open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Maarja-Liis Ilus

**Maarja-Liis Ilus**, kartais geriau žinoma sceniniu vardu **Maarja** (g. 1980 m. gruodžio 24 d. Taline, Estija) – Estijos dainininkė. Du kartus atstovavo Estijai Eurovizijos konkurse.

Maarja muzikinė karjera prasidėjo jau nuo 4 metų, kai debiutavo muzikiniame filme „Õnneseen“. Ji taip pat pasirodė Eesti Televisioon kanalo vaikų chore ir 1996 metais išleido debiutinį albumą „Maarja“.

1996 metais Ilus su Ivo Linna dalyvavo Estijos nacionalinėje atrankoje atstovauti šaliai „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko gegužės 18 dieną Osle, Norvegijoje. Kartu su Linna atliko dainą „Kaelakee hääl“, su kuria jie užėmė pirmąją vietą, suteikiant jiems teisę atstovauti Estijai konkurse. Galiausiai daina užėmė 5 vietą su 94 taškais.

Kitais metais Maarja vėl dalyvavo toje pačioje atrankoje atstovauti savo šaliai Eurovizijos konkurse su daina „Keelatud maa“, kuri užėmė pirmą vietą, suteikiant galimybę vėl dalyvauti metiniame renginyje, vykusiame Dubline, Airijoje. Daina užėmė 8-ąją vietą su 82 taškais.

## Diskografija
* *Maarja* (1996)
* *First In Line* (1998)
* *Kaua veel* (1998)
* *City Life* (2000)
* *Look Around* (2005)
* *Läbi jäätunud klaasi* (2006)
* ''Homme (2008)

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Maarja-Liis Ilus IMDB svetainėje

|-
Britų Kolumbijos kolonija

**Britų Kolumbija** () buvo Britų imperijos kolonija Šiaurės Amerikoje nuo XVIII a. iki 1871 m. Ankstyvuoju laikotarpiu apėmė dabartinės Kanados Britų Kolumbijos valstijos pietus ir JAV Oregono bei Vašingtono valstijas. Vėlesniuoju laikotarpiu sutapo su Kanados Britų Kolumbijos valstijos teritorija.

## Raida
Ikikolonijiniais laikais Britų Kolumbijos teritorijoje klestėjo aukšto lygio Šiaurės vakarų kranto indėnų (tlingitų, haidų ir kt.) kultūra. Pirmasis čia išsilaipinęs europietis buvo ispanas Juan Pérez 1774 m., o po ketverių metų vietoves ištyrinėjo britas James Cook. Abi šalys pareiškė pretenzijas į šį išteklių turtingą ir tankiai gyvenamą regioną. Aktyvesni kolonizacijoje buvo britai. 1792 m. britas Alexander Mackenzie buvo pirmasis žmogus, pasiekęs šį regioną sausuma, t. y. perėjęs visą Amerikos žemyną.

Britų Hadsono įlankos kompanija regione įsteigė du didelius kailių prekybos rajonus. Šiaurinė dalis, į šiaurę nuo Tompsono upės vandenskyros, buvo vadinama Naująja Kalėdonija, o pietinė (Kolumbijos baseinas daugiausia dab. JAV šiaurės vakaruose) – Kolumbijos rajonu arba Oregono žeme. Kaip atskiros kolonijos buvo valdomos Vankuverio sala ir Karalienės Karolinos salos. Svarbiausias regiono miestas buvo Fort Vankuver Kolumbijoje.

1846 m. Vašingtono sutartimi britai buvo priversti atiduoti didelę dalį savo valdų (į pietus nuo 49 lygiagretės) JAV. Administracinis centras buvo perkeltas į Viktorijos fortą. Tuo metu jame tebuvo apie 150 kolonistų.

Kolonijos vystymąsį labai paskatino regione rastas auksas ir viena po kitos čia kilusios aukso karštinės. Viena pirmųjų buvo 1857 m. Freizerio kanjono aukso karštinė, kuomet per keletą dienų į regioną suplūdo keliolika tūkstančių aukso ieškotojų. Siekdama geriau kontroliuoti savo valdą, 1858 m. britai ją pavertė oficialia karūnos kolonija. Pirmuoju jos gubernatoriumi tapo James Douglas.

Kartojantis aukso karštinėms, kolonijos gubernatoriai siekė konsolidacijos. 1863 m. prie kolonijos prijungtos Karalienės Karolinos salos, taip pat aukso turtingos teritorijos šiaurėje (Stikino teritorijos), 1866 m. – Vankuverio sala. Tokiu būdu ji įgijo dabartinės valstijos teritoriją ir formą. Vyko karai su vietos indėnais.

Po to, kai 1867 m. rytinėje žemyno pakrantėje buvo sukurta Kanados Konfederacija, buvo pradėta galvoti apie Britų Kolumbijos prisijungimą prie jos, nepaisant didelio geografinio atstumo. 1871 m. Britų Kolumbija prisijungė prie Kanados, tapdama šeštąja jos valstija.

## Gubernatoriai
* James Douglas, 1858–1864;
* Frederick Seymour, 1864–1869;
* Anthony Musgrave, 1869–1871.
Šiaurės Vakarų teritorija (Kanada)

**Šiaurės Vakarų teritorija** () buvo Britų imperijos valda Šiaurės Amerikoje nuo XVIII a. iki 1870 m. Didžiausio išsiplėtimo laikais apėmė teritorijas dabartinėje Kanadoje į vakarus nuo Ruperto žemės, kur dabar yra Šiaurės Vakarų teritorijos, Jukonas, Nunavutas, šiaurės Alberta ir šiaurės Britų Kolumbija.

## Raida
Ši valda neturi oficialios įkūrimo datos. Po to, kai Šiaurės Amerikoje 1799 m. buvo įkurta Rusijos Amerika, o 1858 m. Britų Kolumbija, Šiaurės Vakarų teritorija buvo apibrėžiamas kaip milžiniškas šioms kolonijoms nepriklausantis kraštas į šiaurės vakarus nuo Ruperto žemės. Nuo tada, kai Britų imperija 1713 m. atgavo Ruperto žemę, ji liko vienintele pretendente, galinčia kolonizuoti šį atokų ir atšiaurų kraštą, kuriame daugiausia gyveno Na-dene kalbomis kalbantys indėnai ir inuitai.

Nors kolonistai iš Ruperto žemės nuo XVIII a. vidurio kartais surengdavo ekspedicijas į šias teritorijas, kolonizacija nevyko. Tik 1779 m. Monrealyje buvusi kailių pirklių bendrovė įkūrė Šiaurės Vakarų kompaniją, kuri tapo pagrindine konkurente Ruperto žemėje veikusiai Hadsono įlankos kompanijai ir pradėjo vykdyti veiklą šioje teritorijoje. Kadangi šios kompanijos konkurencija tarp kompanijų sukėlė nuožmius konfliktus, 1821 m. abi kompanijos buvo priverstos susijungti ir efektyvinti kailiukų prekybą.

Kraštas pasirodė esąs turtingas ir kitų išteklių. Nuo 1862 m. čia kilo net kelios aukso karštinės. Kilus Stikino aukso karštligei, iš teritorijos laikinai atskirta Stikino teritorija. 1863 m. dalis teritorijos perduota Britų Kolumbijai.

1870 m. visas teises prekiauti milžiniškoje Kanados teritorijoje Hadsono įlankos kompanija pardavė Britų imperijos karūnai už 300 tūkst. svarų. Šiaurės Vakarų teritorija buvo sujungta su Ruperto žeme ir tapo administraciniu vienetu Šiaurės Vakarų teritorijos. Šis vienetas tais pačiais metais prisijungė prie Kanados Konfederacijos.
Saločių mūšis

**Saločių mūšis** () – mūšis įvyko 1703 m. kovo 19 d. netoli Saločių, prie Šakarnių kaimo Švedų tvano metu tarp Švedijos kariuomenės ir jungtinės Abiejų Tautų respublikos kariuomenės ir Rusijos kariuomenės. Tai vienas didžiausių Šiaurės karo susirėmimų dabartinėje Lietuvos teritorijoje.

