open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Munthuch

**Munthuch** (taip pat **Munthch**, **Munthu**) – moteriškoji mitologinė etruskų figūra; viena iš mitologinių figūrų, artimai susijusių su deive Turan, priskiriama jos ratui.

Pavaizduota ant etruskų veidrodžių, neretai sutinkama puošimo scenose (kaip patarnautoja). Ant vieno iš jų (aptiktas netoliese Viterbo, datuojamas apytikriai 470 m. pr. m. e.) Munthuch pavaizduota kaip veržliai šokanti menadė, drauge su ja – satyras Chalfunas. Ant veidrodžio, vaizduojančio Turan ir Atunio vestuves, Munthuch ties veidrodžio pakraščiu pavaizduota drauge su kitomis deivės Turan ratui priskiriamomis figūromis: Achvizr, Alpan ir Mean. Visos jos pavaizduotos kaip sparnuotos dvasios. Munthuch pavaizduota pusiau nuoga, nešina alebastro indu ir kvėpinimo lazdele. Ant kito veidrodžio vaizduojama, kaip rengiama Malavisch. Čia Munthuch pavaizduota kaip gražiai apsirengusi jauna moteris; ji prilaiko Malavisch galvą, kol Zipna ant jos riša raištį. Be to, Munthuch pavaizduota karūnuojanti dievą Herkle.

Vardas bandomas sieti su etruskų kalbos žodžiu *munth*, atitinkančiu lotynų *mundus* ir graikų *kosmos* („papuošimas“, „tvarka“).

## Šaltiniai
Achvizr

**Achvizr** (taip pat **Achuvesr**, **Achuvizr**, **Achviztr**) – mitologinė etruskų figūra. Vaizduota tiek kaip moteris, tiek kaip vyras. Achvizr – viena iš mitologinių figūrų, artimai susijusių su deive Turan, priskiriama jos ratui. Turan vaizduota ir drauge su Achle, Thethis bei Alpan.

Ant bronzinio etruskų veidrodžio, datuojamo apytikriai 300 m. pr. m. e., pavaizduota, kaip Achvizr apsikabina su Alpan. Į kairę nuo jų sėdi Zipna, žvelgianti į veidrodį, kurį laiko kairėje rankoje. Į dešinę nuo Achvizr ir Alpan sėdi Thanr, deivės dešinė ranka pakelta, ant jos tupi nedidelis paukštis. Ant kito etruskų veidrodžio Achvizr pavaizduotas kaip vyras, bučiuojantis deivę Turan, meilės personifikaciją. Ant dar vieno veidrodžio Achvizr pavaizduota drauge su kitomis Turan palydovėmis – Alpan, Mean, Munthuch. Jos nešinos kaspinais, šakelėmis, alebastro indais, kvėpinti skirtomis lazdelėmis (suvilgomos kvepalais).

Ankstyviausi įrašai, kuriuose minima Achvizr, datuojami VII a. pr. m. e. Šiuose įrašuose kartu su Achvizr paminėtos ir Turan (*turannuve*) bei Ethausva (*ithavus-*).

## Šaltiniai
Supraslio kodeksas

**Supraslio kodeksas** () – Pirmojoje Bulgarijos karalystėje X a. pabaigoje kirilica parašytas rankraštis. Jame senąja slavų kalba pateikiami stačiatikių menologijaus kovo mėnesio 24 šventųjų gyvenimų aprašymai ir 23 Velykų laikotarpio homilijos. Tekstai versti iš graikų kalbos. Jų daugumą parašė Konstantinopolio arkivyskupas Chrizostomas (arba jam yra priskiriami). *Codex Suprasliensis* yra didžiausias senosios slavų raštijos paminklas, kurį sudaro 285 didelio formato pergamento lakštai. Išleisti keli rankraščio leidimai, iš kurių pirmasis – Vienoje 1851 m.

Atskiros rankraščio dalys saugomos Lenkijos nacionalinėje bibliotekoje Varšuvoje, Rusijos nacionalinėje bibliotekoje Sankt Peterburge ir Slovėnijos nacionalinėje ir universiteto bibliotekoje Liublianoje. 2009 m. Supraslio rankraštis buvo įrašytos į UNESCO „Pasaulio atminties“ registrą. 

## Istorija

1823 m. rankraštį Supraslio bazilijonų vienuolyno bibliotekoje, prie Balstogės, surado teologas Michalas Bobrovskis. Tai buvo seniausias rankraštis, rastas LDK teritorijoje. Tuomet kilo didelis susidomėjimas šiuo darbu mokslo pasaulyje, ir tai neigiamai atsiliepė tolesniam jo likimui. Atskiros rankraščio dalys galiausiai atsidūrė skirtingose šalyse, už Lietuvos ribų. 

1838 m. M. Bobrovskis išsiuntė paskutinę rankraščio dalį dviem dalimis slovėnų filologui Jernejui Kopitarui, kad jis galėtų jį perrašyti. Kai J. Kopitaras grąžino, M. Bobrovskis jam atsiuntė pirmąją dalį, tačiau dėl nežinomos priežasties ji nebebuvo grąžinta atgal ir buvo surasta 1845 m. tarp mirusio J. Kopitaro dokumentų. Vėliau rankraštis pateko į Liublianos licėjų.

Didžioji dalis rankraščio buvo nupirkta privačiai Zamoiskių šeimos bibliotekai Varšuvoje. Ši dalis pradingo per Antrąjį pasaulinį karą, tačiau vėliau vėl atsirado JAV. Herberto Miolerio dėka 1968 m. buvo grąžinta į Lenkiją. Trečioji dalis pateko į Nacionalinę biblioteką Sankt Peterburge.

2014 m. Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje veikė Bulgarijos mokslų akademijos ir partnerių parengta tarptautinė paroda „X a. senasis bulgariškas rankraštis „Codex Suprasliensis“ Bizantijos ir slavų santykių kontekste“.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Codex Suprasliensis transliterated in 7-bit ASCII
* Codex Suprasliensis
Trinidado oriša

**Trinidado oriša**, dar žinoma kaip **šango** (*orisha, shango*) – sinkretinė religija, išpažįstama Trinidade ir Tobage, kilusi iš  Karibų jūros regiono. Orišos ištakos kildinamos iš Vakarų Afrikoje praktikuojamos jorubų religijos. Trinidado oriša apima dvasinio baptizmo (*Spiritual Baptism*) tikėjimo elementus, kurių tarpusavio artumas lėmė termino „šango baptistas“ vartojimą, kad būtų apibūdinami vienos ar abiejų religijų nariai. Antropologas James Houk apibūdino Trinidado orišą kaip „kompleksinę afroamerikiečių religiją“, apimančią daugiausia tradicinės afrikiečių religijos ir jorubos elementus, kai kuriuos krikščionybės (katalikybės ir protestantizmo), induizmo, islamo (ypač sufizmo), budizmo, judaizmo, bahajų tikėjimo ir Trinidado kabalos elementus.

## Ritualinė muzika

Trinidado orišos apeigos apima ritualinį dainavimą su šūksniais ir atkartojimais, pritariant būgnų trio. Orišos instrumentai yra dvipusiai membraniniai būgnai, pagaminti pagal jorubų *bembe* būgnų pavyzdį (panašūs į kubiečių *lyesá*). Žemiausio skambesio būgnas vadinamas *bo* arba *kongo*. Vedantysis būgnas vadinamas centriniu, didžiuoju būgnu arba *bembe*. Mažiausias, aukščiausio dažnio garsus skleidžiantis būgnas vadinamas *umele*. Pirmieji du būgnai mušami su viena lazdele ir ranka, tuo tarpu *umele* garsas išgaunamas su lazdelių pora. Būgnininko lazdelės yra kreivais galais, primenančios piemens lazdą su kabliu. Atliekamų melodijų kalba apibūdinama kaip „Trinidado joruba“  ir yra kildinama iš jorubų kalbos.

