open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ašurnasirpalas II

**Ašurnasirpalas II** (*Aššur-nāṣir-apli*, 'Ašūras, ainių gynėjas') – Asirijos karalius, valdęs Naująją Asirijos imperiją nuo 883 iki 859 m. pr. m. e.

Jis įtvirtino savo tėvo Tukultinurtos II laimėjimus ir sustiprino Naująją Asirijos imperiją. Valdymo pradžioje nuslopino bruzdėjimus Rytų Asirijoje. Šiaurėje rengė žygius prieš aramėjų ir nairių (Armėnija) gentis. Privertė Sirijos valstybes mokėti duoklę. Užėmė Finikiją. 879 m. pr. m. e. Asirijos sostinę perkėlė į atstatytą Kalacho (dabartinis Nimrudas) miestą.

Nors pasižymėjo kaip puikus generolas ir administratorius, Ašurnasirpalas II žinomas labiausiai dėl savo žiaurumo, kurį pats ir aprašė. Jo įsakymu Kalacho rūmuose iškalti įrašai apie jo karaliavimo metu nuveiktus darbus. Ašurnasirpalas II keliavo po visą imperiją, kur malšino sukilimus, pajunginėjo kitas tautas, reorganizavo administracinę struktūrą. Su pagrobtų vergų pagalba atstatė Kalacho miestą, pastatytą Šalmanesero I laikais, bet vėliau sugriautą. 879 m. pr. m. e. miestas atstatytas, jo centre buvo Ninurtos ir Enlilio šventyklos, pastatyti botanikos, zoologijos sodai, miestui aprūpinti vandeniu įrengtas kanalas iš Didžiojo Zabo upės. Kai sostinė iš Ninevijos perkelta į Kalachą, vyko 10 dienų trukusi puota, kurioje dalyvavo 69 574 žmonės.

## Šaltiniai
Salmanasaras I

**Salmanasaras I** arba **Šalmaneseras I** ( = *SILIM-ma-nu-MAŠ/SAG* 'Šalmanu svarbiausia') – Asirijos karalius, valdęs Vidurinę Asirijos imperiją XIII a. pr. m. e., maždaug tarp 1263 ir 1234 m. pr. m. e.

Savo valdymo laikais smarkiai išplėtė Asirijos hegemoniją. Kol hetitai kariavo su Egiptu, jis įsiveržė į Kapadokiją ir ten įkūrė asirų koloniją Luhą. Nugalėjęs Mitanijos karalių Šatuarą ir jo sąjungininkus hetitus, taip pat surengęs išpuolius į Karkemišą, Iridu ir Kašianio aukštumas, jis atvėrė Asirijai prekybinius kelius šiaurės vakaruose. Sostinėje Ašūre Salmanasaras I pastatydino rūmus ir atstatė vieną iš šventyklų. Taip pat vykdė statybas Ninevijoje, įkūrė Kalacho (Nimrudo) miestą.

## Šaltiniai
Tiglatpalasaras II

**Tiglatpalasaras II** ( = *Tukultī-apil-Ešarra*; 'kliaujuosi Ešaros sūnumi') – Asirijos karalius, valdęs Vidurinę Asirijos imperiją maždaug 965–932 m. pr. m. e.

Apie jo valdymo laikotarpį žinoma mažai – jam valdant Asirija pradėjo kilti iš suirutės, kuri tęsėsi ligtol visą šimtmetį. Panašu, kad jo valdymas buvo sėkmingas, nes vėlesnis įpėdinis Tiglatpalasarą II mini aukščiausiems valdovams skirtu titulu.

## Šaltiniai
Tiglatpalasaras III

**Tiglatpalasaras III** ( = *Tukultī-apil-Ešarra*; 'kliaujuosi Ešaros sūnumi', ) – Asirijos karalius, valdęs Naująją Asirijos imperiją maždaug 745–727 m. pr. m. e., taip pat Babilonijos karalius 729–727 m. pr. m. e. Jo valdymo metais Asirija pasiekė paskutinį plėtros laikotarpį.

Nuo Adadnirario III valdymo laikmečio (810–783 m. pr. m. e.), Asirija buvo politiškai ir kariniu atžvilgiu silpna, šiaurinė kaimynė Urartu kontroliavo prekybinius kelius į Irano kalnyną ir link Viduržemio jūros. Dalis imperijos dalių turėjo mokėti duokles kitoms valstybėms. 745 m. pr. m. e. kilo sukilimas prieš Adadnirario III sūnų, karalių Ašurninarį V, per kurį į sostą įžengė Kalacho vietininkas Tiglatpalasaras III. Jis vardą galimai pasirinko pagal kitą didį Asirijos valdovą, Tiglatpalasarą I.

Tiglatpalasaras III ėmėsi greitų reformų. Jis padalino nepriklausomybės siekusias provincijas į mažesnes dalis (738 m. pr. m. e. jų tapo 80), Asirijos pareigūnus padarė tiesiogiai sau pavaldžiais. Dabar jam tiesiogiai turėjo atsiskaityti kariuomenės vadai, iždo prižiūrėtojai, mokesčių rinkėjai. Įrengta žvalgybinė sistema.

Tiglatpalasaras III atnaujino ekspansinę šalies užsienio politiką. 743–740 m. pr. m. e. nugalėjo Urartu karalystės remiamą Arpado koaliciją (priklausė Šiaurės Sirijos, Finikijos ir Mažosios Azijos šalių valdovai), 734–732 m. pr. m. e. – Edomo, filistiečių miestų, Arabijos pusiasalio valstybėlių, Tyro, Damasko ir Izraelio karalysčių koaliciją. 734 m. pr. m. e. nustatytos sienos su Egiptu. 738 ir 735 m. pr. m. e. surengė karo žygius į Urartu karalystę. 737 m. pr. m. e. įsitvirtino Medijos šiaurinėje dalyje. 729 m. pr. m. e. užėmė Babiloną ir asmeninės unijos pagrindu tapo Babilonijos karaliumi (nuvertė chaldėjų karalių Ukinzerą, kuris skatino sukilimus Asirijoje). Pasivadino Pulu vardu.

Tiglatpalasaras III vykdė tremčių politiką – pavergtų tautų gyventojus trėmė į sunkiai valdomus pasienio regionus. Vien per 742–741 metus perkelta dešimtys tūkstančių žmonių.

Tiglatpalasaras III dėl savo didelių užkariavimų minimas Biblijoje.

## Šaltiniai
CDF Haknour

**„CDF Haknour“** () – Togo futbolo klubas, įsikūręs Bafilo mieste.

## Istorija
2014 m. įkurtas klubas. kitados varžėsi žemesniuose divizionuose. Nuo 2024–2025 m. rungtyniavo Pirmame divizione. Tarp keturiolikos dalyvių liko dvyliktoje vietoje.

## Pasiekimai
;  **[[Togo Pirmasis divizionas|Pirmasis divizionas]]:**
* **Čempionai (0):**
;  **Togo futbolo taurė: x**
* **Nugalėtojai (0):** 
* Finalininkai (0): 
;  **Togo supertaurė: x**
* **Nugalėtojai (0):**

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia mėlyna balta apranga.

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Togo rinktinei
*  #10 Yao Jules Aziamale, saugas (nuo 2023 m.);

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Étoile Filante du Togo

**Lomės „Étoile Filante“** () – Togo futbolo klubas, įsikūręs Lomės mieste. Žinomas kaip **Etoile Filante de Lomé** arba **Étoile Filante du Togo**.

## Istorija
1932 m. įkurtas klubas. kitados varžėsi žemesniuose divizionuose. Būta iškritimų į žemesnius divizionus. Nuo 2024–2025 m. rungtyniavo Pirmame divizione. Tarp keturiolikos dalyvių liko tryliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

## Pasiekimai
;  **[Togo Pirmasis divizionas[|Pirmasis divizionas]]:**
* **Čempionai (7):** 1961, 1962, 1964, 1965, 1967, 1968, 1992
;  **Togo futbolo taurė:**
* **Nugalėtojai (4):** 1956, 1958, 1961, 1994
;  **Togo supertaurė:**
* **Nugalėtojai (0):**

## Sezonai

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia mėlyna balta apranga.

