open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Automatonas

**Automatonas** graikų mitologijoje naudojamas terminas apibūdinti dirbtinį metalinį „gyvą“ mechanizmą. Tokie mechanizmai buvo įvairių formų: žmonių, gyvūnų, pabaisų. Automatonus kūrė dievas kalvis Hefaistas bei garsusis kūrėjas Dedalas.

Žodis taip pat naudojamas iš tiesų vėliau pagamintoms gyvūno ar žmogaus judesius imituojančioms mechaninėms mašinoms įvardinti.

## Automatonų sąrašas
Automatonų sąrašas:
* Kabeirų arkliai – ugnimi kvėpuojantis arkliai, kuriuo Hefaistas sukūrė savo sūnums, Kabeirams.
* Kaukazo erelis – milžiniškas erelis, sukurtas Hefaisto kankinti Prometėją.
* Keledonės (Auksinės dainininkės) – dainuojančios mergelės, kurias iš aukso sukūrė Hefaistas pirmajai mitinei Apolono šventyklai Delfuose.
* Krisėjos (*Kourai Kruseai*) – pora auksinių mergelių, kurias iš aukso sukūrė Hefaistas, kad jam (Olimpo dievams) patarnautų.
* *Kuones Khryseos & Argyeos* – pora sarginių šunų, vienas – auksinis, kitas – sidabrinis. Juos sukūrė Hefaistas fajakų karaliui Alkinojui.
* Talas – milžinis, sukurtas Hefaisto ir padovanotas Kretos karalienei Europai kaip vedybų dovana. Milžinas saugojo Kretos salą nuo piratų.
* Kolchidės bronziniai buliai – du ugnimi kvėpuojantys bronziniai buliai, kuriuos sukūrė Hefaistas Kolchidės karaliui Ajetui. Viename iš žygdarbių Jasonas turėjo pakinkyti žvėris ir išarti lauką, apsodintą magiškų drakono dantų.
* Hefaisto tripodai – 20 ratuotų tripodų grupė, kurią iš aukso Olimpo šventei sukūrė Hefaistas.
* Kretos bulius – Dedalo sukurtas bulius.
Ancyrosoma

**Ancyrosoma** – skydblakių šeimos blakių gentis.

Mitybiniai augalai: salieriniai (*Apiaceae*), zunda (*Eryngium amethystinum*).

Rūšys:
* *Ancyrosoma leucogrammes* (Gmelin, 1790)
* *Ancyrosoma albolineatum* (Fabricius, 1781)
+44

**+44** buvo pop punk, alternatyvaus roko grupė iš Los Andželo, Kalifornijos, JAV, susiformavusi 2005 m. Grupę sudaro Mark Hoppus (vokalas, bosinė gitara), Craig Fairbourgh (gitara, pritariamasis vokalas), Shane Gallagher (gitara), Travis Barker (būgnai, klavišiniai).

## Diskografija

## Singlai

## Nuorodos
* Oficiali grupės svetainė ;
* +44 gerbėjų svetainė ;
* .
Vigalija Matkėnienė

**Vigalija Matkėnienė** (g. 1954 m. rugpjūčio 6 d. Kalviškėje, Ignalinos raj.) –  Ignalinos raj. politinė veikėja.

## Biografija
2006 m. baigė Utenos kolegiją, teisininkė. Nuo 1999 m. Ignalinos rajono savivaldybės administracijos Vidiškių seniūnijos seniūnė.

Lietuvos valstiečių partijos, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2000-2003 m. ir 2003 m. (išrinkta, bet mandato atsisakė dėl užimamų pareigų) Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narė.

Rajono globos tarybos narė. Sutuoktinis Česlovas, vaikai Jurgita, Šarūnas, Skirmantė.

## Šaltiniai
Vitalija Maciejauskienė

**Vitalija Maciejauskienė** (g. 1945 m. birželio 14 d. Marijampolėje) – lietuvių kalbininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

## Biografija
1968 m. baigė Vilniaus universitetą. 1995 m. habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1968 m. dirba Lietuvių kalbos institute; 1992–2003 m. Vardyno skyriaus vadovė, nuo 2003 m. Vardyno skyriaus vyriausioji mokslo darbuotoja. 1995–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto Lietuvių kalbos katedros vedėja. Nuo 1993 m. su pertraukomis ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, nuo 2002 m. profesorė.

## Mokslinė veikla
Daugiausia tyrinėja lietuvių asmenvardžius. Parašė onomastikos straipsnių, organizavo onomastikos duomenų kaupimą, Lietuvos vietovardžių žodyno rengimą.

## Bibliografija
* Lietuvių pavardžių žodynas, 2 t. 1985–1989 m., viena autorių, t. 2 aiškino ir pavardžių kilmę
* Lietuvių pavardžių susidarymas: XVII–XVIII a., 1991 m.
* Kriaunų parapijos XVII–XVIII a. asmenvardžiai, 1993 m.
* Lietuvių pavardės: Raida ir kilmė, 1994 m.
* Vienkamieniai lietuviškos kilmės vardai XVI amžiuje, 1997 m.
* Aleksandras Vanagas. Lietuvos miestų vardai, parengė, 1996 m. 2 leid. 2004 m.

## Įvertinimas
* 1993 m. Lietuvos mokslo premija
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

## Šaltiniai
HE 1523-0901

**HE 1523-0901** – žvaigždė, Paukščių tako galaktikos raudonoji milžinė. Masė sudaro 0,8 Saulės masės. Amžius – 13,2 mlrd. metų.
HE 1523-0901 pietiniame Žemės pusrutulyje matoma ir pro mažą teleskopą (žvaigždės regimasis ryškis yra 11,1).

Kaip ir kitos jaunos žvaigždės turi labai mažai metalų (Fe/H=-2,95), kadangi iškart po Didžiojo sprogimo pradėjo formuotis labai didelės „dujinės“ milžinės, vadinamos pirmosios kartos žvaigždėmis. Reakcijos jose vykdavo labai greitai, todėl jos egzistavo trumpai; kaip manoma, buvo sudarytos tik iš 4 lengvųjų elementų – vandenilio, helio, ličio ir berilio.

Kadangi žvaigždės HE 1523-0901 spektre buvo aptikta ir sunkiųjų elementų (pavyzdžiui, urano), ji yra laikoma antrosios kartos žvaigžde, turinti pirmosios kartos žvaigždžių „pagamintų“ elementų. Šioje žvaigždėje yra maždaug 1000 kartų mažiau sunkiųjų metalų negu Saulėje.

## Nuorodos
* Plačiau apie HE 1523 0901
Tauragės šv. Vilniaus kankinių Antano, Jono ir Eustachijaus cerkvė

**Tauragės Šv. Vilniaus kankinių Antano, Jono ir Eustachijaus cerkvė** stovi Tauragėje.

## Istorija
Pirmoji Vilniaus kankinių cerkvė Tauragėje pastatyta 1853 metais buvusios muitinės pastate. 1875 m. pastatyta nauja akmeninė cerkvė vidaus reikalų ministerijos lėšomis. I pasaulinio karo metu ir po jo cerkvė buvo tapusi sandėliu. Stačiatikiai ne kartą prašė vidaus reikalų ministerijos ir seimo grąžinti cerkvę, tačiau ji 1925 m. buvo parduota varžytinėse ir nugriauta. Jos vietoje pastatyti šaulių rūmai.

Stačiatikiai mišias laikydavo liuteronų maldos namuose ir nuosavuose butuose. Tik 1933 m. jie pastatė nedidelę medinę šventyklą kapinėse. Vyriausybė tam skyrė 5000 litų, kurių neužteko. Buvo pradėta rinkti aukas. 1937 m. parapijoje buvo 608 tikinčiųjų. Pokario metais cerkve naudojosi ir Karaliaučiaus krašto stačiatikiai, nes iki 1985 m. ten nebuvo nė vienos registruotos cerkvės.

