open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Didysis mūšis

**Didysis mūšis** () – 1978 m. sukurtas karinis filmas. 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Helmut Berger – leitenantas Kurtas Zimeris
* Samantha Eggar – Analiza Akerman
* Giuliano Gemma – kapitonas Martinas Skotas
* John Huston – Šonas O‘Hara
* Stacy Keach – majoras Manfredas Rolandas
* Henry Fonda – generolas Fosteris
* Edwige Fenech – Danielė
* Venantino Venantini

## Turinys

1936 m. Berlyne vykstančių Olimpinių žaidynių metu susipažįsta JAV generolas Fosteris, vokiečių majoras Rolandas, žurnalistas Šonas O‘Hara ir žydė aktorė Analize Akerman. 

Prasideda karas ir buvę draugai bei jų vaikai atsiduria skirtingose kovojančiųjų pusėse...
Leonardas Pociejus

**Leonardas Pociejus** (apie 1730 – 1774 birželio 14) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas  (1752–1771) ir Lietuvos didysis sargybinis (1771–1774), Rogačiovo ir Valkininkų seniūnas. 

## Biografija
Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Waga“ savininkas. Trakų vaivados Aleksandro Pociejaus (1698–1770) ir Terezės Voino-Jaseneckytės (m. po 1743)jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis - Lietuvos didysis sargybinis Liudvikas Pociejus (apie 1726–1771).

1750 metais Leonardas Pociejus buvo išrinktas nuo Vitebsko vaivadijos pasiuntiniu į seimą. 1752 metais pakartotinai tapo pasiuntiniu į seimą nuo Vitebsko vaivadijos. 1762 metais trečią kartą buvo išrinktas pasiuntiniu. 1764 metais tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinės konfederacijos nariu. Tais pačiais 1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į konvokacinį seimą. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1766 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į Čaplico seimą. 

1752 metais Leonardas Pociejus gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, 1771 metais po savo bevaikio vyresnio brolio Liudviko Pociejaus mirties tapo Lietuvos didžiuoju sargybiniu. 

1773 metais po pirmo ATR padalijimo Leonardas Pociejus, kad išsaugotų savo valdas Polocko vaivadijoje prisiekė ištikimybei Jekaterinai II.

Baltojo erelio ordino kavalierius (1759).

## Šeima
1773 metais vedė Marją Aleksandrą Radvilaitę  (g. 1753), Rečicos seniūno Alberto Radvilos (1717–1790) ir Anos Kunegundos Chaleckaitės (1723–1765) dukterį. Vaikai:

* Aleksandras Mykolas Pociejus (1774–1846), paskutinis Lietuvos didysis stovyklininkas (1793–1795)

## Nuorodos
* А. Грыцкевіч, Пацеі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 421. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
Antonas Luckevičius

**Antonas Luckevičius** (1884 m. sausio 29 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1942 m. kovo 23 d. Saratove, TSRS) – rašytojas, publicistas, politikas, visuomenės veikėjas, 1918-1919 m. Baltarusijos Liaudies Respublikos ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras. Brolis Ivanas Luckevičius publicistas, archeologas.

## Biografija

Gimė 1884 m. sausio 29 d. Šiauliuose, bajoro Jano Luckevičiaus šeimoje. 1902 m. baigė Minsko gimnaziją, vėliau studijavo fiziką ir matematiką Sankt Peterburge, dar vėliau teisę Tartu universitete. Nuo 1903 m. priklausė Baltarusijos socialistinei asamblėjai, po metų suimtas už baltarusiškos literatūros platinimą. 1906 m. pradėjo dirbti Naša Niva redakcijoje Vilniuje. Vokiečiams okupavus Vilnių dirbo baltarusių nukentėjusių nuo karo šelpti organizacijoje, skatino baltarusių politinį aktyvumą. 1918 m. kovo 18 d. buvo vienas iš Baltarusijos Liaudies Respublikos įkūrėjų. Konfliktavo su Lenkijos valdžia, buvo suimtas Varšuvoje. 

1921 m. tapo Baltarusių nacionalinio komiteto Vilniuje vadovu. Nepavykus įgyvendinti Baltarusijos valstybingumo siekė kompromiso su Lenkijos valdžia dėl federacijos. Iš katalikybės perėjo į kalvinizmą ir tikėjo, kad kalvinizmas padėtų sukurti nacionalinę Baltarusijos bažnyčią. Nuo 1919 m. vadovavo Vilniaus baltarusių muziejui. Bendradarbiavo su baltarusių socialdemokratais, už tai 1927 m. buvo suimtas. Nuo 1931 m. dirbo Vilniaus baltarusių gimnazijoje. Išleido nemažai knygų, brošiūrų  ir straipsnių apie baltarusių istoriją, raštą, tautinį atgimimą, literatūros kritiką. Pasirašinėjo Anton Navina. 1939 m. rugsėjo 30 d. suimtas NKVD ir išvežtas į Minską, nuteistas 8 metams kalėjimo, mirė 1942 m. kovo 23 d. Saratove. 1989 m. reabilituotas Baltarusijos TSR teisinių institucijų. Sūnus Liavonas Luckevičius buvo Lietuvos baltarusių visuomenės veikėjas.

## Darbai

* *Biełorusy*, Vilnius 1909
* *Naszy piesniary: litaraturna-sacyjalnyja narysy*, Vilnius 1918
* *Ekanamičnaja ewalucyja i biełaruski ruch*, Vilnius 1918
* *Polskaja akupacyja na Biełarusi*, Vilnius 1920
* *Puciawodnyja idei biełaruskaje litaratury*, Vilnius 1921
* *Wilnia u biełaruskaj litaratury*, Vilnius 1925
* *Za dwaccać piać hadou (1903–1928): Uspaminy ab pracy pierszych biełaruskich palit. arhanizacyj*, Vilnius 1928
* *Adbitaje życcio*, Vilnius 1929
* *Janka Kupała jak prarok adradżennia*, Vilnius 1933

## Nuorodos
* Biografija (balt.) 
* Biografija (rus.) 

## Literatūra
* Энцыклапедыя гісторыі Беларусі ў 6 тамах, Т. 1, А–Беліца, red. М. В. Біч i in., Мінск 1993. ISBN 5-85700-074-2. ISBN 5-85700-073-4.
* Сидоревич А. Антон Луцкевич // Неман. — 1990, № 7.
* Бяляцкі А. Антон Луцкевіч // Гісторыя беларускай літаратуры ХХ ст. Мінск, 1999. Т. 2.
* Сідарэвіч А. Антон Луцкевіч і Янка Купала // Тэрмапілы. 2003. № 7. С. 161—204.

## Šaltiniai
Keturi apokalipsės raiteliai

**Keturi apokalipsės raiteliai** () – 1975 m. režisieriaus Lucio Fulci sukurtas filmas, interneto svetainėje allmovie.com vadinamas „vienu originaliausiu kada nors nufilmuotu „spageti“ vesternu.“.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Fabio Testi – Stabis Prestonas
* Lynne Frederick – Emanuelė „Bani“ O‘Neil
* Michael J. Pollard – Klemas
* Harry Baird – Badas
* Tomas Milian – Čakas

## Turinys

Lošėjas kortomis Stabis Prestonas atvyksta į vieną miestelį Vakarų Jutoje, tikėdamasis čia kuriam laikui įsikurti, tačiau vietinis šerifas neketina leisti mieste atsirasti dar vienam sukčiui, todėl uždaro jį į kalėjimą, kur kameroje jau sėdi nėščia prostitutė Bani, girtuoklis Klemas ir kvaištelėjęs juodaodis Badas. Naktį mieste pasirodo nepažįstamieji su kaukėmis, kurie žudo nelojalius piliečius, o šerifas į tai nesikiša. Ryte jis paaiškina, kad nepažįstami mieste pasirodo periodiškai ir taip palaiko tvarką, tačiau jų veidų niekas nėra matęs. Šerifas duoda ketveriukei vežimą su arkliu ir liepia palikti miestą. 

