open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kimrai

**Kimrai** () – miestas Rusijoje, Tverės srityje, ~100 km į rytus nuo Tverės, abipus Volgos upės, prie jos intako Kimrkos žiočių. Municipalinės apygardos centras. Yra upių uostas. Plentai į Maskvą, Kašiną, geležinkelio stotis (Saviolovas) prie Maskvos–Kaliazino linijos. Mašinų (staklių), avalynės (nuo 1907 m.), trikotažo pramonė. Vystomas turizmas. Yra XIX a. pr. Kristaus Prisikėlimo cerkvė, 1902 m. Viešpaties Persikūnijimo soboras, yra XIX–XX a. pr. carinės architektūros pastatų (pirklių namai, bankas, paštas ir kt.). Veikia dramos teatras, kraštotyros muziejus.

## Istorija

Nuo X–XI a. Volgos pakrantėje buvo krivičių gyvenvietė. Vėliau vieta apleista. Kimrai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1546 m. Tai buvo svarbus prekybos ir amatų centras (nuo XVII a. garsėjo savo avalyne). XX a. pr. Kimruose veikė 6 cerkvės ir vyrų vienuolynas. Bolševikų laikais daugelis jų sugriauta. Miesto teisės Kimrams sutektos 1917 m.


Kimry village.jpg|Kimrai XX a. pradžioje
Cathedral of The Transfiguration (Kimry).jpg|Viešpaties Persikūnijimo soboras
Церковь Вознесенская со стороны площади.jpg|Kristaus Prisikėlimo cerkvė
Кимрский театр драмы и комедии Kimr Drama and Comedy Theater.jpg|Dramos ir komedijos teatras
Kimry Bridge on Volga.jpg|Tiltas per Volgą
Casa del comerciante Luzhina, en Kimry.jpg|Pirklio Lužino namas


## Šaltiniai
Drop That Smile

**Drop that smile**&nbsp;– tai jauniausia Lietuvos ultimeito merginų ir mišrios sudėties komanda. Pakeitus pavadinimą, buvusi "Bubblicious" ir pasipildžiusi naujais žaidėjais buvo nutartą atsinaujinti.

## Komandos istorija
Pirmosios žaidėjos (iš klubų "Vorai", "Taškas" ir "Zepps") subūrė komandą "Bubblicious" (2008). 2015 metų birželio mėnesį komanda pakeitė pavadinimą į "Drop that smile“ (*trump.* DTS) ir su nauju pavadinimu debiutavo didžiausiame Europos ultimeito turnyre - "Windmill windup".

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Sporto klubas „Drop That Smile
* Lietuvos skraidančiojo disko federacijos oficialus tinklalapis
* Pasaulinės skraidančiojo disko federacijos oficialus tinklalapis  (anglų k.)
Pelningumas

**Pelningumas** - yra finansinis rodiklis, o jo konkretus apibrėžimas priklausytų nuo taikymo srities. Finansų srityje pelningumas rodo kiek įmonės ar projekto pajamos atneša vienokios ar kitokios rūšies pelno. Pelningumas apskaičiuojamas naudojantis pelno maržomis. Šnekamojoje kalboje pelningumas dažnai painiojamas ir su kitomis panašiomis sąvokomis, kaip grąža ar pajamingumas. 

Tačiau savo esme pelningumas yra skirtingas nuo pajamingumo bei grąžos. Grąža rodo ne pajamų, bet turto generuojamą pelną (įskaitant vertės prieaugį), tuo tarpu pajamingumas įtraukia tik turto generuojamą pelną. 

Finansų praktikoje naudojama keletas pagrindinių pelningumo rodiklių:
# Bendroji marža (gross margin) = bendrasis pelnas / pajamos. Naudojama norint ignoruoti veiklos bei finansines sąnaudas.  
# EBITDA marža (EBITDA margin)  = EBITDA pelnas / pajamos.  Dabartiniuose finansuose itin plačiai paplitusi pelningumo marža. Vienas universaliausių pelningumo rodiklių. 
# Veiklos marža (operating margin) = veiklos pelnas / pajamos.
# Grynoji marža (net profit margin) = grynasis pelnas / pajamos. 

## Šaltiniai
* Pelningumas Finansistas.net, panaudota 2015.08.28
Trys sezonai

**AB Trys sezonai** – buvusi Lietuvos įmonė, siuvusi drabužius. 1997 m. įmonėje dirbo 1 200 darbuotojų.

## Istorija

1935 m. įkurta įmonė *Trikotažas*, kuri 1975 m. įtraukta į Adelės Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinį susivienijimą. Po nepriklausomybės atkurta įmonė pavadinimu *Trikotažas*, 2001 m. įmonės pavadinimas pakeistas į *Trys sezonai*. 2005 m. Latvijos verslininkai Igoris Rapoportas ir Aleksandras Vitolinis įsigijo 46,82 proc. Kauno tekstilės bendrovės „Trys sezonai“, akcijų. 2006 m. įmonės turtą įsigijo UAB „Kauno tekstilė“, priklausanti akcininkams iš Latvijos, valdžiusiems kontrolinį „Trijų sezonų“ akcijų paketą.

## Nuorodos

* Bankrutavusios įmonės vietoje – tų pačių akcininkų bendrovė
* Latviai įsigijo 46,82 proc. įmonės „Trys sezonai“ akcijų
* Kauno „Trikotažas“ keičia vardą ir strategiją
AB Šilkas

**AB Šilkas** – buvusi Lietuvos įmonė, užsiėmusi šilkinių audinių gamyba. 1982 m. įmonėje dirbo 3 100 darbuotojų.

## Istorija

Įmonė įkurta 1951 m. kaip Kauno audinių įmonės filialas. 1956 m. tapo *Ziberto šilko kombinatu*. 1982 m. pagamino 29,4 mln. metrų šilko audinių, kuriuos eksportuodavo į kitas TSRS šalis, Lenkiją, Kubą, Bulgariją, Čekoslovakiją ir Šiaurės Korėją. 1994 m. įmonę privatizavo EBSW. Įmonė uždaryta 2004 metais.

## Literatūra
* Ziberto šilko kombinatas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 12 tomas, S. 440

## Nuorodos
Bogdanas Valavičius

**Bogdanas Valavičius** (? – 1539 m. balandžio 14 d.) – LDK valstybinis veikėjas.

Iš Valavičių giminės, Grinkos Chodkos Valavičiaus sūnus, Grigaliaus, Ivano brolis. Gardino žirgininkas nuo 1508 m. ir vaiskis 1529 m., Krinsko, Skidliaus ir Oziorsko vietininkas nuo 1537 m.

Turėjo sūnus Ostapą ir Grigalių.

## Literatūra
Анатоль Грыцкевіч, „Вялікае Княства Літоўскае“
Franz Marc

**Francas Markas** (, 1880 m. vasario 8 d., Miunchenas – 1916 m. kovo 4 d., Verdenas) –  XX a. pr. vokiečių tapytojas ir grafikas ekspresionistas.

## Biografija
Francas Markas gimė 1880 m. vasario 8 d. Miunchene. Jo tėvas buvo peizažų tapytojas. 1900−1902 m. jis mokėsi Miuncheno Dailės akademijoje kartu su Gabriel Hackl ir Wilhelm von Diez. 1903 m. kelionės į Paryžių metu susipažino su japoniškais estampais ir impresionistų kūriniais. F. Markas 1904−1907 m. išgyveno gilios depresijos periodą. 1907 m. jis vėl keliavo į Paryžių ir entuziastingai priėmė P. Gogeno, Van Gogo, kubistų ir ekspresionistų kūrinius. 1910 m. jam didelį įspūdį paliko A. Matiso paroda Miunchene. F. Markas tuo metu užsidirbdavo mokydamas anatominių gyvūnų studijų piešimo kitus menininkus. 