1948 m. sovietų valdžia parapiją oficialiai įregistravo. 1958 m. pastatas išplėstas, tais metais parapijoje buvo 170 tikinčiųjų.

## Galerija


Cerkvė, Tauragė.JPG|Iš rytų pusės
2020, Cerkvė, Tauragė.JPG|Iš vakarų pusės 
Cerkvė, Tauragė 2.JPG|Galinė dalis su atminimo lenta
Tauragės kapinės, paminklas prie cerkvės.JPG|Stačiatikių šeimos kapas prie cerkvės


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Orthodoxy.lt
Antanas Macijauskas

**Antanas Macijauskas** (*Maciejauskas*, 1874 m. kovo 31 d. Pasvaliečiuose, Pabiržės valsčius – 1950 m. kovo 28 d. Daumėnai, palaidotas Pabiržės kapinėse, Biržų rajonas) – Lietuvos inžinierius, publicistas, visuomenės veikėjas, Didžiojo Vilniaus seimo delegatas.

## Biografija
1891 m. baigė Panevėžio realinę gimnaziją, 1898 m. – Peterburgo technologijos institutą, inžinierius.

1900 m. Sankt Peterburge išleido lietuvišką žemėlapį „Žemėlapis lietuviškai latviško krašto“. Rusijos imperijos cenzūrai uždraudus jo platinimą, Vyriausiosios spaudos reikalų valdybos viršininkui kunigaikščiui N. V. Šachovskojui iškėlė bylą ir ją laimėjo įrodęs, kad lietuviškosios spaudos draudimas yra juridiškai neteisėtas, nes nebuvo išleista jokio įsakymo spaudai lietuviškomis raidėmis drausti. Byla buvo vienas pagrindų baigti spaudos draudimą.

Vadovavo P. Vileišio 1900 m. įsteigtoms mechanikos dirbtuvėms Vilniuje. 1902–1913 m. dirbo fabrikų inspektoriumi Rygoje, dalyvavo Lietuvių pašalpos draugijos veikloje, 1903–1904 m. pirmininkas. Rygoje su kitais įkūrė muzikos ir teatro draugiją „Kanklės“, kuri veikė 1904–1914 m., laikraštį „Rygos garsas“ (ėjo 1909–1917 m.), 1905 m. įsteigė lietuvišką knygyną, kuris veikė iki 1920 m. Leido populiarias pažintines, publicistikos, grožines knygeles, „Tėvynės kalendorių“ (ėjo 1906–1913 m.), 1906 m. išleido V. Kudirkos „Tautinę giesmę“.

Nuo 1912 m. Lietuvių mokslo draugijos narys. 1913 m. Šeduvoje įsteigė žemės ūkio mašinų dirbtuves, 1914–1918 m. kaip karo prievolininkas dirbo Turkestane, medvilnės ir aliejaus gamyklos Kokande ir higroskopinės vatos įmonės direktorius.

Grįžus į Lietuvą 1919 m. – Susisiekimo ministerijos vyresnysis inspektorius, geležinkelių tarybos narys, geležinkelių departamento direktorius, nuo 1924 m. Technikos inspekcijos, nuo 1925 m. Statybos inspekcijos vyr. inspektorius. 1922–1923 m. Lietuvos atstatymo komisaras, nuo 1931 m. vertėsi privačia statybų inžinieriaus praktika.

## Kūryba
Suprojektavo tautinio stiliaus daugiabutį kooperatyvo „Tulpė“ gyvenamąjį namą Kaune (1925 m.), neoklasicistinę Švėkšnos Saulės gimnaziją (architektas Jonas Salenekas, 1928 m.).

1895–1904 m. slapyvardžiais *A. A., A. Adata, A. Agaras, Aguonaitis, A. Aitvaras, A. Geležninkas, Pagaikštis, Beržas, M-ys* ir kt. bendradarbiavo laikraščiuose „Varpas“, „Ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, „Vienybė lietuvninkų“. Parengė lietuvių kalbos gramatiką (1902 m., lenkų kalba), vokiečių–lietuvių, rusų–lietuvių vadovėlį (abu 1907 m.), Technikos žodynėlį (1920 m.), Lietuvių statybos ir puošybos pavyzdžių albumą (1925 m.).  1907 m. A. Agaro slapyvardžiu išleido vadovėlį „Astronomija“.

## Įvertinimas
* 2004 m. Pabiržėje pastatytas paminklas (skulpt. Gediminas Piekuras, arch. Evaldas Purlys).

## Literatūra
* Vytautas Pocius. Antanas Macijauskas, Vilnius, 2004.

## Šaltiniai
Klaipėdos Mykolo Apvaizdos cerkvė

**Klaipėdos Dievo Motinos globos ir šventojo Mikalojaus cerkvė** (rusiškai: *Покрово-Никольский храм*) yra Klaipėdoje. Pastatyta 2013 m., kasdien yra laikomos mišios.

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt 
* Pokrov.lt
Jonas Macijauskas (1900)

**Jonas Macijauskas** (1900 m. birželio 13 d. Maigiškių kaime, Obelių valsčiuje, Zarasų apskritis – 1981 m. kovo 27 d. Vilniuje) – sovietinis karinis bei partinis veikėjas, generolas majoras.

## Biografija
1919 m. birželio mėn. už antivalstivalstybinę veiklą Lietuvos Respublikos teismo nuteistas 10 m. kalėti. 1921 m. keičiantis kaliniais išleistas į Sovietų Rusiją, kovojo su baltagvardiečiais. 1926–1940 m. Raudonosios armijos politinis darbuotojas. 1936 m. baigė Lenino politinę karo akademiją. 1936–1939 m. Čeliabinsko lakūnų mokyklos politinio skyriaus viršininko pavaduotojas. 1939 m. kurį laiką NKVD buvo suimtas, kalintas.

1940 m. birželio mėn. atsiųstas į sovietų okupuotą Lietuvą, 1940 m. liepos mėn. paskirtas vadinamosios Liaudies kariuomenės vyriausiuoju politiniu vadovu. Prisidėjo prie Lietuvos kariuomenės naikinimo, joje diegė sovietinę tvarką, persekiojo patriotinių pažiūrų kariškius, vadovavo jų represijoms. 1940 m. rugpjūčio mėn. – 1941 m. 29-ojo teritorinio šaulių korpuso politinio skyriaus viršininkas. 1942–1945 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos komisaras, divizijos vado pavaduotojas politiniams reikalams. 1943 m. daugiausia dėl jo kaltės pirmosiose divizijos kautynėse su Vokietijos kariuomene prie Aleksejevkos (Oriolo sritis) žuvo labai daug (kai kuriais duomenimis – daugiau kaip 50 %) divizijos karių. Pasižymėjo lietuvių tautos interesams priešiškomis stalinistinėmis pažiūromis.

1944 m. generolas majoras. 1946–1950 m. LSSR karinio komisariato politinio skyriaus viršininkas, 1950–1962 m. LSSR karinis komisaras. Nuo 1962 m. LSSR MT patarėjas. Nuo 1966 m. sovietinio karo veteranų komiteto Vilniaus sekcijos pirmininkas. Parašė tendencingų atsiminimų.

1941–1949 m. LKP(b) revizijos komisijos narys, 1949–1961 m. LKP CK narys. 1946–1958 m. SSRS AT, 1959–1963 m. LSSR AT deputatas.