Keliaudami į kitą miestą, esantį už 200 mylių, jie tampa plėšiko Čako įkaitais. Apsvaiginęs juos žolelėmis, Čakas pagrobia vežimą, daiktus, išprievartauja Bani, sužeidžia bandžiusį pasipriešinti Klemą ir palieka juos vienus. Ketveriukė pasidaro neštuvus ir keliauja toliau. Tarp Stabio, genamo noro atkeršyti Čakui, ir Bani vis labiau didėja simpatija, tačiau kelionė sudėtinga ir jie turi vis mažiau vilties likti gyvi. Kelyje jiems tenka patirti išdavystę, pažeminimą, draugų mirtis ir net kanibalizmą.

## Šaltiniai
Jaroslavas Nikolajevas

**Jaroslavas Nikolajevas** (1899 m. balandžio 30 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1978 m. liepos 1 d. Leningrade, TSRS) – dailininkas, laikomas vienu iš žymiausių Leningrado dailės mokyklos atstovų.

## Biografija

Gimė 1899 m. balandžio 30 d. Šiauliuose, teisininko šeimoje. Iškart po gimimo tėvai išvyko gyventi į Sankt Peterburgą, kur gyveno 1899-1906 metais. Nuo 1906 m. gyveno Tomske, kur 1917 m. baigė gimnaziją. 1915-1917 m. papildomai lankė dailės mokyklą. 1919-1930 m. gyveno ir dirbo Irkutske. Nuo 1927 m. dalyvaudavo parodose. Nuo 1930 m. gyveno Leningrade, 1932 m. tapo Leningrado dailininkų sąjungos nariu.  Dirbo Leningrado radijo literatūros redakcijoje. 1948-1951 m. vadovavo Leningrado dailininkų sąjungai. Tapė kūrinius istorine tematika. Mirė 1978 m. liepos 1 d. Leningrade.

## Nuorodos
* Biografija (rus.)
* Leningrado dailininkų mokykla (ang.)
Dimitrijus Salnikovas

**Dimitrijus Salnikovas** (1882 m. spalio 21 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1945 m. gegužės 29 d. Charbine, Kinija) – karininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1882 m. spalio 21 d. Šiauliuose. 1900 m. įstojo į Odesos karininkų mokyklą. 1904-1905 m. dalyvavo Rusijos-Japonijos kare. Kovojo I pasauliniame kare, 1916 m. tapo papulkininkiu. Po Rusijos revoliucija prisijungė prie baltųjų ir kovojo Rusijos pilietiniame kare. 1920 m. tapo generolu majoru, kovėsi Sibire, Vladivostoko apylinkėse. 1922 m. pabaigoje emigravo į Kiniją, kur apsigyveno Charbine. Dalyvavo antibolševikinėje veikloje, mirė 1945 m. gegužės 29 d. Charbine.

## Nuorodos
* Biografija (rus.)

## Literatūra

* Бушин А. Ю. Прошедший два Ледяных похода: К биографии генерал-майора Д. Н. Сальникова. // История белой Сибири: Материалы 5-й международной научной конференции. Кемерово, 2003. С. 222–224.
* Волков Е.В., Егоров Н.Д., Купцов И.В. Белые генералы Восточного фронта Гражданской войны: биографический справочник. Москва. Русский путь, 2003 г. 240 стр. ISBN 5-85887-169-0.
Ivanas Luckevičius

**Ivanas Luckevičius** (1881 m. birželio 9 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1919 m. rugpjūčio 20 d. Zakopanėje, Antroji Lenkijos Respublika) – archeologas, visuomenės veikėjas, buvo vienas iš aktyviausių XX a. pradžios baltarusių kultūros ir švietimo judėjimo, tautinio atgimimo idėjinių vadovų. Brolis Antonas Luckevičius rašytojas, politikas.

## Biografija

Gimė 1884 m. sausio 29 d. Šiauliuose, bajoro Jano Luckevičiaus šeimoje. 1890-1897 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1897-1902 m. Minsko gimnazijoje. 1902 m. baigė Maskvos archeologijos institutą. 1905 m. teisę Sankt Peterburgo universitete. 1903 m. dėl politinės veiklos nuteistas kalėti. 1905 m. buvo vienas iš baltarusių socialdemokratų asamblėjos įkūrėjų. 1906-1908 m. nelegaliai gyveno Vilniuje. Buvo vienas iš laikraščio Naša Niva įkūrėjų. Buvo vienas iš Baltarusijos Liaudies Respublikos deklaracijos iniciatorių. Kartu su jaunesniu broliu Antonu, V. Lastouskiu, kitais sukūrė Baltarusijos valstybingumo teorinius pagrindus, pasisakė už lygiateisius Baltarusijos santykius su kaimyninėmis Lietuvos, Lenkijos, Rusijos ir Ukrainos valstybėmis. Kolekcionavo retus eksponatus (monetas, kardus, šarvus, tautodailę) susijusius su baltarusių istorija ir kultūra. Visi šie eksponatai buvo eksponuojami 1921 m. įkurtame Vilniaus baltarusių muziejuje. 1919 m. buvo vienas iš Vilniaus baltarusių gimnazijos įkūrėjų. Susirgęs tuberkulioze išvyko gydytis į Zakopanę, kur mirė 1919 m. rugpjūčio 20 d., 1991 m. pelenai atgabenti į Rasų kapines.

## Darbai

* *Аб беларускім мастацтве* // Гоман. 1918, Nr 70 (przedruk: Скарыніч. Вып. 2. Мн., 1993);
* *Ай-Кітаб* // Зборнік „Наша ніва”. Vilnius, 1920
* *Ай-Кітаб-Кіцёп* // Беларускае жыццё. 1920, 11 сак. (przedruk: Спадчына. 1992, Nr 3; Скарыніч. Вып. 2).

## Literatūra
* Uładzimir Arłou, Hienadź Sahanowicz. „Дзесяць вякоў беларускай гісторыі”. – Mińsk, 1997.
* Sokrat Janowicz, Witald Josip Kawalioŭ „Nasza poczta” / „Niwa” (Białystok) Nr 5(1655), 31 stycznia 1988 r. – s. 7
* Памяць: Гіст.-дакум. хроніка Мінска. У 4 кн. Кн. 1-я. – Мн.: БЕЛТА, П15 2001. – 576 с.: іл. ISBN 985-6302-33-1.
* Marakoŭ Ł.U. Рэпрэсаваныя літаратары, навукоўцы, работнікі асветы, грамадскія і культурныя дзеячы Беларусі, 1794-1991. Энц. даведнік. У 10 т. Т.2. –Мн:, 2003. ISBN 985-6374-04-9.

## Šaltiniai
Lotigola

**Lotigola**, **Lotigolos žemė** (, , ) – senovinis latgalių kraštas (žemė), egzistavusi iki XIII a vidurio. 

Žemė užėmė pietrytinį latgalių gyvenamo arealo pakraštį, ir jos teritorija buvo dabartinių Latvijos (Rėzeknės, Ludzos, Kraslavos savivaldybės), Baltarusijos (Verchniadzvinsko ir Rasonų rajonai) ir Rusijos (Sebežo rajonas) teritorijose. Geografiškai apėmė Latgalos aukštumą.

Svarbiausias žemės centras buvo Makuonkalnas (*Mākoņkalns*), kur stovėjo latgalių medinė pilis. XIII a. pradžioje Lotigola buvo viena iš Lietuvos kunigaikštystės sąjungininkių. Kurį laiką Lotigola buvo valdoma iš Jersikos kunigaikštystės. Būdami labai arti Polocko kunigaikštystės, atrodo, jos gyventojai priėmė stačiatikių tikėjimą.