## Šaltiniai
Darius Šaluga

**Darius Šaluga** (g. 1976 m.) – verslininkas, Lietuvos bokso federacijos prezidentas, Vilniaus miesto savivaldybės administracijos darbuotojų profesinės sąjungos vadovas, buvęs Vilniaus miesto savivaldybės valdininkas.

## Biografija

1999 m. įsidarbino Vilniaus apskrities Policijos komisariate, viešųjų ryšių departamento vadovo pozicijoje. 2000 m. tapo Vilniaus miesto savivaldybės administracijos viešosios tvarkos ir bendrųjų reikalų departamento direktoriumi.

2000 m. baigė Mykolo Romerio universitetą ir įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos darbuotojų profesinės sąjungos narys. 2006 m. baigė teisės magistrantūros studijas Mykolo Romerio universitete.

Nuo 2012 m. Lietuvos bokso federacijos (LBF) prezidentas.

## Kaltinimai dėl korupcinio nusikaltimo

2007 m. liepos 24 d. D. Šaluga buvo sulaikytas Specialiųjų tyrimų tarnybos (STT) pareigūnų dėl tarpininkavimo kyšininkaujant. Jo automobilyje rasta 50 tūkst. litų. 2007 m. gruodžio 12 d. ši baudžiamoji byla perduota Vilniaus miesto 1-ajam apylinkės teismui. D.Šalugai pateikti kaltinimai, už 100 tūkstančių litų kyšio tarpininkavimą suinteresuotam asmeniui Vilniaus miesto savivaldybėje, gaunant detaliojo teritorinio planavimo organizatoriaus teises ir pareigas bei planavimo sąlygas detaliojo planavimo dokumentui rengti.

2011 m. gruodžio 16 d. D. Šalugai buvo skirta 2 metų ir 6 mėnesių laisvės atėmimo bausmė jos vykdymą atidedant 2 metams. 2012 m. kovo mėn. D.Šaluga laisvės atėmimo bausmės nuosprendį apskundė aukštesnės apygardos teismui, tačiau šis 2012 m. gruodžio mėn. skundą atmetė.

2016 m. D. Šalugai tapus Lietuvos bokso federacijos direktoriumi, jo generalinis sekretorius, Donatas Mačianskas, apkaltintas pinigų pasisavinimu, o Olegas Mamedovas, federacijos prezidiumo narys, apkaltintas kyšininkavimu. 2018 m. D. Šaluga pašalintas nuo Lietuvos bokso federacijos (LBF) prezidento pareigų. Vilniaus apygardos teismas paskelbė, kad 2016 metais surengta rinkiminė konferencija buvo neteisėta.

## Šaltiniai
Simfonija Nr. 44 (Haidnas)

**Simfonija Nr. 44 e–moll**, dar žinoma kaip **„Gedulingoji“ simfonija** () – 1772 m. austrų kompozitoriaus Jozefo Haidno parašyta simfonija. Vidutinis simfonijos orkestro atlikimo laikas – 28 minutės. Yra paplitusi teorija, kad pats J. Haidnas paprašė atlikti šią simfoniją jo laidotuvėse. Simfonija priklauso „Audros ir veržimosi“ () periodui.

## Sandara
Simfoniją sudaro keturios dalys, ji skirta dviems obojams, fagotui, dviems ragams, klavesinui ir styginiams (smuikams, violončelėms, altams ir kontrabosams):

# Allegro con brio, 4/4
# Menuetto: Allegretto, 3/4
# Adagio, 2/4
# Finale: Presto, 2/2

## Šaltiniai
Avadhų kalba

**Avadhų kalba** arba ***avadhi*** (अवधी = *avadhī*) – indoeuropiečių šeimos, indoarijų šakos kalba, vartojama Indijoje, istoriniame Avadho krašte, apimančiame dabartinės Utar Pradešo valstijos vidurinę dalį, bei aplinkiniuose rajonuose Nepale (terajuose). Taip pat vartojama indų diasporos įvairiose šalyse (iš jos kilusios kai kurios diasporinės hindi tarmės, pvz., Fidžio hindi). Avadhų kalba dažnai laikoma viena iš rytinių hindi tarmių.

Nuo vakarų (standartinės) hindi avadhų kalba skiriasi laisvesniu gramatinių giminių traktavimu, kiek kitokiais polinksniais, pakitusia fonetika.

Avadhų kalba seniau gausiai kurta bhaktinė literatūra – vienas žymiausių šia kalba sukurtų tekstų yra Tulsidaso „Ramajanos“ adaptacija „Ramčaritmanasas“. Šios kalbos leksiką gausiai naudojo Kabyras, sufijų poetas Džajasis. Dabar avadhų kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji.

## Šaltiniai
The Sims 4: Get Famous

**The Sims 4: Get Famous** – šeštasis žaidimo „The Sims 4“ papildymas, išleistas 2018 m. lapkričio 16 d. kompanijos „Electronic Arts“. Papildymas skirtas asmeniniams kompiuteriams – Windows ir macOS operacinėms sistemoms. Juo pristatoma galimybė tapti įžymiam tarp kitų sims'ų. Čia taip pat atsiranda nauja aktoriaus profesija. Sims'ai galės turėti skirtingus šlovės lygius, daugiausiai žvaigždučių turintis bus geidžiamiausias, prie jo plūs įvairūs gerbėjai ir paparacai. Panašus turinys pristatytas jau ankstesnėse dalyse, „The Sims: Superstar“ jau buvo žvaigždžių sistema, be to papildymas turi elementų iš „The Sims 3: Late Night“ bei „The Sims 3: Showtime“.

## Naujovės

* Nauja įžymumo, šlovės ir reputacijos sistema
* Aktoriaus profesija
* Naujas pasaulis ir miestas Del Sol Valley
* Galimybė lipti karjeros laiptais ir tapti populiariam
* Muzikos kūrimo įranga
* Filmų kūrimo įranga

## Nuorodos

* Oficialus papildymo puslapis
Simfonija Nr. 45 (Haidnas)

**Simfonija Nr. 45 fis–moll**, dar žinoma kaip **„Atsisveikinimo“ simfonija** () – 1772 m. austrų kompozitoriaus Jozefo Haidno parašyta simfonija. Vidutinis simfonijos orkestro atlikimo laikas – 25 minutės. 

## Istorija
Ši simfonija buvo sukurta kaip užuomina Haidno patronui kunigaikščiui Estezhaziui, jog jau atėjo metas visiems atsisveikinti ir grįžti iš vasaros rezidencijos Eizenštate į rūmus Vienoje bei leisti muzikantams susitikti su savo šeimomis. Užuomina slypi simfonijos Finale (4-a dalis), kai po veržlaus *Presto* pereinama į *Adagio*. Instrumentų grupės viena po kitos baigia savo partijas, pakyla, nusilenkia ir išeina. Simfonijos pabaigoje lieka tik du smuikai, jie irgi palieka sceną. Sekančią dieną Estezhazis leido visiems grįžti į Vieną.  

## Charakteristika
Simfonija parašyta fis–moll tonacijoje. Pagal Džeimsą Vebsterį, šis pasirinkimas buvo gana netikėtas: „Atsisveikinimo“ simfonija yra vienintelė XVIII a. simfonija, parašyta šioje tonacijoje. Simfonija yra parašyta dviems obojams, fagotui, dviems ragams ir styginiams (smuikams, violončelėms, altams ir kontrabosams).

Dalys (kartais atskirai išskiriama 5-oji dalis (*Adagio*):

# *[[Allegro]] assai*, 3/4
# *[[Adagio]]*, 3/8
# *[[Menuetas|Menuet]]: [[Allegretto]]*, 3/4
# *Finale: [[Presto]]*, 2/2 - *Adagio*, 3/8

## Šaltiniai
Uzberažas

**Uzberažas** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Pariečės kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 8 km į šiaurės rytus nuo Pariečės, 2 km nuo Lietuvos sienos, Gudų girioje, prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Yra Uzberažo geležinkelio stotelė (paskutinė pasienyje su Lietuva), į kurią atvyksta traukinys „Gardinas-Uzberažas“.