1910 m. įvyko pirmoji F. Marko personalinė paroda Kunsthandlung Brackl Miunchene. Jis sutiko August Macke ir kolekcionuotoją Bernhard Koehler. F. Markas viešai gynė Naujųjų Miuncheno dailininkų asociaciją, buvo pakviestas į ją 1911 m. ir susipažino su grupės lyderiu Vasilijumi Kandinskiu. Tais pačiais metais grupė suskilo ir V. Kandinskis įsteigė grupę „Mėlynasis raitelis“, kurios paroda įvyko tų pačių metų gruodį. F. Markas 1912 m. prisijungti prie „Mėlynojo raitelio“ parodų pakvietė Dresdeno „Tilto“ grupės ekspresionistus. „Mėlynojo raitelio“ grupės almanachas buvo išleistas 1912 m. su F. Marko straipsniais. 

Francas Markas žuvo Pirmojo pasaulinio karo metu Verdeno (Prancūzija) apylinkėse 1916 m. kovo 4 d. Jo kūnas pergabentas ir palaidotas Kochelyje Bavarijos pietuose. Iš tarnybos Vokietijos armijoje išliko jo eskizų knygutė. F. Markas savo intensyvaus kolorito gyvūnų vaizduose stengėsi išryškinti gamtos misticizmą, dvasingumą, kurio supratimą esą žmonės praranda industrinėje visuomenėje. 1913 m. jo darbai tapo labiau abstrakčiais, jis buvo įtakotas Robero Delonė ir italų futuristų.

## Darbų galerija

Vaizdas:Franz Marc - Resting Horses - Google Art Project.jpg| „Besiilsintys arkliai“, 1911-12 m., estampas
Vaizdas:Franz Marc - Nudes under Trees - Google Art Project.jpg| „Nuogos figūros po medžiais“, 1911 m., Kunstpalast, Diuseldorfas
Vaizdas:Franz Marc - Dog Lying in the Snow - Google Art Project.jpg| „Gulintis sniege šuo“, 1911 m., Štedelis
Vaizdas:Franz Marc - Animal Legend - Google Art Project.jpg| „Gyvūnų legenda“, 1912, estampas
Vaizdas:Franz Marc - The Bewitched Mill - Google Art Project.jpg| „Užburtas malūnas“, 1913 m., Čikagos dailės institutas
Vaizdas:Franz Marc - The Sheep - Google Art Project.jpg| „Avis“, 1913-14 m., Boijmans Van Beuningen muziejus
Vaizdas:Franz Marc - Deer in the Forest I - Google Art Project.jpg| „Stirnos miške“, 1913 m., Filipso kolekcija
Vaizdas:Franz Marc - The Foxes - Google Art Project.jpg| „Lapės“, 1913 m., Kunstpalast, Diuseldorfas


## Šaltiniai

* guggenheim.org/ 
* Encyclopaedia Britannica
Mondelez Lietuva Production

**Mondelez Lietuva Production** – Lietuvos įmonė gaminanti konditerijos produktus. 2015 m. dirbo 436 darbuotojai.

## Istorija
Įmonė įkurta 1921 m. kaip AB „Tilka“. 1941 m. nacionalizuota ir pervadinta į „Gegužės 1-osios konditerijos fabrikas“. Tais pačiais metais, prasidėjus vokiečių okupacijai, pervadinta į „Ramunė“. 1950 m. tapo „Poželos konditerijos fabrikas“. 1978 m. dirbo 1 120 darbuotojai ir buvo pagaminta 21 150 tonų konditerijos gaminių. 1990 m. pervadinta į „Kauno valstybinis akcinis konditerijos fabrikas“. Nebuvo grąžinta teisėtiems savininkams ar jų palikuonims (kaip įvyko su „Rūta“ Šiauliuose), todėl dabartinė įmonė teisiškai neturi nieko bendra su senąja „Tilka“. 1993 m. įmonę įsigijo „Kraft Foods International“, tais pačiais metais pervadinta į AB „Kraft Jacobs Suchard Lietuva“, 2000 m. - į AB „Kraft Foods Lietuva“. 2011 m. įmonės pardavimai siekė 350 mln. Lt, o populiariausia prekė buvo „Karūnos“ šokoladas. 2013 m. pervadinta į UAB „Mondelez Lietuva Production“.

## Literatūra
* Kauno konditerijos fabrikas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 392.

## Nuorodos
* Įmonės aprašymas
Apatas Air

**Apatas Air** – buvusi Lietuvos aviacijos įmonė, teikusi krovinių pervežimo oru, orlaivių nuomos paslaugas. Kompanijos bazė buvo Kauno oro uostas.  

Įmonė įkurta 1994 m. pavadinimu *Aviapaslauga*, 2009 m. uždaryta. Įmonė naudojo Let L-410 Turbolet tipo lėktuvus. 


Vaizdas:Apatas Air Let L-410 Idaszak-3.jpg|Let L-410 Turbolet


## Literatūra
* Europäisches Parlament (2009): Die Auswirkungen der Wirtschaftskrise auf die Luftverkehrsbranche der EU, S .31
Grinka Chodka Valavičius

**Grinka Chodka Valavičius** (, g. ? – m. po 1503) – LDK valstybės veikėjas, didikas, didžiojo kunigaikščio dvaro arklininkas.

Lietuvos didysis žirgininkas 1451–1459 m., Gardino 1488–1495 m., Pervalko vietininkas (1503 m.).

1480 metais fundavo Kološo (Gardinas) vienuolyno statybą.

Pirmą kartą minimas 1451 m. rugsėjo 24 d. įrašuose, paskutinį – 1495 m. kovo 25 d. Lietuvos Metrikos 3-oje Už. kn. 1-XXV, psl. 120 minimas po dokumentu, datuotu 1442 m.; jam suteikiama žemė Aukštajame dvare. Neaišku ar 4-oje Už. kn., 198 p. minimas "Грицко, конюший Лицкий" yra tas pats asmuo. Dar vienas Grinko Volovič figūruoja be titulo ~1473 m., o 1495 m. vadinamas velioniu.

Buvo Valavičių giminės pradininkas. Turėjo daug sūnų.

## Literatūra
* 'А. Грыцкевіч. Валовічы // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.1: Абаленскі – Кадэнцыя / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2005. – 688 с.: іл. С. 383. ISBN 985-11-0315-2 ISBN 985-11-0314-4 (т. 1)
* R. Petrauskas. Lietuvos diduomenė. – 2003, Vilnius.
Švento Kryžiaus kalnai

**Švento Kryžiaus kalnai** () – kalnagūbris Lenkijos pietuose, aukščiausia Kelcų-Sandomiero aukštumos vieta. Nusidriekę iš šiaurės vakarų į pietryčius per 80 km. Aukštis iki 612 m (Lysicos k.). Sudaryti iš kvarcitų, smiltainio, klinties, vietomis perdengti moreninėmis nuogulomis. Būdingas kalvų–kalvagūbrių kraštovaizdis, vietomis susidariusios kuestos.

Kalnų pašlaitėse auga ąžuolų, pušų miškai, šlaituose – bukų ir kėnių miškai. Įsteigtas Švento Kryžiaus kalnų nacionalinis parkas.


Lysa Gora goloborze 3914 20080703.jpg|Nuobirynas pašlaitėje
Kamien michniowski 03 ssj 20051023.jpg|Uolingas šlaitas
Łysogóry 04.jpg|Kalnų miškai
Dab Bartek.jpg|Kalnuose augantis senas Barteko ąžuolas


## Šaltiniai
Anselm Feuerbach

**Anselmas Fejerbachas** (Fojerbachas, , 1829 m. rugsėjo 12 d., Špajeris – 1880 m. sausio 4 d., Venecija) –  XIX a. vokiečių akademinio klasicizmo tapytojas.
## Biografija

Anselmas Fejerbachas gimė 1829 m. rugsėjo 12 d. Špajeryje prie Reino. Jo tėvas buvo žinomu archeologu, o dėdė Ludwig Andreas Feuerbach − garsus filosofas. Anselmas Fejerbachas mokėsi Diuseldorfo dailės akademijoje pas Wilhelm von Schadow ir Johann Wilhelm Schirmer. Persikėlė į Miuncheną 1848 m., kur mokėsi pas Karl Schorn, ir 1850 m. − į Antverpeną, kur studijavo pas istorinį tapytoją Gustaaf Wappers. 1852–53 m. A. Fejerbachas tobulinosi Paryžiuje pas akademinį dailininką T. Kutiūrą ir, pasak jo paties, tai buvo lemiami metai jo kūrybinės stilistikos susiformavimui. Buvo įtakotas E. Delakrua ir G. Kurbė.