## Bibliografija
* Tėvynės karo frontuose. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1953. – 271 p.
* Už liaudies laimę. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1957. – 528 p.
* Saulė leidžias, saulė teka. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 286 p.
* Ąžuolai nelinksta / Jonas Macijauskas, Emanuelis Vaserdamas. – Vilnius: Vaga, 1967. – 256 p.
* Jų atminimas gyvas / Jonas Macijauskas, Emanuelis Vaserdamas. – V.: Mintis, 1976. – 203 p.
* Kartu su liaudimi / Jonas Macijauskas, Emanuelis Vaserdamas. – Vilnius: Mintis, 1980. – 147 p.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

## Šaltiniai
Klaipėdos visų Rusijos Šventųjų cerkvė

**Klaipėdos stačiatikių visų Rusijos šventųjų cerkvė** - stovi Klaipėdoje.

## Istorija

XX a. tarpukariu Klaipėdoje buvo nedidelė stačiatikių bendruomenė (30–40 tikinčiųjų). Ja rūpinosi šventikai iš Skuodo ir Viekšnių. II pasaulinio karo metu namas, kuriame rinkdavosi tikintieji, buvo sugriautas. Po karo mieste buvo apie 1000 stačiatikių, kurie 1945–1947 m. teikė prašymus pastatyti mieste cerkvę. Ir nors valdžia priešinosi, tačiau 1947 m. gruodį buvusioje liuteronų koplyčioje kapinėse pašventinta stačiatikių cerkvė. Šiuo pastatu dalijosi stačiatikiai ir protestantai.

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt
Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė

**Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė** stovi Mažeikiuose. Priklauso Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo parapijai.

## Istorija

Pirmoji medinė cerkvė Mažeikiuose pastatyta 1894 m. ir pašventinta Šv. Dvasios Apsireiškimo Apaštalams garbei. Ji pastatyta prie geležinkelio stoties Kronštato pirklio I. Kozlovskio lėšomis (5000 rublių).

Po I pasaulinio karo pastatas perduotas komendantūrai, vėliau – mokyklai. Ilgą laiką cerkvė buvo apleista, kadangi jai reikėjo kapitalinio remonto. Apie 300 miesto stačiatikių melsdavosi liuteronų maldos namuose ir nuosavuose namuose. 1928 m. cerkvė performuota į bažnyčią mokymo reikmėms.

1933 m. tikintiesiems vis tik pavyko pastatyti naują medinę cerkvę, kuriai vyriausybė skyrė 5000 litų ir medienos už 5000 litų. Projektą parengė architektas Vsevolodas Kopylovas. Religinių reikmenų iš senosios cerkvės atsiimti nepavyko. 1937 m. parapijoje buvo 379 tikintieji. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo. Tuo metu cerkvėje šventiko nebuvo, jis atvykdavo iš Viekšnių ir Telšių.

## Literatūra
* Apie ką kalba cerkvės varpai (sud. Algimantas Muturas). - Kaunas: Gabija, 2006. - 205 p.: iliustr. - ISBN 9955-440-40-6

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt 
*
Telšių šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė

**Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė** stovi Telšiuose. Ši cerkvė – vienas iš retų kubizmo architektūros pavyzdžių Lietuvoje, o šio stiliaus panaudojimu sakralinėje architektūroje cerkvė yra apskritai unikali.

## Istorija

Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija įkurta 1840 m. Iš pradžių maldos namai buvo nuomojamose patalpose. 1864–1867 m. Vilniaus generalgubernatoriaus N. Muravjovo iniciatyva pastatyta akmeninė Šv. Nikolajaus cerkvė (valdžios lėšomis ant katalikų bažnyčios pamatų). 1923 m. žemaičių katalikai ėmė pretenduoti į žemę ir pastatą. 1932 m. teismas pripažino žemę katalikams, bet pastatą – stačiatikiams. Už pastatą katalikai sumokėjo 32 590 litų kompensaciją stačiatikiams ir 1935 m. rudenį šventykla tapo katalikų, joje įrengta Telšių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia.

Stačiatikiai 1935–1938 m. pastatė naują akmeninę cerkvę (architektas Vsevolodas Kopylovas), pašventintą 1939 metų gegužę. 1937 m. parapijoje buvo 834 tikintieji. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 metais.

## Architektūra
Cerkvės planinės struktūros pagrindas yra kvadratas, ant kurio formuojamas kubo formos tūris (10x10x10 m), vainikuotas svogūniniu kupolu bei apjuostas masyviu, laužytu, kubizmo stiliui būdingu karnizu. Tokiu pat laužytu, į viršų platėjančiu karnizu apjuosti ir žemesni už pagrindinį tūrį apsidės ir prieangio priestatai rytinėje ir vakarinėje pastato dalyje. Lygias, baltai dažytas sienas skaido siauros langų angos. Į cerkvę perkeltas XIX a. trijų aukštų ikonostasas iš likviduotos cerkvės. Pokaryje įrengtas architektūrinei erdvei svetimas balkonas.
Vaizdas:Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė 1.jpg|**Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė**
Vaizdas:Šv. Mikalojaus cerkvės viduje.jpg|**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**
Vaizdas:Šv. Mikalojaus cerkvės vidus.jpg|**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**
Vaizdas:Šv. Mikalojaus cerkvės ikona.jpg|**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Telšių pasididžiavimas – unikali kubiszmo stiliaus cerkvė (LRT, laida "Atspindžiai. Paveldo kolekcija", II dalis, 17:55)
* Orthodoxy.lt
Macijausko žemėlapio byla

**Macijausko žemėlapio byla** – civilinis procesas, 1901–1902 m. vykęs Sankt Peterburge, turėjęs didžiausią įtaką panaikinant spaudos draudimą lietuviškais rašmenimis.

## Istorija
1900 m. lietuvių kultūros ir spaudos veikėjas Antanas Macijauskas Sankt Peterburgo A. Iljino kartografijos fabrike 2000 egz. tiražu išleido lietuvišką žemėlapį „Žemėlapis lietuviškai - latviško krašto“. Jį Rusijos Vyriausiosios spaudos reikalų valdybos viršininkas kunigaikštis N. V. Šachovskojus 1900 m. lapkričio 26 d. įsakė konfiskuoti. Buvo konfiskuoti 1186 žemėlapio egz., kitus spėta išplatinti. A. Macijauskas kreipėsi į Rusijos vidaus reikalų ministrą V. fon Plėvę ir Vyriausiosios spaudos reikalų valdybos viršininkui iškėlė bylą. Ji pasiekė aukščiausią Rusijos imperijos teismo instanciją – Senatą. Be to, dėl lietuviškų afišų platinimo bylą iškėlė Povilas Višinskis. Šios bylos sukėlė tikrą Rusijos teisininkų ir administracijos sąmyšį.

## Byla
A. Macijausko pasamdytas advokatas A. Kaminas Senatui įrodė, kad žemėlapis buvo konfiskuotas neteisėtai, pažeidžiant Rusijos įstatymus. Imperatorius Nikolajus II patvirtino 1902 m. gruodžio mėn. Senato nutartį, kad įsakymai, draudžiantys lotyniškas raides lietuvių spaudiniuose, neturi teisinės galios – lietuvių tautinio judėjimo pakilimas, draudžiamosios lietuviškos spaudos leidėjai, knygnešiai ir skaitytojai jau buvo įrodę, kad toks spaudos draudimas nenaudingas imperijai. Vidaus reikalų ministras V. fon Plėvė 1903 m. balandžio 22 d. pripažino, kad slapti aplinkraščiai arba net paties imperatoriaus nuomonė, jei ji nėra paskelbta viešai, negali būti teisinis pagrindas imtis administracinių priemonių.