## Istorija
XIX a. Uzberažas buvo Gardino gubernijos apyrubė. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius).

## Šaltiniai
Vevė (vudu)

**Vevė ** – religinis simbolis, naudojamas įvairiose vudu atšakose. Svarbi religinių apeigų dalis haitiečių vudu ir Luizianos vudu religijoje. Vevė yra atitinkamos loa dvasios simbolis, kuriuo siekiama išsikviesti vudu religijos dievybes. Kiekviena loa turi savo atskirą vevę. Naudojamos skirtingos regionines atmainos tų pačių dievybių simbolikai.

## Istorija
Vevių naudojimas kildinamas iš Vakarų Afrikos religijų. Simbolikos ištakos kildinamos iš bakongų kosmogramų arba nsibidi ideograminio rašto, paplitusio Vakarų ir Centrinės Afrikos regionuose. 

## Naudojimas
Vudu ritualų metu vevės įprastai piešiamos ant žemės ar grindų ranka beriant miltelių formos medžiagą. Dažniausiai naudojama kukurūzų miltai, kvietiniai miltai, trinta medžio žievė, trintos raudonos plytos, medžio pelenai arba parakas. Medžiaga dažniausiai parenkama pagal ritualo specifiką. Vevę piešia ritualą vedantis dvasininkas. Ant nupieštos vevės dedamos aukos, dažniausiai maistas ir gėrimai, skirti kviečiamai lao dvasiai.

## Pavyzdžiai

File:VeveAyizan.svg|Ayizan dievybės vevė
File:VeveBaronSamedi.svg|Baron Samedi  dievybės vevė
File:VeveBrigitte.svg|Maman Brigitte  dievybės vevė
File:VeveDamballah.svg|Dambala  dievybės vevė
File:VeveLegba.svg|Papa Legba dievybės vevė
File:VeveOgoun.svg|Ogoun dievybės vevė


## Šaltiniai
Hadunai

**Hadunai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Pariečės kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 4,5 km į šiaurės rytus nuo Pariečės, 4,5 km nuo Lietuvos sienos, Gudų girioje, šalia Saločių. Netoliese praeina Lichačių–Pariečės kelias.

## Istorija
XIX a. Hadunai pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius).

## Šaltiniai
Semla

**Semla** – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Semelę. Sūnus – Fuflunsas (Dioniso atitikmuo).

Aptikti trys etruskų veidrodžiai, kur Semla pavaizduota meiliai apsikabinusi su sūnumi Fuflunsu. Vienas toks veidrodis aptiktas Vulcuose (datuojamas antruoju IV a. pr. m. e. ketvirčiu). Semla vaizduojama laikanti tirsą ir pasilenkusi bučiuoti Fuflunsą. Į kairę nuo Fuflunso ir Semlos stovi dievas Aplu (Apolonas), o pačioje kairėje, greta Aplu, sėdi satyras, grojantis dūdele. Aptiktas ir veidrodis, vaizduojantis Fuflunso pradėjimo sceną: dievas Tinia apsikabinęs Semlą, kuri pasikėlusi sijoną. Nors dievybių vardai nėra įrašyti, jas galima atpažinti iš būdingų atributų (pvz., Tinios žaibo, greta pavaizduoto satyro). Taip pat vaizduojama drauge su Fuflunsu ir Areatha (Ariadne).

## Šaltiniai
Marie Laveau

**Marie Laveau** (1801 m. rugsėjo 10 d. - 1881 m. birželio 15 d.) – Luizianos vudu dvasininkė, tituluojama Naujojo Orleano vudu karaliene.

## Šeima
Marie Laveau gimė 1801 m. istoriniame prancūzų kvartalo (*French Quarter*) rajone Naujajame Orleane. Marie motina buvo išlaisvinta vergė, o tėvas mulatų kilmės verslininkas. 

1819 m. rugpjūčio 4 d. ištekėjo už baltaodžio prancūzų bėglio Jacques Paris iš Prancūzų Haičio, kuris atvyko į JAV Haičio revoliucijos metu. Laveau ir Paris vedybų dokumentai saugomi Sent Luiso katedroje. Susilaukė dviejų dukrų. 1820 m. Jacques Paris mirė. Vėliau gyveno su prancūzų didikų kraujo turinčiu Christophe Dominick Duminy de Glapion su kuriuo susilaukė 15-os vaikų. Pora negalėjo tuoktis dėl tuometinių skirtingas rases diskriminuojančių įstatymų. 

Istoriniuose įrašuose išlikusi informacija apie septynis Laveau laikytus vergus.

## Karjera

Marie Laveau buvo žymi Vudu dvasininkė ir žolininkė. Laveau, o vėliau ir jos dukra Marie Leveau jaunesnioji, rengė masines vudu ceremonijas Naujojo Orleano gatvėse. Savo ceremonijose Laveau naudojo okultizmo tradicijas ir praktikas iš Vakarų Afrikos spiritizmo, Romos katalikybės ir besiformavusio Luizianos vudu. Ekstravagantiškos ir teatrališkos viešosios ceremonijos sulaukė daug vietinių ir žiniasklaidos dėmesio.

## Kapavietė

1881 m. birželio 15 d. Laveau mirė. Palaidota mauzoliejuje žymiosiose Sent Luiso kapinėse.

1982 m. JAV roko grupės The Misfits nariai suimti dėl bandymo iškasti Laveau palaikus iš jai skirto mauzoliejaus.

Nuo 2015 m. kovo 1 d. viešas priėjimas prie Laveau kapavietės uždraustas dėl besitęsiančio vandalizmo ir antkapių naikinimų.

## Populiarioje kultūroje

Marie Laveau atvaizduota Marvel Comics leidžiamuose komiksuose. Pirmasis leidimas - 1973 m. *Dracula Lives* #2.

1999 m. pastatytas miuziklas *[[Marie Christine]]* paremtas Laveau gyvenimo istorija.

Nuo 2013 m. Marie Laveau (vaidino Angela Bassett) buvo reguliari veikėja seriale *[[Amerikietiška siaubo istorija]]: sąskrydis* ir *Amerikietiška siaubo istorija: apokalipsė*.

## Šaltiniai
Fuenchirola

**Fuenchirola** () – miestas Ispanijoje, Andalūzijoje, Malagos provincijoje, Viduržemio jūros pakrantėje (Kosta del Solyje), 30 km į pietvakarius nuo Malagos. Yra žvejybos uostas. Vystoma maisto pramonė, turizmas. Fuenchirola yra pajūrio kurortas. Yra istorijos, atvirasis muziejai, zoologijos sodas. Miesto įžymybė – X a. maurų Sohailo pilis.

## Istorija
Romėnų laikais miesto vietoje buvo Suelo () gyvenvietė, pastatyta ankstesnių kultūrų (finikiečių ir kt.) gyvenvietės vietoje. X a. Abdurahmanas III pastatydino Sohailo pilį. Gyvenvietė išaugo, bet vėliau buvo nuniokota krikščionių. 1485 m. jau nebegyvenamą vietovę užkariavo ispanai. XVIII a. pr. ėmė kurtis nauja Fuenchirolos gyvenvietė. 1810 m. spalio 15 d. čia vyko Fuenchirolos mūšis (Pirėnų karų dalis), kuriame prancūzų sąjungininkų lenkų pajėgos nugalėjo jungtinę anglų-ispanų kariuomenę. 1841 m. sudaryta Fuenchirolos savivaldybė. Ilgą laiką tai buvo žvejų miestelis, bet XX a. vid. ėmė augti dėl suklestėjusio turizmo.

## Šaltiniai
Šabanai

**Šabanai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 13 km į šiaurės vakarus nuo Ašiužos, Nemuno dešiniajame krante, Lietuvos pasienyje (priešais Bugiedą).

## Istorija
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), 1921 m. gyveno 119 gyventojai (visi katalikai; 7 baltarusiai, 112 lenkų).

