dekanas. 1937-1941 m. dirbo Heidelbergo universitete. 1941-1944 m. Karaliaučiaus universitete, 1944-1945 m. Breslau universitete. Po karo dirbo Bremeno miesto ligoninėje. 1948-1968 m. dirbo Heidelbergo universiteto teismo medicinos ekspertu ir dėstytoju. Mirė 1976 m. liepos 9 d. Heidelberge. 

## Darbai

* *Untersuchungen über die Erblichkeit von Fingerbeerenmustern unter besonderer Berücksichtigung rechtlicher Fragestellungen, Borntraeger,* Berlin 1930. Aus: Zeitschrift f. induktive Abstammungs- u. Vererbungslehre. Bd. 56, H. ¾ (zugleich Med. Habilitationsschrift an der Universität Frankfurt am Main)
* *Technik und Bedeutung der Blutgruppen-Untersuchung für die gerichtliche Medizin:* Vortrag, geh. an d. Staatsmed. Akad. München, J. A. Barth, Leipzig 1934.Gesamttitel: Staatsmedizinische Abhandlungen 4.
* *Gerichtliche und soziale Medizin einschließlich des Ärzterechts: Ein Lehrbuch für Studenten und Ärzte,* J. F. Lehmanns Verlag, München/Berlin 1938 (su Kurt Walcher)
* *Gerichtliche Medizin: Ausführl. Dargest.,* Springer, Berlin/Göttingen/Heidelberg, 1953.

## Nuorodos

* Biografija (vok.)

## Literatūra

* Friedrich Herber: Gerichtsmedizin unterm Hakenkreuz, Voltmedia, Paderborn 2006, ISBN 978-3-938478-57-8.
* Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. 2. Auflage. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-596-16048-8.
Mikelonas

**Mikelonas** () – viena iš dviejų pagrindinių salų, sudarančių Sen Pjero ir Mikelono užjūrio valdą. Yra Šv. Lauryno įlankoje, į vakarus nuo Niufaundlando salos Burino pusiasalio, sąsiauriu atskirta nuo Sen Pjero. Plotas – 205 km².

Geografiškai Mikeloną sudaro 3 salos, jungiamos smėlio nerijų: Didysis Mikelonas (*Grande Miquelon*), Langladas arba Mažasis Mikelonas (*Langlade, Pettit Miquelon*) ir Le Kapas (*Le Cap*). Pagrindinė salos nerija – 13 km ilgio La Diunas. Dar XVIII a. jį turėjo praplaukimui tinkamą protaką, bet vėliau užsinešė. Neriją supa Didžioji Barašo lagūna. Paviršius gan lygus (iki 240 m), išraižytas trumpų upokšnių. Vyrauja viržynai, šlapynės.

2011 m. Mikelone gyveno 623 gyventojai. Jie susitelkę Mikelono gyvenvietėje salos šiaurėje. Ten yra mažas oro uostas, ambulatorija, uostas. Verčiamasi žvejyba. Dauguma gyventojų baskų kilmės bei Akadijos naujakurių palikuonys.

Salos pavadinimas kilo iš baskiško vardo Mykolas tarimo. Toks salos pavadinimas žemėlapiuose randamas nuo 1579 m.


Port de miquelon.jpg|Mikelono uostas
Miquelon 9.jpg|Salos kraštovaizdis
Miquelon shore.jpg|Pakrančių skardžiai
Guobinė gijalekta

**Guobinė gijalekta** (*Gyalecta ulmi*) – *[[Gyalectaceae]]* šeimos gijalektų (*Gyalecta*) genties kerpių rūšis. 

Kerpė 2005 m. įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 1(E) kategoriją (prie išnykimo ribos).

## Biologija

Auga ant labai senų plačialapių medžių kamienų. Neaptinkama ant jaunų ir vidutinio amžiaus medžių.  Kerpei būdingas žiauberiškas,
labai plonas, žalsvai pilkšvas ar balsvas, ištisinės plėvelės pavidalo, rečiau – smulkiai karpotas ar kiek miltiškas gniužulas. Vaisiakūniai – gausūs, giliai įdubusio dubenėlio formos, 0,5–1,6 mm skersmens apoteciai, kurių vidurys rudas, o krašteliai stori, dažniausiai sutrūkinėję, paprastai padengti balta apnaša. 

