open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nykstančių kalbų raudonoji knyga

**Nykstančių kalbų raudonoji knyga** () – UNESCO išleista knyga, kurioje sudarytas nuoseklus kalbų, kurioms gresia išnykimas, sąrašas. Jį pakeitė **UNESCO Nykstančių pasaulio kalbų atlasas**. Pastarasis nuo 2009 m. yra skaitmenizuotas, apie internetinę versiją naudotojams galima rašyti atsiliepimus, prisidėti prie atnaujinimo.

## Istorija

1992 m. Tarptautinio kalbotyrininkų kongreso (CIPL) susitikimo metu Kvebeke iškėlė temą apie nykstančias kalbas, buvo nutarta steigti Nykstančių kalbų komitetą. Tais pačiais metais tarptautinis susitikimas įvyko Paryžiuje, kur buvo iškelta nykstančių kalbų problema ir siekta atkreipti pasaulio dėmesį, inicijuoti konkrečius veiksmus. Po jo sulaukta UNESCO susidomėjimo.

Stiveno Vurmo iniciatyva komitetas nutarė įkurti tyrimų centrą (ICHEL) ir išliesti UNESCO Nykstančių kalbų raudonąją knygą. Šigeru Cušida inicijavo tyrimų centrą, kuris veiklą pradėjo 1994 m. Tokijo universitete, o jos vadovu buvo Tasaka Cunoda.

## Kalbų klasifikavimas
2002 metais buvo suburta tarptautinė lingvistikos ekspertų grupė, 2003 metais parengusi nykstančių pasaulio kalbų atlaso koncepciją „Kalbos gyvybingumas ir grėsmė išnykti“ (*Language Vitality and Endangement*). Joje nurodyta metodologija kalbos gyvybingumui nustatyti. Taikomi devynis kriterijai:

* kalbos perdavimas iš kartos į kartą;
* absoliutus kalbančių žmonių skaičius;
* kalbančių žmonių ir bendro gyventojų skaičiaus santykis;
* kalbos naudojimo srities (sferos) pasikeitimas
* reakcija į naujas sritis ir žiniasklaidos priemones;
* kalbos mokymosi priemonių prieinamumas ir raštingumo lygis;
* vyriausybės ir institucijų požiūris bei politika, įskaitant oficialų statusą ir naudojimą;
* bendruomenės narių santykis su savo kalba;
* dokumentacijos tipas ir kokybė.

Pagal šiuos kriterijus kalbos skirstomos į 5 gyvybingumo kategorijas (6 klases): gyvybinga (neįtraukta į atlasą), nesaugi, kelianti susirūpinimą (akivaizdi grėsmė išnykti), rimtas pavojus (didelė grėsmė išnykti), kritinė būklė (ypač didelis pavojus išnykti) bei mirusi.

## Nykstančios kalbos Lietuvoje

2017 m. sausį nykstančių kalbų atlase pateiktos 2465 kalbos, kurioms gresia išnykimas. Lietuvoje nykstančioms kalboms priskiriamos keturios: baltarusių (nesaugi), karaimų (rimtas pavojus išnykti), jidiš ir čigonų (romų kalba) (keliančios susirūpinimą). Latvijoje vartojama latgalių kalba taip pat yra sąraše, tačiau žemaičių kalba neįtraukta.

## Šaltiniai
Arježas (upė)

**Arježas** (, ) – upė daugiausia pietų Prancūzijoje; Garonos dešinysis intakas. Prasideda Pirėnų kalnuose, Fontnegro ežere (2150 m aukštyje), Andoros ir Prancūzijos pasienyje. Pirmuosius keletą kilometrų teka šių šalių sieną, toliau – į šiaurę per Prancūziją (Rytų Pirėnų, Arježo, Aukštutinės Garonos departamentais). Įteka į Garoną ties Kastanjė, į pietus nuo Tulūzos.

Intakai: Orježas, Lauzas, Krėju, Hers Vifas, Eisas (dešinieji), Astonas, Vikdesas, Kurbjeras, Aržė, Lezas.

Upė mėgstama vandens turistų. Svarbiausi miestai prie Arježo yra Aksas, Fua, Pamjė.
Arježas

**Arježas** () gali reikšti:

* Arježas – Prancūzijos departamentas;
* Arježas – Prancūzijos upė.
Debedas

**Debedas** (, ) – upė Armėnijoje ir Gruzijoje; Chramio (Kuros baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Armėnijos šiaurėje, ties Dsecho kaimu susiliejus Pambako ir Dzorageto upėms. Teka į šiaurę, šiaurės rytus siauru, giliu (iki 350 m) tarpekliu. ~12 km teka Armėnijos-Gruzijos siena, o toliau – per Gruziją.

Didžiausi intakai: Marcas, Šnogas (dešinieji), Achtala (kairysis). Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Tėkmė greita, vaga vandeninga. Prie Debedo įsikūrę Alaverdžio ir Achtalos miestai, istorinės Odzuno, Sanaino gyvenvietės. Sanaine išlikęs XIII a. per upę nutiestas akmeninis tiltas.

Iki XX a. upė dar vadinta **Borčiala**.

## Išnašos
Argentina 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse

**[[Argentina|Argentinos]]** sportininkai dalyvavo 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Vankuveryje, Kanada. Žaidynėse šalies atstovai neiškovojo nei vieno medalio,

## Kalnų slidinėjimas

## Slidinėjimo lenktynės

## Rogučių sportas

## Nuorodos
* Argentinos olimpinis komitetas
Tarptautinė automobilių sporto šlovės galerija

**Tarptautinė automobilių sporto šlovės galerija** () – šlovės muziejus, skirtas žmonėms per savo gyvenimą nusipelniusiems autosporto srityje. Tai gali būti lenktynininkas, rėmėjas, komandos vadovas ir pan. Nors į šį sąrašą įtraukiami įvairių tautybių žmonės, tačiau daugumą jų sudaro amerikiečiai, lenktyniavę vietinėse varžybose (ypač NASCAR). 

1982 m. šį šlovės muziejų įkūrė NASCAR čempionato vadovas ir pirmasis organizatorius amerikietis Bill France. 

Į šį muziejų nominuojami žmonės, kurie yra pasitraukę iš tam tikro autosporto čempionato mažiausiai prieš penkerius metus. Juos renka speciali 150 autosporto žurnalistų komanda.

## Nuorodos
* Oficiali šlovės galerijos svetainė
Vochčis

**Vochčis** () arba, **Ochču** () – upė Armėnijoje ir Azerbaidžane (Karabache); Arakso dešinysis intakas. Prasideda Mažojo Kaukazo kalnuose, Kaputdžucho kalno papėdėje. Teka į pietryčius, aukštupyje – giliu kanjonu. Už Kapano miesto slėnis išsiplečia.

Upė patvenkta Kapano ir Vochčio hidroelektrinių užtvankomis. Prie Vochčio įsikūrę miestai: Kadžaranas, Kapanas (Armėnija), Zangelanas, Mindživanas (Azerbaidžanas).
Pambakas

**Pambakas** () – upė šiaurės Armėnijoje, Lorio srityje; viena iš Debedą (Kuros baseinas) sudarančių upių. Prasideda Armėnijos kalnyne, Pambako kalnagūbrio šiaurės rytiniame šlaite. Teka į rytus tarpukalnių slėniu tarp Pambako ir Bazumo kalnagūbrių. Už Vanadzoro pasuka į šiaurę, prateka tarp Bazumo ir Chalabo kalnagūbrių. Ties Dsechu susilieja su Dzoragetu ir sudaro Debedą.