## Šaltiniai
Beržalotas (Gardinas)

**Beržalotas** arba ***Beržalotai*** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės vakarus nuo Ašiužos, 3 km nuo Lietuvos sienos, pamiškėje.

## Istorija
XIX a. pateko į Gardino guberniją. Tarpukariu priklausė Lenkijai (Ašiužos valsčius), 1921 m. gyveno 41 gyventojas (visi katalikai; visi lenkai).

## Šaltiniai
Esicha

**Esicha** () – miestas Ispanijoje, Andalūzijoje, Sevilijos provincijoje, apie 80 km į rytus nuo Sevilijos, prie Chenilio upės. Pro miestą eina Sevilijos–Kordobos greitkelis. Vystoma maisto (vaisių perdirbimo), tekstilės pramonė. Apylinkėse auginamos alyvuogės, vaismedžiai. Esichoje išlikę gynybinių sienų griuvėsiai. Šv. Kryžiaus ir Šv. Jokūbo (abi gotikinės, XV a.), Švč. Mergelės Marijos, Šv. Jono bažnyčios, Šv. Mauricijaus katedra, Švč. Trejybės vienuolynas, klarisių Šv. Agnesės vienuolynas, XVIII a. Penjafloro, Benamechi, Valverdės rūmai.

## Istorija
Miestą įkūrė iberai. Pradžioje romėnų šaltiniuose minimas kaip *Astigi*, o po sėkmingo Mundos mūšio (45 m. pr. m. e.) Julijus Cezaris miestą pervadino į *Colonia Iulia Augusta Firma Astigitana*. Astigis buvo svarbus Betijos Ispanijos miestas. 630 m. čia mirė krikščionių šventasis Fulgencijus Kartaginietis. 711 m. miestą užėmė Omejadai ir pervadino Istija (). 1240 m. užkariautas ispanų. XVI–XVIII a. Esichoje veikė inkvizicijos tribunolas, statyta daug bažnyčių ir vienuolynų.

## Galerija

Torre de Santa María (Écija).JPG|Šv. Marijos bažnyčia
Convento de la Santísima Trinidad y Purísima Concepción (Écija).jpg|Švč. Trejybės vienuolynas
PM 100507 E Ecija.jpg|Penjafloro rūmai
Calle Arcipreste Aparicio (Écija).jpg|Senamiesčio gatvė


## Šaltiniai
Pier Francesco Mola

**Pjer Frančeskas Mola** (it. *Pier Francesco Mola*, 1612–1666 m.) – XVII a. italų baroko tapytojas, piešėjas, ofortistas. 

## Biografija
Pjer Frančeskas Mola gimė 1612 m. Koldreryje netoli Lugano (dab. Šveicarija). Jo tėvas Džovanis Batista (1585–1665) nuo 1616 m. buvo architektas Vatikane. Apie Pjer Frančesko jaunystės metus žinoma mažai. Manoma, kad jis buvo susijęs su tapytojo Džiuzepės Čezario dirbtuvėmis Romoje. 1633−1640 ir 1641−1647 m. jis gyveno Šiaurės Italijoje. Tikriausiai gyveno Venecijoje. Jo darbai rodo labai gerą susipažinimą su Ticiano kūryba. Antrojo apsilankymo Š. Italijoje metu jis, tikėtina, dirbo su Frančesku Albaniu. Jo kūryba taip pat buvo reikšmingai paveikta Gverčino įtakos. 1641 m. Pjer Frančeskas apsilankė Koldreryje, kur pradėjo dekoruoti Naująją koplyčią *Madonna del Carmelo* bažnyčioje, kas buvo pirmuoju jo išlikusiu viešuoju užsakymu. Jis geriausiai žinomas mažų matmenų peizažais mitologiniais ir biblijiniais motyvais, kuriuose pasireiškė Venecijos ir Bolonijos mokyklų įtakos. 

1647 m. grįžęs į Romą Pjer Frančeskas Mola nutapė altorinį paveikslą *SS Domenico e Sisto* bažnyčioje, 1650−1652 m. dirbo ties „Bakcho ir Ariadnės“ lubų freska *Palazzo Costaguti* rūmuose ir po to tapė Ravenos koplyčios šonines sienas *[[Romos Švč. Jėzaus Vardo bažnyčia|Il Gesu]]* bažnyčioje. 1656−57 m. nutapė freską „Juozapo pasisveikinimas su broliais“ Kvirinalo rūmų Aleksandro VII galerijoje. Jis dirbo remiamas princo Kamilo Pamfili, dekoravo Pamfili rūmus Netūno ir Valmontonės vietovėse. 1659−1664 m. jis turėjo teisinių ginčų su princu, dėl ko viena jo lubų freska buvo sunaikinta ir pakeista M. Prečio darbu. Jis nestokojo įtakingų užsakovų Romoje, tarp kurių buvo popiežius Aleksandras VII ir galinga Kolonų giminė. 1662 m. Pjer Frančeskas užėmė Šv. Luko akademijos Romoje vadovo postą, iš kurio pasitraukė sekančiais metais dėl prastos sveikatos. Mirė 1666 m. Romoje. Jis buvo sukūręs karikatūrų.

## Darbų galerija

Vaizdas:Mola Expulsion from Paradise 01.jpg| „Išvarymas iš Rojaus“ (apie 1638 m., Nacionalinis Varšuvos muziejus)
Vaizdas:Nîmes,Beaux Arts022.jpg| „Piemenų pagarbinimas“ (1640−1650 m., Nimo dailės muziejus)
Vaizdas:San Juan Bautista predicando en el desierto (Pier Francesco Mola).jpg| „Šv. Jono Krikštytojo pamokslas dykumoje“ (1650−1655 m., Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
Vaizdas:Pier Francesco Mola - Diane and Endymion - Google Art Project.jpg| „Diana ir Endimionas“ (apie 1660 m., Kapitolijaus muziejai, Roma)


## Šaltiniai

* Britų muziejaus informacija
Espiritismo

**Espiritismo** (portugalų ir ispanų k. – spiritizmas) – sinkretinė religija Lotynų Amerikoje ir Karibų jūros regione. Šios religijos išpažinėjai tiki, kad gerosios ir blogosios dvasios gali paveikti sveikatą, sėkmę ir kitus žmogaus gyvenimo aspektus. Manoma, jog religija kilo iš Kongo regiono, dabar ši religija labiausiai paplitusi Kuboje ir Puerto Rike. Dauguma šios religijos aspektų remiasi Allan Kardec, spiritizmo pradininko, idėjomis.

Espiritismo religija pripažįsta Dievą ir jį laiko visagaliu visatos kūrėju, taip pat tikima, jog egzistuoja dvasinis pasaulis, kuriame gyvena bekūnės būtybės, jos palaipsniui tampa protingisnėmis ir moralesnėmis. Espiritistai tiki, jog šios būtybės įvairiais būdais gali paveikti fizinį pasaulį, o patys tikintieji gali taip pat daryti įtaką šių dvasių veiksmams. Espiritizmo religija niekada neturėjo tikėjimo lyderio ar praktikavimo vietos. Ši religija yra perėmusi kitų religijų, įskaitant katalikybę, *Curandero, Macumba*, *Santería*, Vudu, šintoizmo, taip pat neopagoninių religijų, praktikas. Šio sinkretizmo pavyzdys – šv. Martos naudojimas burtuose. 

## Šaltiniai
Zipna

**Zipna** (dar **Zipanu**, **Zipa**, **Zipnu**, **Zipunu**, **Sipna**) – antraeilė moteriškoji dievybė etruskų mitologijoje; siejama su deive Turan, priskiriama jos ratui.

Aptikta šią dievybę vaizduojančių etruskų veidrodžių. Ant jų Zipna neretai vaizduojama drauge su Thalna. Puošimo scenose Zipna paprastai atlieka kirpėjos vaidmenį. Kai kada vaizduojama su sparnais, pvz., ant veidrodžio, kur drauge pavaizduoti Turan, Atunis bei Tusna. Didžiuliai sparnai iškyla viršum deivės galvos, jos kairėje rankoje – didelis alebastro indas, o dešinėje – lazdelė, skirta patepti kvepalais. Kaip ir Turan, Zipna vilki įmantrų chitoną, gausiai pasidabinusi papuošalais.