Vėliau žemę užėmė kryžiuočiai. Tačiau 1242 m. pralaimėję Ledo mūšį, jie apleido šią teritoriją. 1264 m. tarp Vokiečių ordino ir Polocko kunigaikščio Gerdenio sudaryta sutartis perleido vakarinę Lotigolos dalį vokiečiams. Šie Makuonkalne pastatė Volkenbergo pilį. Rytinė dalis perėjo Polockui.

Svarbiausios kryžiuočių pilys regione buvo Daugpilis, Kraslava, Rėzeknė, Ludza ir Indrica. XIII a. II pusėje žemė buvo panaikinta, ir joje suformuota Rėzeknės fogtystė ir Dinaburgo komtūrija.
Atari Jaguar

**Atari Jaguar** – kompiuterinių žaidimų konsolė, 1993 m. išleista „Atari Corporation“. Tai buvo paskutinė konsolė su „Atari“ prekiniu ženklu. Konsolė buvo sukurta taip, jog savo apdorojimo sparta pralenktų Mega Drive/Genesis, Super Nintendo Entertainment System ir Panasonic 3DO. Nors rinkoje pasirodė metais ansčiau, Atari Jaguar turėjo konkuruoti su Sega Saturn, PlayStation ir kitomis konsolėmis, kurios buvo priskiriamos penktajai kompiuterinių žaidimų konsolių kartai. Konsolė pirmiausia pasirodė Niujorke ir San Fransiske 1993 m., o 1994 m. pradžioje – ir visose JAV. Nors Atari Jaguar buvo įvardyta pirmuoju 64 bitų žaidimų įrenginiu, konsolė nesulaukė komercinio pasisekimo, todėl „Atari“ pasitraukė iš kompiuterinių žaidimų konsolių rinkos. Tačiau nepaisant komercinės nesėkmės, egzistavo mėgėjų bendruomenė, kūrusi šiai konsolei žaidimus. Atari Jaguar buvo paskutinė konsolė, išleista amerikiečių kompanijos, iki kol 2001 m. pasirodė „Microsoft“ Xbox.

## Techniniai duomenys
* **[[Procesorius|Procesoriai]]**:
** Mikroschema „Tom“, 26,59 MHz
*** Grafikos apdorojimo įrenginys (GPU) – 32 bitų RISC architektūra, 4 KB vidinės laikinosios atminties, visi grafiniai efektai yra grindžiami programine įranga
*** Objektų procesorius – 64 bitų, neprogramuojamas, atsakingas už vaizdo perdavimą iš įrenginio
*** Blitter – 64 bitų didelės spartos loginiai veiksmai, z-buffer, Guro šešėliavimas
*** DRAM kontroleris, 8, 16, 32 ir 64 bitų atminties valdymas
** Mikroschema „Jerry“, 26,59 MHz
*** Skaitmeninių signalų procesorius – 32 bitų RISC architektūra, 8 KB vidinės laikinosios atminties
*** Atsakingas už garso apdorojimą
** Motorola 68000
*** Bendrosios paskirties 16/32 bitų centrinis procesorius, 13,295 MHz
* **[[Atmintis (kompiuterio)|Atmintis (RAM)]]**: 2 MB 64 bitų magistralėje
* **[[Laikmena|Laikmenos]]**: žaidimų kasetės (iki 6 MB)
* **[[Prievadas|Prievadai]]**:
** DSP prievadas (JagLink)
** Monitoriaus prievadas (Composite/S-Video/RGB)
** Antenos prievadas (UHF/VHF)
* **Kita**: ComLynx I/O palaikymas


Atari-Jaguar-Controller.jpg|Standartinis Atari Jaguar žaidimų valdymo įrenginys, kuris susilaukė kritikos dėl nepatogios konstrukcijos
Atari-Jaguar-Pro-Controller.jpg|Kiek patobulintas žaidimų pultas
Atari-Jaguar-Motherboard-L.jpg|Atari Jaguar naudojo daugiamikroschemę architektūrą, kuri žaidimų kūrėjams kėlė naudojimosi keblumų
Atari-Jaguar-Console-Back.jpg|Jaguar įvesties ir išvesties prievadai
Atari-Jaguar-CD-wPro-Controller.jpg|Atari Jaguar CD priedas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Atari Jaguar  Atviro katalogo projekto portale
Šaulys (1976 filmas)

**Šaulys** () – 1976 m. JAV sukurtas filmas, kuriame savo paskutinį vaidmenį kine atliko aktorius John Wayne.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* John Wayne – J.B. Buksas
* Lauren Bacall – Bond Rodžers
* Ron Howard – Gilomas Rodžersas
* James Steward – daktaras Hostetleris

## Turinys

Legendinis Laukinių Vakarų šaulys J.B. Buksas atvyksta į Karson Sitį, kur iš gydytojo sužino sergąs vėžiu. Norėdamas ramiai praleisti likusias jam dienas, Buksas apsistoja Bond Rodžers ir jos sūnaus namuose, tačiau, paaiškėjus jo tapatybei, vis daugiau žmonių nori, kad jis išvyktų. Kol Buksas tikina visus tiesiog norintis ramiai numirti, žmonės iš jo praeities nusprendžia pagreitinti šį procesą...

## Apdovanojimai
* Oskaras (nominacija) – geriausios dekoracijos
* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausias antrojo plano aktorius (Ron Howard)
* BAFTA (nominacija) – geriausia aktorė (Lauren Bacall)
Jasiuliškių šv. Antano koplyčia

**Jasiuliškių šv. Antano koplyčia** (arba ***Mieliūnų koplyčia***) stovi veikiančiose Jasiuliškių kaimo kapinėse, Vabalninko seniūnijoje, Biržų rajone, kitoje kelio  pusėje nuo Mieliūnų, 0,5 km į vakarus nuo kelio . 

Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios“. Koplyčioje pamaldos vyksta tik du kartus per metus: birželio mėnesį per šv. Antano atlaidus ir lapkričio 1-ąją – per Visus Šventus. Koplytėlė būna atvira, kai tenka laidoti kurį nors bendruomenės narį. 1997 m. įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (u.k. ).

2011 m. rugsėjo mėnesį į Jasiuliškių koplytėlę įsibrovė vagys. Išnešė istorinę vertę turinčius kryželius, žvakides, du mišių metu naudotus varpelius ir vieną didesnį varpą, kuris buvo pritvirtintas prie koplyčios sienos. Pavogė ir mieliūniečių relikviją – šv. Marijos statulą. Statulą koplyčiai buvo padovanoję rašytojo Balio Sruogos giminaičiai. Po karo statulėlė buvo saugoma B. Sruogos muziejuje. Kai atgavus Nepriklausomybę buvo suremontuota Jasiuliškių koplyčia, B. Sruogos artimieji ją padovanojo bendruomenės reikmėms. Rašytojas studijuodamas Paryžiuje ją buvo parvežęs ir padovanojęs savo tėvams. B. Sruogos gimtinė netoli Jasiuliškių, Baibokų kaime. Jasiuliškių kapinėse yra palaidota jo artimųjų.

## Koplyčios atkūrimas

Atkūrus Nepriklausomybę, parapijiečiai, gavę Vabalninko parapijos ir Vabalninko seniūnijos pritarimą, ėmėsi tvarkyti savo griūvančią koplyčią. Beveik trijų šimtų metų senumo koplytėlė vos laikėsi ant pamatų. Švietė kiauras stogas, ant altoriaus paukščiai suko lizdus, prieangio durys – sukrypusios. Tikintieji aukojo pinigus, pakeitė duris, grindis. Koplyčia buvo išdažyta. Buvo sutvarkyti ir čia įsikūrusių kapinaičių vartai, tvora. Mieliūniečiai surengė ne vieną talką.