## Istorija
Po Orešeko tvirtovės užėmimo Petras I siekė toliau stiprinti savo kariuomenės pozicijas Nevos upės pakrantėse, tam reikalui 1703 m. kompanijai subūrė apie 10 tūkst. kareivių. Siekdamas suklaidinti ir išsklaidyti švedų kariuomenės pajėgas jis įsakė 2 tūkst. karių prisijungti prie ATR kariuomenės ir padėti pulti Kuršą. Po kelių nedidelių ATR ir Rusijos laimėjimų švedai nusiuntė Adamo Liudvigo Levenhaupto vadovaujamą kariauną sustabdyti puldinėjimus.

Abejų pusių pajėgos susitiko netoli Saločių.

Abi kariuomenės prieš mūšio pradžią įsirengė įtvirtinimus. Nepaisant didelio skaitinio karinių jėgų pranašumo lietuviai ir rusai Saločių mūšį pralaimėjo. Rusai karo lauke paliko 576 karius, 500 vežimų su amunicija, o švedai neteko 40 karių, 125 buvo sužeisti ir 2 kareiviai dingo, ATR nuostoliai nežinomi.   

Istorikai švedų laimėjimą pagrindžia jų geresne kovine rikiuote, valdoma pasitikint atskirais vadais, decentralizuotai ir savarankiškai kariams įgyvendinant vado priimtą sprendimą. Karininkai rodė asmeninę drąsą, tuo uždegdami puskarininkius ir kareivius. Tačiau visai kitaip pasirodė lietuviai, ypač jų kavalerija. Be kitų priežasčių, istorikų manymu, buvo netinkamas vadovavimas, nepakankama kariuomenės finansavimo sistema, prastas kariuomenės parengimas lauko mūšio sąlygomis, o svarbiausia priežastis, anot istorikų, buvo kovinės dvasios nebuvimas. Karo trofėjai saugomi Kariuomenės muziejuje Stokholme. Po šio mūšio Adamui Liudvigui Levenhauptui suteiktas generolo majoro laipsnis.  

2022 m. buvo atlikti pirmieji rimti archeologiniai Saločių mūšio vietos žvalgymai.  

## Literatūra
* Valdas Rakutis. Saločių mūšis // Pasvalio krašto istorija XV – XVIII a. Kaunas, 2009, p. 109–150.
* The military history of Charles XII, King of Sweden. Gustavus Adlerfeld, Carl Maximilian Emanuel Adlerfelt. p.208
* H. Uddgren, Karolinen Adam Ludwig Lewenhaupt - Hans krigföring i Kurland och Litauen 1703-1708, 2 vol. 1919 & 1950.
* K. Lundblad, Konung Carl XII:s historia, Band 1.
* C. von Rosen, Bidrag till källorna om de händelser som närmast föregick svenska stormaktsväldets fall. 2 vol., Stockholm 1936.
* Karl XII på slagfältet (1918-1919). Generalstaben, Stockholm.
* Oskaras Urbonas, "The Front of the Great Northern War in Lithuania", Karys, USA, 1961, pp.5-12 & 1963, pp. 1-12.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saločių mūšis
Lietuvos pensininkų partija

**Lietuvos pensininkų partija** – Lietuvos politinė partija, susikūrusi Kaune, užregistruota 2007 m. Organizacijos kodas – 300872539, pirmininkas – Vytautas Jurgis Kadžys. Biuras įsikūręs Sukilėlių prospekto daugiabutyje. Partijos misija – ginti Lietuvos pensininkų interesus. 

Nors Pensininkų partija ir dalyvavo rinkimuose, deklaravo inicijuosianti pensininkams palankesnių socialinių sprendimų priėmimą savivaldybėse, tačiau savivaldybių tarybų rinkimuose mandatų nėra iškovojusi. Solidaus amžiaus aktyvistai rengia ir tiesioginio veiksmo akcijas – mitingus, piketus. Aktyviau veikiantys partijos skyriai (be Kauno) yra Šakiuose, Šiauliuose, Vilkaviškyje, Vilniuje. 

2011 m. savivaldos rinkimuose gavo 4136 rinkėjų pasitikėjimą, iš kurių gauti balsai:

## Istorija

Lietuvos pensininkų partijos kūrimąsi lydėjo 2006 m. per Lietuvos nacionalinį radiją (LRT) kelis kartus transliuota reklama, kurioje pensininku prisistatantis V. Kadžys kvietė Lietuvos pensininkus prisidėti prie naujai kuriamos politinės partijos. Naujos organizacijos atsiradimą paskatino pensinio amžiaus žmonių skurdas, jų vargana socialinė padėtis, netenkinanti nei Vyriausybės, nei Seimo veikla. Partijos kūrimą ir steigimą iš savų santaupų rėmė iniciatyvinės grupės nariai. Tais pačiais metais Kaune įvyko steigiamasis suvažiavimas.

Partijos įkūrėjas V.Kadžys (g. 1942 m.) yra buvęs profesionaliu kariškiu, Tautininkų partijos nariu. Kelis kartus nesėkmingai siekė valdžios – 1996 m. jis kandidatavo į Seimą Nepartinių judėjimo „Rinkimai’96“ sąraše, 2000 m. kandidatavo savivaldos rinkimuose su Lietuvos nacionaldemokratų partija. V.Kadžys nelinkęs Pensininkų partijos priskirti dešiniajam ar kairiajam politiniam sparnui: „*Mes pasirengę bendradarbiauti su visais, kuriems priimtini mūsų tikslai*“.

2012 m. partija turėjo 1304 narius, 2013 m. – 1189 narius.

## Šaltiniai
Andrew Lang

**Endriu Langas** (*Andrew Lang*; g. 1844 m. kovo 31 d. – m. 1912 m. liepos 20 d.) – škotų poetas, rašytojas, literatūros kritikas, mėgėjas-antropologas.

Gimė Selkirko miestelyje pietų Škotijoje. Mokėsi Edinburgo akademijoje, Šv. Andriaus universitete bei Baliolo koledže (Oksfordas). Domėjosi folkloru, mitologija, religija. Rinko etnografinę medžiagą Škotijoje, domėjosi ir rinko įvairių pasaulio tautų pasakas, mitus, sakmes. Buvo antropologo Edvardo Teiloro pasekėjas. Parašė keletą veikalų religijų tematika (svarbiausi: *Myth, Ritual and Religion*, *Custom and Myth*, *Making of Religion*, *Social Origins*).

Langas teigė, kad mitai yra koncentruotos ankstyvesnės patirties įspaudai (racionalūs ir iracionalūs). Neigė Miulerio taikytą filologinę prieigą ir pabrėžė psichologinę mitų kilmę. Langas teigė, kad religijos kilmė yra nepaaiškinamas slėpinys, o *[[numinoziškumas|sensus numinos]]* yra religijos pradas. Endriu Langas iškėlė „primityviojo monoteizmo“ idėją – jo teigimu, pirmykštės gentys turi supratimą apie vieną aukščiausią būtybę, visatos kūrėją. Religines praktikas laikė neatsiejamomis nuo regėjimų, sapnų, ekstrasensorikos. Nors tokie Lango teiginiai tuomečiame pozityvistinio evoliucionizmo kontekste nepritapo, jais vėliau ženkliai pasirėmė religijos fenomenologijos kūrėjai.

Endriu Langas buvo „Psichikos tyrimų draugijos“, užsiėmusios parapsichologija, prezidentu, prisėjo prie Homero kūrinių vertimo į anglų kalbą, išleido keletą istorinių monografijų bei gausybę pasakų rinkinių bei savos poezijos kūrinių.
Ela Briedytė

**Ela Briedytė-Bajorūnienė** (g. 1979 m. sausio 9 d. Biržuose) – Lietuvos krepšininkė, ilgametė nacionalinės moterų krepšinio rinktinės narė, trenerė.