Antano Macijausko laimėjimas buvo reikšmingas, siekiant panaikinti lietuvių spaudos lotyniškomis raidėmis draudimą, jis panaikintas 1904 m. gegužės 1 d.

## Literatūra
*Lietuvių spaudos draudimo panaikinimo byla. Lietuvos istorijos institutas, sudarė Antanas Tyla, Vilnius, Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2004 m. ISBN 9986-780-67-5.

## Šaltiniai
Daumantas Maciulevičius

**Daumantas Maciulevičius** (1928 m. kovo 22 d. Kaunas – 1998 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1971 m. technikos mokslų daktaras. Stažavo 1976 m. Didžiosios Britanijos, 1980–1981 m. JAV aukštosiose technikos mokyklose.

1956–1962 m. Energetikos ir elektrotechnikos instituto Kaune mokslinis sekretorius. 1962–1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo Mašinų teorijos katedros vedėjas. Nuo 1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) Taikomosios matematikos ir mechanikos katedros vedėjas, 1976–1979 m. mokymo reikalų prorektorius; nuo 1972 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų kryptis – matematinio programavimo metodų taikymas tampriųjų strypinių sistemų optimaliai sintezei; pirmasis TSRS pritaikė šiuos metodus santvarų konfigūracijai optimizuoti. Paskelbė per 70 mokslinių straipsnių. Su kitais parašė knygą „Mašinų detalių ir mazgų įtempimai ir deformacijos“ (1961 m., rusų kalba).

## Šaltiniai
Mažoji Lietuva (reikšmės)

**Mažoji Lietuva** gali reikšti:

* Mažoji Lietuva – istorinis regionas Vakarų Lietuvoje;
* Savaitraštis „Mažoji Lietuva“ – dienraščio “Vakarų ekspresas” pirmtakas.
Vidas Maciulevičius

**Vidas Maciulevičius** (1966 m. rugpjūčio 27 d. Vilniuje – 1991 m. sausio 13 d. ten pat) – vienas Lietuvos laisvės gynėjų, Sausio 13-osios auka.

## Biografija
Baigė Vilniaus 24-ąją vidurinę mokyklą. Kurį laiką mokėsi Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje, studijas tęsė Vilniaus inžinerinio statybos institute. Dirbo Eksperimentiniame žolės ir šiaudų perdirbimo mašinų konstravimo institute.

Buvo vedęs, žmona – Aušra, turėjo sūnų.

1991 m. sausio 13 d., Sąjūdžio kvietimu budėjo prie Lietuvos RTV pastatų, Vilniaus televizijos bokšto; čia TSRS desantininkų nušautas.

Kartu su kitomis aukomis pašarvotas Vilniaus Sporto rūmuose ir palaidotas Antakalnio kapinėse Vilniuje.

Domėjosi sportu, mokykloje aktyviai žaidė krepšinį, buvo komandos kapitonas.

## Apdovanojimai
1991 m. sausio 15 d. už pasižymėjimą didvyrišku narsumu ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas I laipsnio Vyčio Kryžiaus ordinu.

1992 m. sausio 9 d. už drąsą ir pasiaukojimą ginant Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę po mirties apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. 

2011 m. sausio 16 d., minint 20-ąsias Sausio 13-osios metines apdovanotas I-ojo laipsnio ženklu-medaliu „Už nuopelnus Vilniui ir Tautai“. 

## Atminimas
Žūties vietoje prie Vilniaus televizijos bokšto atidengtas paminklas. Televizijos bokšto prieigose esančiai gatvei (buvusi Sudervės g.) suteiktas Vido Maciulevičiaus vardas. 

Prie namo, kuriame gyveno (Architektų g. 15, Vilnius) atidengta atminimo lenta. 

Atminimo lenta yra atidengta Vilniaus Sausio 13-osios mokykloje (buvusioje – Vilniaus 34-ojoje vidurinėje mokykloje), kurioje mokėsi.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vidas MACIULEVIČIUS (1966–1991)
Klaipėdos šv. kankinių Veros, Nadeždos ir Liubovės bei jų motinos Sofijos cerkvė

**Klaipėdos Šv. kankinių Veros, Nadeždos ir Liubovės bei jų motinos Sofijos šventykla** stovi Klaipėdoje.

## Istorija

Šventyklos patalpos įrengtos 1995 metais tuometėje Andrejaus Rubliovo pagrindinėje mokykloje. 2014 m. mokykla reorganizuota ir iškeldinta, atsilaisvinusiose patalpose įsikūrė socialines paslaugas teikiančios įstaigos.

Parapijoje yra 150 tikinčiųjų. 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Orthodoxy.lt 
* Cerkvės puslapis
Vincas Maciūnas

**Vincas Maciūnas** (1909 m. liepos 18 d. Papilė – 2003 m. liepos 20 d. Filadelfija) – Lietuvos literatūrologas, filologijos mokslų daktaras.

## Biografija
1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, 1932–1933 m. studijavo Bonos ir Miuncheno universitetuose. 1939 m. filologijos mokslų daktaras.

Nuo 1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto, nuo 1940 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto bibliotekos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1946 m. Pabaltijo universitete Hamburge dėstė lietuvių literatūrą, 1948–1949 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1949 m. gyveno Filadelfijoje, iki 1978 m. dirbo Pensilvanijos universiteto bibliotekoje.

## Mokslinė veikla
Daugiausia nagrinėjo XIX a. literatūros reiškinius, kurie žadino tautos istorinę atmintį, ugdė jos pilietinę ir kultūros sąmonę; tyrinėjimai faktografiški, analitiški, įtaigaus stiliaus. Leidiniuose „Aidai“, „Akademikas“, „Archivum philologicum“, „Dienovidis“, „Lietuvos aidas“, „Lituanistikos darbai“, „Metmenys“, „Mūsų senovė“, „Naujoji Romuva“, „Vairas“, „Židinys“ ir kt. išspausdino daugiau kaip 180 studijų, straipsnių, recenzijų. Paskelbė straipsnių apie lietuvių rašytojus anglų kalba leidžiamuose žurnaluose „Lituanus“, „Library Chronicle“, enciklopedijoje „Lietuviška enciklopedija“ (*Encyclopedia Lituanica* 1973 m.), enciklopediniame žodyne „Naujojo šimtmečio vardų enciklopedija“ (*The New Century Cyclopedia of Names* 1954 m.). 1968 m. suredagavo „Lietuvių enciklopedijos“ 15 tomą, skirtą Lietuvai. Parengė Vinco Krėvės „Raštus“ (6 t. 1956–1961 m.).

## Bibliografija
* Lituanistinis sąjūdis XIX amžiaus pradžioje: Susidomėjimas lietuvių kalba, istorija ir tautotyra, 1939 m., 2 leid. 1997 m.
* Vilniaus universitetas ir lietuviškasis XIX amžiaus pradžios sąjūdis, 1981 m.
* Pluoštas dokumentų apie Antaną Strazdą, 1967 m.
* Vincas Krėvė savo laiškuose: 1944-1954 m., 1970 m.
* Rinktiniai raštai, Vilnius, 2003 m.

## Įvertinimas
* 1999 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

## Šaltiniai
Regina Maciūtė

**Regina Maciūtė** (g. 1946 m. birželio 18 d. Šašaičiuose, Kretingos valsčius, Kretingos apskritis) – Lietuvos dainininkė (sopranas), pedagogė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė.