## Garsesni žaidėjai
; Futbolininkai, atstovavę Togo rinktinei
*  

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY 
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Viktoras Anuškevičius

**Viktoras Anuškevičius** (; g. 1962 m. lapkričio 15 d. Vorkutoje, TSRS) – lietuvių kilmės Ukrainos politikas, Ivano Frankivsko meras nuo 2006 m. kovo 26 d. iki 2015 m. gruodžio 1 d. Ivano Frankivsko regiono futbolo federacijos pirmininkas (2006–2013 m.).

Remiantis OPORA pilietinio tinklo atlikto Vietos valdžios viešumo indekso matavimo rezultatais, Viktoras Anuškevičius pripažintas labiausiai matomu tarp Ukrainos miestų merų.

## Biografija
Gimė mišrioje lietuvio ir ukrainietės šeimoje netoli Vorkutos miesto Komijos Respublikoje. Tėvas Andrius Anuškevičius – tremtinys lietuvis iš Kauno. Pasibaigus tėvo tremčiai, šeima persikėlė gyventi pas motiną į Šepetivką, Chmelnyckio sritį. Baigęs vidurinę mokyklą ir technikos mokyklą Šepetivkoje dirbo frezavimo staklininku. Vėliau, 1986 m., jis baigė Vinycos politechnikos institutą. Atitarnavęs kariuomenėje, 1988 m. persikėlė į Ivano Frankivską. 1988–1997 m. dirbo vietos medienos fabrike konstruktoriumi. 1991 m. įkūrė privatų kooperatyvą „Rytas“.

2002 m. pirmą kartą buvo išrinktas į Ivano Frankivsko miesto tarybą, kur prisijungė prie rinkimų bloko „Mūsų Ukraina“. Laikui bėgant, tapo miesto tarybos savivaldybės turto privatizavimo ir nuomos kontrolės komisijos vadovu. 2005 m. jis tapo Ukrainos liaudies partijos regioninės organizacijos vadovu. 2006 m. mero rinkimuose jis surinko 50 % balsų ir tapo Ivano Frankivsko meru.

2010 m. jis baigė Nacionalinę viešojo administravimo akademiją prie Ukrainos prezidento, įgijo socialinės plėtros vadybos magistro laipsnį. Antrą kartą į mero pareigas buvo perrinktas 2010 m. gruodį, kandidatuodamas nuo Ukrainos liaudies partijos. 2013 m. Lenkijos Respublikos užsienio reikalų viceministras Jerzy Pomianowski ir Lenkijos Respublikos generalinis konsulas Lvove Jaroslavas Drozdas įteikė Viktorui Anuškevičiui Lenkijos Respublikos valstybinį apdovanojimą – Lenkijos Respublikos nuopelnų ordiną – per Lenkų kultūros ir Europos dialogo centro atidarymo ceremoniją Ivano Frankivsko mieste.

## Visuomeninė veikla
Viktoras Anuškevičius vaidino dokumentinio serialo „Frankivske Prykarpattya“, kurį režisavo Myroslavas Boičukas, vedėją .

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Viktoras Anuškevičius. Biografija (ukrainiečių k.)
Aladiškių ąžuolas

**Aladiškių ąžuolas** – Aladiškių kaimo išskirtinis medis, augantis Varėnos rajone, Vydenių seniūnijoje. Ąžuolas stūkso šalia kaimo kapinių, įsikūrusių atvirame kraštovaizdyje, tarp laukų, 4 km į pietus nuo kelio , 1 km į šiaurę nuo pasienio su Baltarusija. Nuo 2025 m. – rajoninės reikšmės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas.

Rajono savivaldybės administracijai prašymą įtraukti šį ąžuolą į saugomų gamtos paminklų sąrašą 2024 m. pateikė Vydenių seniūnė Genė Ramaškienė. Buvo nurodyta, kad ąžuolas žaliuoja Aladiškių kaime, prie pat kapinių, valstybinėje žemėje. Pateikta keletas duomenų: amžius gali siekti 300 metų, kamieno apimtis – 4,62 m, aukštis – apie 14 m, lajos plotis – apie 16 m. Medžio kamienas turėjo drevių, bet atrodė ganėtinai sveikas. Medis visiškai gyvybingas, be sausų šakų, jo laja – taisyklinga, negenėta, natūraliai susiformavusi. Medis turėjo ir jo niokojimo požymių – kamieno apačia kiek apdegusi, galbūt dėl šalia esančioje ganykloje padegtos žolės. Šis medis – apylinkės kraštovaizdžio puošmena, todėl suteiktas paminklinis statusas būtų jo saugumo garantas.

Aladiškių ąžuolas paskelbtas saugomu medžiu Varėnos rajono savivaldybės tarybos 2025 m. vasario 18 d. sprendimu Nr. T-X-538.

## Šaltiniai
2025 m. Air India aviakatastrofa

**2025 m. Air India aviakatastrofa** – aviakatastrofa, įvykusi 2025 m. birželio 12 d. „Air India“ operuojamam Boeing 787‑8 Dreamliner lėktuvui sudužus šalia Ahmadabado. Skrydis AI171 iš Ahmadabado oro uosto turėjo vykti į Londoną, tačiau maždaug 30 sekundžių po pakilimo lėktuvas neteko aukščio ir krito į gyvenamuosius pastatus bei sprogo. Lėktuve buvo 230 keleiviai ir 12 įgulos narių.

## Aukos
Per katastrofą žuvo visi 12 įgulos narių, 229 keleiviai iš 230 skridusių bei dar 53 bendrabučio, į kurį įsirėžė lėktuvas, gyventojai.

Tarp lėktuve skridusiu keleivių buvo 169 Indijos piliečiai, 53 Jungtinės Karalystės piliečiai, 7 Portugalijos piliečiai ir 1 Kanados pilietis.

## Reakcija
Į įvykio vietą buvo pasiųstos 7 ugniagesių brigados, kariuomenė, CISF, armija ir medikų ekipažai. Uždarytos miesto gatvės, skubiai evakuota sritis.

Air India savininkė Tata Group pasiūlė po 86 tūkst. £ kompensaciją aukų šeimoms ir pažadėjo padengti sužeistųjų gydymo išlaidas. 

## Tyrimo eiga
* Nustatyta, kad lėktuvas nusileidimo važiuoklę paliko išverstą.
* RAT sistema parodė rimtą sistemų gedimą (dviejų variklių gedimas arba didžiulė elektros/ hidraulinė problema) 
* Varikliai atrodė geros būklės, kairysis paskutinį kartą aptarnautas 2023 m., dešinysis – naujas nuo 2025 m. kovo.
* Juodosios dėžės buvo surinktos.

## Pirminės tyrimo išvados
2025 m. liepos 11 d. tyrėjai paskelbė pirmąsias tyrimo išvadas. 

Nustatyta, kad iš karto po pakilimo orlaivio abu kuro padavimo jungikliai buvo išjungti. Garso įrašuose girdima, kad vienas pilotas tuo metu paklausė kito, kodėl jis išjungė kuro padavimo jungiklius. Pastarasis atsakė, kad to nepadarė. Oro uosto kameros užfiksavo, kad tuo metu orlaivyje automatiškai buvo aktyvuotas mechaninis varikliukas, padedantis palaikyti elektros tiekimą nesant kuro padavimui į variklius. Praėjus 10 sekundžių po variklių išjungimo pirmojo variklio jungiklis buvo grąžintas į *įjungta* padėtį, po 4 sekundžių tai padaryta ir su 2 varikliu. 1 variklis pradėjo veikti, tačiau to neužteko ir orlaivis atsitrenkė į pastatus ir sprogo.