1855 m. A. Fejerbachas per Veneciją ir Florenciją keliavo į Romą, kur išgyveno iki 1872 m. Buvo įtakotas antikinio palikimo ir aukštojo renesanso dailės. A. Fejerbacho paveiksluose dažniausiai vaizduojamas idealus antikinės literatūros siužetų pasaulis. Originaliausiais jo kūriniais laikomi portretai: modelio Nanna Risi ir pamotės  Henriette Feuerbach. 1873 m. A. Fejerbachas gavo profesoriaus postą Vienos vaizduojamojo meno akademijoje. Šiai institucijai nutapė didelių matmenų „Titanų nuopolį“, kuris susilaukė nepalankaus vertinimo. 1876 m. A. Fejerbachas paliko Vieną, grįžo į Italiją, kur mirė 1880 m. sausio 4 d. Venecijoje. Palaidotas Niurnbergo Šv. Jono kapinėse (*Sankt-Johannis Friedhof*).

## Darbų galerija


Vaizdas:Anselm Feuerbach 005.jpg| „Nanna Risi“ (1860, Valstybinė dailės galerija, Karlsrujė)
Vaizdas:Anselm Feuerbach - Ricordo di Tivoli - Google Art Project.jpg| „Prisiminimai iš Tivolio“ (1866-67, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)
Vaizdas:Plato's Symposium - Anselm Feuerbach - Google Cultural Institute.jpg| „Platono simpoziumas“ (1869, Valstybinė dailės galerija, Karlsrujė)
Vaizdas:Anselm Feuerbach - Medea - WGA07869.jpg| „Medėja“ (1870, Naujoji pinakoteka, Miunchenas)
Vaizdas:1878 Feuerbach Die Stiefmutter des Künstlers anagoria.JPG| „Pamotė Henriette Feuerbach“ (1878, Senoji nacionalinė galerija, Berlynas)



## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* pinakothek.de 
* wga.hu
Altyn Emelio nacionalinis parkas

**Altyn Emelio nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, Ilio upės slėnyje. Įkurtas 1996 m. ir apima 161 153 ha plotą.

Parkas skirtas išsaugoti savitus gamtinius kompleksus, archeologines, istorines ir kultūrines vertybes, retas augalų ir gyvūnų rūšis. Į parko plotą patenka kalnai, smėlio ir molio-krūmokšnių dykumos.

Altyn Emelio nacionaliniame parke aptikta ~1800 augalų rūšių, iš kurių 21 įtraukta į šalies Raudonąją knygą. Apie 60 rūšių yra endeminės Džungarijos Alatau kalnuose bei Ilio-Balchašo baseine. Be to, parke gyvena 56 saugomos gyvūnų rūšys (25 vabzdžių, 3 žuvų, 2 varliagyvių, 12 paukščių, 10 žinduolių: tame tarpe kalninis avinas, kulanas, džeiranas).

Parko įžymybė – 1,5 km ilgio ir iki 130 m aukščio smėlio kopa „Giedantis barchanas“, kurį pustant vėjui girdimas savitas garsas. Be to, yra Aktau ir Katautau kanjonai.

Nuo 2023 m. – pasaulio paveldo objekto „Šaltosios Turano dykumos“ dalis.


Altyn Emel Menhir.JPG|Menhyras
Altynemel dune.jpg|Giedantis barchanas


## Nuorodos
* Parko internetinė svetainė
Šašė

**Šašė** () – upė Afrikoje, Zimbabvėje ir Botsvanoje; Limpopo kairysis intakas. Prasideda į šiaurės vakarus nuo Botsvanos miesto Frensistauno ir teka į pietryčius Botsvanos–Zimbabvės siena. Įteka į Limpopo upę ties Zimbabvės, Botsvanos ir Pietų Afrikos Respublikos sienų sankirta.

Didžiausi intakai: Simukvė, Šašanis, Tulis, Tatis, Ramokgvebana.

Šašės upė efemeriška, pasipildo tik po liūčių. Jos nuotėkis sudaro 12,2 % Limpopo nuotėkio. Ties Frensistaunu upė patvenkta Šašės užtvanka, o ties Robelela – Dikgatlhongo užtvanka. Upės vanduo gausiai naudojamas drėkinimui.

## Šaltiniai
Povilas Valavičius

**Povilas Valavičius** (1578 – 1630 m. kovo 6 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Gardino pakamaris (1600–1615), horodničius (1601–1623) ir seniūnas (nuo 1615 metų), Lietuvos dvaro paiždininkis (1619–1630).

## Biografija
Lietuvos magnatų Valavičių giminės atstovas, herbo „Bogoria“ savininkas. Gardino maršalkos Ivavo Valavičiaus nuo antros santuokos su Ana Kopec sūnus. Broliai – Žemaitijos paseniūnis Andrius ir Vilniaus vyskupas Eustachijus.

1600 metais palaikant Mikalojui Kristupui Radvilai Našlaitėliui Povilas Valavičius gavo Gardino pakamario pareigybę. 1601 metais tapo Gardino horodničiumi, o nuo 1615 – seniunu. 1619 metais Povilas Valavičius gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę.
  
1597 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą, du kartus buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu (1599 ir 1602).

## Šeima
Buvo vedęs Sofiją Chodkevičiūtę, Vilniaus kašteliono Jeronimo Chodkevičiaus (1560–1617) nuo pirmos santuokos su Bogdana Aleksandra Palubinskaite dukterį. Vaikai:

* Eustachijus Kazimieras Valavičius, Lietuvos didysis stalininkas
* Andriejus Valavičius, jezuitas, Vilniaus universiteto rektorius.
## Nuorodos

## Literatūra
* У. Падалінскі. Павятовая палітычная эліта ў святле дзейнасці гарадзенскага сойміка ў другой палове XVI ст. // Гарадзенскі палімпсест 2009.

|-
Vytis (policijos rinktinė)

**Vytis** – buvusi specializuota Lietuvos policijos rinktinė, saugojusi Lietuvos atstovybes užsienyje ir užsienio valstybių atstovybes Lietuvoje.

## Istorija
Įstaiga sukurta 1993 m. kaip **[[Policijos departamentas|Vidaus reikalų ministerijos Policijos departamento]] Viešosios policijos valdybos užsienio šalių atstovybių apsaugos rinktinė „Vytis“**, reorganizavus šio departamento viešosios policijos rinktinę „Skydas“.

1999 m. pertvarkant Policijos departamentą, rinktinė pertvarkyta į **[[Vilniaus apskrities vyriausiasis policijos komisariatas|Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato]] Viešosios policijos rinktinę „Vytis“**, o 2002 m. ji tapo savarankiška **Lietuvos viešosios policijos rinktine „Vytis“**.

2010 m. prie rinktinės prijungta Viešosios policijos apsaugos tarnyba, kuri vykdė komercines apsaugos paslaugas. 2012 m. rinktinė, atsisakiusi šios funkcijos, vėl buvo prijungta Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato, kuriame pervadinta į **rinktinę „Vytis“**.

2022 m. rinktinė buvo panaikinta.