2016 m. liepos pabaigoje baigė profesionalės karjerą ir tapo Marijampolės „Sūduvos“ vyr. trenerio aistente.

## Trenerės karjera

* 2016-: Marijampolės „Sūduva“ vyr. trenerio asistentė

## Pasiekimai

* 2001, 2002 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 2004, 2005, 2006, 2007, 2014 m. Lietuvos Moterų krepšinio lygos 2 vietos laimėtoja
* 2000, 2001, 2002, 2004, 2007 m. Baltijos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 2007 m. Baltijos Moterų krepšinio lygos 2 vietos laimėtoja
* 2009 m. Šveicarijos Moterų krepšinio lygos 1 vietos laimėtoja
* 1998, 2005, 2012, 2013, 2015, 2016 m. LMKL žvaigždžių dienos tritaškių konkurso nugalėtoja
* 2015 m. LKL Snaiperio konkursas.

## Nuorodos

* Ela Briedytė www.basketnews.lt
* Profilis www.eurobasket.lt
Michailas Preobraženskis

**Michailas Preobraženskis** (1854 m. spalio 16 d. Vabalninke, Rusijos imperija – 1930 m. rugsėjo 25 d. Leningrade, TSRS) – architektas, restauratorius, pedagogas, istorikas, profesorius.

## Biografija

Gimė 1854 m. spalio 16 d. Vabalninke mokytojo šeimoje. 1870-1874 m. mokėsi Maskvos dailės, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1875 m. pradėjo mokytis Sankt Peterburgo imperatoriškojoje dailės akademijoje. Mokydamasis akademijoje sukūrė įvairių projektų mauzoliejams, stotims ir bibliotekoms, slaugos namams už kuriuos buvo apdovanotas įvairiais sidabro ir aukso medaliais. 1879 m. baigė akademiją aukso medaliu. 1880-1882 m. gyveno ir kūrė Borovske. 1882 m. gavęs finansavimą iš imperatoriškosios dailės akademijos išvyko semtis žinių į Veneciją, Florenciją, Romą, 1884 m. Paryžių, 1885 m. Miunchene ir Vienoje. 1885 m. gavo užsakymą suprojektuoti Rusijos imperijos ambasados darbuotojams skirtą Florencijos Kristaus gimimo ir Nikolajaus Stebukladario cerkvę. 

1887 m. pakviestas dėstyti į imperatoriškąją dailės akademiją. 1888 m. jam skirtas finansavimas tirti medinės architektūros paminklus Kalugos, Maskvos ir Žemutino Naugardo gubernijose. Nuo 1891 m. priklausė cerkvių statybos komisijai. 1893 m. tapo imperatoriškosios dailės akademijos nariu. Nuo 1893 m. valstybinės archeologijos komisijos narys. Nuo 1894 m. dėstė architektūrą imperatoriškojoje dailės akademijoje. 1907 m. paskirtas Tikruoju valstybės patarėju. Iki I pasaulinio karo suprojektavo cerkves Rusijos imperijos ambasadų darbuotojams Buenos Airėse, Nicoje, Sofijoje, Bukarešte, Nikšičiuje. 1919-1922 m. dirbo TSRS švietimo ministerijos architektūros biure. Vėliau iki mirties dirbo TSRS mokslų akademijos architektūros institute. Mirė 1930 m. rugsėjo 25 d. Leningrade, palaidotas Sankt Peterburgo Novodevičių kapinėse.

## Darbai


Vaizdas:Alexander-Newski-Kathedrale full pc.jpg|Talino Aleksandro Nevskio katedra (1900)
Vaizdas:Chiesa russa ortodossa della natività di Firenze, laterale.jpg|Florencijos Kristaus gimimo ir Nikolajaus Stebukladario cerkvė (1903)
Vaizdas:Orthodox Church on Avenue Nicolas II Nice France.jpg|Nicos Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė (1912)
Vaizdas:Russian Church Sofia Bulgaria Morning.JPG|Sofijos Rusų cerkvė (1914)
Vaizdas:Biserica rusa sf nicolae.jpg|Bukarešto Šv. Nikolajaus cerkvė (1909)
Vaizdas:Moskovskaia zastava SPb photo 27-28157.jpg|Sankt Peterburgo Atsimainymo cerkvė (1902)
Vaizdas:Presentation of Holy Virgin Church by Bulla Studio.jpg|Sankt Peterburgo moterų vienuolyno mokykla (1901)
Vaizdas:Buenos Aires - San Telmo - Iglesia Ortodoxa Rusa de la Santísima Trinidad.JPG|Buenos Airių Švč. Trejybės cerkvė (1901)
Vaizdas:Nikšić, Montenegro - church.jpg|Nikšičiaus Šv. Vasilijaus soboras (1900)
Vaizdas:Kuremäe kloostri värav.jpg|Piuchtitsos vienuolynas (1910)
Vaizdas:Church of the Annunciation Zaborovka.jpg|Apreiškimo cerkvė Zaborovskių Slobodkoje (1911)
Vaizdas:Shopping arcade by Preobrazchensky.jpg|Zaikonospaskio vienuolynas (1901)


## Nuorodos
* Biografija (ang.) 
* Biografija (rus.)
* Как драгоценные шкатулки. Русские Церкви в Европе
Burundžio genocidas

Nuo Burundžio nepriklausomybės 1962 m. **šalyje vyko du [[Genocidas|genocido]]** atvejai – 1972 ir 1993 m. 1972 m. tutsių vadovaujama armija išžudė hutus, o 1993 – hutai masiškai žudė tutsių gyventojus. Šios žudynės buvo ištirtos Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos 2002 m.

## 1972 m. genocidas

Šeštame dešimtmetyje Burundyje buvo 86 procentai hutų, 13 – tutsių ir 1 – tva tautybės gyventojų, tačiau visu šiuo laikotarpiu tutsiai užėmė vadovaujamas pareigas politikoje ir kariuomenėje. Po pirmųjų 1965 m. rinkimų parlamento daugumą laimėjo hutai, tačiau šalies karalius Ntare V parlamentui vadovauti paskyrė vieną savo draugų iš tutsių. Tai labai supykdė hutus ir jie surengė valdžios perversmą. Karalius pasitraukė iš šalies, tačiau perversmas buvo nesėkmingas.

1972 m. balandžio 27 d. šalies pietuose hutai pradėjo riaušes prieš valdančiuosius tutsius. Jie žudė visus sutiktus tutsius bei hutus, kurie nesutikdavo prisijungti prie riaušių. Šių atvejų metu buvo nužudyta iki 1 200 žmonių.

Netrukus po šių įvykių šalies vyriausybė ėmėsi atsako ir kariuomenė daugumoje šalies miestų nužudė iki 210 000 hutu kilmės gyventojų. Keli šimtai tūkstančių buvo priversti palikti šalį ir išsikėlė į kaimynines šalis, daugiausiai Tanzaniją.

## 1993 m. genocidas

1990 m. spalį Ruandos tremtiniai, daugiausiai tutsiai, ilgus metus tarnavę Ugandos kariuomenėje, įsiveržė į Ruandą. Trejus metus vyko karas tarp Hutų vyriausybės ir tutsių vadovaujamo Ruandos patriotinio fronto pajėgų. 1993 m. padedant JT ir Afrikos vienybės organizacijai buvo sudaryta taika. 1994 m. balandžio 6 d. Burundžio ir Ruandos prezidentai kartu su kitais regiono lyderiais lėktuvu skrido iš Tanzanijos į Ruandos sostinę Kigalį po taikos derybų. Lėktuvui leidžiantis į oro uostą jis buvo numuštas žemė-oras raketomis. Iš karto po to sostinėje prasidėjo masinės žudynės, kurias daugiausia rengė prezidento apsauga.