## Šaltiniai
Tikra istorija

**Tikra istorija** () – 1999 m. biografinė drama, režisuota David Lynch. Filmo prodiuserė ir montuotoja yra Mary Sweeney, Linčo ilgametė bendradarbė, kuri kartu su John Roach taip pat parašė šio filmo scenarijų. Filmas paremtas tikra Alvino Straito, 1994 m. vejos pjovimo traktoriumi nukeliavusio iš Ajovos iki Viskonsino, istorija.

Alvinas (Richard Farnsworth) – garbaus amžiaus Antrojo pasaulinio karo veteranas, gyvenantis su savo dukra. Sužinojęs, kad susvetimėjusį brolį Lailą ištiko insultas, nusprendžia jį aplankyti, norėdamas prieš šiam mirštant su juo susitaikyti. Alvinas dėl savo suprastėjusios regos ir kojų fizinės būklės negali gauti vairuotojo pažymėjimo, tad nusprendžia prisitvirtinti priekabą prie vejos pjovimo traktoriaus ir taip nukeliauti nuo Ajovos iki Viskonsino.

„Tikrą istoriją“ išplatino „Walt Disney Pictures“ Jungtinėse Valstijose, kur filmas uždirbo apie 6,2 mln. JAV dolerių. Filmas susilaukė kritikų pripažinimo: Kanų kino festivalyje varžėsi dėl Auksinės palmės šakelės. Alvino Straito vaidmenį atlikęs Richard Farnsworth buvo nominuotas „Oskarui“ ir tuomet tapo vyriausio amžiaus nominantu savoje kategorijoje, šį rekordą išlaikė dvidešimt vienerius metus.

## Išnašos
Tvin Pyksas: ugnie, sek paskui mane

**Tvin Pyksas: ugnie, sek paskui mane** () – 1992 m. psichologinis siaubo filmas, režisuotas David Lynch, kuris kartu su Robert Engels parašė filmo scenarijų. Filmo veiksmas vyksta prieš seriale „Tvin Pyksas“ vaizduojamus įvykius. Filmas prasideda nuo FTB atliekamo Teresės Banks (Pamela Gidley) nužudymo tyrimo, o vėliau pereina į paskutines septynias Lauros Palmer (Sheryl Lee) – populiarios, tačiau sunkumus išgyvenančios moksleivės Tvin Pykso miestelyje – dienas. Lauros Palmer žmogžudystė buvo pagrindinė serialo siužeto linija.

„Tvin Pyksas: ugnie, sek paskui mane“ pirmąkart pasirodė 1992 m. Kanų kino festivalyje, kur varžėsi dėl Auksinės palmės šakelės. Filmas iš pradžių sulaukė ypač skirtingų nuomonių: anot paties Linčo, festivalyje filmas buvo nušvilptas, o amerikiečių spauda filmą sutiko taip pat nepalankiai. Filmas buvo kontroversiškas dėl gerbėjų pamėgtų personažų nebuvimo, siurrealistinio stiliaus ir dėl seksualinio išnaudojimo artimoje aplinkoje vaizdavimo. Šiaurės Amerikos kino kasose filmas uždirbo nedaug (apie 4,2 mln. JAV dolerių), tačiau kiek didesnio pasisekimo sulaukė Japonijoje ir Prancūzijoje. Dėl prastų atsiliepimų planai sukurti tęsinį buvo atšaukti, tačiau XXI a. filmą vis dėlto pradėta vertinti palankiau – filmas dabar laikomas vienu svarbiausių Linčo kūrinių. 2019 m. Britų kino institutas filmą pripažino ketvirtuoju geriausiu filmu, pasirodžiusiu paskutiniame XX a. dešimtmetyje.

## Šaltiniai
Salmanasaras III

**Salmanasaras III** arba **Šalmaneseras III** ( = *Salmānu-ašarēd*; 'Šulmanu pirmiausia', ) – Asirijos karalius, valdęs Naująją Asirijos imperiją maždaug 854–824 m. pr. m. e.. Ašurnasirpalo II sūnus.

Salmanasaras III nuožmiai plėtė imperiją. Per 34 valdymo metus net 31 metus Salmanasaras III kariavo. Nors rengė žygius į pietinę ir rytinę imperijos dalis, labiausiai telkėsi į Šiaurės Sirijos užkariavimą. Tą jam padaryti sekėsi sunkiai. 853 m. pr. m. e. Izraelis, Hamatas ir Damaskas sudarė koaliciją, kuri atsilaikė prieš asirų antpuolius (po įvykusio didelio mūšio pasistūmėti nepavyko), tačiau jai suirus Salmanasaras III pratęsė užkariavimus. 841 m. pr. m. e. jis nugalėjo Hazelį, nepavykus užimti Damasko patraukė link Viduržemio jūros, kur gavo duoklę iš Tyro, Sidono ir Samarijos. Apie pastarosios pasidavimą rodo įrašas ant „Juodojo obelisko“ Nimrude, kur rašoma, kad „Jehus, Omrio sūnus, lenkiasi Salmanasarui“. 832 m. pr. m. e. Salmanasaras III įsiveržė į Kilikiją, užėmė Tarsą ir pavertė visą kraštą Asirijos valda. Likusias karines kampanijas vykdė Salmanasaro III generolai Sarduras I bei Manajus.

Salmanasaro III valdymo pabaigoje šalyje prasidėjo neramumai ir sukilimai. Prieš Salmanasarą III sukilo vienas jo sūnų, kurį malšinti buvo pasiųstas kitas sūnus Šamšiadadas V. Salmanasaras III atstatė Nimrudo zikuratą ir rūmus. Ant šių rūmų sienų ir Balavato šventyklos vartų aprašyti jo valdymo metu atlikti darbai.

## Šaltiniai
Curujus

**Curujus** () – Japonijos kaimas, esantis Hokaido saloje, Kuširo subprefektūroje. 2020 m. jame gyveno 2 558 žmonės.

Curujus yra japoninių gervių veisimosi vieta, laikoma viena iš 100 Japonijos garso peizažų.

## Istorija
1937 m. balandžio 1 d. Curujus atsiskyrė nuo Tonšino kaimo. 1959 m. kaimas buvo rekonstruotas.

## Gyventojai

## Simboliai
Kaimo medžiu laikomas plačialapis beržas, gėle – kosmėja, paukščiu – japoninė gervė.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
Verbyliškių tiltas

**Verbyliškių tiltas** – tiltas kelyje , nutiestas per Verknę, 0,6 km į pietus nuo žiedinės sankryžos su keliu . Stovi  Verbyliškių ir Grikapėdžio kaimų paribyje, Prienų rajono savivaldybėje, Jiezno seniūnijoje. Prie tilto įrengta Verbyliškių vandens matavimo stotis, nuo jos per upę permestas metalinis valas.

Trijų tarpatramių, gelžbetoninis, 60,20 m ilgio tiltas pastatytas 1976 m. Tilto konstrukcija karpytoji, perdanga sudėta iš sijų. Šalitilčiai surenkamieji, nuo važiuojamosios dalies atskirti parapetiniu atitvaru, turėklai metaliniai. Taurai sudaryti iš vienos masyvios kolonos su gelžbetoniniu rygeliu.

## Senasis tiltas

100 m į žemupio pusę stovi senasis Verbyliškių tiltas, naudojamas vietinių gyventojų reikmėms. Sunkiai pro medžius pastebimas pravažiuojantiems naujuoju tiltu. Jis buvo vienas pirmųjų nepriklausomos Lietuvos gelžbetoninių tiltų, pastatytų 1924 m. Tai 28 m ilgio, trijų lankstų arkinės sistemos statinys per Verknę Kruonio–Jiezno plente. Tokios pat konstrukcijos iškilo Radiškio tiltas per Šventąją. Tai inžinieriaus, tiltų specialisto Prano Markūno projektai.