Vienas iš Australijos lietuvių testamentu paskyrė pinigų Jasiuliškių koplyčios remontui. Testamento vykdytojas pasamdė statybininkų firmą. Darbininkai nutiesė trinkelių taką. Pas meistrą buvo užsakytas ir kapinėse pastatytas 5 m aukščio medinis kryžius geradario Štelemėko atminimui. Dar vėliau dalis atvirų kapinaičių ploto buvo aptverta tinkline tvora. Nupirktas traktorius kapinaitėms šienauti, parūpinta medinių lentų.

Teigiama, jog neužteko pinigų atlikti pilną koplyčios remontą. Vabalninko parapija apkaltino testamento vykdytoją neteisėtai praturtėjus iš garbaus amžiaus Australijos lietuvio palikimo, buvo bylinėjamasi teismuose dėl panaudotų pinigų. Per karą į Australiją emigravęs J. V. Štelemėkas Lietuvai atgavus nepriklausomybę ne kartą viešėjo savo gimtinėje, aplankė tėviškę – Jasiuliškių kaimą. Jis nusprendė po mirties jai palikti didžiąją dalį savo užgyvento turto – 50 tūkstančių Australijos dolerių. Tad įtraukė koplyčią į savo testamentą. Dosnusis išeivis koplyčiai skirto palikimo nepatikėjo dvasininkams, o jį administruoti už atlygį įpareigojo giminaitį, savo dukterėčios vyrą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kas užrakins Jasiuliškių koplyčią? 
* Šventvagystės pėdsakais 
* Jasiuliškių koplyčios nuotrauka 1930 m.
Miesto galva

**Miesto galva** () – Rusijos imperijos miesto dūmos ir jai pavaldaus vykdomojo organo – miesto valdybos – pirmininkas. Pareigybė egzistavo 1785–1917 m.

## Šaltiniai
Dilių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia

**Dilių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia** stovi į pietryčius nuo Biržų, prie kelio , 2 km į vakarus nuo Kupreliškio, šalia Kurklių, Dilių kaime. Priklauso Kupreliškio šv. arkangelo Mykolo parapijai. Į atminimo šventes su pamaldomis Dilių koplyčioje susirenka Kupreliškio, Diliavos, Kurklių, Diemedžių, Galvokų ir kitų aplinkinių kaimų gyventojai ir buvę kraštiečiai.

Liaudies architektūros formų koplyčia pastatyta 1777 m. kapinėse. Atnaujinta 2005–2008 m. Kapinių koplyčios (u.k. ) ir vartų kompleksas (u.k. ) nuo 1997 m. įtrauktas į LR Kultūros paveldo registrą.

## Istorija

Ant koplyčios priekinės sienos įtaisytoje atminimo lentoje skelbiama, kad joje 1809–1812 m. tarnavo poetas ir kunigas Antanas Strazdas (1763–1833). Priešais stūkso nedidelis akmuo, ant kurio sėdėdamas, anot žmonių pasakojimų, *Strazdelis* sukūręs iki šiolei bažnyčioje giedamą giesmę „Pulkim ant kelių“. A. Strazdas buvo Vabalninko parapijos Dilių filijos kunigas filialistas, išlaikomas vietinio dvarininko.

Diliai, kažkada buvęs didžiulis kaimas, visai netoli koplyčios gyvavo Diliavos dvaras, o ir bažnyčia šiame pakrašty buvo pagrindinė, nes Kupreliškyje tebūta kapinių koplyčios. Diliai priklausė dvarininkams Koplevskiams. Strazdo laikais čia buvusi nemaža gyvenvietė. Buvo dvi smuklės, bažnytėlė, keletas kiemų. Iš Diliavos dvaro sodybos liokajus nešiodavęs kunigui pietus. Svarbiausia A. Strazdo pareiga buvo švenčių dienomis atlaikyti nustatytas pamaldas už Dilių koplyčios fundatorių F. Koplevskį ir jo giminę. Diliuose praleisti metai poetui turėjo būti palyginti ramūs, nes tarnyba pas privačių bažnytėlių ar koplytėlių savininkus paprastai būdavo pelningesnė ir lengvesnė, mažiau tekdavo būti priklausomam nuo klebonų ir aukštesnės bažnytinės valdžios. Tačiau A. Strazdas neišvengė konfliktų su Vabalninko klebonu A. Emalinavičiumi, kuriam nepatiko, kad poetas šventindavo kryžius, laidodavo ir krikštydavo žmones Vabalninko ir kitose kaimyninėse parapijose. Būta nesutarimų ir su dvarininkais Koplevskiais. Mirus Koplevskiui, atviras ir tiesus, nemokantis veidmainiauti A. Strazdas laidotuvėse pasakęs pamokslą, kuris labai nepatikęs velionio našlei. Ji išvariusi poetą iš Diliavos. Tačiau 1813 m. žiemą ar pavasarį jis vėl buvo trumpam sugrįžęs į Dilius.

Diliuose praleisti metai buvo reikšmingi tuo, kad čia poetas parašė ne vieną eilėraštį 1814 m. Vilniuje išleistam eilėraščių rinkiniui. Vabalninko apylinkės, teigiama, tais laikais buvo vienas raštingiausių Rytų Lietuvos kampelių. Šią raštingumo tradiciją palaikė ir poetas, nedideliu dviejų trijų šimtų egzempliorių tiražu išleistą savo pirmąjį eilėraščių ir giesmių rinkinį išplatindamas Vabalninko ir Kupiškio parapijose.

## Šaltiniai
Stanislovas Potockis

**Stanislovas Potockis** (apie 1698–1760 m.) – Lenkijos magnatas, Karūnos didysis sargybinis (1728–1735), Smolensko (1735–1744), Kijevo (1744–1756) ir Poznanės vaivada (1756–1760), Haličo, Kolomijsko ir Sniatino seniūnas.

## Biografija
Lenkijos garsios magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono Juozapo Potockio (1673–1751) ir Viktorijos Leščinskaitės (m. 1732) vienintelis sūnus.

1722 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1728 metais Stanislovas Potockis gavo Karūnos didžiojo sargybinio pareigybę. 1735 metais buvo paskirtas Smolensko vaivada, 1744 metais gavo Kijevo vaivados pareigybę, o nuo 1756 metų tapo Poznanės vaivada. 1733 metais buvo išrinktas į konvokacinį seimą. Jam priklausė Haličo, Kolomijsko ir Sniatino seniūnijos.

1742 metų rugpjūčio 3 dieną už nuopelnus buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. 1719 metais pirma santuoka buvo su Mariana Laščaite (m. 1731), nuo santuokos su kuria turėjo dukterį ir sūnų:

* Ana Elžbieta Potockytė (m. 1772), nuo 1742 metų Voluinės ir Kijevo vaivados Pranciškaus Salezijaus Potockio (apie 1700–1772) žmona
* Antonijus Potockis (m. 1756), Haličo ir Kolomijsko seniūnas

1733 metais vedė antrą kartą Heleną Zamoiskytę (m. 1761), Karūnos didžiojo medžioklio ir Smolensko vaivados Mykolo Zamoiskio (1679–1735) dukterį nuo pirmos santuokos su Ana Dzialinskaite (m. 1719). Vaikai:

* Jozefas Potockis (1735–1802), Karūnos didysis raikytojas ir Ležaisko seniūnas
* Petras Potockis (m. po 1766), Sniatinsko seiūnas
* Pranciškus Potockis (m. 1757), Ležaisko seniūnas
* Vincentas Potockis (apie 1740–1825), Karūnos didysis pakamaris ir generolas-leitenantas
* Viktorija Potockytė, Lietuvos didžiojo sargybinio Liudviko Pociejaus (apie 1726–1771) žmona
* Liudvika Potockytė, Belzo vaivados Ignoto Cetnerio (1728 – apie 1800) žmona
* Ignotas Potockis
* Mykolas Potockis
* Ksaveras Potockis
* Teofilė Potockytė

## Nuorodos

|-
Belsko Bialos technikos ir humanitarinių mokslų akademija

**Belsko Bialos technikos ir humanitarinių mokslų akademija** () – valstybinė aukštoji mokykla Belsko Bialoje, Lenkijoje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinge ji užima 70-80 vietą, tuo tarpu pasaulio reitinguose – 3111 (pagal pasaulinį *Webometrics Ranking of World Universities* 2013 m. reitingą).