1993 m. birželį hutai laimėjo parlamento rinkimus ir suformavo savo vyriausybę. Netrukus po rinkimų prasidėjo masiniai neramumai tarp hutų ir tutsių. Neramumų viršūnė buvo 1993 m. spalio 21 d., kai buvo nužudytas hutų remiamas prezidentas Melchior Ndadaye ir šalis tapo masinio karo lauku. Hutų pajėgos žudynėmis atsakinėjo į prezidento nužudymą. Aukomis tapo apie 25 000 tutsių. Bandydami įvesti tvarką Burundžio kariai ir tutsių civiliai atakavo hutus, įskaitant ir nekaltus civilius. 2002 m. Jungtinių Tautų Saugumo Taryba šias žudynes įvardijo kaip genocidą.

## Šaltiniai
San Marino stadionas

**San Marino stadionas** kartais vadinamas **Olimpiniu (Seravalės) stadionu** – įvairių paskirčių stadionas Seravalėje, San Marine. 

## Istorija ir aprašymas
Atidarytas 1969 m. Renovuotas 2009 ir 2014 m. 

Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadione namų rungtynes žaidžia Italijos Lega Pro Prima Divisione futbolo klubas *San Marino Calcio*, taip pat San Marino rinktinė. Stadione taip pat vyksta San Marino taurės finalai.

Stadionas yra pilnai sėdimas stadionas, kuriame yra 6 664 vietos. Šiame stadione San Marino rinktinė yra pralaimėjusi didžiausiu skirtumu – 13–0, 2006 m. rugsėjo mėnesio rungtynėse prieš Vokietiją. 2013 m. 8–0 pralaimėjo Anglijai bei tokiu pat rezultatu Ukrainai. Vienintelis rinktinės laimėjimas buvo 2004 m. draugiškose rungtynėse, 1–0 laimėjus prieš Lichtenšteiną.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Stadiono nuotraukos worldstadiums.com svetainėje
* World Stadium Article
Lietuvos žmonių partija

**Lietuvos žmonių partija** (**LŽP**) – Lietuvos politinė partija, susikūrusi Kaune ir įsteigta 2012 m. vasario 12 d. Steigiamajame partijos suvažiavime buvo užregistruoti 1393 nariai. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerija išdavė leidimą registruoti LŽP kovo 27 d. Partijos vadovė – Joana Šimanauskienė.

Vėliau LŽP turėjo 1194 (2012 m.) ir 1288 (2013 m.) narius.

## Istorija

Lietuvos žmonių partijos steigiamasis susirinkimas įvyko viename iš Kauno „Žalgirio“ arenos holų. Susirinkime dalyvavo 1393 žmonės, keletas iš jų partijos steigimui nepritarė. Partijos pirmininke išrinkta Joana Šimanauskienė. Partijos iniciatorius ir idėjinis vadovas buvo verslininkas Vladimiras Romanovas, tuomet veikusio „Ūkio banko“ akcininkas.

Vladimiras Romanovas atsisakė tapti partijos pirmininku ir į partijos vadoves pasiūlė J. Šimanauskienę. Partijos valdybą be V. Romanovo sudarė bendrovės „Idmava ir partneriai“ direktorius Vaclovas Macijauskas, FBK „Kaunas“ direktorius Romualdas Kontrimas, verslininkas Sergejus Fedotovas, Jolita Kairienė, buvęs krepšininkas Anatolijus Čiupkovas, Kauno „Žalgirio“ sporto direktorius Vitoldas Masalskis, verslininkas, „Žalgirio“ krepšinio klubo valdybos narys Martynas Ugianskis, Giedrius Grigalius, vienas iš „Žalgirio“ arenos vadovų Vilhelmas Motiejūnas.

## Dalyvavimas rinkimuose

2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose už Žmonių partiją balsavo vos 3,38 tūkst. rinkėjų. Surinkusi 0,25 proc. visų balsų, ši partija buvo paskutinė. Seimo rinkimų rezultatus V. Romanovas pavadino „tragedija Lietuvai“.

Partija iškėlė 61 kandidatą daugiamandatėje apygardoje ir 26 vienmandatėse. Į Seimą kandidatavo žinomi, esami ar buvę sportininkai: Darjušas ir Kšyštofas Lavrinovičiai, Rimantas Kaukėnas, Andrius Kandelis, Vitoldas Masalskis, Anatolijus Čiupkovas.

## Išnašos

## Nuorodos

* Įsteigta V. Romanovo Lietuvos žmonių partija 
* Pirmasis LŽP sąskrydis
Beris (Saudo Arabija)

**Beris** – naftos gavybos rajonas šiaurės rytų Saudo Arabijoje, patenka į Persijos įlankos naftingąjį baseiną. Atrastas 1964 m. Nafta glūdi 2,2–2,3 km gylyje. Naftos tankis – 0,876 g/cm³. Spėjamos atsargos – 1,9 mlrd. tonų.

## Šaltiniai
Brahmapuras

**Brahmapuras** (), dar žinomas kaip ***Berhampuras*** () – miestas Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurės rytuose, Odišos valstijoje, 160 km į pietus nuo Bhubanešvaro, į vakarus nuo Bengalijos įlankos. Tai vienas didžiausių ir seniausių Orisos miestų. Yra geležinkelio stotis prie Kolkatos–Čenajaus linijos, plentų mazgas, jūrų uostas yra Gopalpure. Svarbus žemės ūkio produkcijos prekybinis centras. Metalo apdirbimo, chemijos, mašinų gamybos pramonė. Veikia Berhampuro universitetas. Mieste ir jo apylinkėse yra keletas šventyklų (žymiausia – Taratarini šventykla Purušotampure).

Pavadinimas „Brahmapuras“ reiškia 'Brahmos miestas'.

## Šaltiniai
Kadžys

* Jonas Rimantas Kadžys, Širvintų politikas
* Vytautas Jurgis Kadžys, politikas, Pensininkų partijos pirmininkas
Aleksandras Zeltinis

**Aleksandras Zeltinis** (1951 m. vasario 19 d. Biržuose, Lietuvos TSR) – Lietuvos politikas, verslininkas.

## Biografija

Gimė 1951 m. vasario 19 d. Biržuose. 1957–1968 m. mokėsi Biržų 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1968–1973 m. mokėsi Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. 1973–1976 m. Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla, vyresnysis inžinierius. 1976–1979 m. Vilniaus dujinių įrengimų derinimo ir gazifikacijos valdyba, vyresnysis inžinierius. 1977–1980 m. mokėsi Vilniaus universitete neakivaizdinėse ekonomikos studijose Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę. 1979–1983 m. Lietuvos komunistų partijos Vilniaus miesto Tarybų rajonas, Vilniaus miesto partijos komiteto instruktorius. 1983–1984 m. Vilniaus miesto vykdomasis komiteto plano komisijos pirmininko pavaduotojas. 1984–1988 m. Lietuvos komunistų partijos Centro komiteto pramonės skyriaus instruktorius.

1989–1991 m. Lietuvos standartizacijos ir metrologijos centro direktoriaus pavaduotojas. 1991–1992 m. Lietuvos–Vokietijos prekybos bendrovė „Litcommerz“, filialo direktorius, valdytojas. 1992–1995 m. Lietuvos–Vokietijos įmonės „Germalita“ direktorius. 1996 m. Lietuvos smulkaus ir vidutinio verslo agentūros direktorius. 1996–1998 m. Tarptautinės ekspedicijos įmonės „Fligge&Schmidt“, Hamburge rinkodaros vadovas. 1998–1999 m. Vokietijos įmonės „VELUX GmbH“, Hamburge centrinės kontrolės, logistikos, klientų aptarnavimo skyrių analitikas, vadybininkas. 2000–2006 m. SMB internacionalinės įmonės „GmbH“, Kvikborne direktorius Rytų Europai. 2006–2008 m. Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos ministro patarėjas. 2009–2011 m. UAB „Vilniaus žirgynas“, Riešė, Vilniaus r., direktoriaus pavaduotojas. 2011–2012 m. įmonės „GTS Global Trading Services“, Hamburge kontaktų vadybininkas Rytų ir Vakarų Europai.