## Biografija
1953–1959 m. mokėsi Jokūbavo aštuonmetėje mokykloje, 1959–1964 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1966–1971 m. studijavo LSSR konservatorijoje, Veronikos Fakejevaitės solinio dainavimo klasėje. 1971–2006 m. LSSR filharmonijos solistė. Dainavo ir LSSR operos ir baleto teatre. Nuo 1988 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, 2005–2006 m. Dainavimo katedros vedėja; profesorė. Mokinės: Natalija Katilienė, Dalia Kužmarskytė, Liora Grodnikaitė, Lauryna Bendžiunaitė, Ieva Prudnikovaitė, Viktorija Stanelytė, Gunta Davidčuka.

## Kūryba
Repertuarą sudaro įvairių stilių kamerinė muzika ir monumentalių vokalinių instrumentinių kūrinių solo partijos. Stažavo 1972 m. Bulgarijoje, J. S. Bacho vasaros akademijoje (Štutgartas, 1990 m.), 1993 m. Mocarteume (Zalcburgas). Gastroliavo Vakarų Europos šalyse, Kanadoje, JAV, Japonijoje.

## Vaidmenys
* Mimi – Džakomas Pučinis. Bohema
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Sesuo – Vytautas Barkauskas. Legenda apie meilę

## Įvertinimas
* 1973 m. Michailo Glinkos konkurso Kišiniove IV premija
* 1978 m. LSSR nusipelniusi artistė
* 1982 m. Lenino komjaunimo premija
* 1997 m. LDK Gedimino ordino Karininko kryžius 
* 1997 m. LR Vyriausybės meno premija
* 2003 m. Kretingos rajono garbės pilietė 

## Šaltiniai
Marija Mackelaitė

**Marija Anortė Mackelaitė** (g. 1930 m. spalio 14 d. Kėdainiuose) – Lietuvos dailininkė vitražistė.

## Biografija
1949–1951 m. studijavo Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institute, 1955 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1956–1957 m. Kėdainių mokyklos mokytoja.

## Kūryba
Nuo 1957 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių vitražų. Kūriniams būdinga harmoninga kompozicija, tobulas piešinys, saikingas koloritas, dekoratyvumas, kaip grafikos elementas naudojamas švino juostelių linijinis piešinys; derinama ryškios, kontrastingos spalvos arba naudojama šviesus saikingas koloritas.

## Darbai
* Eglė ir Žilvinas, Druskininkų biuvetė, 1960 m.
* Dailė, Muzika, Šokis, Čiurlionio menų mokykla, Vilnius, 1962 m.
* Vitražas kavinėje „Vilnius“ Vilniuje, 1965 m., neišliko
* Prie jūros klube Global, buvę Klaipėdos jūrų prekybos uosto kultūros rūmai, 1968 m.
* Saulutės, veidrodinio stiklo vitražas kavinėje „Aušrinė“, Palanga, 1972 m., neišliko
* Vitražų ansamblis, Anykščių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia, 1970-1985 m.

## Šaltiniai
Algimantas Mackevičius (1935)

**Algimantas Mackevičius** (1935 m. birželio 25 d. Širvintos – 2005 m. gegužės 25 d. Vilnius) – Lietuvos baleto artistas, choreografas. 

## Biografija
1953-1978 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas, nuo 1975 m. – ir Lietuvos filharmonijos Estradinių ansamblių susivienijimo artistas, dalyvavo orkestro „Trimitas“ koncertinėse programose, parengė koncertinių choreografinių numerių. 

## Vaidmenys
* Vania – Igoris Morozovas. Daktaras Aiskauda, 1954 m.
* Gamašas – Liudvikas Minkus. Don Kichotas, 1954 m.
* Ąžuolas – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1960 m. ir filme balete „Eglė žalčių karalienė“ 1965 m., režisieriai Vytautas Grivickas, Algimantas Mockus
* Silvijus – M. Čulakis. Tariamasis sužadėtinis  1962 m.
* Galas – Aramas Chačaturianas. Spartakas  1964 m.
* Arlekinas – Mėnesienos pasaka, televizijos filmas  1967 m., rež. Henrikas Šablevičius

## Šaltiniai
Giedrius Mackevičius

**Giedrius Mackevičius** (1945 m. gegužės 18 d. Grybėnai, Dūkšto valsčius – 2008 m. sausio 13 d. Maskva, palaidotas Grybėnuose) – Lietuvos teatro aktorius, režisierius, dramaturgas, choreografas, pedagogas. Sūnus – Rusijos televizijos žurnalistas Ernestas Mackevičius.

## Biografija
1967 m. su pagyrimu baigė biochemiją Vilniaus universitete ir tapo Jaunimo teatro aktoriumi. 1967–1972 m. vaidino M. Tenisono pantomimos trupėje, kuri nuo 1967 m. veikė Vilniuje, vėliau Kauno Kauno profsąjungų kultūros rūmuose. 1973 m. Maskvoje įkūrė Plastinės dramos teatrą (veikė iki 1990 m.). 1977 m. baigė režisūrą A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje, M. Knebel mokinys, dėstė institute. 1992 m. įkūrė Giedriaus Mackevičiaus teatrą „Oktaedra“.

Palaidotas Grybėnų kapinėse, Ignalinos rajone. Antkapiniame koplytstulpyje išdrožtas įrašas pagal M.Martinaičio eiles: „*Jeigu aš medis, kurį kada nors nukirs, iš manęs nedarykite gardų, nesupjaukite malkoms. Iš manęs padarykite lieptą per upę, duris ar slenkstį, ties kuriuo pasisveikina. M. Martinaitis*“. 

## Kūryba
Pastatė operos, baleto, dramos spektaklių, parašė daugiau kaip 30 scenarijų ir libretų. Sukūrė plastinės dramos žanrą, vizualiuose, ekspresyviuose spektakliuose atsisakyta kalbėjimo, naudoti šokio, pantomimos, akrobatikos, klounados elementai, dailės, skulptūros žanrinė specifika, būdinga muzikos, spalvų, šviesų, estetinių kanonų sintezė.

2018 m. išleista pirmoji knyga lietuvių kalba apie G. Mackevičių.

**Svarbesni plastinės dramos spektakliai:**
* Nugalėjimas, 1975 m., apie Mikelandželą
* Choakino Murjetos žvaigždė ir mirtis, 1976 m., pagal P. Nerudą
* Pūga, 1977 m., pagal A. Bloko poemą „Dvylika“
* Metų laikai, 1979 m., pagal H. Kr. Anderseno pasakas
* Aukso vilnos spindesys, 1980 m., antikos mitologijos motyvais
* Raudonasis žirgas, 1981 m., XIX a. pab. – XX a. pr. modernistinės dailės motyvais
* Geltonas garsas, 1983 m., pagal V. Kandinskio scenarijų ir A. Šnitkės muziką
* Ilga kaip šimtmečiai diena, 1984 m., pagal Č. Aitmatovą
* Sodas, 1985 m., pagal A. Rekašiaus muziką, S. Krasausko grafikos motyvais
* Labirintai, 1989 m., pagal A. Šnitkės muziką
* Septyni tango iki Amžinybės, 1991 m.
* Koliažas 2, 1991 m.
* Ydų slenkstis, 1992 m.

**Baletai:**
* Giesmių giesmė, 1993 m., Biblijos motyvais
* Spalvų liūdesys, 1994 m., pagal V. Kandinskio spalvų teoriją
* Ir sudužęs veidrodis,1995 m., apie I. Dunkan
* Niekas nepamiršta, 1996 m.

## Literatūra
* Giedrius Mackevičius (1945–2008) ir jo Teatras: teatro novatorius, sukūręs plastinės dramos žanrą / [sud. Liucija Armonaitė]. Vilnius: Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, 2018. ISBN 978-9955-9660-9-8.