Intakai: Artagetas, Cachkaru, Vordnavas, Spitakas, Lernadžuras, Vanadzoras, Karbis (dešinieji), Čičikanas, Ocidzoras, Čalabis, Zamanlu, Čanachčis (kairieji). Prie Pambako įsikūrę Spitako ir Vanadzoro miestai.
Dzoragetas

**Dzoragetas** () – upė šiaurės Armėnijoje, Lorio srityje; viena iš Debedą (Kuros baseinas) sudarančių upių. Prasideda Armėnijos kalnyne, Bazumo kalnagūbryje. Teka į rytus siauru, giliu (iki 300 m) tarpekliu. Ties Dsecho kaimu susilieja su Pambaku ir sudaro Debedą.

Upė populiari tarp vandens turizmo entuziastų. Prie Dzorageto įsikūręs Stepanavano miestas.

Upės pavadinimas armėnų kalba reiškia „tarpeklio upė“.
Bombosvaidis

**Bombosvaidis** (; ) – karo laivo įtaisas, šaudantis giluminėmis bombomis, skirtas kovai su povandeniniais laivais, taip pat – su torpedomis. Bombosvaidžiai sukurti Pirmojo pasaulinio karo metais.

Bombosvaidžiai būna dujasraučiai () ir reaktyviniai.

Po Antrojo pasaulinio karo daugiausia naudojami daugiavamzdžiai reaktyviniai bombosvaidžiai, pvz., norvegų 203 mm *Terne* ir švedų 375 mm *Bofors*, kurie turi 2, 4 arba 6 vamzdžius, šaudymo nuotolis 300–3600 m.

## Istorija

Kova su povandeniniais laivai neatrodė labai svarbi iki Pirmojo pasaulinio karo pradžios, kai Vokietija ėmė povandeniniais laivais smaugti D. Britanijos prekybą Atlanto vandenyne ir kitur. Pirmasis ginklas prieš povandeninius laivus buvo giluminės bombos – paprastai didelės statinės su sprogstamosiomis medžiagomis, kurias iš laivo ritindavo į vandenį ir kurios, nuskendusios į tam tikrą užduotą gylį, sprogdavo nuo hidrostatinio sprogdiklio. Pirmnojo pasaulinio karo metais giluminės bombos buvo geras ginklas, bet su savais trūkumais. Laivas su giluminėmis bombobomis turėdavo praplaukti virš povandeninio laivo, kad išmestos gilumines bombos galėtų sprogti ties povandeniniu laivu. Bombas tada išmesdavo linija paskui plaukiantį laivą, o ne efektyvesniais „lopais“. Laivas turėjo būti pakankamai greitas, kad spėtų nuplaukti iš vietos, kur ką tik išmetė netrukus sprogsiančias gilumines bombas. Tik labai arti sprogusios giluminės bombos galėjo išsyk nuskandinti povandeninį laivą, sprogusios kiek toliau – tik jį apgadinti. Kadangi bombomis pataikyti į povandeninį laivą būdavo sunku, tad povandeninius laivus dažnai tik pažeisdavo.

### Ankstyvieji priešpovandeniniai bombų svaidytuvai

Po pirmojo pasaulinio karo buvo kuriami giluminių bombų svaidytuvai, kurie nusviesdavo bombas apie 30 m nuo laivo. Tai buvo gerokai efektyviau nei senoji sistema, jas naudodamas laivas galėdavo išsviesti svaidytuvu ir išridenti laivugalio bėgiais iki 10 giluminių bombų, kurios padengdavo tam tikrą jūros plotą. Tačiau tokia giluminių bombų svaidymo sistema reikalaudavo arti priplaukti prie povandeninio laivo, o prisiartinus dingdavo sonaro hidroakustinis kontaktas su povandeniniu laivu, Povandeniniai laivai tuo „akluoju“ tarpsniu pasinaudodavo ir atlikdavo išsisukimo manevrą.

### Antrojo pasaulinio karo laikų bombosvaidžiai
Antrojo pasaulinio karo metais buvo sukurti pirmieji priešpovandeniniai bombosvaidžiai. Visi jie turėjo bendrą savybę – iššaudavo gilumines bombas į vandenį priešais povandeninį laivą atakuojantį laivą, kol sonaras su šiuo dar palaikydavo akustinį kontaktą. Garsusis *Hedgehog* (angl. 'ežys') turėdavo 24 mažas 18 cm skersmens apie 28 kg sveriančias gilumines bombas su maždaug 15 kg užtaisais.

## Papildomai skaityti
* Giluminė bomba

## Nuorodos
*  Многоствольные бомбометные установки
Mihovil Nakić

**Mihovil Nakić** (g. 1955 m. liepos 31 d.) – buvęs Kroatijos krepšininkas.

## Pasiekimai

* 1982 Jugoslavijos čempionas
* 1980 Olimpinių žaidynių čempionas
* 1984 Olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtojas
* 1985, 1986 m. laimėjo Europos taurę
Kasachas

**Kasachas** () – upė pietvakarių Armėnijoje; Mecamoro (Arakso baseinas) kairysis intakas. Prasideda Armėnijos kalnyne, Aragaco kalno papėdėje. Teka į pietryčius, pietus tarpukalnių slėniu.

Kasacho slėnyje įrengtas Aparano tvenkinys. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Kasacho įsikūrę Aparano, Aštarako, Ošakano, Vaharšapato miestai, Sagmosavanko, Hovhanavanko vienuolynai.
Kuktiškių valsčius

**Kuktiškių valsčius** (, ) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Kuktiškės.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1861 m. Vilniaus gubernijoje. 1919–1920 m. buvo ginčytinoje Lietuvos ir Lenkijos teritorijoje. 1947 m. dalis valsčiaus perduota naujam Skudutiškio valsčiui. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Molėtų rajonui (4 apylinkės), Švenčionėlių rajonui (1 apylinkė) ir Utenos rajonui (3 apylinkės).

|-
| 1869 m. || || 3462 || 379 kiemai  || || 93
|-
| 1874 m. || || 3959 || 311 kiemų  || 4 seniūnijos || 99
|-
| 1880 m. || || 3891 || 311 kiemų  || 4 seniūnijos || 99
|-
| 1885 m. || || 4247 || 328 kiemai  || 5 seniūnijos || 117
|-
| 1890 m. || || 4382 || 328 kiemai  || 5 seniūnijos || 117
|-
| 1923 m.  || 257 || 6648 || 1336 || || 209 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 170 || 6591 || || 10 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 197 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* I. Šutinas, 1886–1888 m.
* A. Jurgelėnas, nuo 1888 m.
* Morkūnas
* Čipkus
* Juozas Valiulis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1884 || Asmalai || Juozas Bakšys, kunigas || 1925
|-
| 1898 || Suoleliai || Veronika Karvelienė, pedagogė || 1952
|-
| 1900 || Paneveržys || Pranas Daunys, rašytojas, pianistas || 1962
|-
| 1904 || Asmalai || Juozas Dačys, statybų inžinierius || 1992
|-
| 1936 || Ražampolis || Vanda Aramavičiūtė, pedagogė ||
|-
| 1937 || Suginčiai || Antanas Juodvalkis, miškininkas ||
|-
| 1942 || Gruobliai || Mindaugas Černiauskas, fotografas ||
|}

## Šaltiniai
Saldutiškio valsčius

**Saldutiškio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Saldutiškis.

## Istorija

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo, greitai panaikintas, vėl atkurtas 1939 m. Galutinai valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija priskirta Švenčionėlių rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 288 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1928 || Krivasalis || Antanas Terleckas, disidentas || 2023
|-
| 1932 || Pavyžintys || Algirdas Garliauskas, informatikas || 2019
|-
| 1939 || Krivasalis || Vladas Terleckas, signataras || 2024
|-
| 1942 || Pakiaunys || Zigmantas Kiaupa, istorikas ||
|}

## Šaltiniai
Sudeikių valsčius

**Sudeikių valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Sudeikiai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1861 m. Kauno gubernijoje. Panaikintas XIX a. pabaigoje

|-
| 1877 m. || || 2422 || 208 kiemai  || 5 seniūnijos || 35
|}

## Šaltiniai
Genetinis lytinis potraukis

**Genetinis lytinis potraukis** () – lytinis potraukis tarp artimų giminaičių (brolių seserų, pirmos ir antros eilės pusbrolių, tėvų ir jų vaikų), kurie pirmą kartą susitiko jau būdami suaugę.