Ant veidrodžio, datuojamo apytikriai 300 m. pr. m. e., Zipna pavaizduota sėdinti į kairę nuo apsikabinusių Achvizr ir Alpan. Ji žvelgia į veidrodį, kurį laiko kairėje rankoje. Į dešinę nuo Achvizr ir Alpan sėdi Thanr, deivės dešinė ranka pakelta, ant jos tupi nedidelis paukštis. IV a. pr. m. e. datuojamame veidrodyje Zipna vaizduojama sėdinti į dešinę nuo Thanr ir Alpan, kurios apsikabinusios ir bučiuojasi. Čia Zipna taip pat pavaizduota žvelgianti į veidrodį (šis veiksmas siejamas su pranašavimu), jį laiko dešinėje rankoje. Kairėje pusėje pavaizduota sėdinti Thalna, jos rankoje kiaušinis. Ant kito veidrodžio vaizduojama, kaip rengiama Malavisch. Zipna ant jos galvos riša raištį, o gražiai apsirengusi jauna moteris, vardu Munthuch, prilaiko Malavisch galvą.

## Šaltiniai
Giuseppe Cesari

**Džiuzepė Čezaris** (it. *Giuseppe Cesari*, pramintas *Cavalier d'Arpino*), 1568–1640 m. liepos 3 d.) – italų vėlyvojo manierizmo tapytojas. 

## Biografija
Džiuzepė Čezaris gimė 1568 m. tapytojo šeimoje Arpino miestelyje tarp Romos ir Neapolio. Tikriausiai apie 1582 m. jis persikėlė į Romą, kur dirbo vadovaujamas Nicolò Circignani. Jis dalyvavo dekoruojant popiežiaus Grigaliaus XIII lodžiją Vatikane ir kituose darbuose. Buvo paveiktas Cristoforo Roncalli ir Girolamo Muziano kūrybos. 1588 m. jis gavo savarankiškų darbų užsakymą freskoms *S. Lorenzo in Damaso* bažnyčioje (neišlikusios). Po to jis dirbo ties freskomis Romoje ir Neapolyje. Apie 1595 m. jis buvo garsiausiu Romos tapytoju, buvo susijęs su popiežiaus aplinka ir gavo užsakymą freskoms Konservatorių rūmuose. 1599−1601 m. jis prižiūrėjo dekoravimo darbus Laterano Šv. Jono bazilikoje ir nutapė juose altorinį „Paėmimo į Dangų“ paveikslą. Už tai popiežius Klemensas VIII jam suteikė Kristaus kavalieriaus vardą, dėl ko jis buvo pramintas „kavalieriumi iš Arpino“ (*Cavalier d'Arpino*).

Dž. Čezarė kūrė mozaikas Šv. Petro bazilikos kupolui, Pauliaus koplyčios freskas Šv. Marijos Didžiojoje bazilikoje, freskas *Santa Prassede* bažnyčioje. Savo darbų Konservatorių rūmuose taip ir neužbaigė iki mirties. Tarp Dž. Čezarės mokinių buvo Karavadžas ir Andrėja Sakis. Jis nepriėmė naujovių, kurias Romos dailėje įvedė Karavadžas, ir neprilygo originalumu nei jam, nei Karačių mokyklos tapytojams. Jis prisidėjo prie Gvido Renio sėkmės Romoje ir trumpam paveikė jo stilių. Neskaitant didelių religinių paveikslų ir freskų Dž. Čezaris tapė mažo formato paveikslus vietos ir užsienio užsakovams, su kuriais tikriausiai buvo susipažinęs Adamas Elshaimeris. Minėta, kad jo peizažinė tapyba paveikė flamandų tapytoją Paulių Brilį. Dž. Čezaris mirė 1640 m. liepos 3 d. Romoje.

## Darbų galerija

Vaizdas:Ascension of Jesus among the apostles and the Virgin.jpg| „Kristaus pakilimas į Dangų tarp apaštalų“ (apie 1595 m., *Santa Prassede* bažnyčia, Roma)
Vaizdas:D'arpino-Andromède.jpg| „Persėjas ir Andromeda“ (1602 m., Vienos meno istorijos muziejus)
Vaizdas:Giuseppe Cesari - Diana and Actaeon - Google Art Project.jpg| „Diana ir Akteonas“ (1602−1603 m., Budapešto vaizduojamojo meno muziejus)
Vaizdas:Cavalier d'Arpino - Combat of the Horatii and the Curiatii - Google Art Project.jpg| „Mūšis tarp horacijų ir kuriacijų“ (1611−1612 m., Kapitolijaus muziejai, Roma)


## Šaltiniai

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica, 2006 m.
Andrea Sacchi

**Andrėja Sakis** (it. *Andrea Sacchi*, 1599–1661 m. birželio 21 d.) – XVII a. italų klasikinio baroko tapytojas, piešėjas. 
## Biografija
Andrėja Sakis gimė 1599 m. Netūne, apie 60 km piečiau Romos. Jo tėvas Benedetas buvo tapytojas. A. Sakis mokėsi pas Džiuzepę Čezarį Romoje ir pas Frančeską Albanį Bolonijoje. Grįžęs į Romą jis buvo patronuotas kardinolo Frančesko del Montės, to paties, kuris rėmė Karavadžą. Kardinolas jam parūpino pirmąjį viešą užsakymą − altorinį paveikslą „Šv. Grigalius ir mišių korporalo stebuklas“ Šv. Petro bazilikai, kuris buvo atliktas 1625−26 m. Po to jis dirbo kartu su Pjetru da Kortona įtakingos Sakečių giminės užsakymu dekoruodamas vilą Kastel Fuzane. Kitas svarbus jo rėmėjas buvo kardinolas Antonijus Barberinis ir popiežiaus Urbono VII užsakymu 1629−1631 m. A. Sakis Barberinio rūmuose atliko „Šventosios išminties alegorijos“ lubų freską. Šis darbas savo nuosaikumu ir kompozicija ryškiai kontrastavo su Pjetro da Kortonos kiek vėliau tuose pačiuose rūmuose sukurta dinamiška „Dieviškojo apreiškimo alegorija“ su daug figūrų. 

A. Sakis buvo paveiktas Rafaelio tapybos ir prisilaikė Anibalės Karačio suformuotų klasikinio baroko principų. Tai buvo priešprieša Berninio ir Pjetro da Kortonos propaguotam įmantrumui ir dinamizmui. Diskusiją su Pjetru da Kortona dėl teisingosios dailės krypties A. Sakis vedė Šv. Luko akademijoje. Jo draugais buvo nuosaikaus baroko kryptį palaikę Alesandras Algardis ir Nikola Pusenas. Kiti reikšmingi A. Sakio darbai: „Šv. Romualdo vizija“ (Vatikano pinakotekoje) ir „Šv. Antano Paduviečio mirusiojo prikėlimas“ (*S. Maria della Concezione* bažnyčioje Romoje). 1635 m. jis keliavo į Šiaurės Italiją ir 1640 m. pabuvojo Paryžiuje. 1639 m. jis buvo užsakytas sukurti freskas Laterano Šv. Jono bazilikos baptisterijoje Konstantino istorijos tema ir atliko 8 paveikslus iš Šv. Jono Krikštytojo gyvenimo (dabar Laterano rūmuose). Iš vėlyvųjų jo darbų paminėtina 1648−49 m. atlikta „Šv. Onos mirtis“ (*S. Carlo ai Catinari* bažnyčioje Romoje). Andrėja Sakis mirė 1661 m. birželio 21 d. Romoje. Jo reikšmingiausiu mokiniu buvo Karlas Marata.