Aukštosios mokyklos ištakos siekia 1969 metus, kai čia buvo įsteigtas Lodzės technikos universiteto filialas. Atskira aukštąja mokykla – akademija – ji tapo 2001 m. spalio 1 d.

## Fakultetai
* Mašinų gamybos ir informatikos fakultetas
* Medžiagų ir aplinkos mokslų fakultetas
* Vadybos ir transporto fakultetas
* Humanitarinių ir socialinių mokslų fakultetas
* Sveikatos mokslų fakultetas

## Rektoriai
* Marek Trombski (2000–2008)
* Ryszard Barcik (nuo 2008)

## Šaltiniai
Papilio evangelikų reformatų bažnyčia

**Papilio evangelikų reformatų bažnyčia** – veikianti evangelikų reformatų bažnyčia Papilyje, Biržų rajone. Papilio parapija - viena seniausių Lietuvos evangelikų reformatų parapijų, istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1593 m. Buvo viena iš svarbių Biržų - Dubingių kunigaikščių Radvilų tėvonijos žemių. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1785 m.

2004 m. bažnyčios statinių kompleksas buvo įrašytas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas ).

## Istorija

Kristupas Radvila Perkūnas perstatė Papilio dvarą, rūpinosi reformatų bažnyčios statybomis. 1595 m. jis suteikė savarankiškas fundacijas Papilio reformatų bažnyčiai ir prie jos įkurtai parapinei mokyklai. Dėkingi papiliečiai 2009 m. ant reformatų bažnyčios sienos prieš Petrines (dabartinė Papilio bažnyčia pašventinta 1785 m. birželio 29 d.) atidengė paminklinę lentą Kristupui Radvilai Perkūnui. 

Papilio evangelikų reformatų parapija buvo antra pagal tikinčiųjų skaičių ne tik Biržų krašte, bet ir visoje nepriklausomos Lietuvos reformatų bendruomenėje. Nuo 1924 m. Papilyje veikė sekmadieninė mokykla, pastatyta medinė klebonija, atstatyta bažnyčia. Nuo 1925 m. Papilyje įsteigtas parapijos knygynas (tuo metu taip vadinta biblioteka). Vėliau parapijoje dirbo biblioteka, kuri turėjo 1000 knygų. Veikė Lietuvos evangelikų moterų sąjungos ir evangelikų reformatų jaunimo draugijos „Radvila“ skyriai. 

Antrojo pasaulinio karo metu apšaudoma vokiečių artilerijos buvo labai apgriauta: buvo suniokotas jos stogas, nukentėjo bokštas. Evangelikų reformatų parapijos kunigo Mykolo Franko dėka 1947 m. atstatyta. Bažnyčia buvo uždengta lentelėmis, o 1959 m. jas pakeitė cinkuota skarda. 1960 m. pastatas nutinkuotas, išdažyta jo išorė ir vidus. Darbus atliko mokslinės gamybinės restauravimo dirbtuvės. 

## Architektūra

Bažnyčia vienanavė, stačiakampio plano. Pastato vakariniame gale kyla aukštas, masyvus kvadratinio plano bokštas, užbaigtas aštuonkampe piramidine smaile. Lygių jo sienų ašyse palikti maži langeliai. Apačia akcentuota santūrių renesansinių formų portalu, kuris įkomponuotas bažnyčios centrinėje ašyje. Portalą sudaro dvi dalys: durų angą su šiek tiek išlenktu viršumi juosia tiesios mentės, užbaigtos nesudėtingo profilio karnizu. Greta – lipdytinės grakštesnės mentės su suplotomis elipsėmis ir viduryje nutrauktu sandriku. Presbiterijos bei apsidės kampuose stiepiasi du liekni, aklini kvadratinio plano bokšteliai su grakščiais pleištiniais šalmais ir kaltinėmis saulutėmis.

Interjeras kaip ir fasadai lakoniškas. Lygių baltintų sienų fone išsiskiria originali, triumfo arką primenanti altoriaus pertvara – trys arkos, atremtos į suporintas kolonėles, ir karūna apvainikuota išlanka viršuje. Pertvaroje nutapyti Šventraščio tekstai, augaliniai motyvai, girliandos. Kairėje navos pusėje yra taurės formos medinė sakykla su ažūriniu stogeliu.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Maldos namai Lietuvoje. Evangelikų reformatų bažnyčios
* Parapijos puslapis
* ''Architektūros objektai'': Papilio evangelikų reformatų bažnyčia 
* Papilio evangelikų reformatų bažnyčia
Žmogus tyrlaukiuose

**Žmogus tyrlaukiuose** () – 1971 m. JAV sukurtas filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Richard Harris – Zacharis Basas
* John Huston – kapitonas Henris
* Henry Wilcoxon – indėnų vadas
* Percy Herbert – Fogertis
* Dennis Waterman – Loris 

## Turinys

1820-ieji metai. Grupė pionierių keliauja per prerijas, norėdami pasiekti Misisipę, kad galėtų ja plaukti toliau, į neištirtas žemes. Grupės vedlį Basą užpuola ir sunkiai sužaloja lokys. Manydamas, kad jis neišgyvens, ekspedicijai vadovaujantis kapitonas Henris nusprendžia su Basu palikti du vyrus, kurie, kai šis mirs, jį palaidotų, ir keliauti toliau. Kitą dieną netoliese pasirodo indėnai ir išsigandę vyrai pabėga, palikę Basą. Šį netrukus randa indėnai, tačiau taip pat neliečia. Praeina kelios dienos, tačiau Basas nemiršta. Jis pradeda po truputį judėti, randa maisto ir, gyjant žaizdoms, judėti paskui nukeliavusius pionierius.

Ekspedicija pasiekia Misisipę, tačiau upė nusekusi ir jie įstringa. Basas pasiekia juos kaip tik tada, kai prasideda indėnų puolimas...
Ipolitas Liutostanskis

**Ipolitas Liutostanskis** (1835 m. gruodžio 28 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1915 m. gegužės 30 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – dvasininkas, rašytojas, pedagogas, antisemitas.

## Biografija
Gimė 1835 m. gruodžio 28 d. Šiauliuose. 1855 m. įstojo į Kauno augustijonų vienuolyną. 1857 m. išsiųstas dirbti į Varnius. 1864 m. buvo apkaltintas 1863 m. sukilimo metu pasisakęs prieš carinę valdžią ir už tai buvo nuteistas kalėti, nors iš tikrųjų priešinosi sukilimui, paleistas 1866 metais. 1867 m. apkaltintas gyvenimu su moterimi, 1868 m. panaikintas dvasininko titulas ir tais pačiais metais perėjo į stačiatikybę. Buvo išsiųstas mokytis į Maskvos dvasinę akademiją, 1876 m. parašė disertaciją apie kruvinų ritualų mitus, kad žydai naudoja krikščionių kraują religiniams ritualams. Baigęs akademiją dvejus metus keliavo po Rusiją siekdamas susipažinti su stačiatikių gyvenimu, tačiau grįžęs atsisakė dvasininko titulo. Jam buvo uždrausta 7 metus gyventi Maskvoje ir Sankt Peterburge ir jis apsigyveno Suvalkuose, vėliau Pultuske kur dėstė lotynų kalbą, be to Suvalkų berniukų gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą. Dėl nuolatinio antisemitizmo skleidimo buvo atleistas iš mokyklos ir pradėtas persekioti, išvyko į Sankt Peterburgą, kur toliau rašė antisemitines knygas. Liberalesnės Rusijos spaudos buvo peikiamas įvairiuose straipsniuose. Mirė 1915 m. gegužės 30 d. Sankt Peterburge.