Genetinis lytinis potraukis (GLP) gali susidaryti, pvz., broliams ir seserims, kurie buvo įvaikinti skirtingose šeimose, o užaugę, žinodami ar nežinodami apie savo kraujo giminystę, jie susitinka. Susitikus įvaikintiems ir jų giminaičiams GLP nutinka retai, tačiau paskutiniais metais daugėja tokių susitikimų, todėl daugėja ir GLP atvejų. Jei prasideda lytiniai santykiai, jie priskiriami incestui, todėl gali sukelti stresą abiem pusėms (incesto tabu).
Šis reiškinys, kai išsyk po gimimo atskirti brolis ir sesuo susitinka suaugę ir incestiškai įsimyli vienas kitą žinomi iš liaudies epų (pvz., suomių „Kalevalos“ tragiškas veikėjas *Kullervo*).

GLP tarp kartu ankstyvoje vaikystėje augusių žmonių, kaip kad būna su dauguma seserų ir brolių, būna labai retai. Nuo to apsaugo imprintingas – Vestermarko efektas, kurio paskirtis ir yra slopinti galimą incestą.

## Darantys įtaką veiksniai
GLP gali veikti keli veiksniai:
* Paprastai žmonės veidus, panašius į nuosavus, laiko patrauklesniais, labiau vertais pasitikėjimo, negu vidutiniška. Dėl bendrų genų artimi giminaičiai būna fiziškai panašūs.
* *Bereczkei* (2004) iš dalies priskiria šį reiškinį imprintingui ankstyvoje vaikystėje, kai užsifiksuoja priešingos lyties tėvo bruožai.
* Bendri interesai ir asmenybės bruožai paprastai laikomi pageidautinais partnerio bruožais. Šių savybių paveldimumas iki šiol yra didelių svarstymų objektas (paveldimumas prieš auklėjamumą), tačiau kuris aiškinimas bebūtų teisingas, tokios savybės telkiasi artimų giminaičių rate.
* Atvejais, kai atsiranda lytinis potraukis tarp tėvų ir vaikų, tėvas dukroje ar motina sūnuje, kurį įsimyli, gali atpažinti savo buvusio partnerio bruožus..

## Vokietijoje
* 2007 m. vasario mėn. spaudoje buvo rašoma, kad atskirai išaugusių brolio ir sesers pora Vokietijoje kovoja prieš priešincestinį įstatymą. Pora turi keturis vaikus.

## Kita
Romantinis anglų poetas lordas Baironas, manoma, turėjo GLP su savo netikra seserimi. Jie susitiko jau suaugę.

## Nuorodos
Getikas

**Getikas** () – upė šiaurės rytų Armėnijoje; Akstafos (Kuros baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Armėnijos kalnyne, Sevano kalnagūbrio rytiniame šlaite, netoli Kašatacho viršūnės. Teka į šiaurės vakarus. Įteka į Akstafą šalia Diližano.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Getiko įsikūręs Čambarko miestas, o žemupio dešiniajame krante – Diližano nacionalinis parkas.
Aluotų valsčius

**Aluotų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Aluotos, vėliau – Kunigiškiai I.

## Istorija

Įkurtas XIX a. Kauno gubernijoje, gyvavo iki I pasaulinio karo pabaigos. 1905–1906 m. priklausė Kamajų respublikai. Minimas 1919 m. Lietuvos apskričių sienų ir centrų įstatyme, bet vėliau neaptinkamas.

|-
| 1877 m. || || 6937 || 651 kiemas  || 8 seniūnijos || 109
|}

## Šaltiniai
Italijos tautinis olimpinis komitetas

**Italijos tautinis olimpinis komitetas** () – sporto institucija, atsakinga už sporto vystymą ir populiarinimą Italijoje. Įkurta 1908 m. ir TOK pripažinta 1914 m.

Tautiniam komitetui priklauso 45 sporto federacijos, 16 sporto asociacijų, 12 sporto organizacijų, teritorinė sporto organizacija ir dar 19 kitų su sportu susijusių organizacijų. Metinis 2009 m. komiteto biudžetas sudarė 446 640 000 eurų, kuriuos finansavo šalies vyriausybė. Nuo 1999 m. komitetui vadovauja Gianni Petrucci.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (it.) (en.)

## Šaltiniai
Saugokis automobilio

**Saugokis automobilio** – 1966 m. tarybinė komedija, sukurta legendinio režisieriaus Eldaro Riazanovo. Pagrindinius vaidmenis atliko Inokentijus Smotkunovskis ir Olegas Jefremovas.

## Siužetas

Kriminalinių nusikaltimų tyrėjas Maksimas Podberiozovas tiria keistus mieste vykstančius nusikaltimus – per trumpą laiką pavagiami trys, gerai saugomi automobiliai (GAZ-21 „Volga“), nors tokių pačių pilna nesaugomų gatvėse.

Jurijus Detočkinas – eilinis pilietis, dirba draudimo bendrovėje, vaidina kultūros namų saviveiklos teatre, tačiau šeimynykščius stebina dažnomis komandiruotėmis, o darbdavį – pastoviomis išvykomis dėl sergančių giminaičių. Iš tiesų, laisvu nuo darbo metu būtent jis nuvarinėja automobilius.

Detočkinas atsitiktinai susipažįsta su inspektoriumi, kuris irgi vaidina teatre. Jie kartu repetuoja būsimam spektakliui „Hamletas“. Detočkinas darbo reikalais lankydamasis spekulianto Dimos Semicvetovo namuose pastebi jo naują Volgą. Jis du kartus nesėkmingai mėgina ją pavogti (pirmą kartą suveikia signalizacija, vėliau – pakliūna į spąstus), iš trečio karto pavyksta tai padaryti autokrano pagalba. Detočkinas su tuo automobiliu keliauja į tolimą miestą parduoti automobilio, pakeliui išvengęs milicininko pinklių.

Jam dar būnant išvykoje tyrėjas Maksimas aplanko Jurijaus motiną ir iš jos pasakojimų išsiaiškina, kad jo persekiojamas vagis yra jo draugas Jurijus. Šiam grįžus, tyrėjas išsiaiškina, kad Detočkinas automobilius vogė tik iš sukčių, o visus gautus pinigus perleidžia vaikų namams. Nors Maksimas atsisako jį suimti, Detočkinas toliau tęsia savo darbus. Teismas nepasigaili vagies ir uždaro jį į kalėjimą.

## Aktoriai

* Inokentijus Smotkunovskis – Jurijus Detočkinas
* Olegas Jefremovas – Maksimas Podberiozovas
* Olga Aroseva – Liuba
* Andrejus Mironovas – Dima Semicvetovas
* Anatolijus Papanovas – Semionas Sokol-Kružkinas
* Tatjana Gavrilova – Ina
* Liubov Dobržanskaja – Jurijaus motina
* Jevgenijus Jevstignejevas – teatro režisierius
* Georgijus Žžionovas – milicijos inspektorius ant motociklo
* Gotlibas Roninsonas – draudimo bendrovės viršininkas
* Donatas Banionis – kunigas, nupirkęs automobilį
Italija olimpinėse žaidynėse

**[[Italija]] dalyvavo visose šiuolaikinėse [[Olimpinės žaidynės|olimpinėse žaidynėse]]** išskyrus 1904 m. Ši šalis buvo olimpinių žaidynių šeimininkė tris kartus:

* 1956 m. VII žiemos olimpinės žaidynėse, Kortina d’Ampece
* 1960 m. XVII vasaro olimpinės žaidynėse, Romoje
* 2006 m. XX žiemos olimpinės žaidynėse, Turine

Nacionalinis Italijos olimpinis komitetas buvo įkurtas 1908 m., o pripažintas 1914 m. Šiuo metu jam vadovauja Gianni Petrucci.