## Darbų galerija


Vaizdas:RomualdSacchi.jpg| „Šv. Romualdo vizija“ (1631 m., Vatikano pinakoteka)
Vaizdas:Sacchi, Andrea - Allegory of Divine Wisdom - 1629-1633.jpg| „Dieviškosios išminties alegorija“ (1629−1633 m., Barberinio rūmai, Roma)
Vaizdas:Andrea Sacchi - Daedalus and Icarus - Google Art Project.jpg| „Dedalas ir Ikaras“ (1645 m., Strada Nuova muziejai, Genuja)
Vaizdas:Morte di sant'Anna - Sacchi.png| „Šv. Onos mirtis“ (iki 1649 m., *San Carlo ai Catinari* bažnyčia, Roma)


## Šaltiniai

* Britų muziejaus informacija
* Encyclopaedia Britannica, 1998 m.
* Getty centro informacija
Paul Bril

**Paulius Brilis** (ol. *Paul Bril* ir *Paul Brill*, 1554–1626 m. spalio 7 d.) – flamandų tapytojas-peizažistas, kūręs Romoje. 
## Biografija
Paulius Brilis gimė 1554 m. Antverpene arba Bredoje, mokėsi Antverpene. Iš jo jaunystės nežinomas nei vienas darbas. Apie 1575 m. jis persikėlė į Romą sekdamas vyresniu broliu Matijisu. Romoje jis praleido visą likusį gyvenimą, buvo bene žymiausias XVI a. pb. ir XVII a. pr. Romos peizažistas. 1583 m. mirus broliui Matijisui jis užbaigė daugelį šiojo darbų. P. Brilis dirbo freskų technika, tapė mažų matmenų paveikslus ant vario plokštelių ir drobės, bendradarbiavo su kitais dailininkais jų projektuose. Iš pradžių jo dailė buvo manieristinė ir po 1600 m. susipažinus su Adamo Elshaimerio ir Anibalės Karačio tapyba pasikeitė į barokinę. Jo darbams būdinga flamandiškos tapybos tradicija, kai smulkiausios detalės paveiksluose pavaizduotos labai kruopščiai. Daugelis jo peizažų buvo sufantazuoti. Paulius Brilis mirė 1626 m. spalio 7 d. Romoje. Jo paveikslų graviūros buvo platinamos po Europą ir paveikė Romos ir apskritai Europos peizažinę tapybą.

## Darbų galerija


Vaizdas:Paul Bril - Mountainous Landscape with Saint Jerome - 1204 - Mauritshuis.jpg| „Kalnuotas peizažas su Šv. Jeronimu“ (1592 m., Mauricheisas, Haga)
Vaizdas:Paul Bril - Landscape with a Marsh - WGA03193.jpg| „Peizažas su pelke“ (1595 m., Ambrozianos biblioteka, Milanas)
Vaizdas:View of the Forum Romanum with the Columns of the Castor and Pollux Temples and the Hadrian Basilica, by Paul Bril.jpg| „Romos Forumo griuvėsių vaizdas“ (1600 m., Dresdeno senųjų meistrų paveikslų galerija)
Vaizdas:Paul Bril - Diane découvrant la grossesse de Callisto (Louvre).jpg| „Dianos sužinojimas apie Kalistonės nėštumą“ (1615−1620 m., Luvras, Paryžius)


## Šaltiniai

* Londono nacionalinės galerijos informacija
* Mauricheiso informacija 
* Encyclopaedia Britannica, 1998 m.
Dubrova

**Dubrova** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Gardino rajone, Ašiužos kaimiškoje apylinkėje. Įsikūręs 14 km į šiaurę nuo Ašiužos, Nemuno dešiniajame krante, Lietuvos pasienyje (netoli Gerdašių).

## Istorija
Tarpukariu priklausė Lenkijai (Pariečės valsčius), 1921 m. gyveno 57 gyventojai (56 katalikai ir 1 stačiatikis; 46 baltarusiai, 9 lenkai).

## Šaltiniai
Gvinėja (vudu)

**Gvinėja** – haitiečių vudu dvasių pasaulis. Tai mirusiųjų sielų gyvenimo vieta, nuoroda į gimtąją Afriką, kur, vergų tikėjimu, jų sielos gali būti sugrąžintos po mirties. Gvinėją prižiūri loa Baron Samedi, kuris, kaip tikima, yra gyvenimo ir mirties simbolis. 

Į Gvinėją patenkama per septynerius vartus:

# Baron La Croix
# Guédé Nibo
# Guédé Plumaj
# Baron Cimetière
# Guédé Babaco
# Baron Kriminel
# Baron Samedi

Mirusiųjų dvasios privalo praeiti šiuos 7 vartus, kad prisijungtų prie anksčiau mirusiųjų dvasių.

Daugelis šio tikėjimo išpažinėjų tiki, kad tokie septyneri vartai egzistuoja fiziškai įvairiose vietose Naujajame Orleane. 

## Šaltiniai
Vyso bažnyčia

**Vyso bažnyčia** (), oficialiai **Piligrimų bažnyčia nuplaktajam Išganytojui Vyse** () – piligrimų bažnyčia, esanti Šteingadene (), Aukštutinėje Bavarijoje, Bavarijos žemėje, Vokietijoje. Bažnyčia išsiskiria savo puošniu vidumi. Bažnyčia priklauso Augsburgo vyskupystei. Bažnyčios globėju laikomas Juozapas iš Nazareto. 1983 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Galerija

Vaizdas:Wieskirch Fresko der Kuppeldecke.jpg|Lubos
Vaizdas:Wies altar.jpg|Altorius
Vaizdas:Wieskirche Orgel.jpg|Vargonai
Vaizdas:WieskircheL1060296 (2).jpg|Bažnyčia Alpių panoramoje


## Nuorodos
* Bažnyčios puslapis
* UNESCO oficialus puslapis
Rytis Ambrazevičius

**Rytis Ambrazevičius** (g. 1961 m. rugpjūčio 31 d.) – Lietuvos etnomuzikologas, akustikas, profesorius.

## Biografija

1984 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą, 1984–1992 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikos institute (Lazerinės optoelektronikos skyriuje). 1991–1994 m. dėstė Vilniaus konservatorijoje. 1991–2000 m. Lietuvos liaudies kultūros centro Folkloro skyriaus vyriausiasis specialistas. 2005 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje apgynė daktaro disertaciją. Nuo 1994 m. dėsto Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (1994–2005 m. dirbo ir Muzikologijos instituto Etnomuzikologijos skyriuje), nuo 2005 m. – dar ir Kauno technologijos universitete. 2010 m. suteiktas profesoriaus laipsnis.

1995, 2001 m. stažavo Švedijoje, 1995, 2008 m. – Austrijoje, 1997 m. – Norvegijoje, 2003 m. – Suomijoje.

## Veikla

Ryčio Ambrazevičiaus Tyrimų sritys – etnomuzikologija, muzikos akustika, muzikos psichologija.

Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių. Surengė lietuvių tradicinio dainavimo kursus Švedijoje (1990 m.), Lenkijoje (nuo 1993 m.).

Jis yra tarptautinės tradicinės muzikos tarybos (nuo 1995 m.), Europos etnomuzikologijos seminaro (nuo 2003 m.), Europos kognityviųjų muzikos mokslų draugijos (nuo 2009 m.) narys.

Rytis Ambrazevičius groja grupėje „Atalyja“, taip pat – folkloro ansamblių „Intakas“ (nuo 1986 m.) ir „Mindrė“ (nuo 2014 m.) vadovas.

## Bibliografija

* *Etninės muzikos notacija ir transkripcija* (1997 m.),
* *Psichologiniai muzikinės darnos aspektai. Jų raiška lietuvių tradiciniame dainavime* (2008 m.),
* *Kalbos akustika glaustai* (2011 m.),
* *Priebalsių akustinės ypatybės: palatalizacija ir balsingumas* (su A. Leskauskaite, 2015 m.),
* *Lietuvių tradicinės muzikos darnos: akustika, suvokimas ir kontekstai* (t. p. , su R. Budriu, I. Višnevska, 2015 m.),
* *Muzikinio aukščio ir laiko psichologija* (2017 m.).