## Nuorodos
* Žmogus iš Renesanso (rusų kalba)

## Šaltiniai
Federalinė rezervų sistema

**Federalinė rezervų sistema** () – JAV centrinis bankas, įkurtas 1913 metais, priėmus Federalinį rezervų aktą. Federalinis rezervas yra pusiau valstybinė bankų sistema (vyriausybės subjektas su privačiais interesais) sudaryta iš:

# Valstybės prezidento paskirtos Federalinės valdytojų tarybos;
# Federalinio atvirosios rinkos komiteto; 
# Dvylikos regioninių Federalinių rezervų bankų, įsikūrusių didžiuosiuose JAV miestuose, turinčiu po devynis direktorių tarybos narius;
# Privačių JAV bankų;
# Patariamųjų tarybų.

## Tikslas ir funkcijos
JAV centrinio banko funkcijas atlieka Federalinė rezervų sistema (FED). Monetarinę politiką FED įgyvendina naudodama tris įrankius – atvirosios rinkos operacijas, diskonto normą ir privalomųjų atsargų reikalavimus. Už diskonto normą ir privalomų atsargų reikalavimus bankams atsakinga FED valdyba (angl. The Board of Governors), tuo tarpu Federalinis atvirosios rinkos komitetas (angl. The Federal Open Market Committee, FOMC) yra atsakingas už atviros rinkos operacijas. Naudodamasi visais šiais įrankiais, FED daro įtaką bankų sistemos likvidumui ir lėšų, kurias bankai laiko federaliniuose rezervų bankuose kiekį. Federalinė fondų norma (angl. federal funds rate) yra palūkanų norma, už kurią bankai skolina šias federaliniuose rezervų bankuose laikomas lėšas kitiems bankams vienai nakčiai. Ši palūkanų norma yra laikoma bazine JAV dolerių palūkanų norma, nes jos pokyčiai veikia trumpalaikes palūkanų normas, užsienio valiutų santykius, ilgalaikes palūkanų normas, pinigų kiekį ir paskolų rinką. Šie pokyčiai taip pat turi įtakos ir ekonomikos procesams – nedarbo lygiui, gamybos apimtims, prekių ir paslaugų kainoms – tai ir yra vienas pagrindinių monetarinės politikos tikslų. FOMC sudaro 12 narių. Iš jų 7 – FED valdybos nariai ir Niujorko federalinio rezervų banko prezidentas. Likusias 4 vietas užima 11 FED priklausančių rezervų bankų prezidentai, kurie kasmet keičiasi rotacijos principu.

FOMC posėdžiauja 8 kartus per metus. Šiuose posėdžiuose FOMC įvertina ekonomikos ir finansinius rodiklius ir nustato monetarinės politikos kryptis. Komitetas taip pat vertina, kaip siekiama ilgalaikių tikslų – kainų stabilumo ir tvaraus ekonomikos augimo. Posėdžiuose nutariama, ar esama bazinė palūkanų norma atitinka ekonomikos vystymąsi, jeigu ne, ji keičiama.

## Valdymas
Šiuo metu Federalinės rezervų sistemos pirmininkas yra Jerome Powell.

## Šaltiniai
Jonas Mackevičius (1939)

**Jonas Mackevičius** (g. 1939 m. vasario 1 d. Vališkiuose, Balninkų valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

## Biografija
1957 m. baigė Vilniaus kooperacijos technikumą, buhalteris. 1962 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė buhalterinę apskaitą ir statistiką. 1977 m. ekonomikos mokslų daktaras.

Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–2004 m. Buhalterinės apskaitos katedros vedėjas, 1979–1990 m. Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto dekanas, nuo 1978 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: auditas, įmonių veiklos analizė, tarptautinė apskaita. Atkūrus nepriklausomybę dalyvavo kuriant Lietuvos buhalterinės apskaitos, audito ir kontrolės sistemas, rengė įstatymus ir standartus. Pirmasis iš buvusios SSRS mokslininkų išrinktas Europos apskaitos asociacijos vykdomojo komiteto nariu (1992–1994 m.). Nuo 1998 m. Tarptautinės informatikos akademijos narys. Lietuvos buhalterių ir auditorių asociacijos, įkurtos 1990 m. narys, 1990–1992 m. jos prezidentas. 2003 m. Lietuvos buhalterinės apskaitos švietėjų ir tyrėjų asociacijos įkūrėjas, jos prezidentas.

Paskelbė daugiau kaip 500 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių Lietuvos ir kitų šalių mokslo leidiniuose.

## Bibliografija
* Buhalterinės apskaitos raida Lietuvoje, 1991 m.
* Apskaita, 1994 m.
* Finansinės ataskaitos, su D. Poškaite, 1997 m.
* Finansinė analizė, su D. Poškaite, 1998 m.
* Audito teorija ir praktika, 1999 m.
* Auditas: teorija, praktika ir perspektyvos, 2001 m.
* Valdymo apskaita. Koncepcija, metodika, politika, 2003 m.
* Įmonių veiklos analizė. Informacijos rinkimas, sisteminimas ir vertinimas, 2005 m.

## Šaltiniai
Kazimieras Mackevičius (1932)

**Kazimieras Mackevičius** (g. 1932 m. vasario 14 d. Kėdainiuose) – partinis bei profsąjungų veikėjas.

## Biografija
1956 m. baigė Odesos jūrų laivyno inžinierių institutą. 1956–1957 m. Klaipėdos jūrų žvejybos uosto viršininko pavaduotojas. 1957–1959 m. LKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1959–1963 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto, 1963–1971 m. LKP Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1971–1977 m. Lietuvos respublikinės profsąjungų tarybos pirmininkas, 1977–1986 m. SSRS profsąjungų centro tarybos sekretorius. 1986–1989 m. SSRS jūrų ir upių laivyno darbininkų profsąjungos CK pirmininkas.

1960–1977 m. LKP CK narys, 1964–1966 m. kandidatas į LKP CK prezidiumo narius, 1966–1971 m. kandidatas į LKP CK biuro narius, 1971–1977 m. biuro narys. 1963–1966 m. LSSR AT, 1966–1979 m. SSRS AT deputatas.

## Šaltiniai
Leonas Mackevičius

**Leonas Mackevičius** (1913 m. lapkričio 2 d. Sankt Peterburge – 2000 m. kovo 28 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius technologas, technologijos mokslų daktaras.

## Biografija
Karo metu dirbo fabriko „Guma“ vyr. inžinieriumi, gelbėjo žydų vaikus. 1946–1955 m. Kauno gumos dirbinių gamyklos „Inkaras“ direktorius. 1950 m. baigė Kauno universitetą.

1955–1956 m. LSSR lengvosios pramonės ministro pavaduotojas. 1956–1957 m. LSSR vietinės ir kuro pramonės ministras. 1957–1959 m. Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. 1959–1964 m. Kėdainių chemijos kombinato, 1964–1971 m. Kauno dirbtinio pluošto gamyklos direktorius. 1971 m. technikos mokslų kandidatas. 1971–1989 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1976 m. docentas. Tyrimų sritis – dirbtinio pluošto technologija ir įrenginiai, ultrafiltravimo membranų gamyba. 6 išradimų autorius.

## Įvertinimas
* 1963 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 2004 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius (po mirties) 

## Šaltiniai

## Kiteratūra
* Lietuvos pramonės ąžuolas Leonas Mackevičius / Dzidra Mackevičienė. – Kaunas: Technologija, 2013. – 266 p.: iliustr. – ISBN 978–609-02-0854-0
Vigirdas Mackevičius

**Vigirdas Mackevičius** (g. 1950 m. sausio 1 d. Kaune) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
Tėvas Jonas Mackonis-Mackevičius, motina Liudmila Mackonienė-Mackevičienė, senelis Afanasijus Kazanas. Baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1988 m. profesorius. 1986 m. stažavo Paryžiaus VI universitete. Skaitė paskaitas Paryžiaus VI, Rennes’o, Leuveno, Purdue universitetuose.