Verbyliškiai, senasis tilas.jpg|Senasis arkinis tiltas
Verbyliškės, kolona po tiltu.jpg|Tiltą laikanti tarpinė kolona
Verbyliškės, vandens matavimo stotis.jpg|Vandens matavimo stotis


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Senasis arkinis tiltas per Verknę ties Verbiliškių (Prienų r. sav.) sankryža *facebook.com*
* 
* Senasis Verbyliškių tiltas *geocaching.com*
Gelibolu

**Gelibolu** () arba **Galipolis** (, ) – miestas Turkijoje, Rytų Trakijoje, Čanakalės provincijoje, Galipolio pusiasalio rytuose, prie Dardanelų sąsiaurio išėjimo į Marmuro jūrą. Piečiau miesto nutiestas Čanakalės 1915-ųjų metų tiltas per Dardanelus. Keltas į Lapasekį. Verčiamasi žvejyba, sardinių konservų gamyba.

Išlikęs VI a. imperatoriaus Justiniano I laikų sandėlis, XIV a. sultono Bajezido I pilis, Trakijos karalių pilkapiai.

## Istorija
Kalipolio miestą V a. pr. m. e. įkūrė senovės makedonai. Bizantijos laikais Galipolis buvo svarbi tvirtovė. Vėliau priklausė Venecijos Respublikai, vėl grįžo į Bizantijos rankas. 1354 m. miestą užkariavo Osmanai – tai buvo pirma jų užimta žemė Europoje. Galipolis tapo svarbia Osmanų karine baze prie jūrinio kelio į Stambulą bei perkėla kelyje tarp Anatolijos ir Rumelijos.

I pasaulinio karo metais ties miestu vyko nuožmus Galipolio mūšis, kuriame turkai atsilaikė per Dardanelų kampanijos metu įsiveržusias sąjungininkų pajėgas. Diduma miesto per mūšį sugriauta. 1920–1922 m. miestą buvo užėmę graikai. Po to, kai miestą atgavo turkai, daugumą jo gyventojų sudarę graikai išsikėlė arba buvo išžudyti.

## Šaltiniai
Ayr United FC (moterys)

**Ayr United** – Škotijos futbolo klubas iš Ero.

## Istorija

2024–2025 m. sezone debiutavo Premjer lygos Antrame divizione. Debiutantės tarp aštuonių dalyvių liko paskutinėje vietoje.

## Pasiekimai
;  Škotijos čempionatas
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltinis: 

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Sudėtis
Atnaujinta: 2025 m. gegužės 17 d.

## Garsesnės žaidėjos
*  

## Taip pat skaitykite
* Ayr United FC – apie vyrų komandą.

## Išnašos

## Nuorodos
* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ Facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Luka Dumančić

**Luka Dumančičius** (*Luka Dumančić*; g. 1998 m. spalio 27 d.) – Kroatijos futbolininkas, gynėjas.

## Karjera
Kitados priklausė GOŠK Kaštel Gomilica, bei HNK Hajduk Split klubų jaunimo ugdymo sistemoms. 2017 m. pradėjo karjerą italų klube Albano Laziale. Nuo 2018 m. liepos 13 d. priklausė US Lecce (Italija), tačiau nuomos pagrindais buvo skolinamas kitiems klubams. 2018–2019 n. atstovavo SS Juve Stabia (Italija), Pasibaigus nuomos sutarčiai grįžo į US Lecce, tačiau įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje nepavyko. 2020 m. sausio 7 d. tapo žinoma, kad futbolininkas perleistas AC Gozzano (Italija). 2020–2021 m. rungtyniavo Lucchese 1905 (Italija). 

2021 m. grįžo į gimtinę ir prisijungė prie NK Inter Zaprešić. 2023 m. perėjo į NK Solin. 2024 m. persikėlė į NK Nafta 1903 (Slovėnija).

### „Žalgirio“ klubas
2025 m. pasirašyta sutartis su „Žalgirio“ klubu. 2025 m. gegužės 12 d. oficialiai pristatytas futbolo bendruomenei.

2025 m. birželio 24 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Kauno rajono FC Hegelmann. Futbolininkas susitikimą pradėjo pagrindinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Minimalia persvara 1-0 nugalėjo varžovai.

2025 m. liepos 4 d. pelnė pirmąjį savo įvartį A lygos rungtynėse prieš Gargždų „Bangą“. Žalgiriečiai minimalia persvara 1-0 nugalėjo varžovus.

2025 m. lapkričio 24 d. oficialiai pranešta, kad sutartis nutraukta abipusiu susitarimu. 2025 m. A lygos sezone sužaidė dvylika susitikimų, pelnė tris įvarčius. 2025 m. rugsėjo mėn. futbolininkas patyrė traumą, išvedusią iš rikiuotės iki sezono pabaigos.

### Vėlesnė karjera
2026 m. sausio pabaigoje pranešta, kad futbolininkas persikėlė į Indonezijos klubą Persis Solo.

2026 m. sausio 31 d. debiutavo Superlygos (Super League) rungtynėse prieš Persib Bandung. Susitikimą pradėjo pagrindinėje sudėtyje ir žaidė iki finalinio švilpuko. Varžovai (Persib Bandung) palaužė Persis Solo futbolininkus minimalia persvara 1–0.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Laimėjimai
;  su FK Žalgiris
* **[[A lyga|A lygos]] 3 vieta:** 2025 m.

## Rinktinės
Kitados atstovavo Kroatijos U-19 jaunimo rinktinei.

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FK ŽALGIRIS
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Salmanasaras V

**Salmanasaras V** arba **Šalmaneseras V** ( = *Salmānu-ašarēd*; 'Šulmanu pirmiausia', ) – Asirijos ir Babilonijos karalius, valdęs Naująją Asirijos imperiją maždaug 727–722 m. pr. m. e.. Babilonijoje titulavosi kaip **Ululajus** ( = *Ulūlāyu*; 'iš Ulūlu burnos').

Apie jo valdymo laikus šaltinių neišlikę. Babilonijos karalių sąraše minimas Ululajus siejamas su Tiglatpalasaru III, kurio sūnumi tikriausiai ir buvo. Panaikino senųjų Asirijos ir Babilonijos šventyklų miestų (Ašūro, Babilono, Nipūro, Siparo) finansines lengvatas ir mokesčių privilegijas, apdėjo juos mokesčiais ir prievolėmis. Kai Izraelio karalius Hošėja sukilo, Salmanasaras V surengė karo žygį per Bit Adinį, apgulė Samariją ir užpuolė Tyrą. Samarijos apgultis tęsėsi 3 metus, kol galiausiai pavyko palaužti jos pasipriešinimą. Tačiau Salmanasaras V tikriausiai mirė dar apgulties metu, soste jį pakeitė Sargonas II. Gali būti, kad nužudytas per sukilimą, nes Sargonas II apie Salmanasarą V atsiliepė kaip apie žiaurų tironą, privertusį vargti Ašūro gyventojus.

## Šaltiniai
Iznikas

**Iznikas** () – miestas Turkijoje, šiaurės vakarų Anatolijoje, Bursos provincijoje, Izniko ežero rytiniame krante, 60 km į šiaurės rytus nuo Bursos. Verčiamasi daugiausia turizmu.

Išlikę miesto sienų fragmentai, yra Osmanų laikotarpio mečečių (Žalioji mečetė, pastatydinta didžiojo vizirio Hairedino Pašos, Šv. Sofijos cerkvė, dabar paversta muziejumi ir Orhano mečete, Hadži Jozbeko mečetė), Suleimano Pašos medresė, vizirio Hairedino Pašos mauzoliejus, keramikos degimo krosnių liekanos. Šalia Izniko – istorinio Nikėjos miesto griuvėsiai.

## Istorija
Miestas įkurtas IV a. pr. m. e. Makedonijos karaliaus Antigono I Monaftalamo ir vadintas **[[Nikėja (Bizantija)|Nikėja]]** (). Vėlyvosios Romos ir Bizantijos laikais tai buvo svarbus miestas, čia vyko du ankstyvosios krikščionių Bažnyčios susirinkimai – 325 ir 787 metais. XIII a. tapo atskiros Nikėjos imperijos sostine.