Nuo 2009 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, LSDP Tarybos narys, nuo 2013 Lietuvos Respublikos Seimo narys ir Lietuvos Respublikos Seimo LSDP frakcijos narys, LR Seimo Europos reikalų ir švietimo, mokslo ir kultūros komitetų narys. Parlamentinės grupės „Aukštaitija“ narys. Labdaros draugijos „Hanseatisch-Litauisches Freundschaftstor Deutschland e. V. Hamburg“, garbės pirmininkas. Lietuvos pagyvenusių žmonių asociacijos viceprezidentas. 2007 m. apdovanotas Ordinu „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi. 2011 m. vasario 19 d. suteiktas Biržų rajono savivaldybės garbės piliečio vardas.
Vedęs, žmona Simin Wieghard-Zeltinis, Tarptautinės visažizmo kolegijos savininkė, Hanzos-Lietuvos Draugystės vartai draugijos Prezidentė, Hamburgas.

## Šaltiniai
Irma Bune

**Irma Bunė** (1911 m. sausio 4 d. Biržuose, Rusijos imperija – 1995 m. gegužės 21 d. Rygoje, Latvija) – Latvijos aktorė, nusipelnusi Latvijos TSR artistė (1956).

## Biografija

Gimė 1911 m. sausio 4 d. Biržuose. 1932 m. baigė Latvijos dramos kursus, baigusi mokslus pradėjo vaidinti *Šiaurės Latvijos* teatre. 1933 m. nacionaliniame teatre, 1934 m. Ziemelblazmės teatre, 1936-1937 m. krikščionių dramos teatre, 1938-1940 m. Latvijos dramos aktorių ansamblyje. Nuo 1944 m. Latvijos TSR valstybinio jaunimo teatro aktorė. Mirė 1995 m. gegužės 21 d. Rygoje, palaidota Rygos Miško kapinėse.

## Literatūra

* Teātris un kino biogrāfijās : enciklopēdija / sast. un galv. red. Māra Niedra; māksl. Aleksandrs Busse. – Rīga : Preses nams, 1999-. – (Latvija un latvieši). 1.sēj. A-J. – 1999. – 462 lpp. : il. ISBN 9984-00-331-0
Tai – aš

**Tai – aš** – dainuojamosios poezijos festivalis, nuo 2003 m. vykstantis Vilniuje kiekvienų metų spalio mėnesį. Renginį organizuoja Vilniaus mokytojų namai.

Festivalį pagal savo dainą tokiu pačiu pavadinimu pavadinti pasiūlė Vytautas Kernagis. Nuo 2008 m. renginio metu vienam iš Lietuvos bardų teikiamas apdovanojimas – Vytauto Kernagio vardo gitara.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficialus renginio tinklalapis
Almerijos provincija

**Almerijos provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies pietuose, Andalūzijos regione. Administracinis centras – Almerija. Ribojasi su Granados provincija, Mursijos provincija bei Viduržemio jūra. Provincijos plotas – 8 769 km². Susideda iš 101-os savivaldybės.

## Didžiausi miestai
Žemiau yra pateikiamas provincijos didžiausių miestų sąrašas bei gyventojų skaičius (2023 m. duomenys).
* Almerija (167,9 tūkst.)
* Roketas del Maras (50,4)
* El Echidas (45,5)
* Adra (20,3)
* Agvadulsė (17,7)
* Huerkalis-Overa (14,8)
* Kampiljo del Moras (14,0)
* Vera (13,1)
* Almerimaras (11,1)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Almerijos provincijos žemėlapis
Žiurkšračiai

**Žiurkšračiai** (arba **Žiurkiniai šratai**;  – *žiurkės šratai*), ( – *gyvatiniai šratai* ), *12 numerio šratai* (*#12*) – labai smulkūs švininiai šratai (skersmuo 1,3 mm). Tokie šratai naudojami užtaisyti mažo kalibro graižtvinių šautuvų šovinius (pvz., *[[.22 Long Rifle]]*) ar pistoletų (revolverių) šovinius. Mažo kalibro šautuvai ar pistoletai (įvairaus kalibro), užtaisyti tokiais *žiurkiniais šoviniais* mažais nuotoliais veikia kaip šratiniai lygiavamzdžiai.

## Kalibrai
Žiurkiniai šoviniai būna šių kalibrų – .22LR, .22 Magnum, .38 Special, 9 mm Luger, .40 Smith & Wesson, .44 Special, .45 ACP ir .45 Colt. Mažiausio kalibro šoviniai (paprastai .22) kartais vadinami  'dulkiniai šratai, dulkiniai šoviniai', juos naudoja daugiausia smulkių paukščių kolekcionieriai.

## Panaudojimas
Žiurkšračiais paprastai šaudo gyvates, graužikus ir kitus smulkius gyvūnus iš labai mažo nuotolio. Fermeriai šautuvais su žiurkšračiais naikina paukščius ir žiurkes svirnuose ir pan. ūkiniuose pastatuose. Tokie smulkūs šratai nepažeidžia statinių metalinių sienų bei stogų, tačiau iš arti efektyviai kauna smulkius gyvūnus.

Dažnai .22 kalibro šautuvai su žiurkiniais šoviniais naudojami pradedantiems šauliams mokyti kaip naudoti lygiavamzdžius šratinius šautuvus. Taip pat juos naudoja paukštšuniams pripratinti prie šūvių garso.

Šoviniai su žiurkšračiais labai tinka specialiai pritaikytiems lygiavamzdžiams ginklams, tokiems kaip *[[Marlin Firearms]]* šautuvai *[[Marlin Model 25MG|Marlin Model 25MG]] Garden Gun*, bet tinka ir šautuvams su graižtviniais vamzdžiais, jei šaudoma trumpais nuotoliais.
Kompanija *[[Thompson Center Arms]]* pistoletams *Contender* siūlo *[[.357 Magnum]]* ir *[[.44 Magnum]]* kalibrų vamzdžius su *straight rifled* čokais, kurie pagerina šaudymą iš graižtvinių vamzdžių žiurkiniais šoviniais.

Žiurkšračiai naudojami ir kai kuriose *trapiosiose kulkose*, pvz., *[[Glaser Safety Slug]]*. Tokiose kulkose šratai būna suklijuoti ar sukepinti ir padengti plonu apvalkalu, taip sudarydami kulką. Ta kulka atsitrenkusi subyra, dėl to pasižymi mažu skvarbumu ir negalėjimu rikošetuoti.

Didžiausias efektyvus žiurkinių šovinių kovimo nuotolis yra nedidelis, paprastai iki 3–5 metrų.

## Sandara

Žiurkiniai šoviniai būna dviejų tipų:
* Bekulkiai. Tokie būna dalis šoninio dūžio šovinių, kurių tūtelės kraštai užlankstyti ().
* Su kulkiškais konteineriais. Tokie būna dauguma šoninio ir praktiškai visi centrinio dūžio šoviniai. Juose vietoj kulkos būna kulkos pavidalo plastikinis apvalkalas, kurio viduje – žiurkšračiai. Šūvio metu plastikinis apvalkalas subyra, ir šratai, išlėkę iš vamzdžio, lekia pluoštu, kuris skleidžiasi į šonus. Yra pranešimų apie defektus – kai kurių tokių šovinių šratų konteineriai subyra šovinį įstūmus į šovinio lizdą. Šio defekto nebūna bekulkiuose užlankstytuose šoviniuose, bet šie irgi kartais turi savo bėdų – kai kurie savitaisiai ginklai retkarčiais po šūvio neekstrahuoja tūtelės.

## Nuorodos
Hutai

**Hutai** (taip pat vadinami **abahutais**) – etninė tauta centrinėje Afrikoje. Ši tauta gyvena Ruandoje, Burundyje ir Konge. Šiose šalyse hutai yra dominuojanti etninė tauta šalia tutsių ir tva.