## Apdovanojimai
* Lietuvos mokslo premija (2017 m.).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* R. Ambrazevičiaus moksliniai straipsniai
Šibin al Komas

**Šibin al Komas** (arba ***Šibin el Kaumas***, paprastai vadinamas tiesiog ***Šibinu*** ) – miestas Egipto šiaurėje, Nilo deltoje, į pietus nuo Tantos miesto, 60 km į šiaurę nuo Kairo Minufijos muchafazos centras. Prie miesto įrengtas Šibino kanalas.

Pastaraisiais metais miestas pradėtas industrializuoti. Komercinis regiono centras. Tekstilės, medvilnės ir tabako pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė, linai, kviečiai. Įsikūręs žemdirbystės institutas, Kairo al Acharo universiteto filialas. Yra kelios privačios ir valstybinės mokyklos, ligoninės, stadionas, sporto komandos, tarptautinis oro uostas.

Kaip ir likusi Egipto dalis, miestas Kiopeno klimato klasifikacijoje priskiriamas dykumų klimatui. Aukščiausia užfiksuota temperatūra – 48 °C (1961 m.), žemiausia – −3 °C (1996 m.).

## Šaltiniai
Roman Bürki

**Romanas Biurki** (*Roman Bürki*; g. 1990 m. lapkričio 14 d.) – buvęs Šveicarijos futbolininkas, vartininkas. Atstovavo Šveicarijos vyrų futbolo rinktinei.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2007 m. rezervinėje BSC Young Boys komandoje. 2009 m. buvo paskolintas FC Thun komandai, vėliau – FC Schaffhausen. 2011–2013 m. buvo skolinamas Grasshopper Club Zürich komandai, kuri 2013 m. šį futbolininką nusipirko. 2014 m. pasirašė kontraktą su SC Freiburg ir tapo pagrindiniu komandos vartininku, taip pakeisdamas Oliverį Baumaną. Biurki sužaidė visas (34) 2014–2015 m. Bundeslygos sezono rungtynes, po to sezono SC Freiburg iškrito į žemesnį divizioną. 2015 m. pasirašė kontraktą su Dortmundo „Borussia“ klubu bei tapo pagrindiniu komandos vartininku. 2015–2016 m. Bundeslygos sezone sužaidė 33 rungtynėse, 12 kartų išlaikė „sausus vartus“.

## Rinktinės
Atstovavo Šveicarijos iki 21 metų rinktinei 2011 m. Europos iki 21 metų futbolo čempionate. 2014 m. buvo pakviestas į pagrindinę komandą, taip pat atstovavo komandą 2014 m. pasaulio futbolo čempionate, nors jame rungtynių nesužaidė. Pirmąsias rungtynes nacionalinėje rinktinėje sužaidė 2014 m. lapkričio 18 d. draugiškame mače prieš Lenkijos komandą.

## Apdovanojimai
**Grasshopper Club Zürich**
* Šveicarijos futbolo taurė: 2012–13

**Borussia Dortmund**
* DFB-Pokal: 2016–17

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Luizianiečių vudu

**Luizianiečių vudu** (dar vadinama **Naujojo Orleano vudu**) – afroamerikietiška religija, vudu atšaka kilusi iš Naujojo Orleano, Luizianos, JAV. Religija išaugo iš Vakarų Afrikos atgabentų vergų papročių sinkretizmo su Romos katalikų tikėjimu.

Luizianiečių vudu savo apeigomis panašiausia į haitiečių vudu ir hudu, bet skiriasi ceremonijose naudojamais talismanais (gris-gris), apeigas vedančių šventikių vaidmeniu tikėjime, Dambala loa dvasios reikšme, protėvių kultu.

Tikintieji naudojama amuletus ir eliksyrus, kurie pagal tikinčiųjų tradicijas turi gydomąsias, apsaugančiąsias, susisiekimo su mirusiais savybes. Vudu ceremonijų metu aukojamos ant vevių paliktos aukos loa dvasioms. Apeigų metu naudojamos dainos, plojimai, šokiai, 

## Istorija
Vudu pateko į Prancūzų Luizianą XVIII a. pradžioje transatlantinės vergų prekybos laiku. Į Naująjį Orleaną vežti fonų ir kitų Vakarų Afrikos vergai, kurie išsaugojo savo religines tradicijas ir papročius. Vėliau šios tradicijos persipyne su čia dominavusiu Romos katalikų tikėjimu ir pradėjo formuoti dabartinį luizianiečių vudu tikėjimą. 1791 m. Haičio revoliucijos metu luizianiečių vudu bandytą stabdyti dėl baiminimosi jog vergai organizuotų religinių apeigų metu gali sukurstyti sukilimus ir JAV.

## Šaltiniai
Vudu lėlė

**Vudu lėlė** – žmogaus siluetą ar pavidalą priminanti lėlė, skirta smeigtukams ir vinims smeigti. Asocijuojama su haitiečių vudu ir luizianiečių vudu papročiais. Tradiciškai naudotos kitam asmeniui pakenkti, nes buvo tikima, jog lėlėje atvaizduotas žmogus patirs fizinį skausmą nuo pradūrimų.

Istoriškai panašios lėlės naudotos ir Europoje, Azijoje, Amerikoje, kur šios lėlės neturėjo nieko bendro su vudu.

## Šaltiniai
FK Rosa

**Klaipėdos futbolo klubas „Rosa“** (arba ***Klaipėdos „Rosa“, FK „Rosa“***) – Lietuvos futbolo klubas iš Klaipėdos. Žaidžia Trečioje lygoje (KLFFF), ketvirtoje pakopoje.

## Istorija

Klubas buvo įkurtas 2014 m., dalyvavo 2014 ir 2015 m. Trečios lygos, Klaipėdos apskrities pirmenybėse.

### Veikla nuo 2020 m.

Klubas atnaujino savo veiklą 2020 m. vasario mėn. Sėkmingai licencijavosi ir pateko į Antrą lygą (trečia pakopa). Klubo  savininkas pasikvietė legendinį Šenderį Giršovičių, kuris tapo klubo vadovu. Pagrindinė ekipa žaidė Antroje lygoje, o ROSA B ekipa Trečioje lygoje (KLFF) pirmenybėse. Antroje lygoje komandai sekėsi prastai, iš dvylikos dalyvių liko vienuoliktoje vietoje, o rungtynes pralaimėdavo nepadoriais skirtumais.

2021 m. pradžioje Šenderis Giršovičius užsiminė, kad dėl COVID-19 pandemijos klubas gali nedalyvauti Lietuvos futbolo čempionate, tačiau klubo komanda žaidė Trečioje lygoje (KLFF), o **Rosa B** ekipos nebeliko. 2021 m. gegužės 30 d. rungtynėse prieš Palangos „Gintarą“ pralaimėjo net 2:10. Šiose rungtynėse buvęs Lietuvos nacionalinės rinktinės žaidėjas Tadas Labukas, atstovaujantis Palangos „Gintaro“ klubui, pelnė tris įvarčius.

## Klubo simbolika

Pasak Šenderio Giršovičiaus, klubo pavadinimas neturi jokios reikšmės. 

Logotipas yra apskritimo formos. Centre yra stilizuota **R** raidė, 2014 m. data bei užrašas FK.ROSA.

#### Spalvinė gama

* 2020 m. namuose žaidė mėlynomis aprangomis, o atsarginės buvo baltos spalvos.