1331 m. Nikėją apgulė ir užkariavo Osmanai, nuo to laiko ji pradėta vadinti Izniku. Tai buvo klestintis miestas, bet po 1453 m. jį nustelbė Stambulas. XVI a. Iznikas ėmė garsėti kaip fajanso keramikos centras (Izniko keramika). Apie 1700 m. dirbtuvės persikėlė į Stambulą, o XIX a. Izniką aplenkus geležinkeliui, nustojo ekonominės reikšmės.


Ayasofya Cami, İznik 2014.jpg|Šv. Sofijos cerkvė
İznik yeşil camii.jpg|Žalioji mečetė
Iznik Museum excavations behind 8327.jpg|Nikėjos liekanos Izniko muziejuje
Dish from Iznik, Turkey, Doris Duke Foundation for Islamic Art accession 48.34.JPG|Izniko keramika


## Šaltiniai
Bergama

**Bergama** () – miestas Turkijoje, vakarų Anatolijoje, Izmiro provincijoje, 80 km į šiaurę nuo Izmiro. Keliai į Izmirą, Čanakalę, Akchisarą. Medvilnės, odos pramonė. Turizmas. Apylinkėse auginami vilnamedžiai, tabakas, vynmedžiai. Veikia archeologijos muziejus.

## Istorija
Miestas įsikūręs senovinio **[[Pergamas|Pergamo]]** miesto, priklausiusio luviams, vėliau graikams, romėnams, vietoje. Dabartinis miestas stovi romėnų miesto vietoje, o graikų laikų akropolis likęs į šiaurės rytus kitapus Bergamos upės.

Dabartinis miestas susiformavo nuo 1337 m., kai jį užvaldė Osmanai. Iki XX a. pr. čia gyveno turkai, graikai, armėnai ir žydai. 1919–1922 m. užimtas Graikijos kariuomenės, atsitraukiant sudegintas.

## Šaltiniai
Zilė

**Zilė** () – miestas Turkijoje, vidurio šiaurės Anatolijoje, Tokato provincijoje, 55 km į vakarus nuo Tokato. Praeina kelias Tulcharas–Aldžara, tolėliau yra Zilės geležinkelio stotis prie Samsuno–Sivaso linijos. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (javai, cukriniai runkeliai). Virš miesto iškilę tvirtovės griuvėsiai.

## Istorija
Senovėje čia buvo Ponto krašto miestas **Zela** (). Strabonas rašo, esą miestą įkūrusi Semiramidė. Miestą valdė Achemenidai (persai), Senovės Makedonija, Seleukidų imperija, Ponto karalystė. 47 m. pr. m. e. Romos imperatorius Julijus Cezaris čia nugalėjo miestą užėmusį Ponto karalių Farnaką II. Apie savo pergalę Cezaris Romos Senatui pranešė žymiąja fraze *Veni, vidi, vici* („atėjau, pamačiau, nugalėjau“). Šie žodžiai buvo iškalti ir ant kolonos pačioje Zeloje.

241 m. miestą užėmė Sasanidai, vėliau priklausė tai Bizantijai, tai persams. Nuo XI a. atiteko tiurkams.


Zile 2004 1869.jpg|Miesto gatvelė
Kale zile.jpg|Pilies liekanos
Okul bahçesi - panoramio.jpg|Miestas žiemą
Zile Castle - Sezar.JPG|Cezario kolona


## Šaltiniai
Erehlis (Konija)

**Erehlis** () – miestas Turkijoje, pietų Anatolijoje, Konijos provincijoje, 140 km į pietryčius nuo Konijos, 90 km į šiaurės vakarus nuo Mersino. Įsikūręs Tauro kalnų pašlaitėse, netoli Kilikijos Vartų perėjos. Keliai į Koniją, Karamaną, Adaną, praeina Adanos–Konijos geležinkelis. Medvilnės pramonė ir vilnamedžių auginimas.

Yra Didžioji mečetė ir karavansarajus, kaip teigiama, suprojektuoti XVI a. architekto Sinano. Už 16 km į pietus nuo Erehlio, netoli Ivrizo, yra žymus „Hetitų akmuo“ – bareljefas ant uolos, vaizduojantis hetitų perkūnijos dievą Tarhuną, dalinantį vynuoges ir grūdus, ir jį garbinantį Tuvanuvos karalių.

## Istorija
Senovėje Erehlio apylinkėse buvo hetitų miestas Chubišna (Kibistra). Bizantijos laikais dabartinio miesto vietoje buvo graikų miestas Heraklėja Kibistra. Jis buvo imperijos pasienyje, todėl nesyk puldinėtas. 806 ir 832 m. jį užpuolė arabai. Nuo XI a. priklausė seldžiukams, XIII a. užkariautas mongolų. Vėliau Erehlį valdė turkmėnai Karamanidai, o nuo 1466 m. priklausė Osmanams.

## Šaltiniai
Erehlis

**Erehlis** ( < ) gali reikšti šias vietoves Turkijoje:
* Erehlis – miestas Konijos provincijoje;
* Erehlis – miestas Zonguldako provincijoje;
* Erehlis – miestas Tekirdaho provincijoje.
Kopa (1984 filmas)

**Kopa** () – 1984 m. epinė kosminė opera, režisuota David Lynch, kuris taip pat parašė filmo scenarijų pagal Frank Herbert to paties pavadinimo 1965 m. knygą. Filmas buvo nufilmuotas studijoje Meksike. Filmo kompozitoriai – roko grupės Toto nariai.

Planai Herberto kūrinį ekranizuoti prasidėjo apie 1971 metais. 8-ajame dešimtmetyje knygą ekranizuoti siekė Alejandro Jodorowsky ir Ridley Scott, tačiau jiems nepavyko. 1981 m. vykdomasis prodiuseris Dino De Laurentiis pasamdė Linčą filmui režisuoti.

Filmas nesusilaukė didelio finansinio pasisekimo kino teatruose: uždirbo apie 31 mln. JAV dolerių, nors filmo biudžetas buvo 40–42 mln. JAV dolerių. Pasaulyje buvo išleistos bent keturios filmo versijos. Pats Linčas nepripažino šio filmo: atsisakė, kad titruose būtų įrašyta jo pavardė, arba prašė, kad vietoje jo vardo ir pavardės būtų įrašytas koks kitas pseudonimas. Filmas kiek vėliau tapo kultiniu, tačiau nuomonės apie filmą skiriasi, ypač tarp Linčo kūrybos ir „Kopos“ franšizės gerbėjų.

## Atšaukti tęsiniai
Filmo kūrybiniam procesui prasidėjus buvo tikėtasi sukurti „Kopos“ filmų franšizę ir buvo sudaryti planai iškart nufilmuoti du tęsinius. Nemažai dekoracijų, naudotų šiame filme, buvo atidėtos tęsinių filmavimui, pats Linčas buvo pradėjęs rašyti antro filmo scenarijų. Tačiau po filmo finansinių nesėkmių ir nepalankaus kritikų įvertinimo planai kurti tęsinius buvo atšaukti.

## Išnašos
Rossvalle FC (moterys)

**Rossvalle** – Škotijos futbolo klubas iš Glazgo.

## Istorija
1976 m. įkurtas klubas. Jo įkūrėjas – John Grey, „Partick Thistle“ klubo gerbėjas. Pavadinimas, tai Rossie Crescent ir Vale Walk junginys. Vyrai ir vaikinai žaidė mėgėjišku lygmeniu. Vėlesniais metais suburta moterų komanda.

; moterų komanda
2024–2025 m. sezone debiutavo Premjer lygos Antrame divizione. Debiutantės tarp aštuonių dalyvių liko septintoje vietoje.

## Pasiekimai
;  Škotijos čempionatas
*  **Čempionės (0):** –

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

Šaltinis: 

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Sudėtis
Atnaujinta: 2025 m. gegužės 17 d.