84 % Ruandos ir 85 % Burundžio gyventojų sudaro hutai. Istoriškai tutsiai ir hutai dažnai kovodavo tarpusavyje. Tai ypač išryškėjo 1972 ir 1993 m. genocidų metu.

Hutų gimtoji kalba yra ruandi-rundi kalba. Taip pat lingua franca kalba jie laiko prancūzų kalbą.

## Šaltiniai
Sevilijos provincija

**Sevilijos provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti šalies pietuose, Andalūzijos regione. Administracinis centras – Sevilija. Ribojasi su Malagos provincija, Kadiso provincija, Huelvos provincija, Badachoso provincija bei Kordobos provincija.

Provincijos plotas – 14 042 km². 1 942 155 gyventojai (2013 m. duomenys), iš kurių 40 % gyveno Sevilijoje. Sevilijos provincijoje yra 105-ios savivaldybės. Donjanos nacionalinis parkas nusidriekęs per Sevilijos bei Huelvos provincijas.

## Didžiausi miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):

* Sevilija (683,3 tūkst. gyv.)
* Dos Hermanasas (96,9)
* Alkala de Gvadaira (69,2)
* Mairena de Alcharafė (47,5)
* Utrera (47,2)
* Esicha (37,6)
* Kvintas (35,7)
* Los Palasijos i Viljafranka (34,9)
* Korija del Rijas (29,5)
* Kamasas (28,1)
* Lebricha (27,3)
* La Rinkonada (27,2)
* Moron de la Frontera (25,6)
* Tomaresas (25,3)
* Bormuchosas (22,7)
* Karmona (22,6)
* San Chuan de Asnalfaračė (22,4)
* Mairena de Alkoras (21,4)

## Šaltiniai
Antanas Trimakas

**Antanas Trimakas** (1902 m. birželio 19 d. Taupriuose, Rusijos imperija – 1964 m. vasario 27 d. Niujorke, JAV) – diplomatas, teisininkas, visuomenės veikėjas.

## Biografija

Gimė 1902 m. birželio 19 d. Taupriuose. 1924 m. baigęs Biržų gimnaziją studijavo teisę Kauno Vytauto Didžiojo universitete vėliau Prancūzijoje Lilio universitete, kur įgijo ekonominių ir politinių mokslų daktaro laipsnį. Nuo 1924 m. spaudoje rašė politiniais, kooperatiniais, socialiniais klausimais. Redagavo kelis periodinius leidinius, išleido eilę studijų prancūzų kalba. 1931–1932 m. studijas gilino Hagoje ir 1936 m. Tarptautinių politinių mokslų mokykloje Ženevoje. Baigęs mokslus pradėjo dirbti Lietuvos diplomatinėje tarnyboje, dirbo sekretoriumi Lietuvos pasiuntinybėje Stokholme. Kaune dirbo užsienio reikalų ministerijos Vidurio Europos reikalų skyriaus vedėju, Lietuvos pasiuntinybės Varšuvoje patarėju. 1939 m. Lietuvos Respublikos generalinio konsulato Vilniuje generalinis konsulas ir pasiuntinybės patarėjas, 1939–1940 m. įgaliotinio Vilniaus kraštui pavaduotojas.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1947 m. buvo BALF įgaliotiniu Vokietijoje ir Lietuvos generaliniu konsulu Tiubingene. 1947 m. atvyko į JAV. Nuo pat VLIK įsikūrimo buvo įsijungęs į jo darbą, pradžioje kaip politinės komisijos narys, vėliau kaip narys ir pirmininkas. Savo pirmininkavimo kadencijos metu 1957 m. birželio 1 d. – 1964 m. kovo 27 d. Lietuvos ir vidurio Europos krikščionių demokratų unijos vykdomojo komiteto reikalais lankėsi Brazilijoje, Argentinoje, Čilėje, Peru, Venesueloje ir Panamoje. Taip pat dirbo Niujorke veikusioje patariamojoje lietuvių grupėje prie Europos laisvės komiteto. Nuolatinis pavergtųjų Europos Tautų seimo lietuvių delegacijos narys ir politinės komisijos pirmininkas.

## Šaltiniai
Elchonon Wasserman

**Elchononas Vasermanas** (1874 m. Biržuose, Rusijos imperija – 1941 m. liepos 6 d. VII Kauno forte, Trečiasis Reichas) – rabinas, mokytojas.

## Biografija

Gimė 1874 m. Biržuose rabino Naftali Beinish ir pardavėjos Rakhel Sheina šeimoje. 1890 m. su tėvais persikraustė į Bauską. Vėliau mokėsi Telšių ješivoje. 1897 m. išvyko mokytis į Brestą pas rabiną Chaim Soloveitchik. 1899 m. vedė Michla Atlas, Salantų rabino Meir Atlas dukrą. 1903 m. išvyko dirbti mokytoju į Amtšilovą. 1907-1910 m. mokėsi Rodūnios ješivoje. 1910 m. pradėjo dirbti roš ješiva Bresto ješivoje. Prasidėjus I pasauliniam karui grįžo į Rodūnią, o vėliau į Smilavičius, kur pradėjo dirbti ješivoje.

1921 m. persikėlė į Naugarduką, kur tapo ješivos vadovu. Jo vadovavimo laikotarpiu ješivoje mokėsi apie 300 mokinių. Rabinas garsėjo savo Toros mokymo paskaitomis, kurių nuorašus turėjo didžioji dalis Europos ješivų. Ieškodamas rėmėjų prieš pat II pasaulinį karą buvo išvykęs į JAV, kur susitiko su vietos žydų bendruomene. 1939 m. grįžęs į Naugarduką uždraudė savo studentams išvykti mokytis į JAV norėdamas juos apsaugoti nuo pasaulietinių pagundų. Prasidėjus II pasauliniam karui išvyko į Vilnių, viešėdamas Kaune pas kitus rabinus buvo suimtas ir išvežtas į Kauno VII fortą, kur 1941 m. liepos 6 d. buvo nužudytas. Sūnus Simcha Wasserman buvo Detroito ješivos vadovas.

## Darbai

**Kovetz Heoros*
**Kovetz Shiurim*
**Kovetz Biyurim*
**Kovetz Shemuos*
**Kovetz Inyanim*
**Kovetz Maamarim*
**Ikvasa Demeshicha*

## Nuorodos

* Rosenberg, Shmarya (1939). "Rabbi Elchonon Wasserman's Letter Forbidding His Students From Accepting Visas Offered By YU & Skokie Yeshiva". Failed Messiah. Nuoroda tikrinta 5 July 2012.
Marie Bergman

**Marie Bergman** (g. 1950 m. lapkričio 21 d. Stokholme) – Švedijos pop ir šlagerio dainininkė.

1969–1972 metais buvo grupės Family Four narė, su kuria 1971 ir 1972 metais dalyvavo Eurovizijos dainų konkursuose. Solinę karjerą pradėjo 1974 metais.

Kartu su dainininku Roger Pontare laimėjo 1994 m. *Melodifestivalen* konkursą su balade „Stjärnorna“. Su šia daina atstovavo Švedijai Eurovizijos konkurse Dubline. Su 48 taškais, atstovai užėmė 13 vietą.