## Pasiekimai
Italijos sportininkai laimėjo 549 medalius vasaros ir 106 medalį žiemos olimpinėse žaidynėse. Pagal šį rodiklį Italija yra šešta visame pasaulyje. Pagal aukso medalių (235 medaliai) skaičių Italija yra penkta po JAV, Tarybų Sąjungos, Vokietijos ir Didžiosio Britanijos.

Daugiausiai medalių vasaros olimpinėse žaidynėse Italijos atletai pelnė 1932 m. Los Andžele ir 1960 m. Romoje – po 36 medalius.

Sėkmingiausia žiemos olimpiada buvo 1994 m. Lilehameryje – ten pelnyta 30 medalių.

Pagal sporto šakas Italija sėkmingiausiai pasirodo fechtavimosi rungtyje (viso 121 medalis) ir slidinėjime (34 medaliai).

Italijos olimpinė komanda taip pat dalyvaudavo Viduržemio jūros regiono žaidynėse, kuriose pelnė 1786 medalius – tai yra geriausias rezultatas šių žaidynių istorijoje.

## Medalių lentelės

### Medaliai vasaros žaidynėse

### Medaliai žiemos žaidynėse

## Šaltiniai
Minolas

**Minolas** () – karinė sprogstamoji medžiaga, sukurta Antrojo pasaulinio karo pradžioje D. Britanijos Admiraliteto tam, kad būtų galima ekonomiškiau vartoti turimas TNT ir heksogeno atsargas, kurių trūko. Minole naudojami aliuminio milteliai ryškiai pailgina sprogimo impulsą, dėl ko minolas darosi labai tinkamas povandeniniams sprogmenims užtaisyti. Minolas ir buvo sukurtas užtaisyti jūrų minoms, giluminėms bomboms ir torpedoms, šie sprogmenys būna efektyvesni, jei užtaisyti sprogstamąja medžiaga su ilgu sprogimo impulsu nei su didesniu brizantiškumu.

Minolas netinka naudoti vamzdinių ginklų su dideliu pradiniu greičiu šaudmenims (pvz., patrankų sviediniams), kadangi perkrovai viršijus 250 g atsiranda detonacijos rizika.

Paprastai buvo naudojamos keturios minolo receptūros (svorio procentais):
* *Minol-1*: 48 % TNT, 42 % amonio nitrato ir 10 % aliuminio miltelių.
* *Minol-2*: 40 % TNT, 40 % amonio nitrato ir 20 % aliuminio miltelių.
* *Minol-3*: 42 % TNT, 38 % amonio nitrato ir 20 % aliuminio miltelių.
* *Minol-4*: 40 % TNT, 40 % amonio nitrato ir kalio nitrato (santykiu 90/10) ir 20 % aliuminio miltelių.

Maždaug nuo 1950 m. minolą ima keisti modernesnėmis polimerais klijuotomis sprogstamosiomis medžiagomis, kurios efektyviau sprogsta ir stabilesnės laikant. Dabar minolas laikomas moraliai pasenusia sprogstamąja medžiaga. Šiandien sutinkami minolu užtaisyti šaudmenys paprastai būna nesprogę šaudmenys iš senesnių laikų negu 7-tas XX a. dešimtmetis.
Pievinė šilagėlė

**Pievinė šilagėlė** (*Pulsatilla pratensis*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, šilagėlių (*Pulsatilla*) genties augalas.

Daugiametis, žolinis, 7-45 cm aukščio augalas. Šaknis ilga, tvirta, liemeninė. Stiebas stačias, apvalus, apaugęs šilkiškais plaukeliais. Apatiniai lapai kotuoti, išauga kartu su žiedais, 2-3 kartus plunksniškai suskaldyti, apaugę retais plaukeliais. Stiebiniai lapai 3, apie stiebo vidurį sudaro lapų menturį, bekočiai, plaštakiškai suskaldyti; skiltys siaurai lancetiškos, labai plaukuotos, pagrindais suaugusios į makštį. Žiedkočiai palinkę, tik vaisiams bręstant išsitiesia. Apyžiedis paprastas, varpelio pavidalo, pusiau uždaras, sudarytas iš 6 šviesiai violetinių lapelių, kurių išorinė pusė apaugusi sidabriškais plaukeliais. Kuokelių daug, jie trumpesni už apyžiedį. Piestelių daug. Liemenėliai ilgi (iki 6 cm), nenukrintantys, liekantys prie vaisių kaip akuotai. Vaisius – pailgas, plaukuotas, vienasėklis riešutėlis.

Žydi balandžio – gegužės (iki birželio) mėn. Šiauriniuose Lietuvos rajonuose reta, kitur kiek dažnesnė. Auga sausose pievose, pamiškėse, pušynuose, sausuose mišriuose miškuose, lengvuose smėlio ar žvyro dirvožemiuose. Augalas nuodingas, vaistinis.

## Literatūra
Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 112 psl.
Cchenisckalis

**Cchenisckalis** arba **Chidura** () – upė vakarų Gruzijoje; Rionio dešinysis intakas. Prasideda Didžiajame Kaukaze, viename iš Vandenskyros kalnagūbrio ledynų. Teka į pietvakarius. Aukštupyje teka giliu tarpekliu, sudaro slenksčius ir krioklius, žemupyje kerta Kolchidės žemumą. Įteka į Rionį į pietus nuo Samtredijos.

Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Didžiausias debitas – 371 m³/s. Prie Cchenisckalio įsikūręs Cagerio miestas.

## Šaltiniai
Slaptakakliai vėžliai

**Slaptakakliai vėžliai** – vėžlių pobūris, kuriam priklauso didžioji dalis dabar gyvenančių vėžlių. Skirtingai nuo šonakaklių vėžlių, Įtraukdami galvą po šarvu, kaklą sulenkia vertikaliai, S raidės pavidalu. Kaklo slankstelių šoninės ataugos redukuotos. Dubuo nesuaugęs su kauliniu šarvu.

Šiam pobūriui priklauso Lietuvoje sutinkamas, į Lietuvos raudonąją knygą įtrauktas balinis vėžlys.

## Sistematika
* Šeima. Kaimaniniai vėžliai (*Chelydridae*)
* Šeima. Sausumos vėžliai (*Testudinidae*)
* Šeima. Dėžiniai vėžliai (*Geoemydidae*)
* Šeima. Baliniai vėžliai (*Emydidae*)
* Šeima. Kiaulianosiai vėžliai (*Carettochelyidae*)
* Šeima. Minkštaodžiai vėžliai (*Trionychidae*)
* Šeima. Upiniai vėžliai (*Dermatemydidae*)
* Šeima. Muskusiniai vėžliai, dumblavėžliai (*Kinosternidae*)
* Šeima. Didžiagalviai vėžliai (*Platysternidae*)
* Šeima. Jūriniai vėžliai (*Cheloniidae*)
* Šeima. Kietaodžiai vėžliai (*Dermochelyidae*)

## Išnašos
Supsa

**Supsa** () – upė pietvakarių Gruzijoje. Prasideda Mažajame Kaukaze, Meschečio kalnagūbryje, 2800 m aukštyje virš jūros lygio. Teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi. Įteka į Juodąją jūrą ties Ckalicminda (į pietus nuo Počio).