## Garsesnės žaidėjos
*  

## Taip pat skaitykite
* Rossvalle FC – apie vyrų komandą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali klubo svetainė
* Facebook paskyra
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
Jundeliškių tiltas

**Jundeliškių tiltas** – tiltas Prienų rajono ir Birštono savivaldybių paribyje, Jiezno seniūnijoje, kelyje , nutiestas per Verknės upę, 2 km į vakarus nuo žiedinės sankryžos su keliu . Tiltą beveik siekia Jundeliškių HE tvenkinio pietrytinės dalies patvanka. Kairiajame krante prie tilto įsikūrusios Jundeliškės, dešiniajame – Kukiškės. Šalia tilto Kukiškių krante įrengta poilsiavietė turistams.

1969 m. pastatytas trijų tarpatramių, gelžbetoninis, 53,10 m ilgio sijinis tiltas. Kontrukcija karpytoji, šalitilčiai surenkamieji, nuo važiuojamosios dalies atskirti parapetiniu atitvaru, turėklai metaliniai. Taurus sudaro atskirų kolonų poros, viršuje apjungtos gelžbetoniniu rygeliu.

2011 m. tiltas per Verknę rekonstruotas. Atliktas susidėvėjusio tilto krantinių ir tarpinių atramų viršutinių dalių atnaujinimas, atraminių guolių pakeitimas, perdangos konstrukcijos sutvarkymas, tilto pakloto pakeitimas, turėklinių blokų pribetonavimas, šalitilčių su 1,50 m pločio einamąja dalimi įrengimas, vandens nuleidimo sistemos sutvarkymas ir kt.

Tilto perdangos formulė – 16,78 + 16,80 + 16,78 m, perdangos ilgis – 50,36 m. Skerspjūvyje sudėtos 8 išilginės tėjinės sijos. Tilto ilgis – 56,46 m, plotis – 13,50 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Karolis Bunevičius. Verknės upės tiltų ir hidrotechnikos statinių būklės tyrimai *portalcris.vdu.lt*, 2012.
Erehlis (Zonguldakas)

**Erehlis** () arba **Juodosios jūros Erehlis** (*Karadeniz Ereğli*) – miestas Turkijoje, šiaurės vakarų Anatolijoje, Zonguldako provincijoje, 32 km į pietvakarius nuo Zonguldako, Juodosios jūros pakrantėje. Praeina Zonguldako–Sakarijos plentas, yra jūrų uostas (išvežama akmens anglis). Didelis laivų statybos pramonės ir plieno lydimo centras. Apylinkėse yra akmens anglių telkinių.

Ant kalno virš miesto likę tvirtovės griuvėsiai. Netoliese yra Ksenofono minimos grotos, per kurias, pasak legendų, Heraklis nusileidęs į Hadą, kad atvestų požemių šunį Cerberį.

## Istorija

Miestas įkurtas apie 560 m. pr. m. e. graikų kolonistų iš Megaros ir pavadintas **Heraklėja Pontika** (). Netrukus miestą užvaldė krašto čiabuviai mariandinai. Heraklėja Pontika suklestėjo ir užvaldė plačią pakrantės juostą. 74 m. pr. m. e. miestas palaikė Ponto karalių Mitradatą VI Eupatorą kovoje prieš romėnus, todėl šių sudegintas. Nors romėnai Heraklėją atstatė, ši tokios galybės nebepasiekė. 1360 m. miestą užvaldė turkai ir pavertė svarbiu prekybiniu uostu su genujiečiais, kurie čia ėmė gausiai kurtis. 1453 m. genujiečių valdymą užbaigė Osmanai.


Erdemir Demir.jpg|Metalurgijos gamykla
Karadeniz Ereğli Ali Molla Cami in distance 7632.jpg|Miesto gatvė
Zonguldak Cehennem Ağzı Mağaraları.jpg|Dženem Ahzi urvai, siejami su mitu apie Heraklį
Karadeniz Ereğli coast 7751.jpg|Jūros pakrantė


## Šaltiniai
Kretingos dvaro tiltas

**Kretingos dvaro tiltas** – pėsčiųjų tiltas Kretingoje, paribyje su Kretingos dvaro sodyba, 220 m į pietryčius nuo kelio . Nutiestas per Akmeną. Tiltas jungia Vilniaus ir J. Basanavičiaus gatves, gyventojų naudojamas patogiai pasiekti Kretingos naująsias kapines, įsikūrusiais už geležinkelio, Padvariuose.

Tiltas 3 angų, apie 27 m ilgio. Jį laiko metalinės sijos, ant kurių paklotos skersinės lentos. Perdanga atremta į gelžbetonines sieninio tipo atramas. Ėjimo takas apribotas metaliniais turėklais. Prieigose ant buvusios važiuojamosios dalies pastatyti ribojantys stulpeliai. 

2019 m. statinys suremontuotas, senąją tilto dangos medieną pakeičiant impregnuotu Sibiro maumedžiu, perdažant turėklus.

## Istorija

Praeityje buvęs platesnis kelio tiltas, kuriuo važiavo automobiliai, ėjo laidojimo procesijos. Apie 1990-uosius pritaikytas pėstiesiems. Tiltas pastatytas senajame kelyje, vedusiame iš Kretingos į Darbėnus, Rūdaičius. Šio tilto istorija mena dvaro laikus – jis jungė reprezentacinius pastatus bei už jo buvusius karčemą ir du kumetynus. Karčema praėjus tiltą buvo dešinėje pusėje, kumetynai, už kurių prasidėjo Kretingos kaimo žemės, o dabar yra J. Basanavičiaus gatvė, – kairėje. Vienas mūrinis kumetyno pastatas išlikęs iki šių dienų.

## Šaltiniai
Malkolmas I

**Malkolmas I** (, , 897 m. spalio 5 d. – 954 m.) – Albos (Škotijos) karalius.

## Biografija
Malkolmas I, karaliaus Donaldo II sūnus, tapo Škotijos karaliumi 943 m., po to, kai jo dėdė Konstantinas II atsisakė sosto, kad taptų vienuoliu.

945 m. Anglijos karalius Edmundas I nusiaubė Nortumbriją ir Stratklaidą. Užėmęs pietines Stratklaido teritorijas (Kambriją), jis leido Malkolmui valdyti likusias teritorijas mainais už sąjungos sutartį. Greičiausiai Stratklaido karalius Donaldas III toliau valdė savo šalį, bet jau kaip Škotijos karaliaus vasalas. Malkolmas ir po Edmundo mirties 946 m. toliau buvo Anglijos valdovų sąjungininkas.

Po to, kai Nortumbrijos karalius Olafas II Kuaranas 949–950 m. nusiaubė Jorką, Malkolmas I įsiveržė į vikingų kontroliuojamą Nortumbriją iki pat Tiso upės ir, kaip rašoma Albos karalių kronikoje, pagrobė „daugybę belaisvių ir daug galvijų“. Alsterio analuose aprašoma 952 m. mūšis tarp „Albos vyrų, britų [iš Stratklaido] ir anglų“ prieš užsieniečius, t. y. šiauriečius vikingus.

Žuvo 954 m., turbūt malšinant sukilimą Kinkardine. Buvo palaidotas Ajonos saloje.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Anderson, Alan Orr; *Early Sources of Scottish History A.D. 500–1286*, volume 1. Reprinted with corrections, Paul Watkins, Stamford, 1990. 
* Duncan, A. A. M.; *The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence*, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. 
* Smyth, Alfred P.; *Warlords and Holy Men: Scotland AD 80–1000*. Reprinted, Edinburgh University Press, Edinburgh, 1998.
Dubas (Škotija)

**Dubas** (, , 928–967 m.) – Albos (Škotijos) karalius. Jis Malkolmo I sūnus ir paveldėjo sostą, kai 962 m. buvo nužudytas Indulfas.

## Biografija
Yra labai nedaug patikimų šaltinių apie Dubo karaliavimo laikotarpį. Nors kai kurie vėlesni kronikininkai, tokie kaip Jonas Fordunietis ir Hektoras Boisas, pateikė daug informacijos apie Dubo gyvenimą, šiuolaikiniai istorikai beveik visą ją atmeta.