## Diskografija

### Albumai
* 1974 – Mitt ansikte
* 1976 – Närma mej
* 1979 – Iris
* 1980 – Jorden är platt
* 1981 – …hjärtats lust
* 1982 – Instant energi
* 1983 – Möjliga mysterier
* 1985 – Mångalen
* 1989 – Kärlekens ansikte
* 1990 – Heya he’ya
* 1992 – Varje människa bär en historia
* 1994 – But beautiful
* 1996 – Fruit
* 1998 – Bergman & Bellman
* 2002 – Who Calls the Tune
* 2004 – Marie och de tre vise männen
* 2009 – Det liv du får

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Marie Bergman *[[Internet Movie Database]]*

|-
Penghu salos

**Penghu salos** (, pe̍h-ōe-jī: *Phêⁿ-ô·-kûn-tó*), taip pat žinomos kaip ***Peskadorų salos*** ( 'Žvejų salos') – salynas Taivano sąsiauryje, į vakarus nuo Taivano krantų. Jį sudaro 64 nedidelės salos ir salelės. Salos nuo Taivano pakrantės nutolusios 50 km, o nuo žemyninės Kinijos Fudziano provincijos 130 km. Visas salynas sudaro **Penghu apskritį** (), kuri priskiriama Taivano provincijai.

Bendras salyno plotas 141,052 km²; tai antra mažiausia apskritis šalyje, po Liandziango apskrities. Gyventojų 93 446 (2009 m. duomenys). Gyventojai verčiasi žemdirbyste (auginama ryžiai, batatai, soros, sorgai, arachiai, bananai), žvejyba, perlų rinkimu. Kasami fosforitai. Tris didžiausias salas jungia pylimai, tiltas.

## Geografija
Salynas Ramiajame vandenyne. Didžiausios salos: Penghu, Juvengas, Baiša. Salos vulkaninės kilmės. Salų reljefe dominuoja žemumos; didžiausias aukštis 48 m v.j.l. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 327 km. Daugelį krantų supa koralų rifai.

Klimatas subekvatorinis musoninis; per metus iškrinta apie 1000 mm kritulių (daugiausia vasarą). Žiemą pasireiškia smarkūs vėjai, vasarą – taifūnai.

## Istorija
Manoma, dabartinėje Penghu salų teritorijoje žmonės apsigyveno (atsikėlė iš žemyninės Kinijos) III a. pr. m. e. VI a. salas pajungė Kinija. Salų teritorijoje IX ir X a. įsikūrė hanių žvejų bendruomenės. XVI a. praplaukiančių portugalų jūreivių salos pramintos Peskadorų ('žvejų') salomis. Nuo XIV a. vidurio buvo pavaldžios mongolų Juan dinastijai. 1603 m. saloje Mingai dislokavo karines pajėgas, kad užkirstų kelią čia 1622 m. norėjusiems įsikurti olandams. Vis tik 1623 m. olandams pavyko tai padaryti. Apie 1661–1662 m. olandai buvo išstumti. Nuo XVII a. iki 1895 m. Taivaną ir salyną valdė Tungningo karalystė, vėliau Čingų dinastija.

Penghu salas 1885 m. kovą, Kinijos–Prancūzijos karui einant į pabaigą, buvo užėmę prancūzai, kurie pasitraukė po keturių mėnesių. Japonijai nugalėjus Kiniją Pirmajame Kinijos–Japonijos kare, Čingų vyriausybė perleido teisę į salas Japonijai. Po Antrojo pasaulinio karo kapituliavusi Japonija buvo priversta sugrąžinti salas Kinijai. 1949 m., po Gomindano kariuomenės pralaimėjimo Kinijos pilietiniame kare, Čiang Kaišeko vyriausybė ir jo kariuomenės likučiai pasitraukė į Taivaną (ir Penghu salas).

## Administracinis suskirstymas
Penghu apskritis yra padalinta į:

1 miestą
* Magongas

5 kaimo tipo gyvenvietes
* Husi
* Baiša
* Siju
* Čimėjus
* Vanganas

bei dar į 97 kaimus.

## Išnašos

## Šaltiniai
* Wills, John E., Jr. (2006), „The Seventeenth-century Transformation: Taiwan under the Dutch and the Cheng Regime“, in Rubinstein, Murray A., Taiwan: A New History, M.E. Sharpe, pp. 84–106, ISBN 978-0-7656-1495-7.
Biržų aerodromas

**Biržų aerodromas** – aerodromas Biržų rajono savivaldybėje 2 km atstumu į pietus nuo Biržų miesto centro. Aerodrome vyksta įvairūs sklandymo renginiai ir šventės. Aerodromu naudojasi Biržų aeroklubas. Aerodrome yra du gruntiniai 600x60 pakilimo takai.

## Nuorodos
* Wikimapia
Şebnem Paker

**Şebnem Paker** (g. 1973 m. birželio mėn. Stambule) – Turkijos dainininkė.

1992–1996 metais studijavo Stambulo universitete. Vėliau ji studijavo dainavimą Marmaros universitete.

Paker atstovavo Turkijai 1996 ir 1997 m. Eurovizijose. 1997 metais dalyvavusi daina „Dinle“, kurios autoriai – Levent Çoker ir Zerrin Alporal, pasiekė 3 vietą, tai Turkijos geriausias rezultatas iki šalies pirmosios pergalės 2003 metais konkurse. 1997 m. rugpjūtį išleido albumą „Dinle“.

## Diskografija
* *Dinle* (1997)

## Nuorodos
* Şebnem Paker IMDB svetainėje

|-
Macu salos

**Macu salos** (trad. kin. 馬祖列島, supapr. kin. 马祖列岛, pinyin: *Mǎzǔ Lièdǎo*) – salynas Taivano sąsiauryje, į šiaurės vakarus nuo Taivano. Salyną sudaro 19 salų ir salelių. Administraciškai Macu salos laikomos **Liandziango apskritimi** (), kuri priskiriama Kinijos Respublikos (Taivano) Fudziano provincijai. Tai mažiausia apskritis šalyje.

Kinijos Respublika (KR) kontroliuoja tik nedidelę istorinės Liandziango apskrities dalį, didžioji dalis priklauso Kinijos Liaudies Respublikai (KLR), kuri reiškia pretenzijas į visą salyną. Salos pavadintos Macu deivės garbei.

Bendras salyno plotas 29,6055 km², gyventojų 9755 (2008 m. duomenys).

## Istorija
Daugumą gyventojų į salas atsikėlė iš žemyninės Kinijos Fudziano provincijos. Čingų dinastijos laikais saloje kartkartėmis apsistodavo japonų piratai.

Skirtingai nei Taivanas ir Penghu salos, Macu salos niekuomet nebuvo perleistos Japonijos imperijai pagal Šimonoseki taikos (1895 m.) nuostatus. Salų Antrojo pasaulinio karo metu taip pat neokupavo japonų pajėgos, nes jos neturėjo didelės karinės reikšmės.

Po to, kai 1949 m. Kinijos nacionalistai (Guomindanas) pasitraukė į Taivano salą, jie išlaikė dalį Liandziango apskrities teritorijos savo valdžioje, taip pat ir visą Dzinmeno apskritį.

## Administracinis suskirstymas
Liandziango apskritis yra padalinta į:

4 kaimo tipo gyvenvietes
* Beiganas
* Dongjinas
* Juguangas
* Nanganas

Šie savo ruožtu skirstomi į 22 kaimus ir 137 apylinkes (鄰).

## Šaltiniai
Profesinių sąjungų centras

**Politinė partija „Profesinių sąjungų centras“, (PSC)** – Lietuvos politinė partija, susikūrusi Kaune, užregistruota 2009 m. Organizacijos kodas – 302411793 , pirmininkas – Kęstutis Juknis. Būstinė yra Laisvės alėjoje 46.

2012 m. partija turėjo 1070 narius, 2013 m. – 1032 narius.

Politinė partija „Profesinių sąjungų centras“ buvo įsteigta 2008 m. gegužės 24 d. profesinės sąjungos „Sandrauga“ (vad. Kęstutis Juknis) bazėje. 1260 steigėjai arba jų atstovai  steigiamojoje konferencijoje išrinko valdymo organus, patvirtino įstatus ir veiklos programą. Partijos  pirmininku išrinktas buvęs socialdemokratas, profesinės sąjungos „Sandrauga“ vadovas Kęstutis Juknis, trys pirmininko pavaduotojai, trylikos narių prezidiumas. 2009 m. birželio 23 d. PSC oficialiai įregistruota.