Guobinė gijalekta panaši su išoriškai panašiomis *Lecanora* genties rūšimis, nuo kurių skiriasi savo anatomine sandara ir ypač aukšliasporėmis. Nuo kitų gijalektų (*Gyalecta*) genties rūšių skiriasi kitokiomis aukšliasporėmis.

## Paplitimas

Guobinė gijalekta paplitusi Europoje, nuo borealinės iki vidutinių platumų zonos. Reta ir sparčiai nykstanti rūšis visame
areale.

Lietuvoje žinomos 2 radavietės vakarinėje ir šiaurinėje dalyje. Viena iš populiacijų Biržų girioje yra labai negausi – rastas vienas medis su keliais kerpių gniužulais.

## Grėsmės ir apsauga

Rūšies išlikimui pavojų kelia miškų kirtimas, džiūstančių ir nudžiūvusių šakų šalinimas, senų miško plotų išskaidymas.

## Šaltiniai
Baltakraštė artonija

**Baltakraštė artonija** (*Arthonia leucopellaea*) – *[[Arthoniaceae]]* šeimos artonijų (*Arthonia*) genties kerpių rūšis. 

Kerpė 2000 m. įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 2(V) kategoriją (pažeidžiamos rūšys).

## Biologija
Auga ant senų eglių ir juodalksnių, retai ant kitų lapuočių medžių kamienų senuose, dažniausiai drėgnuose mišriuose miškuose, taip pat tokių miškų salelėse, griovose ir palei upelius. 

Kerpei būdingas gana plonas, miltiškas ar voratinkliškas, balsvas, kartais su šviesiai violetiniu atspalviu gniužulas ir gausūs, netaisyklingų dėmelių formos, plokšti arba kiek išgaubti, rudi arba juodi su balsvais kraštais, dažnai su plonyte pilkšvų dulkelių apnaša vaisiakūniai – apoteciai. Iš visų panašių kerpių išsiskiria netaisyklingos formos rusvais ar juosvais vaisiakūniais su šviesesniais krašteliais.

## Paplitimas
Subokeaninė rūšis, paplitusi Europoje, Šiaurės Amerikoje. Aptinkama borealinės zonos pietinėje dalyje ir vidutinių platumų šiaurinėje dalyje bei Vidurio Europos kalnuose.

Lietuvoje žinoma 20 radaviečių įvairiose dalyse. Populiacijos negausios, paprastai aptinkamos ant pavienių medžių.

## Grėsmės ir apsauga
Rūšies išlikimui pavojų kelia miškų kirtimas, džiūstančių ir nudžiūvusių šakų šalinimas, miškų sausinimas, senų miško plotų išskaidymas.

## Šaltiniai
Buinskas

**Buinskas** (, ) – miestas Rusijoje, Tatarstane, 137 km į pietvakarius nuo Kazanės, 80 km į šiaurę nuo Uljanovsko, prie Karlos upės (Sviagos baseinas). Rajono centras. Geležinkelio stotis (Bua) prie geležinkelio linijos į Saratovą, plentai į Kazanę, Uljanovską, Tetiušius. Maisto ir pašarų (aliejaus, mėsos, cukraus, mielių, spirito, kombinuotų pašarų), elektrotechnikos pramonė.

Veikia cerkvė, 5 mečetės, medresė (įkurta 1805 m.), krašto muziejus, dramos teatras.

Tautinė sudėtis: totoriai – 62,3 %, rusai – 25,5 %, čiuvašai – 10,9 %.

## Istorija

Bua (totoriškai „užtvanka“) šaltiniuose minima nuo 1691 m. Nuo 1780 m. suteiktas miesto statusas.

## Šaltiniai
Eduardas Romaniuta

**Eduardas Eduardovičius Romaniuta** (; g. 1992 m. spalio 23 d. Ternopilyje) – ukrainiečių dainininkas.

## Biografija
Eduardas Romaniuta gimė 1992 m. spalio 23 d. Ternopilyje. Nuo mažens tėvai pastebėjo sūnaus vokalinius sugebėjimus ir nusprendė, kad vaikas turėtų rimtai mokytis muzikos. Būdamas ketverių metų, muzikos mokykloje pradėjo mokytis vokalo. Kiek vėliau ten pat Eduardas mokėsi groti smuiku.

Dainininkas yra pelnęs daug vietinių ir tarptautinių muzikos konkursų apdovanojimų. Eduardas kelis kartus dalyvavo Ukrainos nacionalinėse atrankose, tačiau ten nesulaukė pripažinimo.