## Darbai

* *О еврейском мессии* (1875)
* *Объяснение римско-католической мессы или литургии и разбор догматической ее стороны* (1875)
* *О необходимости воплощения Сына Божия для спасения рода человеческого* (1875)
* *Учение о Святом Духе в последней беседе Иисуса Христа с учениками* (1875)
* *Об употреблении евреями талмудистами-сектаторами христианской крови* (1876).
* *Талмуд и Евреи* (1879–80; 1902–1909) 7 knygos
* *Современный взгляд на еврейский вопрос (Употребляют ли евреи христианскую кровь?)* (1882)
* *Жиды и ритуальные убийства христианских младенцев* (1911)
* *Антихрист жидовский миссия он же Чернобог* (1912)

## Nuorodos
* Knyga ''Талмуд и Евреи''

## Literatūra
* Брачев В. С. Жизнь и литературная деятельность И. И. Лютостанского // Молодая гвардия : журнал. – 2004. – № 5–6. – С. 172–185.
* Cesare G. De Michelis, The Non-Existent Manuscript: a Study of the Protocols of the Sages of Zion, University of Nebraska Press, 2004. ISBN 0-8032-1727-7, chapitre 2: L. Ljutostanskij, I./Lutostanski, I. (1904)
* Norman Cohn, Warrant for Genocide, London: Serif, 1967/1996, pp. 61–2.
Deikiškių šv. Elenos koplyčia

**Deikiškių šv. Elenos koplyčia** – veikianti kapinių koplyčia, esanti Deikiškių kaime, Vabalninko seniūnijoje, Biržų rajone, apie 3,5 km į šiaurės rytus nuo Mieliūnų, 2 km į rytus nuo kelio . Pastatyta 1716 m.

Paprastai koplyčia atveriama per šv. Elenos ir Angelų sargų atlaidus bei į anapilį Deikiškiuose palydint iš šio krašto kilusius žmones. Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios“. 
Kapinėse palaidota rašytojo Vinco Mykolaičio-Putino žmona Emilija Kvedaraitė-Mykolaitienė. Prie pagrindinio tako link koplyčios stovi medinis, papuoštas ornamentais kryžius su koplytėle.

## Istorija

Atnaujinta, kai 2003 m. susikūrė Gaižiūnų kaimo bendruomenė. Jos vienas pirmųjų darbų buvo organizuotas Deikiškių šv. Elenos koplyčios remontas. Buvo perdažytas stogas, išorės sienos, vidus, atnaujinti altoriai. Pinigus remontui aukojo visi gyventojai, kurių artimieji palaidoti šiose kapinėse. Ne vienas linkęs šią koplyčią vadinti garbingu bažnyčios vardu. Taip esą dėl to, kad prieš keletą metų iš šių vietų į gyvenvietes išsikėlę žmonės nutarė šventovę suremontuoti, atnaujinti. Duris atvėrusį keliauninką sutinka ypatinga tvarka, švara ir ramybe.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Deikiškių kaimo istorija 
* Vabalninko parapijos koplyčių atstatymas
Lietaus žmonės

**Lietaus žmonės** () – 1969 m. režisieriaus Francis Ford Coppola sukurta drama, apdovanota pagrindiniu San Sebastiano kino festivalio prizu.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Shirley Knight – Natali Ravena
* Robert Duvall – Gordonas 
* James Caan – Džimis Kilgonas
* Marya Zimmet – Rozali 

## Turinys

Sužinojusi, kad laukiasi, Natali nusprendžia, kad jai reikia atokvėpio nuo šeimos ir automobiliu išvyksta į kitą šalies pusę. Pakeliui ji paima keistoką pakeleivį Džimį, pravarde Žudikas – buvusį futbolininką, patyrusį galvos traumą. Keliaudama su juo, Natali sprendžia dilemą: likti su Džimiu ar grįžti namo, pas vyrą. Situacija dar labiau komplikuojasi, kai ji susipažįsta ir susidomi kelių patruliu Gordonu...
Biržų jungtinė metodistų bažnyčia

**Biržų jungtinė metodistų bažnyčia** – veikianti metodistų bažnyčia Biržuose, Kęstučio g. 25. Tai viena iš šiuo metu Lietuvoje gyvuojančių 11 jungtinės metodistų bažnyčios (JMB) bendruomenių.

## Istorija

Biržų metodistų bendruomenę įkūrė kunigas Oskaras Kaufmanas 1923 m. Pamaldos vykdavo nuomojamame name. Nuo 1923 m. metodistai leido periodinį mėnesinį laikraštį „Krikščionystės sargas“, kuris 1926-1927 m. buvo leidžiamas Biržuose. Išvykus 1937 m. O. Kaufmanui į Marijampolę, jį pakeitė kunigas Vilius Kvedaravičius, vėliau - Kostas Burbulis. Pastarasis 1933 m. baigė metodistų teologijos seminariją Vokietijoje.

1944 m. įsitvirtinus sovietų valdžiai nustojo veikti ir paskutinės metodistų bendruomenės. Kunigas V. Kvedaravičius buvo ištremtas į Sibirą, K. Burbulis su žmona ir keturiais vaikais pasitraukė į Vakarus. Vėliau, jau gyvendamas JAV, jis aktyviai ėmėsi literatūrinės ir švietėjiškos veiklos.

Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, metodistai savo veiklą atnaujino 1995 m. Biržuose JMB veikla atkurta 1997 m. Pradžioje ji įsikūrė nuomojamose patalpose Stoties gatvėje, parapiją aptarnavo kunigas Kingsley Halden. Kunigas Kingsley gimė Jamaikoje, būdamas paauglys atvyko į Angliją ir tapo Jungtinės Karalystės piliečiu, kur vėliau buvo įšventintas į kunigus. Atsikūrus Lietuvos JMB, atvyko čia kaip misionierius. Jo iniciatyva buvo įsigytas pastatas Biržuose, Kęstučio gatvėje, ir įkurti maldos namai. Vėliau juodaodis metodistų bažnyčios misionierius išvyko į Šiaulius, kur 2011 m. mirė. Prie įsikūrimo darbų Biržuose ir renovuojant seną pastatą daug prisidėjo ir metodistai savanoriai iš JAV.

2001 m. prie bažnyčios atidarytas pagalbos centras, kur planuota teikti pagalbą priklausomybių kamuojamiems žmonėms. Po metų centras pakeitė veiklos kryptį. Šiuo metu čia veikia vaikų ir jaunimo popamokinės veiklos dienos centras vaikams iš šeimų, kurios yra socialiai remtinos. Vykdomas namų slaugos projektas, kur socialinės slaugos darbuotojai rūpinasi žmonėmis, turinčiais judėjimo negalią. Veikia moterų dienos centrai, moterų grupė, krašto šeimų ir priklausomybių prevencijos programos. Šeimos pagalbos centras taip pat įkurtas Pačeriaukštėje. Prie bažnyčios veikia sekmadieninė mokykla, jaunimo varpelių muzikos ansamblis, organizuojamos vaikų vasaros stovyklos.

Nuo 2004 m. parapijoje dirbo kunigas Raimondas Piečia.