Albos karalių kronika teigia, kad Dubas ir Indulfo sūnus Kuilenas kovojo mūšyje, kurį laimėjo Dubas. Įvairūs šaltiniai skirtingai aprašo, kas įvyko vėliau. Labiausiai tikėtina, kad 967 m. jį Forese nužudė Kuilenas, kuris tapo karaliumi po Dubo mirties, arba jo šalininkai. Manoma, kad Sueno akmuo, esantis netoli Foreso, gali būti paminklas Dubui, pastatytas jo brolio Keneto II.

## Išnašos

## Šaltiniai

* Duncan, A. A. M.; *The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence*, Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. 
* Smyth, Alfred P.; *Warlords and Holy Men: Scotland AD 80–1000*, Edinburgh University Press, Edinburgh, 1984.
Dohubajazitas

**Dohubajazitas** (, ) – miestas Turkijoje, rytų Anatolijoje, Ahrio provincijoje, 75 km į pietvakarius nuo Jerevano, 16 km nuo sienos su Iranu. Plentai į Erzurumą, Igdyrą, Vaną, Maku. Gyvulininkystės regiono centras.

Gyventojų dauguma – kurdai.

Šalia Dohubajazito, ant kalno stovi XVII a. pab. Išako Pašos rūmai. Už 15 km nuo miesto stūkso Ararto kalnas. Apylinkėse gausu Urartu karalystės, armėnų archeologinio paveldo.

## Istorija
Miestas kūrėsi prie senovinio prekybinio kelio tarp Trapezundo ir Irano. Armėnai miestą vadino Daruinku (), priklausė Bagratunių dinastijai. 922 m. tapo vyksupijos centru. XI a. kraštą užvaldė tiurkai. Miesto tvirtovė daug kartų atstatinėta. Nuo XVI a. miestas vadintas Bejazitu.

1821 m. miestą užėmė persai, 1856 ir 1877–1878 m. buvo užėmę rusai. Nuniokotas per I pasaulinio karo mūšius. Po armėnų genocido mieste įsikūrė kurdai ir jezidai. 1927–1931 m. Dohubajazitas buvo kurdų sukilėlių paskelbtos Ararato Respublikos sostinė. Turkams numalšinus sukilimą miestas sugriautas ir atstatytas naujoje vietoje.


Doğubeyazıt 1.JPG|Miesto gatvė
Karabulak 19 09 2012 Becken von Doğubayazıt Ararat.jpg|Araratas nuo Dohubajazito apylinkių
Doğubayazıt Castle in 2012 4979.jpg|Pilies griuvėsiai
İshakpasa Sarayı.jpg|Išako Pašos rūmai


## Šaltiniai
Nusaibinas

**Nusaibinas** (, ) – miestas Turkijoje, pietryčių Anatolijoje, Mardino provincijoje, 50 km į pietryčius nuo Mardino, Sirijos pasienyje, priešais Kamišlio miestą. Praeina Šanliurfos–Mosulo plentas ir Bagdado geležinkelis. Šalia miesto kanjonu teka Gerganbonizros upė.

Gyventojų dauguma – kurdai.

## Istorija
Senovėje miestas buvo žinomas kaip Nisibis arba Našibina ir buvo Asirijos pasienio postas prie kelio iš Šiaurės Sirijos lygumų į Mažąją Aziją. Šaltiniuose minimas nuo 901 m. pr. m. e., kai priklausė aramėjams, o asirų užimtas 896 m. pr. m. e. (karaliaus Adadnirario II). Nuo 536 m. pr. e. priklausė Babilonijai, vėliau persams, Makedonijos imperijai.

Nisibis vėliau priklausė Armėnijai, bet 68 m. pr. m. e. užkariautas Romos generolo Lukulo. Romėnai dėl miesto varžėsi su partais, kuriems galutinai atiteko po 217 m. Nisibio mūšio. Vėliau dėl miesto kovojo Rytų Roma ir Sasanidai. V a. Nisibyje savo mokyklą įkūrė Sirijos krikščionys, mieste vystėsi nestorizmas. 640 m. Nisibį užkariavo arabai. Miestas Kalifato laikais klestėjo, bet XIII a. sugriautas mongolų. XIV a. čia lankęsis Ibn Batuta aprašė miestą išgyvenant nuosmukį. Vėliau priklausė skirtingoms tiurkų valstybėms, Irano Sefevidams, o 1515 m. užkariautas Osmanų.

Iki XX a. pr. Nusaibine gyveno nemažos krikščionių (sirų, armėnų) ir žydų bendruomenės, bet smarkiai nukentėjo per genocidą. 1923 m. Lozanos sutartimi nustatyta Turkijos–Sirijos siena, kuri Bagdado geležinkeliu ėjo iki Nusaibino. Sudarius sieną, didelė dalis gyventojų persikėlė į Kamišlį. 2015–2017 m. Nusaibine vyko susirėmimai tarp Turkijos kariuomenės ir vietos kurdų sukilėlių, miestas smarkiai apgriautas.


Outside view over the Church of Saint Jacob of Nisibis archeological site.jpg|Šv. Jokūbo Nisibiečio bažnyčia
Barış Pınarı Harekâtı sonrası Kamışlı'dan yükselen dumanların Nusaybin'den görüntüsü.jpg|Kamišlis, žvelgiant iš Nusaibino (gaisras per 2019 m. Turkijos karinę operaciją Šiaurės Sirijoje)
Mitanni Kültür Merkezi.jpg|Mitanio kultūros centras Nusaibine 


## Šaltiniai
Lieplaukės geležinkelio tiltas

**Lieplaukės geležinkelio tiltas** – Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio linijos 293,739 km tiltas, nutiestas per Lušinės upę Telšių rajone, Ryškėnų seniūnijoje, Brizgų ir Lieplaukės kaimų paribyje. Tiltas stovi 0,54 km į vakarus nuo Lieplaukės geležinkelio stoties, 0,62 km nuo pervažos per kelią .

Tiltas pastatytas 1932 m. pagal kartotinį projektą, kai buvo tiesiamas 72 km ilgio geležinkelis Telšiai–Kretinga. Išsaugota dalis autentiško tilto konstrukcijų. Jis paskelbtas regioninės reikšmės technikos paminklu, atspindinčiu tarpukario geležinkelių statybos raidą Lietuvoje, 2003 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Tiltu nutiesta viena vėžė. Statinys vieno tarpatramio, jo perdangą sudaro plieninės sijos ant atraminių plieninių guolių. Upės krantuose įrengtos akmens mūro atramos. Tilte kniedytos standumo briaunos pakeistos šiuolaikinėmis konstrukcijomis, atitinkančiomis normatyvinius reikalavimus. Tilto kraštuose pastatyti metaliniai turėklai.

## Šaltiniai

## Nuorodos

*  (4:35 / 5:18)
* Lušinos tilto statyba, 1930 09 *e-kinas.lt*
Kretingos geležinkelio tiltas

**Kretingos geležinkelio tiltas** – tiltas Vilniaus–Klaipėdos geležinkelio ruože  Kretingos rajono savivaldybėje, Padvarių kaime, nutiestas per Akmenos upę tarp Kretingos dvaro sodybos ir Kretingos naujųjų kapinių, 330 m į šiaurės rytus nuo geležinkelio pervažos per Darbėnų plentą (kelią ).

Tiltas stovi geležinkelio ruožo 351+449 km. Statinys 3 tarpatramių, 62,8 m ilgio (atstumas tarp ramtų), nutiesta 1 vėžė. Perdanga sudaryta iš plieninių sijų, atremtų į akmens mūro taurus ir ramtus, perdangos formulė 7,7+45,8+7,7 m.

## Istorija

Danijos firmai „Højgaard ir Schultz“ tiesiant vienos vėžės geležinkelį Telšiai-Kretinga, ruože buvo pastatyti geležiniai tiltai per Akmenos, Salanto (Kūlupėnų geležinkelio tiltas), Mišupės (Stropelių geležinkelio tiltas), Babrungo (Plungės geležinkelio tiltas) ir Lušinės upes (Lieplaukės geležinkelio tiltas). Dviejų atramų geležinkelio tiltas per Akmeną buvo statomas 1930–1931 m. Oficialiai atidarytas 1932 m. spalio 29 d. 