Didžiausi intakai: Gubazeulis, Bachvisckalis, Baramidzisckalis, Šutis. Po liūčių smarkiai patvinsta. Didžiausios gyvenvietės prie Supsos: Čochatauris, Supsa, Ckalicminda.
Šonakakliai vėžliai

**Šonakakliai vėžliai** (*Pleurodira*) – vėžlių pobūris, sutinkamas Pietų pusrutulyje. Tam, kad paslėptų galvą, šie vėžliai turi palenkti kaklą į šoną, skirtingai nuo slaptakaklių vėžlių, kurie galvą įtraukia tiesiai. Kaklo slanksteliai turi dideles keterines ir šonines ataugas stipriems raumenims prisitvirtinti. Dubuo suaugęs su kauliniu šarvu. Gyvena gėluose vandenyse, gerai plaukioja ir nardo. Šonakaklių vėžlių kaklai ilgesni. Rūšių mažiau nei slaptakaklių.

* Šeima. Žalčiakakliai vėžliai (*Chelidae*)
* Šeima. Pelomedūzos (*Pelomedusidae*)
* Šeima. Afroamerikiniai šonakakliai vėžliai (*Podocnemididae*)
Adžarisckalis

**Adžarisckalis** () – upė pietvakarių Gruzijoje, Adžarijoje; Čoruho dešinysis intakas. Prasideda Mažajame Kaukaze, Arsianio kalnagūbryje. Teka į vakarus siauru, giliu slėniu. Žemupyje slėnis praplatėja.

Upė minta lietaus ir sniego tirpsmo vandenimis. Poplūdžiai pasitaiko visų metų bėgyje. Įrengta mažoji hidroelektrinė.

## Šaltiniai
Mailius

**Mailius** – jaunos žuvytės, tik išsivysčiusios iš lervų. Skirtingai nuo žuvų lervų, kurios maisto medžiagas gauna iš trynio, mailius jau pats maitinasi. Mailius yra daugelio vandens plėšrūnų maistas. Žuvų mailiaus maistas yra planktonas, jis yra labai svarbus palaikant ekologinę pusiausvyrą (mitybos grandinę).

## Šaltiniai
Sausdravas

**Sausdravas** – upė vakarų Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda Vydeikių apylinkėse. Teka į pietvakarius, smarkiai vingiuoja. Žemupyje prateka Medingėnų miškus. Įteka į Miniją 156 km nuo jos žiočių, ties Stalgėnais.

Intakai: Saisa (kairysis), Kulka, Kapupis, Šilupis (dešinieji). Vidutinis nuolydis – 239&nbsp;cm/km. Patvenkta ties Sausdravėnais (1 ha) ir Žlibinais (6 ha). Prie Sausdravo esančios gyvenvietės: Kantaučiai, Žlibinai, Purvaičiai.

Upėvardis sudėtinės darybos: *saus-* („sausas, be vandens“) ir *drav-as* (šaknis *drav-* siejama su tekėjimu, bėgimu; plg.  „bėgimas, judėjimas“).


Sausdravas2.jpg|1 km nuo santakos su Minija
Sausdravas1.jpg|Sausdravas Jėrubaičių miške
Sausdravas, kelias į Žlibinus.JPG|Upėvardis Žlibinuose
Sausdravo ir Minijos santaka.jpg|Sausdravo santaka su Minija (vasario mėn.)


## Šaltiniai
Migliečiai

**Migliečiai** – didelė vienaskilčių augalų eilė. Manoma, kad migliečiai kilo iš Pietų Amerikos prieš 115 mln. metų. Šių augalų žiedai paprastai nedideli, sutelkti žiedynuose. Dauguma rūšių apdulkinamos vėjo. Daugumos sėklose būna krakmolo.

Sistematika neaiški: kai kurie šaltiniai tokios eilės išvis neišskiria (priskiria miglinius viksvuoliečiams), kai kur šiai eilei priskiriamos vos ne visos komelinažiedžių poklasio šeimos.
Vokietijos civilinio proceso kodeksas

**Vokietijos civilinio proceso kodeksas** ( - 'Civilinio proceso tvarka', *ZPO*) – kodifikuotas norminis teisės aktas (federalinis įstatymas), pagrindinis Vokietijos (VFR) civilinio proceso teisės šaltinis. Sudaro 11 knygų. Priimtas 1877 m. sausio 30 d., įsigaliojo 1879 m. spalio 1 d. kaip Vokietijos imperijos įstatymas. Šiuo metu galioja kaip VFR įstatymas.

## Nuorodos
* Vokietijos CPK tekstas
Zivilprozessordnung

**Zivilprozessordnung** - civilinio proceso kodeksas vokiškai kalbančiose valstybėse:
* Vokietijos civilinio proceso kodeksas
* Austrijos civilinio proceso kodeksas
* Šveicarijos civilinio proceso kodeksas
* Bavarijos civilinio proceso kodeksas, istorinis teisynas
Sasna

**Sasna** – upė pietvakarių Lietuvoje, daugiausia Marijampolės savivaldybėje; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda Smalinyčios kaimo apylinkėse, Varnabūdės miške. Teka į vakarus, aukštupyje kerta Kazlų Rūdos savivaldybės pakraštį. Už Sasnavos pradeda smarkiai vingiuoti, pasuka į šiaurę ir įteka į Antanavo tvenkinį, 177 km nuo Šešupės žiočių.

Intakai: Santaka, Valčiuva (kairieji), Utalina (dešinysis).

Vidutinis nuolydis 219&nbsp;cm/km. Ties Sasnava patvenkta, susidaręs 13 ha tvenkinys.

Gyvenvietės prie Sasnos: Smalinyčia, Obelinė, Barsukinė, Sasnava, Kantališkiai.

## Istorija

Sasna (*Sassene*) minima XIV a. Kryžiuočių kelių aprašymuose. Spėjamas pavadinimo etimologinis ryšys su prūsų ir šiame krašte gyvenusių jotvingių (sūduvių) kalbos žodžiu **sasnis*, reiškiančiu kiškį.

## Šaltiniai
StPO

**Strafprozessordnung** - baudžiamojo proceso kodeksas vokiškai kalbančiose valstybėse:

*Austrijos baudžiamojo proceso kodeksas
*Vokietijos baudžiamojo proceso kodeksas
Jakušima

**Jakušima** () – viena iš Japonijai priklausančių Osumi salų. Jos plotas apie 500 km², saloje yra 15 tūkst. gyventojų. Sala yra į pietus nuo Kiūšiū, Kagošimos prefektūroje. Jakušimos sąsiauris (*Yakushima Kaikyō*) skiria salą nuo Tanegašimos. Aukščiausias salos taškas yra *Miyanoura-dake* (1935 m). Jakušimą dengia tankūs miškai, žinomi dėl japoninės kriptomerijos medžių, kuriuos japonai vadina *sugi*, ir rododendrų.

*Jakusugi* miškus (šimtamečių medžių girias) kasmet aplanko 300 tūkst. žmonių. Teigiama, kad ši vieta įkvėpė Hayao Miyazaki sukurti „Princesę Mononokę“. Sala taip pat vaizduojama 1996 m. filme „Motros atgimimas“, kuriame Motra Leo padėjo ant vieno salos medžio kokoną.

Jakušimoje Honda bando savo sukurtą vandenilinį variklį. Daugiau nei 50 % salos elektros energijos yra iš hidroelektrinių, o iš pertekliaus Kagošimos universitetas mažame eksperimente gamina vandenilį. Saloje nėra vandenilinių mašinų, bet savivaldybė turi keletą elektromobilių.

Pagal administracinį suskirstymą, visa sala priklauso Jakušimos miestui.