## Nuorodos

* Metodistai Biržuose – istorija 
* Biržų jungtinė metodistų bažnyčia
Milchas Levas Romanovičius

**Milchas Levas Romanovičius** (1896 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1938 m. balandžio 13 d. Odesoje, Ukrainos TSR) – Lietuvos žydų kilmės komunistinis veikėjas.

## Biografija
Gimė 1896 m. Šiauliuose. 1915 m. įstojo į Sankt Peterburgo universitetą, kur studijavo matematiką. Nuo 1916 m. tarnavo carinėje kariuomenėje Kazanėje. Po 1917 m. spalio revoliucijos Kazanėje tapo miesto tarybos deputatu. Dalyvavo įvairiuose mūšiuose Rusijos pilietiniame kare. 1921-1923 m. Donecko srities komunistų partijos komiteto sekretorius. 1922 m. apdovanotas Raudonosios Vėliavos ordinu. 1923-1926 m. TSKP centrinio komiteto instruktorius. 1928-1930 m. Uljanovsko srities TSKP komiteto sekretorius. 1930-1933 m. Vidurio Volgos srities TSKP komiteto sekretorius. 1933-1936 m. pietvakarių TSRS geležinkelių valdybos sekretorius. 1936-1937 m. Odesos geležinkelių valdybos viršininkas. 1936 m. apdovanotas Lenino ordinu. 1937 m. spalį suimtas ir sušaudytas 1938 m. balandžio 13 d. Odesoje.

## Nuorodos

* Biografija (ukr.) 
* Biografija (rus.)
Ivanas Kurbatovas

**Ivanas Kurbatovas** (; 1846 m. rugsėjo 26 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1923 m. gruodžio 24 d. Baranovkoje, Riazanės sritis, TSRS) – gydytojas.

## Biografija
Gimė 1846 m. rugsėjo 26 d. Šiauliuose, karininko šeimoje. Jaunystę praleido Tambove, kur baigė gimnaziją. Įstojo mokytis medicinos į Maskvos universitetą, kurį baigęs 1870 m. dirbo gydytoju Putiatino miestelyje Riazanės srituje. 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo metu dirbo karo lauko ligoninėse. 1879 m. tapo mokslų daktaru ir iki 1980 m dirbo Maskvos universitete. 1880-1881 m. stažavosi Vokietijos imperijoje, Austrijoje ir Prancūzijoje. 1881-1906 m. dirbo chirurgu Pavlovsko ligoninėje Maskvoje. 

Aktyviai siekė naudoti antiseptines priemones chirurgijoje. Buvo vienas iš pirmųjų, pradėjusių nešioti baltus chalatus darbe, dėl ko stebėjosi ir šaipėsi kolegos. Mirė savo namuose 1923 m. gruodžio 24 d. Baranovkoje.

## Nuorodos

* Biografija (rus.)

## Literatūra

* Анциферов Н. П. Из дум о былом : Воспоминания / вступ. ст., сост., примеч. и аннот. указ. имен А. И. Добкина.. – М.: Феникс : Культур. инициатива, 1992. – С. 94–97, 110–111. – 512 с.
* Околов В. Л., Околов С. И. Курбатов, Иван Ильич // Хирурги - профессора и доктора наук Московской медицинской академии им. И.М.Сеченова (Медицинский факультет МУ и 1-й ММИ) 1755-2005 гг.: биографический словарь. – Пятигорск: [б. и.], 2005. – 278 с.
Juozapas Potockis

**Juozapas Potockis** (; 1673–1751 m. gegužės 19 d.) – ATR karinis ir politinis veikėjas, Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas. Krokuvos kaštelionas ir Karūnos didysis etmonas, 1702–1744 metais buvo Kijevo vaivada.

## Biografija
Juozapas Potockis žinomas kaip vienas iš turtingiausių savo laiko magnatų. Jo tėvas Andžejus Potockis buvo Karūnos lauko etmonu. Valdų centras tos giminės šakos buvo Nemirovas, kur 1737 metais Juozapas organizavo diplomatinį kongresą.

Daugiau nei 40 metų (1702–1744) buvo Kijevo vaivada, Karūnos armijos regimentas nuo 1733 metų, Karūnos didysis etmonas nuo 1735 metų, Poznanės vaivada nuo 1743 metų, Krokuvos kaštelionas nuo 1748 ir Haličo, Varšuvos, Ležaisko, Kolomijsko, Červonogrado, Sniatinsko ir Bolemovsko seniūnas.

1703 metais Juozapas Potockis nuslopino Kazokų-valstiečių sukilimą vadovaujant pulkininkui Semionui Palijai, Ukrainoje. Buvo Lenkijos karaliaus Augusto Stipriojo šalininkas, bet 1705 metais jis pradėjo remti Stanislovą Leščinskį. 

Juozapas Potockis patyrė pralaimėjimą Konecpolio mūšyje 1708 metais. Nuo 1709 metų, po Poltavos mūšio, jis gyveno tremtyje, Vengrijoje ir Turkijoje. 1714 metais jis grįžo į Lenkiją kartu su Teodoru Potockiu ir tapo magnatų Čartoriskių, kuri buvo vadinama „Familija“ opozicijos lyderiu. 

Palaidotas Ivano Frankovske.

## Šeima ir vaikai
Juozapas Potockis buvo vedęs du kartus. Jo pirma žmona buvo Viktoroja Leščinskaitė (m. 1732), Palenkės vaivados Vaclovo Leščinskio (m. 1688) ir Sofijos Kristinos Opalinskaitės (1643–1699) duktė, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų ir dukterį. 1732 metais vedė antrą kartą Liudviką Mnišek (1712–1785), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. Vaikai:

* Stanislovas Potockis (1698–1760), Smolensko, Kijevo ir Poznanės vaivada
* Sofija Potockytė, 1-mas vyras Gniezno seniūnas Adamas Smigelskis, 2-ras vyras Palenkės kaštelionas Dominykas Petras Kosakovskis.

## Lietratūra
* istoria Dyplomacji Polskiej, tom II 1572–1795 pod red. Zbigniewa Wójcika, PWN Warszawa 1982, s. 424.

## Nuorodos

|-
Alisa Kožikina

**Alisa Kožikina** (; g. 2003 m. birželio 22 d. Uspenka, Kursko sritis) – Rusijos dainininkė.

Nuo pat trejų metų Alisa aktyviai užsiima kultūrine veikla, lanko įvairius būrelius, dalyvauja rusų kalbos ir matematikos olimpiadose bei skambina fortepijonu. Atlikėja yra daugybės muzikinių konkursų, tokių kaip „Vaikų naujoji banga 2012“, „Baltijos žvaigždynas 2012“, „Vaikų šventė 2011“, laureatė. 2013 metais televizijos projekte „Balsas. Vaikai“ tapo nugalėtoja ir turėjo galimybę pasirašyti sutartį su „Universal Music Russia“ įrašų kompanija.

2014 m. rudenį Alisa išrinkta atstovauti Rusijai 2014 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse su daina „Dreamer“, kuriai tekstą rašė grupės „Serebro“ solistė Olga Seriabkina ir pati Alisa Kožikina.

## Diskografija

### Singlai
* 2014: *Vsyo (Всё)*
* 2014: *Dreamer*

## Nuorodos
* Atlikėjos tinklalapis 

|-
Petronas

**Petronas** – Malaizijos naftos ir gamtinių dujų bendrovė, įkurta 1974 m. rugpjūčio 17 d. Bendrovę visiškai valdo šalies vyriausybė. Žurnalo Fortune duomenimis 2013 m. Petronas buvo 75-ta tarp didžiausių pasaulio kompanijų. Taip pat tuomet ji buvo pelningiausia įmonė Azijoje.

Kompanijos būstinė yra bokštuose Petronas Twin Towers nuo pat jų pastatymo 1998 m.

## Šaltiniai
Michael Nassatisin

**Michaelis Nasatisinas** (1876 m. spalio 10 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1931 m. rugpjūčio 9 d. Bad Kisingene, Veimaro respublika) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, filantropas.