## Vadai
* Erikas Kaliačius – 1993–1997 m.
* Česlovas Jasiulionis – 1997–2002 m.
* Saulius Gagas – 2002–2011 m.
* Kęstutis Kalinauskas – 2011–2012 m.
* Jonas Šafranavičius – 2012–2022 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Archivuotas rinktinės tinklalapis
Laurynas Vaina

**Laurynas Vaina** (? – 1580 m. spalio 23 d.), Motiejaus Gričino Vainos sūnus – Karaliaus dvariškis, Lietuvos didysis raštininkas (nuo 1566 m.), Lietuvos dvaro paiždininkis (1569–1576 m.), Lietuvos žemės paiždininkis (nuo 1576 m.); Pinsko (nuo 1574 m.), Kėdainių, Gardino, Kobrinsko seniūnas, Kvasausko, Krasnicko, Chviadansko, Indursko laikytojas.
## Biografija
Kilo iš Vainų-Gričinų giminės. Valdė miestelius Bresto paviete (Rasna, Borčava), Gardino paviete (Lasosna, Putriškės, Vaukavisko paviete (Svislačiu), Naugarduko paviete (Miaracičiu). 1567 metais buvo Kvasauskų, Krasauskų, Krasnickų ir Indurskų dvarų valdytojas. 1571 metais nupirko iš Konstantino Ostrogiškio Aziaranų ir Svitjazio ežerus. Buvo pasiuntiniu į 1569, 1578, 1580 metų seimus.
## Šeima
Turėjo tris sūnus – Motiejų, Andrių, Vincentą.

## Literatūra
* ЭнцВКЛ, т. 1., 2007.

|-
Kauno pieno kombinatas

**Kauno pieno kombinatas** – Lietuvos įmonė gaminanti konditerijos produktus, priklauso Pieno žvaigždžių įmonių grupei. 2015 m. dirbo 443 darbuotojai. 

## Istorija

Įmonė įkurta 1936 m. kaip *Kauno miesto pieninė*. 1977 m. įmonėje dirbo 3 500 darbuotojų. Sovietmečiu įmonei buvo pavaldžios įvairios Kauno apskrities pieninės. 1995 m. pervadinta į *AB Kauno pienas*. 2000 m. tapo *Pieno žvaigždžių* filialu.


Vaizdas:AB Pieno žvaigždės.jpg|*Pieno žvaigždžių* filialas Kaune


## Nuorodos

* Tinklalapis
* Aprašymas apie įmonę

## Literatūra
* Kauno pieno kombinatas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 394.
Aralo Karakumai

**Aralo Karakumai** () – smėlio dykuma Kazachstane, Priearalėje, į šiaurės rytus nuo Aralo jūros, iš pietų ribojama Syrdarjos upės. Užima ~35 tūkst. km².

Būdinga lengvai banguota lyguma, nuožulni link Aralo pusės. Aukščių skirtumas tarp 55 ir 118 m. Smėlio gūbrių aukštis – 5–25 m. Visoje dykumoje gausu duburių, kuriuose daugiausia driekiasi takyrai ir druskožemiai. Jie užsipildo po liūčių bei ištirpus sniegui ir pavirsta klampynėmis. Nuolatinių vandens telkinių nėra, tačiau Aralo Karakumai drėgnesni nei aplinkinės dykumos.

Būdinga dykumų augmenija – ašuotės, kiečiai, ežiuočiai, eglūnai, džuzgūnai, dygliažolės. Verčiamasi ganykline gyvulininkyste.

## Šaltiniai
Motiejus Vaina

**Motiejus Vaina**  – LDK valstybinis veikėjas,Lietuvos dvaro paiždininkis nuo 1605 metų, Užvenčių tijūnas nuo 1592 metų, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1589 metų, karaliaus sekretorius. 

## Litratūra

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994, s. 249.

|-
Vincentas Stanislovas Valavičius

**Vincentas Stanislovas Valavičius**  (m. prieš 1698 m. rugpjūčio 24 d.) – Lietuvos didysis sekretorius nuo 1684 metų, didžosios kanceliarijos regentas, Gėranainių klebonas nuo 1692 metų, Žemaitijos arkidiakonas, Vilniaus kanauninkas. 

## Literatūra

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku. Spisy". Oprac. Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba. Kórnik 1994
Lawrence Alma-Tadema

**Lorensas Alma-Tadema** (, 1836 m. sausio 8 d., *Dronrijp* km., Fryzija – 1912 m. birželio 25 d., Visbadenas) – iš Nyderlandų kilęs Anglijos istorinio žanro tapytojas.

## Biografija
Lorensas Alma-Tadema gimė 1836 m. sausio 8 d., *Dronrijp* kaime Fryzijoje, Nyderlanduose. Jo tėvas buvo notaras. 1852 − 1856 m. L. Alma-Tadema mokėsi Antverpeno akademijoje pas belgų istorinį tapytoją  Hendrik Leys ir 1859 m. padėjo jam su užsakymu freskoms Antverpeno rotušėje. Iš pradžių L. Alma-Tadema tapė istorines scenas iš Merovingų laikų. 1863 m. apsilankęs Pompėjoje pakeitė savo temas, atiduodamas pirmenybę Sen. Romos, Graikijos ir Egipto scenoms. 1870 m. jis persikėlė į Angliją, 1873 m. tapo D. Britanijos piliečiu. Jo paveikslai iš karto buvo sėkmingi, dailininkas gyveno prabangiai name Londone, kurį pertvarkė taip, kad jis panašėtų į Pompėjos Sen. Romos patricijų vilą. 1879 m. L. Alma-Tadema buvo priimtas į Britanijos karališkąją akademiją. 1899 m. karalienė Viktorija pakėlė jį į riterius (suteikė „sero“ titulą). 1905 m. apdovanotas karališkuoju Nuopelnų ordinu. Lorensas Alma-Tadema mirė 1912 m. birželio 25 d. Visbadene, Vokietijoje. Palaidotas Šv. Pauliaus katedroje Londone.

Savo paveiksluose dailininkas kruopščiai vaizdavo antikos laikų kostiumus, marmurinės architektūros elementus, tapė gražias moteris. Temos apėmė kasdienes, labai idealizuotai pavaizduotas antikinio pasaulio kultūrų gyvenimo scenas. L. Alma-Tademos paveiksluose nebuvo paslėptų ar moralizuojančių prasmių, kritikai dailininką kaltino tuštumu. Po mirties dailininkas greitai buvo beveik užmirštas, susidomėjimas jo kūryba išaugo po 1970 m. Jo paveikslai padarė įtakos Holivudo kino filmams, kuriuose vaizduojami Sen. Romos ir Graikijos laikai. L. Alma-Tadema su pirmąja žmona Marie-Pauline Gressin Dumoulin susilaukė dviejų dukterų: literatės Laurensės (1865–1940) ir tapytojos Anos (1867–1943). Po pirmosios žmonos mirties dailininkas 1871 m. vedė antrą kartą − tapytoją Laura Theressa Epps (1852–1909), kuri pozavo daugeliui Lorenso paveikslų.

## Darbų galerija

Vaizdas:Lourens Alma Tadema - De Egyptische weduwe..jpg| „Egiptiečių našlystė“ (1872 m., Amsterdamo valstybinis muziejus)
Vaizdas:Sir Lawrence Alma-Tadema, R.A., O.M. - Sappho and Alcaeus - Google Art Project.jpg| „Sapfo ir Alkėjus“ (1881, Volterso dailės muziejus, Baltimorė) 
Vaizdas:Alma-Tadema, Lawrence - The Colosseum - 1896.png| „Koliziejus“ (1896, privatus rinkinys)
Vaizdas:Alma-Tadema A Favourite Custom 1909 Tate Britain.jpg| „Mėgstamos klientės“ (1909, Teito galerija, Londonas)
Vaizdas:1904 Lawrence Alma-Tadema - The Finding of Moses.jpg| „Mozės radimas“ (1905, privatus rinkinys)


## Šaltiniai

* *The Oxford Dictionary of Art and Artists.* Oxford University Press, − 2009, p. 14
* Jill Berk Jiminez. *Dictionary of Artists' Models*. Routledge, 2013, p. 41
* Encyclopaedia Britannica
* Getty centras
* wga.hu
Registrų centras

**Registrų centras** – Lietuvos valstybės įmonė, valdanti svarbius registrus.

Administruoja Nekilnojamojo turto registrą ir kadastrą, Juridinių asmenų registrą, Adresų registrą, Gyventojų registrą, Miškų valstybės kadastrą, Testamentų registrą, Sutarčių ir teisių suvaržymų registrą, Įgaliojimų registrą, Turto arešto aktų registrą, Vedybų sutarčių registrą ir Neveiksnių ir ribotai veiksnių asmenų registrą.