## Miškai

10 747 ha Jakušimos miškų, kurie yra senųjų šilumą mėgstančių girių liekanos, 1993 m. buvo įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą. Saugomos teritorijos branduolyje (12,19 km²) niekada nebuvo kertami medžiai..

Miškuose aptinkama virš 2000 augalų ir gyvūnų rūšių, tarp kurių 94 yra endeminės.

## Klimatas

Jakušimai būdingas subtropinis klimatas ir gausus kritulių kiekis. Sala yra drėgniausia vieta Japonijoje, joje per metus iškrenta 4000-10000 mm kritulių – vienas iš gausiausių kiekių pasaulyje. Juokaujama, kad čia lyja „35 dienas per mėnesį“. Ruduo ir žiema yra sausesni laikotarpiai, o pavasarį ir vasarą taip gausiai lyja, kad pasitaiko nuošliaužų. Tai piečiausia Japonijos vieta, kur kalnuose pasitaiko sniego, kuris kartais išsilaiko mėnesiais, o vandenyno temperatūra niekada nenukrenta žemiau 19 °C.

## Galerija

Vaizdas:Yakushima Mitake.jpg|Jakušimos Mitake kalnai.
Vaizdas:Senpiro Fall Yakushima 01.jpg|Senpiro krioklys.
|Jakušimos salos kontūrai. 


## Išnašos

## Nuorodos

* UNESCO puslapis, skirtas Pasaulio paveldui (anglų k.)
* Jakušimos beždžionė (anglų k.)
Belgijos teisinė sistema

**Belgijos teisinė sistema** – Belgijos socialinės sistemos dalis, apimanti teisinę sritį. Posistemės - Belgijos advokatūra, Belgijos notariatas, Belgijos prokuratūra bei kitos.

## Belgijos teisė
Belgijos teisė yra kontinentinė. Priskirtina romanų teisės pošeimiui. Įtaką darė Prancūzija (pvz., privatinėje teisėje), kadangi abi valstybes sieja ta pati kalba - prancūzų.

## Teisės šaltiniai
Yra penkios skirtingos formalių šaltinių kategorijos. Trys iš šių kategorijų yra privalomieji formalūs šaltiniai: įstatymai, paprotinė teisė ir bendrieji teisės principai. Kiti du – teismų praktika ir akademinė literatūra – nėra privalomi. Pagrindinis privatinės teisės šaltinis - Belgijos civilinis kodeksas. Jam įtakos turėjo Prancūzijos civilinis kodeksas (1804 m.).

## Teismai
Konstitucinę priežiūrą vykdo Belgijos Konstitucinis Teismas (Grondwettelijk Hof, anksčiau vad. *Arbitragehof*). Pagrindiniai teismai - Kasacijos Teismas (Hof van Cassatie), de Raad van State. Veikia specializuoti teismais. Pvz., darbo teisės teismas (*[[Arbeidsrechtbank]]*) kaip pirmosios instancijos teismas darbo bylose. Darbo tribunolas (*[[Arbeidshof]]*), paskutinės instancijos teismas.

## Šaltiniai
Sarių ežeras

**Sarių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8 km į pietvakarius nuo Švenčionių. Išsidriekęs šiaurės – pietų kryptimi 3,65 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 170 m. Gylis siekia 22 m. Telkšo rininiame duburyje, krantai su terasomis, daugiausia aukšti. Į pietvakarius yra nutįsusi ~ 0,7 km ilgio įlanka. Pietinė pakrantė pelkėta – plyti Sarių pelkė. Iš šiaurės, vakarų supa miškai (Paulinavo, Peršaukščio, Gurų miškai). Ežeru iš šiaurės rytų į pietus prateka Žeimenos intakas Saria. Ežero pratakumas 77 % per metus. Nuo 1973 m. ežeras patvenktas.

Sugaunama karšių, seliavų. Greta Sarių ežero įsikūrę Sarių ir Petruškų kaimai. Pietinėje pakrantėje ties Sarių kaimu įrengtas paplūdimys. Prie ežero veikia 2 kaimo turizmo sodybos (rytinėje ir pietinėje pakrantėse).

## Šaltiniai
Small Change

**Small Change** - ketvirtas studijinis Tom Waits albumas, išleistas 1976m. Asylum Records. Jis sulaukė panašių kritikų įvertinimų kaip ir ankstesnieji albumai, tačiau buvo netikėtai komerciškai sėkmingas. Billboard 200 lentelėje dvi savaites užėmė 89 vietą. 

Kaip ir senesniuose, šiame albume yra stipriai jaučiami džiazo elementai. Tekstai atrodo įkvėpti Raymond Chandler'io ir Charles Bukowskio. Didžioji dalis muzikos susideda iš užkimusio šiurkštaus Tom Waits balso kontrastuojančio su pianinu ar violončele.

Šio albumo įrašymo metu Waits'as vis daugiau gėrė. Nuolatinės kelionės ir turai buvo pradėję neigiamai atsiliepti jo sveikatai. Greičiausiai dėl šių dalykų *Small Change* nuotaika yra gana pesimistiška, ciniška. Tokios dainos kaip *The Piano Has Been Drinking* ir *Bad Liver and a Broken Heart* atvirai parodo nepagražintą alkoholizmą. Taip pat šis albumas paliečia vienatvės, skurdo temas, dėl ko Tom Waits visam laikui susikūrė sunkų gyvenimą kenčiančio žmogaus įvaizdį. Tekstuose minimi veikėjai - daugiausia prostitutės, striptizo šokėjos, nevykėliai, girtuokliai - pasimetę atšiauriame urbanizuotame pasaulyje. Ir vis dėlto šis albumas nėra vientisai niūrus. Daugelyje vietų yra jaučiamas humoras, kurį Waits'as naudoja kalbėdamas apie alkoholizmą ir panašias problemas.

## Dainos
#### Pirma pusė
# Tom Traubert's Blues (Four Sheets to the Wind in Copenhagen)
# Step Right Up
# Jitterbug Boy (Sharing a Curbstone with Chuck E. Weiss, Robert Marchese, Paul Body and The Mug and Artie)
# I Wish I Was in New Orleans (In the Ninth Ward)
# The Piano Has Been Drinking (Not Me) (an Evening with Pete King)
#### Antra pusė
# Invitation to the Blues
# Pasties and a G-String (At the Two O'Clock Club)
# Bad Liver and a Broken Heart (In Lowell)
# The One That Got Away
# Small Change (Got Rained on with His Own .38)
# I Can't Wait to Get Off Work (And See My Baby on Montgomery Avenue)

## Personalas
* Harry Bluestone – smuikas, styginiai
* Jim Hughart – kontrabosas
* Ed Lustgarden – violončelė, styginiai
* Shelly Mane - būgnai
* Lew Tabackin - saksofonas
* Tom Waits - vokalas, pianinas
* Jerry Yester - styginių dalies dirigentas ir aranžuotojas
Tritonalas

**Tritonalas** () - sprogstamoji medžiaga, kurią sudaro 80 % TNT ir 20 % aliuminio miltelių, naudojama kelių tipų šaudmenyse, pvz., aviacinėse bombose. Aliuminis pagerina TNT brizantiškumą - greitį, kuriuo sprogstamoji medžiaga sudaro maksimalų slėgį. Tritonalas apytiksliai 18 % galingesnis už gryną TNT.

*Mark 82* bomboje esantys 87 kg tritonalo detonuodami gali išskirti apytiksliai 438,98 MJ energijos.

## Taip pat skaitykite
*H6 mišinys
*Minolas
Saria

**Saria** – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos kairysis intakas. Prasideda Švenčionių aukštumoje, 3 km į pietvakarius nuo Švenčionių, prie Modžiūnų kaimo. Teka į pietvakarius, prateka Peršaukščio, Sarių ežerus. Žemupyje pasuka į vakarus, vingiuodama teka per Pabradės miškus. Įteka į Žeimeną 34 km nuo jos žiočių, ties Zimeliške.