## Biografija
Gimė 1876 m. spalio 10 d. Šiauliuose. Jaunystėje dirbo džiuto ir drobių prekeiviu Viatkoje. Augant prekybos apimtims, pradėjo eksportuoti produkciją į Vokietijos imperiją, Prancūziją, JK ir JAV. Bendravo su Aleksandru Kerenskiu ir rėmė revoliucionierius. Po bolševikinės revoliucijos pasitraukė į Londoną, kur įkūrė įmonę *Nassatisin Limited* ir toliau prekiavo su senais partneriais. Aktyviai dalyvavo pasaulinėje sionistų organizacijoje, investavo į Palestinoje veikusius žydų verslus. Susirgęs išvyko gydytis į Vokietijos Bad Kisingeno kurortą, kur ir mirė 1931 m. rugpjūčio 9 dieną.

## Nuorodos

* Nekrologas (ang.) 

## Literatūra
* Florian Sokolow, Joseph Leftwich: Nahum Sokolow. Life and Legend, 1975, psl. 221
Lizi Pop

**Liza Džaparidzė** (; g. 2003 m. rugsėjo 19 d.), geriau žinoma sceniniu vardu **Lizi Pop** () –  Gruzijos dainininkė.

## Biografija

Liza Džaparidzė gimė 2003 m. rugsėjo 19 d. Gruzijoje. Ambicijų nestokojanti atlikėja mėgsta mokytis, sportuoti ir rūpintis gyvūnais. Liza laisvai kalba anglų, rusų ir prancūzų kalbomis bei turi žaliąjį karatė diržą.

Nuo 2011 m. ji aktyviai mokosi vokalo studijoje „BzikebiStudio“ su Giga Kukhianidze, kurio dainos yra dalyvavusios vaikų 2008, 2010, 2011, 2012 ir 2013 m. vaikų „Eurovizijos“ konkursuose. 2014 m. liepą Gruzijos nacionalinis transliuotojas GPB pasirinko Lizi 2014 m. lapkritį Maltoje vyksiančiame vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse. Jame atlikėja atliks kūrinį „Happy Day“.

## Diskografija
* 2012: *Make-Up!*
* 2013: *Cloud*
* 2014: *Happy Day*

## Nuorodos
* Dainos ''Happy Day'' vaizdo klipas

|-
Gentrinė

**Gentrinė** arba ***Gentrinas*** – upelis Kėdainių rajone; Šerkšnio dešinysis intakas. Prasideda Gentrų arba Gentrinų pelkėse, 1 km į rytus nuo Zabieliškio, AB „Lifosa“ fosfogipso kalnų papėdėje. Teka daugiausia vakarų kryptimi Kėdainių pramonės rajono pakraščiu. Įteka į Šerkšnį 3,3 km nuo jo žiočių.

Beveik visa vaga kanalizuota, paversta gamyklų nutekamuoju kanalu.

Upėvardis kildinamas iš ankstesnio ar gretiminio pelkės vardo *Gentros* (*Gentrai, Gentrų bala*).

## Šaltiniai
Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia

**Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia** –  mauzoliejinė kapinių koplyčia, esanti Mieleišių (*Melaišių, Malaišių*) kaime, Širvėnos seniūnijoje, Biržų rajone. Koplyčia stūkso prie kelio ,  1,8 km į pietus nuo kelio , pasukant per Beržinius (pagal nuorodą į Juliaus Janonio tėviškę).

Kapinių koplyčia (u.k. ) įtraukta į LR Kultūros paveldo registrą. Priklauso Papilio Nekaltosios Švč. M. Marijos parapijai, vienas iš objektų turistiniame maršrute „*Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios*“.
 

## Istorija

Mieleišių koplyčią 1939–1940 m. pastatė savo lėšomis Adolfas Sabaliauskas–Žalia Rūta (1873–1950) – kanauninkas, tautosakininkas, vertėjas, vyriausiasis Lietuvos kariuomenės kapelionas. Jis pats ir ilsisi kriptoje po altoriumi, o visai netoli koplytėlės jo artimųjų – brolio Stanislovo, tėvų, senelių kapai. Prie galinės lauko sienos pritvirtinta paminklinė atminimo lenta.  Statinį suprojektavo arch. Jonas Kova-Kovalskis. 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Žvilgsnis į istorinį Biržų rajoną
Skrebiškių koplyčia

**Skrebiškių koplyčia** – mauzoliejinė kapinių koplyčia, esanti Skrebiškių kaime, Papilio seniūnijoje, Biržų rajone. Koplyčia stūkso šalia gyvenvietės esančiose kapinėse, prie kelio į Sližius.

Pastatyta 1848 m. Pagal turimas žinias, grafų Koscialkovskių šeima iš pradžių įrengė rūsį, kiek vėliau buvo pastatyta bei pašventinta pati koplyčia. Priklauso Papilio Nekaltosios Švč. M. Marijos parapijai.

## Koplyčios sutvarkymas

2019 m. vasarą Skrebiškių bendruomenė visuomenininkės Marytės Undzėnienės iniciatyva surengė talką koplyčiai sutvarkyti. Buvo pirmą kartą atidarytos koplyčios rūsio durys. Tuomet atsivėrė šiurpus vaizdas, tarp įvairių šiukšlių mėtėsi žmonių kaulai. Aptiktos 16 kriptų, iš kurių 3 buvo tuščios. Sutvarkius rūsį, 2019 m. spalio 12 d. įvyko grafų Koscialkovskių palaikų perlaidojimo ceremonija. Kripta su grafų palaikais buvo užmūryta, įtaisyta atminimo lenta iš akmens. 2020 m. vietos meistrai ėmėsi koplyčios sienų ir lubų remonto. Jos nudažytos autentiškomis spalvomis, be to, pakeistos grindys, įvesta elektra, pakabintas sietynas. 2021 m. spalio 30 d. koplyčioje įvyko iškilmingos Padėkos Šv. Mišios už atnaujintą koplyčią.

## Marijos paveikslas

Pasak vietos gyventojų,  paveikslas iš koplyčios buvo paimtas maždaug prieš 40 metų, norint jį apsaugoti. Tarybiniais laikais koplyčia buvo niokojama. Šį paveikslą paėmė ir saugojo papiliečiai Mačiuliai. Vėliau paveikslas buvo perduotas tuometiniam Papilio parapijos klebonui Petrui Budriūnui. Kai kunigą iš Papilio perkėlė į kitą Panevėžio dekanato Krekenavos parapiją, jis išsivežė ir šį paveikslą. Iš pradžių paveikslas buvo saugomas Krekenavos bažnyčioje. Vėliau padaryta šio paveikslo kopija, kuri ir liko šioje bažnyčioje, o paveikslo originalas buvo sugrąžintas Papilio parapijos klebonui Virgilijui Liuimai. Papilio bažnyčioje paveikslas prabuvo beveik metus. 2014 m. rugsėjo 14 d. po ilgų klajonių vėl grįžo į tą pačią vietą, kur ir buvo prieš daugelį metų.

## Architektūra

Akmens mūro koplyčia-mauzoliejus yra liaudies architektūrai artimų formų. Pagrindinį fasadą skaidančios puskolonės yra be kapitelių, nišos pusapskričių arkų su užkarpėlėmis. Pastogėje įmūrytos girnapusės primena liaudies meistrų statinius. Žinoma, kad koplyčios interjerą puošė XIX a. pirmoje pusėje įrengtas altorius su švč. Apolonijos ir šv. Kostkos paveikslais. Altorius dabar saugomas Biržų muziejuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Į Skrebiškių koplyčią grįžo Švč. Marijos paveikslas 
* ''Architektūros objektai'': Skrebiškių koplyčia