## Sezonai

|}

## Sudėtis
*Atnaujinta: * 

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

## Dubleriai
**FK Rosa B**  žaidė Klaipėdos apskrities pirmenybėse.
#### Sezonai

|}

## Vadovybė
*  Šenderis Giršovičius, vadovas (2020 m. – iki šiol.)
*  Rimantas Vilavičius, treneris (2020 m. – iki šiol.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Klubo Facebook puslapis
* KLFF (apie klubą)
* FK Rosa Transfermarkt puslapyje
* lietuvosfutbolas.lt (Rungtynių išklotinė)
* lietuvosfutbolas.lt (2020 m. Antra lyga; II etapas)
Markgrafo operos teatras

**Markgrafo operos teatras** () – XVIII a. operos teatras Bairoito mieste Frankonijoje, Bavarijos žemėje, Vokietijoje. Labai gerai išsilaikiusi meninė teatro puošyba daro šį teatrą, kartu su Olimpiko teatru Italijoje, vienu iš svarbiausių teatrų, pastatytų iki Didžiosios Prancūzijos revoliucijos. 2012 m. birželio 30 d. teatras įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Bairoite pastatas yra tiesiog vadinamas „Operos teatru“ (), o Richard Wagner įkurtas teatras vadinasi „Festivalio namais“ (). 1810 m. Bairoito markgrafystė buvo parduota Bavarijos karalystei ir teatras įgijo „Karališkojo teatro“ pavadinimą.

## Galerija

Vaizdas:Gustav Bauernfeind Markgräfliches Opernhaus Bayreuth 1879.jpg|Vidus 1879 m.
Vaizdas:Opernhaus Bayreuth 4 db.jpg|Teatro balkonai
Vaizdas:Opernhaus Bayreuth 1 db.jpg|Grafų herbas


## Išnašos

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 
* Markgräfliches Opernhaus UNESCO oficialus puslapis
Manuel Akanji

**Manuelis Akandži** (*Manuel Akanji*; g. 1995 m. liepos 19 d.) – Šveicarijos futbolininkas, gynėjas. Šveicarijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

## Karjera
Gimė Neftebache, Šveicarijoje, šveicarės ir Nigerijos piliečio šeimoje. Rungtyniavo FC Wiesendangen jaunimo komandoje, nuo 2007 m. – FC Winterthur jaunimo komandoje. 2014 m. buvo perkeltas į pagrindinę klubo komandą, tame sezone sužaidė 37 rungtynes, pelnė įvartį. 2015 m. vasarą persikėlė į FC Basel, pirmąsias rungtynes sužaidė 2015 m. rugsėjo 26 d. prieš FC Lugano. Kartu su komandą, žaisdamas startinėje sudėtyje, dukart laimėjo Šveicarijos Superlygą. 2017–18 m. UEFA Čempionų lygos grupių etape sužaidė visas šešias rungtynes bei padėjo komandai patekti į atkrintamąsias varžybas. 2018 m. žiemos perėjimų lango metu buvo nupirktas Borussia Dortmund komandos už 18 mln. eurų, pasirašė ketverių su puse metų sutartį (iki 2022 m. birželio).

2022 m. rugsėjo 1 d. Akanji prisijungė prie Manchester City komandos už kurį buvo sumokėtą 15 mln. svarų ir pasirašė sutartį iki 2027 metų. 2025 m. rugsėjo 2 d. oficialiai pranešta, kad nuomos pagrindais keliasi Serie A rungtyniaujantį Inter Milan klubą.

## Rinktinės
Žaidė Šveicarijos iki 20 ir iki 21 metų jaunimo rinktinėse. 

2017 m. rugsėjo 7 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje 2018 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynėse prieš Farerų salų komandą. 

Atstovavo Šveicarijai 2018 m. pasaulio futbolo čempionate.

## Apdovanojimai
**FC Basel**
* Šveicarijos Superlyga: 2015–16, 2016–17
* Šveicarijos futbolo taurė: 2016–17

**Borussia Dortmund**
* Vokietijos futbolo supertaurė: 2019
* Vokietijos futbolo taurė: 2020–21 m.

**Manchester City**
* Premier League: 2022–23 m.
* FA taurė: 2022–23 m.
* UEFA Čempionų lyga: 2022–23 m.
* UEFA Super taurė: 2023
* FIFA Pasaulio futbolo klubų taurė: 2023
* FA Comumnity Shield: 2024

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Axel Witsel

**Akselis Vicelis** (*Axel Witsel*; g. 1989 m. sausio 12 d.) – Belgijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Atlético Madrid klubo ir Belgijos vyrų futbolo rinktinės žaidėjas.

## Biografija
Gimė belgės ir Martinikos piliečio šeimoje. Karjerą pradėjo Standard Liège, būdamas 18-os, greitai tapo vienu pagrindinių komandos žaidėjų, suformuodamas jauną belgų saugų trejetą kartu su Maruanu Felainiu ir Styvenu Defo. 

2009 m. rungtynėse prieš Anderlecht padarė grubią pražangą prieš Lenkijos futbolininką Marciną Vasilevskį. Vicelis buvo diskvalifikuotas aštuonerioms rungtynėms. 

2011 m. persikėlė į Benfica, vėliau į Zenit, kuris jį nusipirko už 40 mln. eurų bei pasirašė penkerių metų sutartį. Zenie sužaidė 122 rungtynes bei pelnė 16 įvarčių. 

2017 m. sausio 3 d. parduotas Kinijos Tianjin Quanjian klubui, 

2018 metais buvo nupirktas Borussia Dortmund klubo bei pasirašė ketverių metų sutartį (iki 2022 m. birželio).

2025 m. rugpjūčio 12 d. pasirašyta vienerių metų trukmės sutartis su Girona klubu (Ispanija).

## Rinktinės
Vicelis rungtyniavo kone visose Belgijos jaunimo komandose. 2008 m. debiutavo nacionalinėje Belgijos komandoje, draugiškose rungtynėse prieš Maroką, pelnė vienintelį komandos įvartį.

Atstovavo rinktinei 2014 ir 2018 m. pasaulio futbolo čempionate (šiame čempionate laimėjo bronzos medalius), 2016 m. Europos futbolo čempionate. 

2018 m. lapkričio 15 d. sužaidė 100–ąsias rungtynes atstovaudamas Belgijos rinktinei.

## Apdovanojimai
**Standard Liège**

* Jupiler lyga: 2007–08, 2008–09
* Belgijos futbolo taurė: 2010–11
* Belgijos futbolo supertaurė: 2008, 2009

**Benfica**
* Taça da Liga: 2011–12

**Zenit**
* Rusijos Premjer lyga: 2014–15
* Rusijos futbolo taurė: 2015–16
* Rusijos futbolo supertaurė: 2015

**Borussia Dortmund**
* Vokietijos futbolo supertaurė: 2019

**Belgija**
* Pasaulio futbolo čempionatas, 3-a vieta: 2018

### Asmeniniai

* Belgijos metų jaunasis futbolininkas: 2007–08
* Belgijos auksinis batelis: 2008
* O Jogo metų komanda: 2012

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
*
Umaele

**Umaele** – vyriškoji mitologinė etruskų figūra.

Aptiktas etruskų veidrodis, kur Umaele pavaizduotas pasilenkęs ties Urphe (Orfėjo) galva. Ant kito veidrodžio (aptiktas *Castelgiorgio* vietovėje, datuojamas ~300 m. pr. m. e.) Umaele, panašu, vaizduojamas pranašaujantis iš kepenų (veidrodis apgadintas). Umaele iš kairės sėdi Turmšas, o iš dešinės stovi Alpnu ir Aplu. Umaele kairė koja pakelta.

Esama įvairių prieštaringų bandymų interpretuoti Umaele vardą ir jo tapatybę. Italų etruskologas Adriano Maggiani Umaele laiko Apolonu, teigia esą jis buvęs pavaizduotas su lanku ir strėline; Umaele vardas suprantamas kaip Apolono atributas (*o Maloes umaele*). Šios mitologinės figūros vardas bandomas sieti ir su senovės graikų kalbos žodžiu *homilaos* („dalyvaujantis diskusijoje“). Galbūt tai atspindi Umaele vaidmenį – aiškinti Urphe pranašystes.

Anot amerikiečių istorikės Nancy Thomson de Grummond, Umaele buvo svarbi mitologinė figūra, siejama su pranašavimais. Aptikti dar du veidrodžiai, vaizduojantys pranašavimo iš kepenų scenas; juose viena pranašautojo koja irgi vaizduojama pakelta. Iš to sprendžiama, jog tokia poza – apeiginis motyvas.

## Šaltiniai