## Istorija
1997 m. įkurta **Žemės ir kito nekilnojamojo turto kadastro ir registro valstybės įmonė**, sujungus Valstybės žemės kadastro įmonę ir valstybės įmonę Respublikinį inventorizavimo, projektavimo ir paslaugų biurą.

Ji perėmė valstybės įmonės Valstybinio žemėtvarkos instituto regioninių kadastro ir geodezijos centrų kadastro dalį bei žemės ir kito nekilnojamojo turto kadastrą ir registrą iš apskričių viršininkų administracijų. Sutrumpintas šios įmonės buvo **Nekilnojamo turto kadastro valstybės įmonė**. Ji 1997–1998 m. buvo pavaldi Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijai ir Lietuvos Respublikos statybos ir urbanistikos ministerijai, o 1998–2001 m. – Lietuvos Respublikos žemės ir miškų ūkio ministerijai.

2001 m. perėjo Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai, o 2003 m., iš Lietuvos statistikos departamento perėmus Įmonių rejestrą, įstaiga pervadinta į Registrų centrą,

2008 m. prijungtas Teisinės informacijos centras, 2015 m. – Gyventojų registro tarnyba. Iš šios institucijos perimtas Gyventojų registras. 2016 m. prijungta Centrinė hipotekos įstaiga, iš šios įstaigos perimti jos administruoti registrai.

2017 m. perėjo Susisiekimo ministerijai, o 2019 m. – Ekonomikos ir inovacijų ministerijai.

## Direktoriai
* 1997–2017 m. Kęstutis Sabaliauskas
* 2018–2023 m. Saulius Urbanavičius
* Nuo 2023 m. Adrijus Jusas

## Šaltiniai
Kinburno pusiasalis

**Kinburno pusiasalis** (), **Kinburno nerija** () – pusiasalis, esantis pietų Ukrainoje, Chersono ir Mykolajivo srityse. Išsikiša į Juodąją jūrą, iš šiaurės supamas Dniepro-Bugo, iš pietų – Jahorlyko limanų. Ilgis apie 40 km, plotis iki 10 km. Vakaruose užsibaigia smėlio nerija, kuri ir yra tikroji Kinburno nerija.

Paviršius lygus, žemas, daug druskingų ežerų, druskožemių. Dalis pusiasalio paskelbta rezervatu, čia peri baltosios gervės, gulbės.

Pusiasalyje gyvena ~1200 gyventojų (gyvenvietės: Vasylivka, Pokrovka, Pokrovskė, Heroiskė). XV a. osmanai pusiasalyje pastatė Kinburno tvirtovę.


Солоні озера Кінбурнської коси (2).jpg|Ežerėlis pusiasalyje
Кінбурнська коса 334.JPG|Augmenija
14покровка.jpg|Pokrovkos gyvenvietė
Kinburn sandbar.jpg|Pusiasalio krantas


## Šaltiniai
Kinelis

**Kinelis** () – miestas Rusijoje, Samaros srityje, 41 km į rytus nuo Samaros, netoli Didžiojo Kinelio ir Samaros upių santakos. Rajono centras. Geležinkelių mazgas (linijos į Samarą, Ufą, Orenburgą). Tekstilės, baldų, siuvimo, statybinių medžiagų, maisto pramonė. Apylinkėse vystomas žemės ūkis. Veikia Samaros žemės ūkio akademija.

## Istorija

Kinelio gyvenvietė įkurta 1837 m., 1877 m. ją pasiekė geležinkelis. Miesto teisės suteiktos 1944 m.

## Šaltiniai
Oskar Kokoschka

**Oskaras Kokoška** (, 1886 m. kovo 1 d., Piochlarnas – 1980 m. vasario 22 d., Montrė) – XX a. Austrijos tapytojas, poetas, dramaturgas. Ekspresionizmo meno srovės atstovas.  

## Biografija

Oskaras Kokoška gimė 1886 m. kovo 1 d. Piochlarne, Austrijoje. Jo vaikystė nebuvo šviesi − po 3 metų nuo gimimo šeima bankrutavo ir persikėlė į Vieną, kur 1891 m. mirė vyresnysis brolis. 1904 ar 1905 m. O. Kokoška įstojo mokytis į vietos menų ir amatų mokyklą. Jis dirbo dailininku Vienos meninėse dirbtuvėse (*Wiener Werkstätte*), kurios 1908 m. išleido pirmąją O. Kokoškos poezijos knygą. Tais pačiais metais dailininkas buvo griežtai kritikuotas už savo eksponuotus tapybos kūrinius ir pašalintas iš dirbtuvių. Jį pastebėjo architektas Adolfas Losas, kuris tapo ištikimu O. Kokoškos rėmėju, įvedė į meninius Vienos sluoksnius. Šiuo laikotarpiu O. Kokoška kūrė pjeses, kurios laikomos vienomis pirmųjų ekspresionistinės dramaturgijos pavyzdžių.

1910 m. įvyko pirmoji personalinė O. Kokoškos paroda Paul Cassirer galerijoje Berlyne ir kita sekė Folkwang muziejuje Esene. O. Kokoška pradėjo bendradarbiauti Herwarth Walden žurnale „Der Sturm“. Tarp 1910 ir 1914 m. O. Kokoška daugiausiai tapė portretus, gyveno tai Berlyne, tai Vienoje. 1911 m. užmezgė meilės romaną su Alma Maler, austrų kompozitoriaus Gustavo Malerio našle. Romanas nutrūko prasidėjus karui. 1915 m. O. Kokoška savanoriškai stojo tarnauti kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metu ir patyrė sunkią traumą Rytų fronte. 1917 m. atsigaudamas nuo traumos apsigyveno Dresdene, 1919 m. priėmė profesoriaus postą vietos akademijoje. 1918 m. publikuota Paul Westheim plati monografija apie menininką. Dresdene O. Kokoška sukūrė 3 pjeses.

1920 − 1935 m. O. Kokoška daug keliavo po Europą, Šiaurės Afriką, Vidurio Rytus, tapė peizažus, kurie laikomi viena jo kūrybos viršūnių. 1934 m. dėl nacistų įsigalėjimo Vokietijoje apsigyveno Prahoje. 1937 m. tapo Čekoslovakijos piliečiu. Jis 1936 m. nutapė Čekoslovakijos prezidento Thomas Garrigue Masaryk portretą ir jie susidraugavo. 1937 m. Vokietijos nacistai priskyrė O. Kokoškos dailės darbus prie „degeneracinio meno“ ir pašalino iš viešųjų muziejų, galerijų. 1938 m. O. Kokoška persikėlė į Angliją kartu su Olda Palkovska (1915−2004), būsima žmona, įvyko jo pirmoji paroda JAV. Anglijoje O. Kokoška kūrė antikarinius paveikslus (vyko Antrasis pasaulinis karas). 1947 m. priėmė D. Britanijos pilietybę. 1948 m. buvo surengta keliaujanti O. Kokoškos paroda JAV, 1950 m. − Vokietijoje. 

1953 m. O. Kokoška apsigyveno Vilniove prie Ženevos ir mokė Tarptautinėje vaizduojamojo meno vasaros akademijoje, įsteigė savo „Matymo mokyklą“ Zalcburge (*Schule des Sehens*). 1956 m. buvo publikuotas O. Kokoškos literatūros kūrinių rinkinys, jis pradėjo užsiimti scenos dekoracijų kūrimu. O. Kokoška mirė 1980 m. vasario 22 d. Montrė mieste Šveicarijoje. Palaidotas Klaranso kaimo kapinėse Vo kantone.