2015 m. vasario 28 d. Eduardas su kūriniu „I Want Your Love“ laimėjo Moldovos nacionalinį finalą ir išrinktas šios šalies atstovu 2015 m. „Eurovizijoje“ Austrijoje. Dainos „I Want Your Love“ muziką sukūrė švedas Erik Lewander, o tekstą paruošė australė Hayley Aitken ir britas Tom Andrews.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė – romanyuta.com.ua
* Facebook svetainė

|-
Naščiai

**Naščiai** – nuo senovės buityje naudojama darbo priemonė, skirta palengvinti įvairių daiktų pernešimui. Šis įrankis – tai kartelė su dviem kabliais, uždedama ant pečių, pilniems kibirams ar krepšiams nešti. Senųjų naščių kabliai mediniai, pririšti virvėmis, naujųjų – geležiniai, prikabinti geležinėmis grandinėmis. Medinės kartelės galuose kartais padaromos įpjovos, kad virvės nenuslinktų ir stabiliai laikytųsi galuose.

## Konstrukcija
Tradicinių naščių pagrindinė nešančioji dalis pagaminama iš tvirtos kartelės. Ji paprastai medinė, tiesi ar lenkta, labiau pritinkanti prie pečių juostos. Prie jos galų pritvirtinamos virvės (grandinės, šikšnos ir pan.) su kabliais ar vien kabliai nešuliams gabenti. Ant labiau išlenktų naščių krepšiai ar kroviniai su kilpomis užkabinami tiesiog jų galuose.

## Naudojimas
Vienas iš plačiai tebenaudojamų buityje įrankių, ypač besivystančiose šalyse, taikomas nešti vandens kibirams, krepšiams su įvairiais daiktais, prekėmis. Šiais laikais naščiai taip pat naudojami pramogoms įvairiose rungtyse tradicinėse amatų dienose, galiūnų sporte (nešti svarmenims) ir kt.

## Liaudies kūryboje
Patarlės, posakiai:
* *Naščiai ant svetimų pečių savų nespaudžia*.
* *Šitais naščiais neilgai vandenį neši*.


«Галя» 1899.jpg|Ukrainietė su naščiais
Saint Petersburg woman carrying buckets of water, near Leningrad.jpg|Nešėja Rusijoje
Travail à la campagne.JPG|Naščiai Vietname
Women Working Hard (8413652292).jpg|Nešikė Birmoje
COLLECTIE TROPENMUSEUM Houten beeld van een lastdragende man TMnr H-750b.jpg|Skulptūrėlė
Milkmaid's yoke, Hereford Museum and Art Gallery - DSCF1940.JPG|Muziejaus eksponatas
Gerb m. Boryslawa.gif|Naščiai herbe
Yoke Walk1.JPG|Naščiai galiūnų sporte


## Literatūra
* Lietuvių enciklopedija. – Bostonas, 1960, t. 20, p. 25-26; 
* Milius V. Tradiciniai namų apyvokos daiktai // Panemunių dzūkai: straipsnių rinkinys / redagavo A. Vyšniauskaitė. – Vilnius: „Mintis“, 1970. - P. 109.

## Šaltiniai
Bujus

**Bujus** () – miestas Rusijoje, Kostromos srityje, 103 km į šiaurės rytus nuo Kostromos, prie Kostromos ir Vioksos upių santakos. Rajono centras. Geležinkelių mazgas: linijos į Vologdą, Danilovą, Kirovą. Plentai į Kostromą, Galičą, Liubimą. Miškų ir medienos apdirbimo, popieriaus ir celiuliozės, chemijos pramonė. Yra krašto muziejus, XIV a. veikiantis vyrų vienuolynas, kelios XIX a. cerkvės, gyvenamieji ir visuomeniniai pastatai.

## Istorija

Bujus įkurtas 1536 m., kuomet čia pastatyta rusų tvirtovė. 1587 m. paskirtas kunigaikščiui Andrejui Šuiskiui. 1778 m. tapo apskrities centru. XIX a. verstasi amatais ir miško plukdymu. XX a. pr. miestą pasiekė geležinkeliai.