## Mokslinė veikla
Mokslinių tyrimų sritis – atsitiktinių procesų teorija: Markovo procesų optimalusis stabdymas, atsitiktinių procesų ribinės teoremos, stochastinė analizė, stochastinių diferencinių lygčių sprendinių modeliavimas.

## Bibliografija
* Integralas ir matas, TEV, 1998 m.
* Spektrinė operatorių teorija, elektronikos leidinys, 2001 m.
* Stochastinė analizė: stochastiniai integralai ir stochastinės diferencialinės lygtys, VU leidykla, 2005 m.
* Matematinė analizė, elektronikos leidinys, 2 d. 2005 m.
* Introduction to Stochastic Analysis: Integrals and Differential Equations, London, ISTE/Wiley, 2011 m.
* Integral and Measure: From Rather Simple to Rather Complex, London, ISTE/Wiley, 2014 m.
* Stochastic Models of Financial Mathematics, London, ISTE Press/Elsevier, 2016 m.

## Įvertinimas
* 2002 m. Lietuvos mokslo premija, kartu – Mindaugas Petras Bloznelis ir Eugenijus Manstavičius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Asmeninė svetainė
Mečislovas Mackevičius

:: *Apie Rusijos imperijos kariuomenės kapitoną ir Lenkijos kariuomenės generolą žr. [[Mieczysław Mackiewicz]]*.
**Mečislovas Mackevičius** (1906 m. balandžio 17 d. Savičiūnai, Antalieptės valsčius – 2003 m. gruodžio 10 d. Albukerkas) – teisininkas, JAV lietuvių visuomenės ir Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veikėjas.

## Biografija
1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1933 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos generalinis sekretorius, vicepirmininkas, t. p. studentų draugijos „Varpas“ pirmininkas, priklausė studentų korporacijai „Žalgiris“. 1932–1934 m. – Lietuvos jaunimo sąjungos centro valdybos sekretorius. 1936 m. Freiburge studijavo vokiečių kalbą, 1937–1939 m. Sorbonoje – teisę. 1925–1940 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Jaunimas“, „Lietuvos ūkininkas“, žurnale „Varpas“ ir kituose.

1939–1940 m. Kauno apygardos teismo kandidatas. 1941 m. Lietuvos laikinosios vyriausybės teisingumo ministras, teisingumo generalinis tarėjas (1941–1943 m.). 1942–1943 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dėstytojas.

1943 m. vasario mėn. vokiečių okupacinei administracijai sumanius sudaryti lietuvių SS legioną, generalinis teisingumo tarėjas Mečislovas Mackevičius ir generalinis švietimo tarėjas Pranas Germantas sumanymui griežtai pasipriešino, visi generaliniai tarėjai atsisakė pasirašyti atitinkamus potvarkius. Dėl to 1943 m. įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje, išlaisvintas 1945 m.

1946–1948 m. dėstytojavo Pabaltijo universitete Hamburgo priemiestyje Pineberge. 1949 m. persikėlė į JAV, aktyviai dalyvavo lietuvių visuomeninėje veikloje. 1947–1949 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, JAV lietuvių bendruomenės Čikagos apygardos organizacinio komiteto narys.

## Bibliografija
* Mykolas Sleževičius, monografija, 1954 m.;
* Atsiminimai, 1997 m.

## Įvertinimas
* 1994 m. Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius.

## Šaltiniai
Vyresnysis praporščikas

**Vyresnysis praporščikas** () - karinis laipsnis Tarybinėje Armijoje, Rusijos ir Ukrainos ginkluotosiose pajėgose, vyresnis už praporščiką, žemesnis už jaunesnįjį leitenantą.

## TSRS
Vyresniojo praporščiko laipsnis 1981 m. buvo įvestas Tarybinėje Armijoje, TSRS Karinio jūrų laivyno krantų gynybos daliniuose ir aviacijoje, pasienio ir vidaus kariuomenėje.
Karinio jūrų laivyno laivuose ir kranto daliniuose, pasienio kariuomenės jūrų daliniuose buvo įvestas analogiškas vyresniojo mičmano laipsnis.

## Kitose valstybėse
Suirus TSRS vyresniojo praporščiko laipsnis liko kai kuriose potarybinėse valstybėse, kurių kariuomenė yra reorganizuoti buvusios Tarybinės Armijos daliniai - Rusijos Federacijos ir Ukrainos kariuomenėse.

Labai panašiai besivadinantis karinis laipsnis yra Slovėnijos kariuomenėje - tai *višji praporščak*.
Vytautas Mackevičius

**Vytautas Mackevičius** (1911 m. sausio 14 d. Šiauliuose – 1991 m. liepos 11 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas.

## Biografija
1923–1928 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1928–1935 m. studijavo Kauno meno mokykloje pas Petrą Kalpoką ir Vladą Didžioką. Buvo kairiųjų pažiūrų, 1932 m. Lietuvos raudonosios pagalbos organizacijos narys, 1933–1935 m. LKP narys. 1934–1935 m. bendradarbiavo pogrindiniame satyros žurnale „Šluota“. 1938–1939 m. tobulinosi Aukštojoje nacionalinėje dailės mokykloje Paryžiuje.

1940–1941 m. Meno reikalų valdybos prie LSSR MT dailės skyriaus inspektorius, 1944–1951 m. valdybos vedėjas. 1945–1951 m. Vilniaus dailės instituto, 1951–1974 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, nuo 1954 m. profesorius, 1953–1974 m. LSSR dailės instituto rektorius. 1956–1958 m. LSSR dailininkų sąjungos valdybos pirmininkas.

Mirė 1991 m., palaidotas Vilniaus Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.

## Kūryba
Nuo 1939 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje, Kaune ir Šiauliuose (1961 m.). Nutapė realistinių, apibendrintos formos figūrinių paveikslų, portretų, peizažų, natiurmortų, sukūrė knygų iliustracijų, politinių plakatų, karikatūrų. Ankstyviesiems peizažams („Tiltas per Seną“, „Paryžius. Lotynų kvartalas“, abu 1938 m.; „Vilnelės krantai“, 1943 m.; „Florencija“, 1957 m.) ir natiurmortams būdinga tapybiška maniera ir plenerinės tapybos principai.

Sovietinės okupacijos metais tapė politizuotus istorinio žanro paveikslus („Sušaudymas“, 1945 m.; „Partizanai“, 1946 m.; „1919 metai Lietuvoje“, 1957 m.), kurie pasižymėjo iliustratyvumu, pilkšvu koloritu, portretuose neišvengė laikotarpiui būdingo akademiškumo, oficialumo („Borisas Dauguvietis“, 1946 m.; „Jonas Kuzminskis“, 1955 m.). Sukūrė politinių plakatų, knygų iliustracijų, karikatūrų.

Vėlesnėje kūryboje išryškėjo sąlygiškumas, ekpresionizmo tendencijos, romantiška nuotaika, dekoratyvus plokštumų modeliavimas. Figūrinėse kompozicijose derinami realios ir sąlygiškos erdvės plotai („Apasionata“, 1969 m.), portretuose pabrėžiama asmens aplinka („Tapytojas Jonas Rustemas tarp savo studentų“, 1979 m.). Paveiksluose vyrauja sodrus šiltų tonų koloritas, platus, ekspresyvus potėpis.