Per Antrąjį pasaulinį karą geležinkelio tiltas besitraukiančios Vokietijos kariuomenės susprogdintas 1944 m.

## Šaltiniai
Egnatia arena

**Egnatia arena** (anksčiau ***Hasan Zyla stadionas, Demrozi stadionas***) – daugiafunkcis stadionas Rogožinės miesto (Albanija) rytinėje dalyje, į vakarus nuo miesto centro. Klubo FC Egnatia namų arena, čia žaidžia ir Albanijos jaunimo rinktinės.

## Istorija

Dar 2016 m. stadionas buvo labai prastos būklės. Pirmąkart stadionas renovuotas 2021–2022 m., įrengtos tribūnos. 2024–2025 m. atlikta papildoma rekonstrukcija, kadangi čia vyks 2025 m. U-17 Europos futbolo čempionatas.

## Šaltiniai
Asindetonas

**Asindetonas** ( iš *asyndetos* – 'nesurištas, palaidas') – polisindetonui priešinga stilistinė figūra – ten, kur galėtų būti, jungtukas praleidžiamas. Pavyzdžiui, „Gerbkit, kanklės, sėją, piūtį, / Giedrą žydrį, audros liūtį, / Visą gyvį, visą būtį...“ (J. Baltrušaitis).

Teigiama, kad kalbos tempą asindetonas paspartina, ji įgyja dinamiškumo.

## Išnašos
Kuilenas

**Kuilenas** (, , X a. – 971 m.) – Albos (Škotijos) karalius.

## Biografija
Kuilenas 967 m. užėmė Škotijos sostą, galbūt nužudęs tuometinį karalių Dubą. Prieš porą metų, 965 m., Kuileno ir Dubo pajėgos susirėmė mūšyje, tačiau Dubas išėjo nugalėtoju. 

Apie jo trumpą karaliavimą žinoma nedaug, tačiau kronikininkai jį apibūdina kaip neišmanų valdovą ir ištvirkėlį. 971 m. Kuilenas pagrobė ir išprievartavo Stratklaido karaliaus Amdarcho dukterį. Jos įsiutęs tėvas pagavo Kuileną ir jo brolį Eochaidą Abingdone ir sudegino pilį, kurioje jie šventė. Abu broliai sudegė gyvi.

## Išnašos

## Šaltiniai

* 
* 
* Мак-Кензи Агнес. Рождение Шотландии / Перевод, научная ред., вступит. статья С. В. Иванова. — СПб.: Евразия, 2003. — 336 с. — (Clio fundationis). — 1500 экз. — ISBN 5-8071-0120-0.
2025 m. FIFA Pasaulio klubų taurė

**2025 m. FIFA Pasaulio klubų taurė** – dvidešimt pirmasis FIFA Pasaulio klubų taurės turnyras, 2025 m. birželio 14 – liepos 13 dienomis vykstantis Jungtinėse Amerikos Valstijose. Tai pirmasis gerokai išplėstas FIFA Pasaulio klubų taurės turnyras, kai dalyvauja ne tik žemynų čempionai, bet 32 klubai iš viso pasaulio.

Nugalėtojais tapo „Chelsea“ futbolininkai, nugalėję UEFA Čempionų lygos čempionus „Paris Saint-Germain“.

## Dalyviai
Čempionato dalyviai parinkti pagal pergales pastarųjų metų klubiniuose žemynų čempionatuose bei sudėtingą reitingų sistemą.

;AFC
*  Al-Hilal (2021 m. AFC Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Urawa Red Diamonds (2022 m. AFC Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Al Ain FC (2024 m. AFC Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Ulsan HD FC (geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
;CAF
*  Al Ahly SC (2021, 2023, 2024 m. CAF Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Wydad AC (2022 m. CAF Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Espérance de Tunis (geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Mamelodi Sundowns (antra geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
;CONCACAF
*  Seattle Sounders FC (2022 m. CONCACAF Čempionų lygos nugalėtojai)
*  CF Monterrey (2021 m. CONCACAF Čempionų lygos nugalėtojai)
*  CF Pachuca (2024 m. CONCACAF Čempionų taurės nugalėtojai)
*  Los Angeles FC (laimėjo atranką)
;CONMEBOL
*  Palmeiras (2021 m. „Libertadores“ taurės nugalėtojai)
*  Flamengo (2022 m. „Libertadores“ taurės nugalėtojai)
*  Fluminense (2023 m. „Libertadores“ taurės nugalėtojai)
*  Botafogo (2024 m. „Libertadores“ taurės nugalėtojai)
*  River Plate (geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Boca Juniors (antra geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
;OFC
*  Auckland City FC (geriausia komanda pagal 4 metų reitingą)
;UEFA
*  Chelsea FC (2020–21 m. UEFA Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Real Madrid CF (2021–22 m. UEFA Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Manchester City (2022–23 m. UEFA Čempionų lygos nugalėtojai)
*  Bayern Munich (geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Paris Saint-Germain (antra geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Borussia Dortmund (trečia geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Inter Milan (ketvirta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  FC Porto (penkta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Atlético Madrid (šešta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  SL Benfica (septinta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Juventus FC (aštunta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
*  Red Bull Salzburg (devinta geriausia likusi komanda pagal 4 metų reitingą)
;Šeimininkai
*  Inter Miami CF (2024 m. MLS reguliariojo sezono nugalėtojai)

## Grupių etapas

### A grupė

----

----

### B grupė

----

----

### C grupė

----

----

### D grupė

----

----

### E grupė

----

----

### F grupė


----

----

### G grupė

----

----

### H grupė

----

----

## Atkrintamosios rungtynės

### Aštuntfinaliai

### Ketvirtfinaliai

### Pusfinaliai

## Finalas

## Rezultatyviausi žaidėjai

## Šaltiniai
Diortjolas

**Diortjolas** arba **Dertjolas** () – miestas Turkijoje, pietų Anatolijoje, Chatajaus provincijoje, 26 km į šiaurę nuo Iskenderuno, Iskenderuno įlankos gale. Įsikūręs Čukurovos lygumos gale, Nūro kalnų papėdėje. Keliai į Iskenderuną, Osmaniję, Adaną. Svarbus naftos eksporto terminalas – į Diortjolo uostą atvestas ~1000 km naftotiekis, kuriuo tiekiama nafta iš telkinių Kirkuko apylinkėse Irake. Kitas naftotiekis atvestas iš Batmano apylinkių. Diortjolo krašte auginami vilnamedžiai, citrusiniai vaisiai, kertami miškai.

## Istorija
Netoli dabartinio Diortjolo (turkų kalba reiškia „kryžkelė“) buvo senovinis Kilikijos miestas Isas, prie kurio įvyko keletas žymių mūšių (svarbiausias – 333 m. pr. m. e. Iso mūšis, kuriame Aleksandras Makedonietis nugalėjo Darijų III).

Iki I pasaulinio karo mieste gyveno daug armėnų (jie miestą vadino Čork Mazbanku ), bet po armėnų genocido ir Prancūzijos–Turkijos karo jų čia nebeliko.

Miestas smarkiai nukentėjo nuo 2023 m. žemės drebėjimo.

## Šaltiniai
Bohazkalė

**Bohazkalė** () – miestelis Turkijoje, vidurio šiaurės Anatolijoje, Chatajaus provincijoje, 65 km į pietvakarius nuo Čorumo, 27 km nuo Jozgato, prie Bujukalės ir Jaziro upių santakos. Šalia Bohazkalės yra hetitų valstybės sostinės **[[Hatuša|Hatušos]]** archeologinė vietovė ir Jazilikajos šventvietė.

## Istorija

Dabartinė gyvenvietė įkurta XVIII a. kaip **Bohazkiojus** (*Boğazköy*; 'tarpeklio kaimas'). Vėliau pervadintas į Bohazkalę ('tarpeklio tvirtovė').

## Šaltiniai