## Kūrinių galerijos

* O. Kokoškos kūriniai Niujorko šiuolaikinio meno muziejaus svetainėje
* O. Kokoškos kūriniai Teito galerijoje
* wikiart.org
* the-athenaeum.org
* artnet.com
* artsy.net

## Šaltiniai
* guggenheim.org/ 
* Encyclopaedia Britannica
Jonas Mikalojus Zgierskis

**Jonas Mikalojus Zgierskis** (; 1653 m. gegužė – 1713 m. gruodžio 6 d.) – LDK Romos katalikų veikėjas. Vilniaus Vyskupas-sufraganas nuo 1696 m., Smolensko vyskupas nuo 1706 m., Žemaičių vyskupas nuo 1710 m. Feodalinio 1697–1702 metų karo metu bandė sutaikyti konfliktuojančias šalis.

## Nuorodos
* Bishop Jan Zgierski †
RK1904

**RK1904** – rajoninis kelias, jungiantis Babtus, Antagynę ir Vandžiogalą. Kelio ilgis – 11,44 km. Didžiojo kelio dalis – žvyrkelis. Pusiaukelėje telkšo Janušonių tvenkinys. Asfaltuoti tik didesnio eismo intensyvumo ruožai.

Kelias iki Antagynės – asfaltuotas. Kelio pradžia – sankryža su asfaltuotu rajoniniu keliu , į šiaurę nuo Babtų ir automagistralės . Už 100 m nuo kelio pradžios, kelias suka į kairę. Kelias tiesiai baigiasi kaip įvaža/nuovaža į automagistralę A1. Už kitų 100 m kelias praeina pro degalinę. Už Antagynės tęsiasi žvyrkelis. Ties Rokiškio kaimu praeina per Janušonių tvenkinio tiltą. Nuo sankryžos su  (Via Baltica) iki Vandžiogalos kelias – asfaltuotas. Vandžiogaloje kelias eina kaip Parko g. Baigiasi ties sankryža su Kėdainių gatve (krašto keliu ). Visas kelio maršrutas eina per lygumas, kuriose vystomas žemės ūkis. Nekerta jokio miško masyvo.

## Maršrutas

|}
|}
RK1906

**RK1906** – rajoninis kelias, jungiantis Aukštutinius Kaniūkus, Babtus, Labūnavą ir Kėdainius. Kelio ilgis – 44,96 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

## Aprašymas
Kelias prasideda Kauno miesto savivaldybės, Aukštutinių Kaniūkų teritorijoje, sankryžoje su Raudondvario pl. (krašto keliu ). Kelias aptarnauja ir Romainių miesto dalies gyventojus. Už sankryžos į Romainius, kelius eina Kauno rajono teritorija. Nuo kelio pradžios iki Stabaunyčiaus kaimo eina Nevėžio slėniu. Už Stabaunyčiaus, kelias kyla į kalną. Užkilus į kalną prasideda Babtai. Šiam miesteliui šis kelias – pagrindinė miestelio arterija. Už miestelio tiltu praeina pro automagistralę . Į pačią automagistralę yra dvi nuovažos – viena į Kauną, kita į Klaipėdą, taip pat yra sankryža su rajoniniu keliu . Už miestelio kelias eina lyguma, kurioje vystomas žemės ūkis. Ties Pagyne, kerta Gynios upelį ir nedidelį jos slėnį. Už Pagynės kelias eina vėl dirbamais laukais, Gynios upelio slėnio šlaitu. Netoli Labūnavos kerta Barupės upelį ir nedidelį jo slėnį. Per Labūnavą eina kaip Nevėžio ir Kruopių gatvės. Už Labūnavos kelias vėl eina Nevėžio upės slėniu ir taip iki kelio pabaigos Kėdainiuose. Ties žiedine sankryža su krašto keliu  kerta Pelėdnagių gyvenvietę. Kėdainiuose eina Kauno ir Tilto gatvės. Mieste kerta Nevėžio upę. Baigiasi sankryžoje su J. Basanavičiaus gatve, kuri yra dalis krašto kelio .

## Maršrutas

|}
|}
RK1907

**RK1903** – rajoninis kelias, jungiantis Vilkiją, Čekiškę ir Ariogalą. Kelio ilgis – 30,4 km. Kelyje nėra žvyrkelio ruožų, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelio pradžia – sankryža su krašto keliu , į vakarus nuo Vilkijos. Eina per Vilkijos miesto šiaurinę dalį kaip Čekiškės gatvė. Už miesto kelias suka į šiaurę, praeina pro Saulėtekių, Daugeliškių gyvenvietes. Per Čekiškę eina kaip Ateities ir L. Markelio gatvės. Už Čekiškės, netoli sankryžos su automagistrale , praeina pro Plikių gyvenvietę. Už gyvenvietės praeina per Gynėvės upelį ir jo slėnį. Ties Baukių kaimu praeina per automagistralę . Atsišakoja du keliai: vienas į Kauną, kitas į Klaipėdą. Prieš pat Ariogalą praeina per Gėluvos gyvenvietę. Per Ariogalą eina kaip Vytauto g. Maršrutas praeina beveik visą gyvenvietę išilgai, lygiagrečiai krašto kelio  į kurią kelias ir atsiremia.

## Maršrutas

|}
|}
August Macke

**Augustas Makė** (, 1887 m. vasario 3 d., Mešedė – 1914 m. rugsėjo 26 d., *Perthes-les-Hurlus* km., Prancūzija) –  XX a. pr. vokiečių tapytojas, akvarelistas, piešėjas.  Ekspresionizmo meno srovės atstovas.

## Biografija
Augustas Makė gimė 1887 m. vasario 3 d. Mešedėje. Apie 1899 m. A. Makės šeima apsigyveno Bonoje. 1903 m. mokykloje jis susitiko Elisabeth Gerhardt, būsimą žmoną, kuri turėjo turtingus tėvus. Jos šeima rėmė A. Makę. 1904−1906 m. jis mokėsi Diuseldorfo dailės akademijoje. 1907 m. lankėsi Paryžiuje ir buvo įtakotas impresionistų kūrybos, pradėjo juos imituoti. 1907 m. pabaigoje A. Makė mokėsi Berlyne pas Lovis Corinth, kuris buvo vienu pagrindinių vokiečių impresionistų. A. Makė po to kelis kartus lankėsi Paryžiuje, 1909 m. susipažino su A. Matiso ir kitų fovistų kūriniais, pradėjo naudoti ryškesnes, nenatūralias spalvas, plačius potėpius. Tais pat metais jis susitiko Francą Marką Miunchene. Abu tapytojai dirbo kartu išvystydami labiau abstraktų ir ryškių spalvų ekspresionistinį stilių. 1911 m. A. Makė prisijungė prie tapytojų grupės „Mėlynasis raitelis“, kurią įkūrė Vasilijus Kandinskis ir Francas Markas.

Skirtingai nuo kitų ekspresionistų, A. Makė labiau vaizdavo žmones, pavyzdžiui, „Trys mergaitės valtyje“ (1911). Vienijo įvairias įtakas, nuo prancūzų avangardistų iki tradicinių vokiečių tapytojų. 1912 m. A. Makė susitiko Roberą Delonė, kuris dirbo kubizmo spalvinga atmaina − orfizmu, ir A. Makės kūryboje atsirado kubistinių elementų. 1914 m. A. Makė keliavo su P. Klė į Tunisą, nutapė šios šalies vaizdų naudodamas ryškias grynas spalvas. Augustas Makė žuvo Pirmojo pasaulinio karo metu 1914 m. rugsėjo 26 d. *Perthes-les-Hurlus* km. vietovėje Marnos departamente Prancūzijoje. Palaidotas senosiose Bonos kapinėse. Jis paliko apie 600 aliejinių paveikslų, maždaug tiek pat akvarelių ir apie 9000 piešinių.