Благовещенский собор (Буй).jpg|Palaiminimo cerkvė
Buy RailwayStation.jpg|Šv, Nikolajaus cerkvė ir geležinkelio stotis
Дворянское собрание (Буй).jpg|Buvę dvariškių rūmai
Церковь Воскресения Христова (Буй).jpg|Kristaus Prisikėlimo cerkvė


## Šaltiniai
Buinakskas

**Buinakskas** (, vietinėmis kalbomis *Шура* arba *ЩурахӀи*) – miestas Rusijoje, Dagestane, 41 km į pietvakarius nuo Machačkalos. Rajono centras. Geležinkelio stotis. Plentai į Machačkalą, Kiziljurtą, Čiragą. Mašinų gamybos (hidraulinių agregatų), eleltronikos, baldų, maisto (konservų), avalynės, lengvoji pramonė. Veikia krašto muziejus, mečetė su medrese, Dagestano islamo institutas, apleista sinagoga. Buinaksko apylinkėse veikia sanatorijos, yra II–I tūkstm. pr. m. e. raitelio raižinys uoloje.

Tautinė sudėtis (2010 m.): avarai – 45,79 %, kumykai – 30,78 %, rusai – 6,95 %, lakai – 6,81 %, darginai – 6,33 %, azerbaidžaniečiai – 0,55 %, lezginai – 0,42 %, totoriai – 0,33 %.

## Istorija

Nuo seno čia stovėjo gyvenvietė, kuri, pasak legendų, buvo įkurta Tamerlano (Timūro), todėl vadinosi ***Temir Chan Šura*** (*Темир-Хан-Шура*). 1832 m. čia įkurta tokio pat pavadinimo rusų tvirtovė. 1866 m. tapo miestu ir Dagestano srities centru. Vystyta įvairi pramonė, amatai, veikė 2 cerkvės, katalikų, armėnų bažnyčios, 2 sinagogos, 2 mečetės. Temir Chan Šura 1918 m. tapo trumpai gyvavusios Šiaurės Kaukazo kalnų respublikos sostine. 1920 m. kraštą užėmė bolševikai, o 1922 m. miestas pavadintas Buinaksku kumykų komunisto Ulubijaus Buinakskio garbei.

1970 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo. 1999 m. rugsėjo 4 d. mieste teroro išpuolį surengė vahabitai teroristai.

## Šaltiniai
Ona Habsburgaitė

**Ona Habsburgaitė** (, , ; 1573 m. rugpjūčio 16 d., Gracas – 1598 m. vasario 10 d., Varšuva) – Austrijos erchercogė iš Habsburgų giminės, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Zigmanto Vazos pirmoji žmona.

## Biografija
Ona buvo erchercogo Karolio II (1540–1590) ir jo žmonos Marijos Anos Bavarės (1551–1608), Bavarijos hercogo Albrechto V dukters, vyresnioji duktė. 1592 metų gegužės 31 d. Krokuvoje ji išteka už Lenkijos–Švedijos karaliaus Zigmanto Vazos (1566–1632), Švedijos karaliaus Jono III ir jo pirmos žmonos Kotrynos Jogailaitės, ATR valdovo Žygimanto Augusto sesers, vienintelio sūnaus. Ona Habsburgaitė buvo pavydi katalikė.

Ona mirė dėl sunkumų, iššauktų gimdant paskutinį kūdikį. Palaidota Krokuvos Vavelio katedroje. Pagal užrašą ant jos sarkofago, Onos gimimo data yra 1567 metai, tai yra, tai atsitiko prieš 4 metus iki tėvų santuokos. Po Onos mirties Zigmantas vedė jos seserį Konstanciją Habsburgaitę.

## Vaikai
Santuokoje su Zigmantu Ona pagimdė penkis vaikus, iš kurių tik vienas sulaukė pilnametystės:
* Ana-Marija (1593–1600)
* Katerina (1594)
* Vladislovas Vaza (1595–1648), Lenkijos karalius, Rusijos caras. Vedęs pirmą kartą (1637 m.) erchercogę Ceciliją-Renatą Habsburgaitę (1611–1644), antrą kartą (1645 m.) princesę Mariją-Luizą Gonzagą.
* Katerina (1596–1597)
* Kristoferis (1598).

## Galerija

## Literatūra
* Wilhelm Binder: *Allgemeine Realencyclopädie oder Conversationslexicon für das katholische Deutschland*, Band 12, S. 965
* Constantin von Wurzbach: Habsburg, Anna von Oesterreich (Königin von Polen). Nr. 27. В: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich. Band 6. Verlag L. C. Zamarski, Wien 1856–1891, S. 151

## Nuorodos