Prieš šios  profsąjungų partijos reikalingumą pasisakė bei nuo PSC atsiribojo Lietuvos profesinių sąjungų koordinacinis centras (LPSKC), vienijantis Lietuvos profesinių sąjungų konfederaciją, Lietuvos darbo federaciją ir Lietuvos profesinę sąjungą „Solidarumas“. PSC paraišką įsiregistruoti bei įsiteisinti 2008 m. buvo atmetusi ir Teisingumo ministerija. Buvo teigiama, jog politinė partija „Profesinių sąjungų centras“ nepagrįstai klaidina visuomenę, gretindama profesinių sąjungų veiklą su politinių partijų veikla. Tačiau PSC steigėjai 
įsitikinę, kad profsąjungų partija reikalinga, nes visuomeninės organizacijos ir profesinės sąjungos negali deleguoti savo atstovų į valstybės valdymą. Todėl darbuotojams ir profesinėms sąjungoms neliko kito pasirinkimo, kaip steigti politinę organizaciją.

## Dalyvavimas rinkimuose

Savivaldybių tarybų rinkimuose partija mandatų nėra iškovojusi. Aktyviausi partijos skyriai veikia Kaune (mieste ir rajone), Jonavoje. 2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose PSC gavo 2340 rinkėjų pasitikėjimą. Savo kandidatus iškėlė trijose savivaldybėse:
* Jonavoje: balsavo 441	rinkėjas (2,83%)
* Kauno m.: balsavo 1319 rinkėjai (1,21%)
* Kauno raj.: balsavo 580 rinkėjų (2,07%)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Profsąungų naujienos. Įregistruota politinė partija „Profesinių sąjungų centras“ 
* Politinė partija „Profesinių sąjungų centras“
* Steigti partiją apsisprendė ir profsąjungos
SH (grupė)

**SH** – roko grupė iš Kauno, gyvavusi 1990–2004 m.

## Istorija

Grupė veiklą pradėjo 1990 m. pavadinimu „Mutantai romantikai“. 1991 m. kurį laiką buvo žinoma kaip „Pornografija“. Tų pačių metų rudenį pavadinimą pakeitė į SH.

1994 m. kartu su grupe „Airija“ tapo konkurso „Blogiausių grupių festivalis“ laureatais. Tais pačiais metais išleido bendrą kasetę su alternatyvųjį roką grojusia grupe „Empti“.

1996 m. kasmetinio muzikos seminaro Duisburge metu grupė įrašė penkių dainų albumą „Duisburg EP“.

2001 m. grupės daina „Sumaišyk mane su cukrumi“ „Radiocentro“ „Lietuvos Top 20“ išsilaiko visas dešimt savaičių, daina patenka į rinkinius „VasarOK!“ ir „KalėdOK!“.

2002 m. grupė nominuota „Radiocentro“ ir „Bravo“ muzikiniuose apdovanojimuose. Tais pačiais metais sukuriamas pirmas SH vaizdo klipas dainai „Déja vu“.

2003 m. grupė vėl nominuota „Radiocentro“ metų apdovanojimuose ir atlieka pasirodymą šiame renginyje. Išleidžiamas debiutinis grupės albumas „Supermeno užkandžiai“. Rugsėjį „Music Slam“ koncertiniame ture apšildė grupę „Chumbawamba“. Tais pačiais metais pasirodė „Supermeno užkandžių“ remiksų albumas „Supermeno remix’ai“.

2004 m. grupė gavo „Bravo“ apdovanojimą už „Supermeno užkandžių“ albumo viršelį.

## Diskografija

* Young Lions, 1994 m. (MC, bendras albumas su Empti)
* Duisburg, 1996 m. (EP)
* Supermeno užkandžiai, 2003 m. (CD)
* Supermeno remix’ai, 2003 m. (CD)

## Šaltiniai
Tva

**Tva** (taip pat vadinami **batva**) – etninė pigmėjų tauta centrinėje Afrikoje. Ši tauta laikoma seniausia Afrikos didžiųjų ežerų regione. Jie gyvena Ruandoje, Burundyje, Konge, Tanzanijoje ir Ugandoje. 2000 m. iš viso gyveno apie 80 000 tva grupės žmonių.

## Šaltiniai
Tautos vienybės sąjunga

**Tautos vienybės sąjunga** – Lietuvos politinė partija, įsikūrusi Vilniuje. Organizacijos kodas – 191929656, vadovas – Algimantas Matulevičius.

Tautos vienybės sąjunga buvo sukurta 2011 m. reorganizavus Pilietinės demokratijos partiją.

2012 m. dalyvavo Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje“ veikloje.

2023 m. partija likviduota.

## Šaltiniai
86-oji Oskarų teikimo ceremonija

**86-oji Oskarų teikimo ceremonija** įvyko 2014 m. kovo 2 d. „Dolby“ teatre Holivude. Ceremonijos data buvo nukelta savaitei dėl tuo pačiu metu vykstančių 2014 m. Sočio olimpinių žaidynių. Oskarų teikimo ceremoniją vedė JAV komikė Ellen DeGeneres. Ji jau buvo vedusi šį renginį 2007 m.

## Šaltiniai
Liu Dao

**Liu Dao** (; pe̍h-ōe-jī: *Le̍k-tó* 'Žalioji sala'), taip pat **Liudao**, **Liutao** – nedidelė vulkaninė sala Ramiajame vandenyne, apie 33 km į rytus nuo Taivano pakrantėje įsikūrusio Taitungo uosto. Sala priskiriama Taitungo apskričiai. Yra oro uostas, vykdomi reguliarūs skrydžiai iš ir į Taitungą, taip pat kursuoja keltas.

Salos plotas 15 km², tai ketvirta pagal dydį Kinijos Respublikos (Taivano) sala. Gyventojų 3512 (2013 m. duomenys). Populiari vieta nardymui.

## Istorija
Salą pirmieji apgyvendino amiai, viena iš Taivano aborigenų genčių. Jie salą vadino *Sanasai* vardu. XIX a. vadinta ***Samasanos salos*** pavadinimu, japonai salą vadino *Kasho-to* (火燒島).

1938 m. saloje pastatytas japonų suprojektuotas švyturys, kurio aukštis siekia 33,3 m. Liu Dao buvo įkurta liūdnai pagarsėjusi pataisos kolonija, naudota politiniams kaliniams kalinti Kinų nacionalistų (KMT) „Baltojo teroro“ laikotarpiu. 1951–1991 m. kalėjime kalėjo daugiau kaip 20 000 žmonių, iš kurių daugiau kaip 1 000 buvo įvykdyta mirties bausmė.

## Išnašos
Daiva Čepelienė

**Daiva Galinauskaitė-Čepelienė** (g. 1970 m. kovo 27 d. Kupiškyje) – Lietuvos Dviračių plento lenktynių dviratininkė, dalyvavo Barselonos 1992 m. vasaros olimpinės žaidynėse, kur užėmė 20 vietą.

## Biografija

Mokėsi tuometinėje Vlado Rekašiaus vidurinėje mokykloje. Lankė lengvosios atletikos treniruotes pas trenerę Adelę Gaškienę, dalyvaudavo tarpmokyklinėse krepšinio varžybose. Krepšinį mokė žaisti fizinio lavinimo mokytoja Regina Baltrūnienė. Sovietiniais laikais Kupiškyje po gegužės 1-osios demonstracijos vykdavo dviračių lenktynės. 1983 m. ir ji nutarė jose palenktyniauti. Pasisekė aplenkti visus varžovus - ir mergaites, ir berniukus bei iškovoti pirmąjį medalį. Pamačiusi jos rezultatus trenerė A. Gaškienė pasiūlė stoti į sporto mokyklos dviračių sektorių. Tais pačiais metais ji ir išvyko mokytis į Panevėžio sporto mokyklą.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Daiva Čepelienė (''sports-reference.com'')