## Darbų galerija

Vaizdas:August Macke 030.jpg| „Šv. Marijos bažnyčia su namais. Bona“, 1911 m., Kunstmuseum, Bona
Vaizdas:August Macke - Four Girls - Google Art Project.jpg| „Keturios mergaitės“, 1912-13, Kunstpalast, Diuseldorfas
Vaizdas:August Macke - Zirkus (1913).jpg| „Cirkas“, 1913 m., Thyssen-Bornemisza muziejus
Vaizdas:August Macke-Zwei Maedchen-1913.jpg| „Dvi merginos“, 1913 m., Štedelis
Vaizdas:August Macke - Colored Composition of Forms, 1914 - Google Art Project.jpg| „Spalvinga formų kompozicija“, 1914 m., Albertina
Vaizdas:August Macke 025.jpg| „Peizažas su karvėmis ir kupranugariu“, 1914 m., Kunsthaus, Ciurichas
Vaizdas:August Macke Hutladen.jpg| „Moteris prie skrybėlių parduotuvės“, 1914 m., Folkwang muziejus, Esenas
Vaizdas:August Macke 049.jpg| „Tuniso peizažas“, 1914 m., akvarelė


## Šaltiniai

* Encyclopaedia Britannica
* august-macke-haus.de
Kinešma

**Kinešma** () – miestas Rusijoje, Ivanovo srities šiaurėje, ~100 km į šiaurės rytus nuo Ivanovo, Volgos dešiniajame krante, priešais Zavolžską. Rajono centras. Plentai į Jurjevecą, Ivanovą, Navolokus, Kostromą. Geležinkelis į Maskvą per Ivanovą. Yra upių uostas, pro kurį (išvežama medvilnė, mediena, naftos produktai, grūdai). Elektrotechnikos, mašinų (popieriaus pramonės įrenginių), tekstilės (medvilnės, linų), maisto (mėsos), chemijos, statybinių medžiagų pramonė.

Veikia dramos teatras, kraštotyros ir meno muziejai. Kinešmoje yra 11 cerkvių, iš kurių veikia 9; žymiausios – Dievo Motinos Ėmimo į dangų (1745 m.) ir Švč. Trejybės (1836 m.) soborai, Viešpaties Žengimo į dangų cerkvė (1760 m.), Aleksandro Neviškio cerkvė ir kt. Išlikęs bulvaras, XIX a. pab. – XX pr. statiniai.

## Istorija

Kinešma rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1429 m., kai ją nusiaubė ir sudegino totoriai. 1616 m. Kinešma tapo apskrities centru, o miesto teisės suteiktos 1777 m. Kinešmą 1871 m. pasiekė geležinkelis iš Maskvos. 2003 m. baigtas statyti tiltas per Volgą.


Kineshma, Seitenstraße in der Stadtmitte.jpg|Senamiesčio gatvė
Троицко-Успенский собор.jpg|Dievo Motinos Ėmimo į dangų soboras
Спасо-Преображенская церковь сзади.JPG|Kristaus Atsimainymo cerkvė
Кинешма - Площадь революции 1.jpg|Kinešmos centras 


## Šaltiniai
Liteksas

**Liteksas** – Lietuvos įmonė, gaminanti vilnos produkciją.

Panaudodami modernias technologijas ir įrengimus įmonė gamina pledus, apklotus bei šalikus iš naturalių pluoštų: eriuko vilnos, kašmyro, merino bei alpakos.

## Istorija

Įmonė įkurta 1927 metais. Po kelerių metų įmonėje jau buvo gaminama apie 30 rūšių medžiagų. Vieni didžiausių to laiko užsakovų buvo Lietuvos kariuomenė, kurios uniformoms išausta apie 30 000 metrų audinio. Ji sparčiai augo, didėjo gamybos apimtys ir statomi nauji priestatai su sandėliais, bet tuometiniai įvykiai pasaulyje, Lietuvos nepriklausomybės praradimas, Antrasis pasaulinis karas įmonės veiklą pristabdė. Pasibaigus karui ji buvo atkurta suteikus vilnonių audinių fabriko „Liteksas“ vardą. 1970 m. lapkritį tuometinės Lietuvos TSR Lengvosios pramonės ministro įsakymu vilnos pramonės fabrikų „Liteksas“ ir „Spartuolis“ bazėje sukurtas vilnos pramonės įmonių susivienijimas „Liteksas“ (atskiriant fillialinius fabrikus į atskirus juridinius vienetus). 1993 m. akcinė bendrovė „Liteksas“ buvo perregistruota į bendrą Lietuvos–Vokietijos įmonę „Liteksas ir Calw“. Tuo metu mūsų gaminių asortimentą praplėtė pledai ir apklotai. 2000 m. birželį įmonę nupirko svarbiausia Italijos tekstilės/rūbų gamintojų grupė – „Marzotto Group“. 

## Šaltiniai

## Literatūra

* Liteksas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 7 tomas, Seite 60.

## Nuorodos

* Oficiali svetainė
* Aprašymas apie įmonę
Papilės penkiolikakamienė liepa

**Papilės penkiolikakamienė liepa** –  išskirtinė liepa, auganti Ventos regioniniame parke  Akmenės rajone, Papilės miestelyje. Medis auga likusioje Papilės dvaro parko dalyje, Liepų gatvėje, dešiniajame Ventos upės krante. Šalia yra renginių vieta su dengta pakyla. Greta senosios auga nauja daugiakamienė liepa. 

Penkiolikakamienė liepa – valstybinis gamtos paveldo objektas. Objektas pažymėtas miestelio gatvėse rodyklėmis, šalia pastatytas informacinis stendas. Liepa paskelbta saugoma Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. rugsėjo 1 d. įsakymu Nr. 165. 

Daugiakamienės liepos amžius – apie 150 metų. 2015 m. vasaros duomenimis, yra likę 13 augančių kamienų ir 1 nuvirtęs. Kamienai yra 0,3 m storio ir apie 23 m aukščio. Liepa sparčiai sensta, plečiasi keras, kamienų augimo kampas kasmet didėja, krypsta į šonus, šaknis silpnina puvinys.

## Istorija

Iki 1982 m. liepa turėjo šešiolika kamienų, 2007 m. vasarą ji buvo trylikos kamienų, tačiau tradiciškai liepa tebevadinama Penkiolikakamiene. 

1870 m. Papilėje buvo pasodintas turtingas parkas, bet liepa ten jau galėjo augti anksčiau. Manoma, kad ji sodinta apie 1860 m. Parkas priklausė ir Žemaičių vyskupystei. Dauguma medžių neišliko. Vienas iš nedaugelio likusiųjų – būtent ši įžymi liepa. Kadaise žmonės ją vadino „Dvylika brolių“.

2023 m. buvo atnaujinti liepos apsauginiai atitvarai.

## Duomenys
* Medžio rūšis: mažalapė liepa (*Tilia cordata* Mill)
* Aukštis: 23 m
* Kamienų skaičius: 13
* Amžius: apie 150 metų


Papilė. 15 kamienų liepa.JPG|Liepos kamienai
Papilės penkiolikakamienė liepa.JPG|Šalia liepos – renginių vieta


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Ventos regioninis parkas. Penkiolikakamienė liepa
* Keliaujame į Akmenės kraštą (''lrytas.lt'')
Žagarės atodanga

**Žagarės atodanga** – valstybinės reikšmės geologinis gamtos paveldo objektas Joniškio rajone, Žagarės miestelyje, prie Žvelgaičių ir Dolomito gatvių. Objektas pritaikytas lankymui – link jo veda kelio nuorodos, vietoje pastatytas informacinis stendas. Atodangą iš arti galima apžiūrėti nusileidus laiptais į buvusį dolomitų karjerą, veikusį iki 1964 m. Atodangos fragmentas yra uždengtas apsauginiu stogeliu.

Žagarės dolomitų telkinio 2,5-3,5 m aukščio ir apie 200 m ilgio karjero sienelės 1964 m. paskelbtos valstybės saugomu gamtos paminklu, nuo 2002 m. – geologinis gamtos paveldo objektas. Dolomitas, kurio skalda naudojama kelių tiesimui, blokai – statyboje, kalkėms ir apdailos medžiagoms gaminti, būdingas būtent Šiaurės Lietuvai, ir ypač – Žagarei, kur jo klodai slūgso labai negiliai.

## Istorija

Žagarės dolomito telkinys dabartinės atodangos apylinkėse žinomas nuo XIX a. 1950 m. čia telkinį išžvalgė ir 1953, 1960 m. papildomai tyrinėjo Lietuvos geologų ekspedicija, nustačiusi, kad šių vietų dolomitas tinkamas naudoti kalkėms degti ir kelių statybai. Karjere dolomitas buvo kasamas rankiniu būdu dar prieš Antrąjį pasaulinį karą.