## Įvertinimas
* 1954 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1963 m. LSSR liaudies dailininkas
* 1970 m. LSSR valstybinė premija

## Šaltiniai

## Literatūra
* Vytautas Mackevičius: albumas / Pranas Gudynas. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1961. – 11 p.
* Vytautas Mackevičius: reprodukcijų albumas / Pranas Gudynas. – Vilnius: Vaga, 1971. – 111 p.
Vulgata

**Vulgata** ( – *visuotinis, visiems prieinamas*) – šv. Jeronimo atlikto Biblijos vertimo į lotynų kalbą pavadinimas.

Pirmą kartą Vulgata išspausdinta 1450 m.

Vulgatą kaip oficialų Biblijos vertimą pripažino visuotinis Tridento bažnytinis susirinkimas 1546 metais ir pripažino vieninteliu teisingu lotynišku vertimu, savo reikšme ir dieviškuoju įkvėpimu tolygiu originalui. Iš tiesų tame vertime buvo daugybė klaidų, atsiradusių dėl vertėjo kaltės ir dėl perrašinėtojų neatidumo. 1590, 1592, 1593, 1598 metais popiežiai stengėsi pašalinti klaidas, o 1598 metų leidimas buvo pripažintas galutiniu variantu, kurio nebegalima taisyti, nors ir jame liko daug žymių klaidų. Paskutinį kartą Vulgatos tekstas koreguotas 1907 m. popiežiaus Pijaus X paliepimu.

Pavestas popiežiaus Damazo I, šv. Jeronimas 382–406 m. išvertė Bibliją iš hebrajų bei aramėjų kalbų. Į šį vertimą buvo įtrauktos ir papildomos knygos, kurių nėra hebrajų Biblijoje. Jos vadinamos *deuterokanoninėmis*. Vulgata katalikų bažnyčioje tapo oficialiu Šventojo Rašto tekstu. Tokiu pripažįstamas iki šiol.

## Šaltiniai
Zigmas Mackevičius (1898)

**Zigmas Mackevičius** ( 1898 m. balandžio 28 d. Narovčiatai, Tambovo gubernija, Rusija – 1978 m. lapkričio 11 d. Poznanė) – Lietuvos ir Lenkijos agronomas selekcininkas, žemės ūkio mokslų daktaras.

## Biografija
1916–1922 m. studijavo Petrovsko žemės ūkio akademijoje Maskvoje. 1922 m. atvyko į Lietuvą, dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje. 1926 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1950 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1927–1932 m. jo įkurtos Joniškėlio bandymų stoties vedėjas. 1932–1944 m. (su 1940–1941 m. pertrauka) Dotnuvos selekcijos stoties vedėjas. 1932 m. stažavo Švedijoje, Svalofo selekcijos stotyje. 1945 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Lenkijoje. Nuo 1945 m. Bydgoščiaus žemdirbystės instituto selekcininkas ir skyriaus vedėjas, prie instituto įkūrė Minikovo bandymų stotį. 1956–1969 m. dėstė Ščecino aukštojoje žemės ūkio mokykloje, katedros vedėjas, prorektorius, nuo 1960 m. profesorius.

## Mokslinė veikla
Jam vadovaujant Dotnuvos selekcijos stotyje buvo pakeista selekcinės medžiagos vertinimo metodika, pradėti taikyti tarpveislinės ir tarprūšinės hibridizacijos metodai, kuriamos kryžmadulkių augalų savidulkės linijos, išplėtoti selekciniai darbai. 1933–1939 m. vienas ir su kitais sukūrė 13 veislių: rugių, linų, avižų, sojų, cukrinių runkelių, pašarinių griežčių.

Lenkijoje sukūrė 9 veisles: avižų, pašarinių žirnių, žieminių vikių, sojų, turnepsų ir kanapių. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Sekime Lietuvoje išaugintų veislių sėklas, 1933 m.
* Dotnuvos selekcijos stoties darbai ir jų nauda mūsų kraštui, 1939 m.
* Saulėgrąžos pašarui (*Slonecznik na paszęn*), 1956 m., 1963 m.
* Pelėžirniai (*Peliuszka*), 1956 m., 2 leid. 1965 m.
* Sojų auginimas (*Uprawa soi*), 1965 m.

## Šaltiniai
Antanina Mackevičiūtė

**Antanina Mackevičiūtė-Barčienė** (1926 m. vasario 9 d. Marijonavoje, Panevėžio-Velžio valsčius – 2011 m. kovo 2 d. Garliavoje) – Lietuvos teatro ir televizijos aktorė, skaitovė.

## Biografija
Baigė Kėdainių pradžios mokyklą, Kėdainių gimnaziją. Jos literatūros mokytojas buvo rašytojas Juozas Paukštelis. 1943–1947 m. studijavo lietuvių filologiją Vytauto Didžiojo universitete. 1952 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. Priklausė pirmajai lietuvių teatralų kartai, baigusiai studijas šiame institute. Jos kurso draugais buvo aktoriai Kęstutis Genys, Leonardas Zelčius, Regina Varnaitė, Vytautas Eidukaitis, Laimonas Noreika, Birutė Raubaitė, režisierius Henrikas Vancevičius ir kiti.

1952–2002 m. Kauno dramos teatro (iki 1959 m. Kauno muzikinės dramos teatras) aktorė. Palaidota Romainių kapinėse.

## Kūryba
Sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų Eimunto Nekrošiaus, Gyčio Padegimo, Jono Vaitkaus, Henriko Vancevičiaus ir kitų režisierių spektakliuose, deklamavo Lietuvos poetų eiles, nusifilmavo lietuviškuose televizijos filmuose.

Tarp mėgiamų deklamuoti poetų – Bernardas Brazdžionis, Janina Degutytė, Maironis, Justinas Marcinkevičius, Eduardas Mieželaitis, Eugenijus Matuzevičius, Salomėja Nėris, rašytojai – Alfonsas Bieliauskas, Aleksas Dabulskis, Raimondas Kašauskas, Vytautė Žilinskaitė ir kiti.

### Vaidmenys teatre
* Rozina – Pjeras Ogiustenas Bomaršė. Figaro vedybos, 1952 m.
* Kručinina, Otradina – Aleksandras Ostrovskis. Be kaltės kaltieji, 1953 m.
* Liza – Levas Tolstojus. Gyvasis lavonas, 1954 m.
* Žermena – A. Žari. Šeštasis aukštas, 1957 m.
* Nichal – Nazimas Hikmetas. Keistuolis, 1959 m.
* Angustija – Federikas Garsija Lorka. Bernardos Albos namai, 1964 m.
* Serapina Srėbalienė – Kazys Saja. Mediniai balandžiai, 1975 m.
* Moteris – Eugenijus Ignatavičius, Jonas Vaitkus. Svajonių piligrimas, 1975 m.
* Karalienė Rozamunda – Alfredas Žari. Karalius Ūbas, 1977 m.
* Madam Iks – Augustas Strindbergas. Kuri stipresnė, televizijos spektaklis, 1977 m.
* Viltė – Šarūnas, pagal Vincą Krėvę, 1980 m.
* Madam Nemo – L. Vernejis. Nemo bankas, televizijos spektaklis, 1985 m.
* Choristė - Gediminas Jankus. Amžinas keleivis, 1988 m.
* Dar kartą atsigrįžtu…, monospektaklis, 1996 m., pagal B. Pūkelevičiūtę; rež. Danutė Juronytė
* Marcelė – Poeto sodnas, 2002 m.

### Filmografija
* 1981 m. Raudonmedžio rojus, rež. Bronius Talačka
* 1981 m. Juodasis trikampis, rež. Sergejus Tarasovas, Mosfilm
* 1986 m. Benjaminas Kordušas, rež. Vidmantas Bačiulis

## Įvertinimas
* 1974 m. LSSR nusipelniusi artistė

## Šaltiniai