Intakai: Karvinė (dešinysis), Juodupė (kairysis). 

Vidutinis nuolydis 271&nbsp;cm/km. Ties Sariais (18 km nuo žiočių) patvenkta, susidaręs 89 ha tvenkinys. Gyvenvietės prie Sarios: Modžiūnai, Petruškos, Sariai, Antasarė.

Upės pavadinimas ko gero kilęs nuo indoeuropiečių prokalbės šaknies  „tekėti, bėgti“ (plg.  „skystas, takus“,  „upelis“ ir kt.).

## Šaltiniai
Oskaras Jusys

**Oskaras Jusys** (g. 1954 m. sausio 13 d. Troškūnuose, Anykščių raj.) – Lietuvos diplomatas, politinis veikėjas, buvęs LR užsienio reikalų viceministras, teisininkas, Vilniaus universiteto (VU) docentas, teisėtyrininkas tarptautininkas.

## Biografija
1961-1972 m. mokėsi Troškūnų vidurinėje mokykloje, 1972-1977 m. studijavo VU Teisės fakultete, ten dirbo asistentu. 1978-1981 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo universiteto Teisės fakulteto aspirantūroje. 1981 m. gruodžio 25 d. apgynė kandidatinę disertaciją „Tarybinių piliečių paveldėjimo teisių gynimas kapitalistinėse šalyse" (1993 m. nostrifikuota; socialinių mokslų teisės krypties daktaras).

1981-1985 m. VU Teisės fakulteto vyresnysis dėstytojas, 1986-1990 m. docentas. Stažavosi Kolumbijos (Niujorkas, JAV) universiteto Teisės fakultete pagal IREX studentų mainų programą.
1990-1993 m. LR URM Teisės departamento direktorius, 1993-1994 m. LR užsienio reikalų ministro patarėjas, JAV teisinės firmos „McDermott, Will and Emery" Vilniaus filialo direktorius.
1994-2000 m. nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius, LR nuolatinis atstovas Jungtinėse Tautose, 2000-2001 m. LR užsienio reikalų viceministras. 

2001–2005 m. nuolatinis LR atstovas Europos Sąjungoje (Briuselyje), 2005-2009 m. LR užsienio reikalų ministerijos sekretorius. 2009 - 2012 m. O.Jusys buvo Lietuvos ambasadorius Jungtinėje Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystėje.

Šiuo metu - Lietuvos URM Jungtinių Tautų, tarptautinių organizacijų ir žmogaus teisių departamento direktorius.

Žmona Roma. Sūnus Edvinas (g. 1983 m.).

## Apdovanojimai
* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius, 2003 m.

## Šaltiniai

|-

|-

|-
Kučinoerabudžima

**Kučinoerabudžima** () – aktyvus ugnikalnis ir sala Osumi salose, Japonijoje. Administraciškai sala priklauso Jakušimos miestui, Kagošimos prefektūrai. Kučinoerabudžimos išsiveržimai pradėti registruoti nuo 1841 m.

Kučinoerabudžima yra paskutinė dingusio amerikiečių poeto Craig Arnold, kuris lankėsi saloje 2009 m. balandžio mėn., buvimo vieta.

## Išsiveržimai
Ugnikalniui išsiveržus 1933 m. gruodžio 24 d., buvo sugriautas Šindakės kaimas, žuvo 8, sužeisti 26 žmonės. 1980 m. atsirado daugybė išsiveržimo kraterių.

2014 m. rugpjūčio 4 d. įvyko piroklastinis išsiveržimas. 2015 m. gegužės 29 d. ugnikalnis vėl išsiveržė, sala buvo evakuota.

## Galerija

Shindake Volcano Kuchinoerabu-jima 20140127.jpg|Šindakė 2014 m.
Volcanoes in Kuchinoerabu-jima 20140128.jpg|Ugnikalnis 2014 m.
Harbor in Kuchinoerabu-jima 20140527.jpg|Salos uostas
Kuchinoerabu-jima 20031020.jpg|Salos vaizdas iš oro


## Išnašos
Sieksnis

**Sieksnis** – senovinis ilgio matavimo vienetas. Naudotas įvairiose šalyse ir turėjo nevienodą ilgį. Lietuvoje paprastasis sieksnis buvo 195 cm (6 pėdos), didysis – 284 cm (9 pėdos).

Lietuvoje naudotas iki XX a. pradžios (iš šaltinių žinomas nuo XVI a.). Rusioje sieksnis minėtas nuo XI a. Įvairiuose kraštuose sieksnio ilgis skiriasi: Rusijoje – 2,13 m (), Anglijoje – 1,82 m, Prancūzijoje – 1,9 m, Ispanijoje – 1,67 m, Vokietijoje – 1,7 m, Portugalijoje – 2,2 m.

Laivyboje jūrinis sieksnis naudojamas angliškuose jūrlapiuose dideliems jūros gyliams matuoti.

## Šaltiniai
Algimantas Rimkūnas

**Algimantas Rimkūnas** (g. 1953 m. sausio 4 d. Kaune) – Lietuvos diplomatas, valstybės tarnautojas.

## Biografija
1970-1975 m. mokėsi Vilniaus universitete, įgijo ekonomisto-matematiko kvalifikaciją. Studijavo Ekonominės kibernetikos katedros aspirantūroje. Ekonomikos mokslų kandidatas (1981 m.), docentas (1985 m.). 1992 m. nostrifikavus – socialinių mokslų daktaras.

1975-1992 m. dėstė Vilniaus universiteto Finansų apskaitos fakultete, docentas. Buvo Ekonomikos fakulteto prodekanu.

1990–1992 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos ekspertas-patarėjas, patarėjas-konsultantas, referentas. 1992-1995 m. – Lietuvos ambasados Belgijos Karalystėje patarėjas ekonomikos klausimais.

1995-1996 m. – Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, 1996-2000 m. – viceministras. Vadovavo Lietuvos įstojimo į Pasaulio prekybos organizaciją deryboms.

1997 m. - Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinis rangas.

2000-2005 m. – Lietuvos nuolatinis atstovas, ambasadorius prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje. 2005 – 2007 m. – Užsienio reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 2007-2012 m. – Lietuvos ambasadorius Portugalijoje. 2012-2013 m. A. Rimkūnas buvo Užsienio reikalų ministerijos JT, tarptautinių organizacijų ir žmogaus teisių departamento direktorius.

2013 - 2016 m. - Finansų viceministras, atsakingas už klausimus, susijusius su Lietuvos naryste ES ir kitose tarptautinėse organizacijose, euro įvedimu bei fiskaline politika..

2016 lapkričio mėn. - 2019 m. sausio mėn. buvo Lietuvos ambasadorius Švedijoje..

2019 m. liepos mėn. išrinktas Lietuvos ambasadorių klubo prezidentu.

2019-2020m. - Finansų ministro patarėjas.

Nuo 2020 m. gruodžio mėn. - Užsienio reikalų ministro patarėjas.

Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi, ordino „Už nuopelnus Portugalijai“ Didžiuoju kryžiumi, URM medaliu "Už nuopelnus Lietuvos diplomatinėje tarnyboje".



## Šaltiniai

|-

|-

|-
Tokaros salos

**Tokaros salos** ( arba トカラ列島, *tokara rettō*) – salų grupė Japonijoje, šiaurinėje Riūkiū salyno dalyje, kurios priklauso Tošimos kaimui Kagošimos prefektūroje. Jos priklauso Sacunano saloms. 150 km salų grandinė susideda iš 12 salų tarp Jakušimos ir Amami Ošimos Salų bendras plotas 101,35 km². Tik septynios salos gyvenamos.

Salos, ypač Takaradžima, yra Tokaros ponių gimtinė.

