Radviliškio riedmenų depas

**Radviliškio riedmenų depas** (anksčiau *lokomotyvų depas* ir *prekinių vagonų depas*) – geležinkelio depas, veikiantis Radviliškio geležinkelio stotyje. Akcinės bendrovės „Lietuvos geležinkeliai“ padalinys, vienas didžiausių geležinkelio depų Lietuvoje. Depo traukos riedmenų parką sudaro 89 modernizuoti ir nauji lokomotyvai, iš kurių 38 – galingi magistraliniai lokomotyvai „Siemens" ER20CF. Depo pastatai užima didelę stoties teritoriją. Lokomotyvų ir prekinių vagonų depo adresai nurodomi įvairiai – S. Daukanto g. 35, Laisvės al. 17, Puškino g. 1.

Lokomotyvų depas yra kultūros paveldo objektas (nr. ). Pirmasis depo pastatas – mūrinis, raudonų plytų, jo pamatai akmeniniai, stogas sutvirtintas medžio sijomis. Išlikusios autentiškos akmenų ir raudonų plytų mūro kapitalinės sienos.

## Istorija

Radviliškio garvežių depas pastatytas 1870 m. tiesiant Liepojos–Romnų geležinkelį. Pirmieji 6 prekiniai garvežiai, pagaminti Paryžiuje, į Radviliškį atgabenti 1870 m. liepą. Garvežių depo pastatas buvo mūrinis, raudonos plytos surištos kalkių skiediniu, pamatai sumūryti iš akmens. Stogas sutvirtintas stipriomis medžio sijomis ir mediniais strypais. Tais laikais mediniai strypai laikyti geresniais už geležinius, kadangi nuo patalpoje susikaupusių garų, dūmų ir kitokių teršalų metalas greitai imdavo rūdyti. Depui priklausė garvežių ir konduktorių brigada, prižiūrėjusi traukinius visame Kaišiadorių–Mažeikių ruože. 1873 m. nutiesus Radviliškio–Kalkūnų geležinkelį, depo garvežiai ėmė tempti sąstatus iki Panemunėlio stoties, o Panemunėlio depą pavertus tarpiniu – ir iki Daugpilio. Po 20 metų depas tapo didžiausiu Liepojos–Romnų ruože, turėdamas 41 prekinį ir 10 keleivinių garvežių.

1905 m. depui priklausė 63 garvežiai, 1911 m. buvo 3 pastatai garvežiams ir vandentiekis. Iki 1913 m. depas jau turėjo 67 garvežius. Prieš I pasaulinį karą čia veikė įvairių traukinių depas ir dirbtuvės. 1916 m. įkurtas vagonų depas. XX a. tarpukariu garvežių depe dirbo per 100 žmonių.

1953 m. rugpjūčio 27 d. sudegė Radviliškio vagonų depas. Jis buvo atstatytas naujoje vietoje ir 1958 m. spalio 11 d. vėl atidarytas. Tuo pačiu Radviliškiui perduotos visos Šiaulių depo funkcijos, o pastarasis uždarytas. 1960 ir 1965 m. lokomotyvų depas rekonstruotas pristatant priestatus. Pastatas paaukštintas, pakeliant stogą ir įrengiant antrą eilę langų. Stogo konstrukcijos vietoje medinių pakeistos geležinėmis, priestatuose – gelžbetoninės santvaros. Akmens anglį garvežiams pakeitė nafta, 1965 m. atsirado trijų vagonų priemiestiniai dyzeliniai traukiniai.

1995 m. lokomotyvų depui priklausė centrinė įmonė, Bugenių, Klaipėdos (su kuro sandėliu) ir Panevėžio (su lokomotyvų ir siauruko vagonų remonto barais, kuro sandėliu) cechai, Subačiaus garvežių rezervo bazė, Bugenių, Klaipėdos ir Radviliškio lokomotyvų brigadų poilsio namai. Vagonų depui priklausė centrinė įmonė, Draugystės, Klaipėdos, Radviliškio prekinių vagonų apžiūros, Radviliškio vagonų-šaldytuvų apžiūros, Mažeikių ir Šiaulių stabdžių apžiūros, Klaipėdos ir Radviliškio vagonų einamojo remonto, Kretingos vagonų plovimo, Akmenės vagonų paruošimo punktai.

2005 m. depo pastatas įtrauktas į kultūros paveldo registrą. 2010–2015 m. Radviliškio depo riedmenų remonto įrangos įsigijimui, gamybinių ir buitinių pastatų, depo privažiuojamųjų geležinkelio kelių remontui panaudota per 9 mln. eurų. 2024 m. „Lietuvos geležinkeliai“ suplanavo per ateinančius keletą metų į depą investuoti dar 10 mln. eurų – bus kapitališkai suremontuotas vagonų surinkimo cechas, įsigijama moderni geležinkelių remonto ir priežiūros technika.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Nudundėjo metai traukiniais…: Radviliškio lokomotyvų depas 1870–2005: kraštotyros darbas: istorinė apybraiža. – Radviliškis, Litera, 2005. – 125 p. ISBN 9955-410-44-2