Natūralioje krosnyje (vadinamajame *tepliuje*) žagariečiai degė kalkes, kol Naujosios Akmenės kompleksas pradėjo gaminti jas pramoniniu būdu. Kalkių degimo krosnys buvo įrengtos visai šalia karjero. Vienos jų likučiai išlikę iki dabar. Žagariečiai, dirbę karjere, pasakoja, jog iškastą dolomitą pildavę į krosnis, kurias kūrendavo malkomis ir kelmais. Kalkės išdegdavo per 4–5 paras. Jas veždavo į Joniškio geležinkelio stotį, kur vagonais siųsdavo pagal užsakymus, dažniausiai į Rusiją.

## Geologija

Žagarės apylinkėse po nestora dirvožemio danga slūgso nuosėdinės uolienos – dolomito sluoksniai. Jie sudaro paleozojaus eros, devono periodo, Žagarės svitos sluoksnius, kurie susiformavo prieš 360 milijonų metų, šiltos druskingos jūros dugne. Ši uoliena turi nelygų paviršių ir slūgso 2-45 m gylyje (Žagarėje 0,3-6 m gylyje, apie 12 m storio), taip negiliai tik Šiaurės Lietuvoje. Iš paviršiaus pridengta moreniniu priemoliu (riedulių, žvirgždo, gargždo, smėlio, aleurito ir molio mišinys, susidaręs ištirpus ledui arba ledo sustumtas) ir vietomis smėliu bei žvyru suklotais ledo tirpimo vandenų, t. y. nuosėdomis, paliktomis maždaug prieš 13000 metų, vėliausiai iš Lietuvos besitraukiančio ledyno. Uolienų sluoksniai gerai matyti Švėtės krantuose, dugne ir buvusiame dolomitų karjere.

## Nuorodos

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  
* Žagarės regioninis parkas. Žagarės atodanga
AB Koordinatė

**AB Koordinatė** – buvusi Lietuvos įmonė, gaminusi mašinines stakles.

## Istorija

Įmonė įkurta 1953 m. kaip *Kauno remonto gamykla*. 1959 m. pervadinta į *Kauno staklių gamykla*. 1962 m. pervadinta į *Dzeržinskio staklių gamykla*. 1975 m. įmonė pagamino 787 mašinines stakles, 1976 m. įmonėje dirbo 1 950 darbuotojai. 1991 m. įregistruota Valstybinė įmonė *Koordinatė*. 1995 m. įmonę įsigijo vokiečių įmonė *GOLmatic*. 1997 m. pradėta bankroto byla, įmonė uždaryta 1999 metais. Iki 2005 m. Palangoje veikė *Valstybinės įmonės „Koordinatė“ poilsio namai „Lakštingala“*. 
 
## Nuorodos

* Staklių pramonė merdi

## Literatūra

* Dzeržinskio staklių gamykla. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 3 tomas, S. 214
Strėvos įgriuva

**Strėvos įgriuva** – valstybinis gamtos paveldo objektas, dubens formos dauba esanti apie 1,5 km į vakarus nuo Strėvos kaimo (Trakų rajonas), Spindžiaus miške, Aukštadvario regioniniame parke. Strėvos įgriuvos kilmė – termokarstinė. Maždaug prieš 18 tūkst. metų, vykstant sudėtingiems apledėjimų ir ledų atsitraukimų reiškiniams, sąnašos ir nuosėdos palaidojo atskilusį ledo luitą. Jam ištirpus ir susidarė stačiašlaitė dauba. Jos plotas – 1,5 ha, dugnas – 0,1 ha. Dugnas užpelkėjęs, durpių sluoksnis jame siekia apie 2,5 m, šlaitų aukštis – 20 m. Vandens gylis duobės dugne 0,3 m žemiau Žemės paviršiaus.

Strėvos įgriuva yra lankytinas turistinis objektas. Šiuo metu ji yra paruošta lankymui, yra įrengta apžvalgos aikštelė ir apžvalginis takas. Tako ilgis – 600 metrų. Pakeliui įrengtos 5 stotelės: informacija apie taką; kertinė miško buveinė; Spindžiaus miško gamtinė įvairovė; dauba iš arčiau; „Natura 2000“ teritorija, kurioje gausu pelkučių, šaltinių. Netoli plyti Spindžiaus, Drabužaičio ir Stankos ežerai.

## Legendos
Legenda sako, kad čia stovėjo prakeikta ir prasmegusi karčiama, kur uliodavo velniai. Vieną pasniko dieną velniai kėlė vestuves. Vos tik gaidys pragydo, karčiama su visais velniais prasmego. Vietiniai gyventojai sako, kad kartais ir dabar girdisi paslaptingi garsai.

Kita legenda mena, kad smuklėje ulioti pradėjęs didžios šeimos tėvas. Žmona jį čia surado, tačiau su ja jis eiti atsisakė. Išėjusi ant kelio, žmona smuklę prakeikė. Jos vietoje atsirado įgriuva.

## Šaltiniai
Kurpiko kadagys

**Kurpiko kadagys** – išskirtinis kadagys, augęs pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Kapiniškių kraštovaizdžio draustinyje, Margionių kaime. Saugomas nuo 2012 m. birželio 22 d.

Medis 7,0 m aukščio, apimtis 1,3 m aukštyje – 0,96 m. Kadagys aukštas, kamienas storas, auga kaimo pakraštyje, ežioje tarp kaimynų laukų. Kurpikų kadagiu pavadintas todėl, kad į namus atitekėjo jaunoji, kuri buvo kilusi iš kitos Margionių kaimo dalies, vadinamos Kurpikais.

2015 m. kadagys sunyko (nudžiūvo). 2017 m. išbrauktas iš saugomų GPO sąrašo.

## Šaltiniai

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Lietuvio liepa

**Lietuvio liepa** – išskirtinis medis, augantis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Kapiniškių kraštovaizdžio draustinyje, Margionių kaime, sodybos patvoryje (Šaltinio g. 42). Saugomas nuo 1960 m. rugsėjo 1 d.

* Rūšis: mažalapė liepa (*Tilia cordata*)
* Aukštis: 22,5 m
* Kamienai: 3
* Apimtis 1,3 m aukštyje: I – 2,2 m; II – 1,8 m; III – 1,7 m; bendras – 5,8 m.

## Šaltiniai

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Dūbo pušis

**Dūbo pušis** – išskirtinis medis, augantis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, Dūbo miške (Druskininkų miškų urėdijos Kabelių girininkijos 389 kvartalas, 5 sklypas), 1 km į šiaurės vakarus nuo Dubo kaimo, prie keliuko, jungiančio Dubo kaimą su plentu  (nuo pastarojo 0,4 km į pietus), miško pakraštyje. Medis nudžiūvęs. Pasižymėjo savita „kepure“ arba „raganų šluota“, kurią sukėlė grybinės kilmės liga.

Objektas saugomas nuo 1960 m. rugsėjo 1 d.

* Rūšis: paprastoji pušis (*Pinus sylvestris*)
* Aukštis: 26,0 m
* Apimtis 1,3 m aukštyje: 2,4 m

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
Mančiagirės skardžiai

**Mančiagirės skardžiai** – gamtos paminklas, esantis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje, 1,5 km į pietus nuo Mančiagirės kaimo, Ūlos atkarpoje tarp Zervynų ir Mančiagirės, 0,4 km į vakarus nuo Mekšrinio ežero. Patenka į Varėnos miškų urėdijos Marcinkonių girininkijos 43, 53, 59, 60, 928, 932 ir 936 kvartalus. Saugomas nuo 1997 m. spalio 2 d.

Ūlos atkarpa ties skardžiais laikoma viena gražiausių, yra ypač mėgiama plaukiojančių baidarėmis. Būdingos raiškios upės kilpos, aukšti byrančio smėlio krantai.

## Šaltiniai
* Saugomų teritorijų valstybės kadastras  

## Nuorodos
* Nuotrauka