## Pagrindinės salos

* Kučinošima
* Nakanošima
* Gadžadžima（negyvenama）
* Kogadžadžima（negyvenama）
* Tairadžima
* Suvanosedžima
* Akusekidžima
* Kodžima（negyvenama）
* Kotakaradžima
* Takaradžima
* Kaminonedžima（negyvenama）
* Jokoatedžima（negyvenama）
Pilvė

**Pilvė** – upė Lietuvoje; Šešupės dešinysis intakas. Prasideda Kauno rajone, Pažėruose, pelkynuose į pietryčius nuo Ežerėlio. Teka į pietvakarius Prienų rajonu, Kazlų Rūdos savivaldybe per Kazlų Rūdos miškus; smarkiai vingiuoja. Žemupyje teka į vakarus, teka Vilkaviškio rajonu. Įteka į Šešupę Pilviškiuose (153 km nuo Šešupės žiočių).

Intakai: Kunigupis, Didžiupis, Plaušinė, Vabalkšnė (kairieji), Bartupė, Rūdupis (dešinieji).

Slėnio plotis 20–60 m. Pilvės debitas vidurupyje (ties Senažiške): vidutinis – 1,03 m³/s, didžiausias – 20,2 m³/s, minimalus – 0,007 m³/s (vasarą) iki 0,001 m³/s (žiemą). Dalis vidurupio įeina į Kazlų Rūdos kraštovaizdžio draustinį. Žemupyje prie Pilvės įrengtas pramoninės žuvininkystės kompleksas.

Žymesni tiltai: Kajackiškės geležinkelio tiltas.

Didesnės gyvenvietės prie Pilvės: Jūrės GS, Čečetai, Šalniškė, Valaitiškė, Bebruliškė, Pačtoriškė, Griešiai, Antanavas, Užpilviai, Pilviškiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *pilvė* („dumblas, dumblynė“).

Pilvė, Ąžuolų Būda.JPG|Pilvė 1,5 km šiauriau Ąžuolų Būdos
Pagramdinė, Pilvės upelis.JPG|Pilvė Pagramdinėje
Pilvė Pliopliuose.JPG|Užšalęs upelis Pliopliuose


## Šaltiniai
H6 mišinys

**H6 mišinys** () – liejama karinė sprogstamoji medžiaga, kurią sudaro heksogenas, TNT ir aliuminio milteliai su flegmatizatoriumi (parafinu).
H6 mišinys maždaug 1,35 karto galingesnis už gryną TNT.

H6 mišinio sudėtis:

! Komponentas
! Tipinė sudėtis, %
! Alternatyvi sudėtis, %
|-----
| heksogenas
| 45
| 45,1a
|-----
| TNT
| 30
| 29,2
|-----
| aliuminio milteliai
| 20
| 21
|-----
| parafinas
| 5
| 4,7b
|}
a – į heksogeną įmaišyta nitroceliuliozės, kalcio chlorido ir kalcio silikato.
b – į parafiną įmaišyta lecitino.

H6 mišinys naudojamas karinėje srityje, daugiausia povandeniniams sprogmenims (jūrų minoms, giluminėms bomboms, torpedoms) užtaisyti. Povandeniniame naudojime H6 pakeitė torpeksą, nes mažiau jautrus smūgiams ir stabilesnis saugant.
Flegmatizatorius

**Flegmatizatorius** () – į sprogstamąją medžiagą (SM) įmaišoma medžiaga, kuri mažina SM jautrumą išoriniams poveikiams – smūgiui, trinčiai, kibirkštims ir kt.

Viena dažniausių flegmatizatorių grupių yra kai kurie naftos produktai su lydymosi temperatūra 50-80°С (parafinas, stearinas, cerezinas, petrolatumas ir kt.), sintetiniai polimerai ir jų mišiniai. Kartais į flegmatizatorių įmaišo ir dažiklių, todėl flegmatizuota sprogstamoji medžiaga būna spalvota.
Heksanitas

**Heksanitas** () – liejama vokiška karinė sprogstamoji medžiaga, sukurta anksti XX a. pradžioje, prieš Pirmąjį pasaulinį karą, Vokietijos kariniam laivynui. Šios sprogstamosios medžiagos naudojimas turėjo leisti efektyviau naudoti TNT, kurio tada stigo, atsargas. Heksanitas yra žymiai galingesnis už gryną TNT. Paprasčiausio heksanito sudėtis pagal svorį yra 60 % TNT ir 40 % heksanitrodifenilamino ().

Paprastai heksanitas buvo naudojamas povandeniniuose šaudmenyse. Pvz., G7a ir G7e serijų torpedų kovinėse dalyse ir aliumininio korpuso inkarinės magnetinės minos EMF, kurias povandeniniai laivai galėjo padėti 200, 300 ar 500 m gylyje, 300 kg masės pagrindiniame užtaise. 

Ši sprogstamoji medžiaga yra laikoma pasenusia, todėl šiandien aptinkami sprogmenys su heksanitu paprastai būna nesprogę Antrojo pasaulinio karo šaudmenys.

## Nuorodos
Svėdasų valsčius

**Svėdasų valsčius** () – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Svėdasai.

## Istorija

Valsčius įkurtas 1811 m. pabaigoje, carmečiu priklausė Kauno gubernijai. 1905–1906 m. priklausė Kamajų respublikai. Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Anykščių rajonui (8 apylinkės).

|-
| 1877 m. || || 4948 || 475 kiemai  || 9 seniūnijos || 49
|-
| 1923 m.  || 162 || 5977 || 1168 || || 53 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 136 || 5985 || || 8 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 158 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Juozas Striukas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1866 || Mieliūnai || Jonas Dobkevičius, ekonomistas, politikas || 1934
|-
| 1893 || Galvydžiai || Jonas Motiejūnas-Valevičius, karininkas || 1959
|-
| 1899 || Šlapiašilis || Aleksandras Kutkus, dainininkas || 1969
|-
| 1903 || Narbūčiai || Vladas Bublys, agronomas || 1985
|-
| 1934 || Vaitekūnai || Gvidas Kazlauskas, inžinierius mechanikas ||
|-
| 1944 || Kraštai || Dalia Dilytė, literatūrologė ||
|-
| 1945 || Galvydžiai || Aldona Pajedaitė-Vasiliauskienė, istorikė || 2025
|-
| 1948 || Netikiškiai || Osvaldas Janonis, bibliografas, pedagogas || 2020
|}

## Šaltiniai
Viešintų valsčius

**Viešintų valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės šiaurės rytų Lietuvos teritorijoje. Centras – Viešintos.

## Istorija

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo 1918 m. pabaigoje. Svarstant apskričių ir valsčių priklausomybę, 1919 m. birželio 19 d. Viešintų valsčius pateikė pageidavimą priklausyti Panevėžio apskričiai.

Panaikintas 1950 m. birželio 20 d., valsčiaus teritorija perduota Kupiškio rajonui (1 apylinkė) ir Troškūnų rajonui (7 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 113 || 3942 || 823 || || 91 gyvenvietė 
|-
| 1932 m. || 116 || 5860 || || 8 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 134 || || || 8 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Povilas Inčiūra, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1860 || Bylėnai || Konstantinas Narkevičius, knygnešys || 1946
|-
| 1896 || Juodupė || Juozas Motiejūnas, veterinarijos gydytojas || 1969
|-
| 1933 || Gilvydžiai || Malvina Meškauskienė, ekonomistė ||
|-
| 1938 || Žliobiškiai || Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė, dailininkė tekstilininkė ||
|}

## Šaltiniai
Pamilgedžiai

**Pamilgedžiais** vadinami du kaimai Zarasų rajone:

* Antazavės seniūnijoje;
* Suvieko seniūnijoje.