open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Žemosios Panemunės dvaras

**Žemosios Panemunės dvaras** – dvaras, esantis Žemojoje Panemunėje, Kriūkų seniūnijoje (Šakių rajone), Nemuno kairiajame krante.

Dvaro sodybos fragmentai: rūmai, gyvenamas namas, ūkinis pastatas, senos akacijos priešais rūmus. Sodo pakraštyje, pašlaitėje stūkso Žemosios Panemunės II piliakalnis.

Manoma, kad dvaras įsikūrė buvusios kryžiuočių pilies vietoje. Jis minimas nuo XVI a.

Vėliau, XVII a. pradžioje priklausė Raseinių seniūnui Chžanstovskiui, kuris 1677 m. dvarą pardavė LDK raštininkui Andriui Kazimierui Gelgaudui. 1727 m. Antanina Gelgaudienė-Sapiegienė valdą užrašė kunigaikščiui Mykolui Čartoriskiui ir jo žmonai, savo giminaitei.

Vėliau dvaras priklausė Bialozarams. XVIII a. antrojoje pusėje kaip Ievos Bialozaraitės kraitis atiteko Tiškevičiams, dar vėliau tai Fergiso nuosavybė ir dvaras buvo vadinamas Fergiso Panemune. Jadvygai Fergisaitei ištekėjus už Zano, tai jau Zanų valda. Po Pirmojo pasaulinio karo pašlijus Lietuvos ir Lenkijos santykiams dvaro savininkas Zanas išvyko į savo dvarą Dūkšte, kuris atsidūrė laikinai Lenkijos okupuotoje teritorijoje.

Žemosios Panemunės dvaras išparceliuotas, jo centrą įsigijo žurnalistas Valentinas Gustainis, tarpukariu dirbęs „Lietuvos aido“ redaktoriumi, ELTOS direktoriumi.

## Galerija


Žemoji Panemunė. Dvaras.JPG|Įvažiavimas į dvarvietę
Žemoji Panemunė. Dvaro statinys.JPG|Svirnas
Žemoji Panemunė. Dvaro vartai.JPG|Gedimino stulpų formos vartai į parką


## Šaltiniai
Žemgrindžių dvaras

**Žemgrindžių dvaras** – dvaras, esantis Žemgrindžiuose, Sendvario seniūnijoje (Klaipėdos rajone), prie kelio , dešinėje kelio pusėje, apie 8 km nuo kelio sankryžos su plentu .

Bauškaralės dvaro Žemgrindžių palivarkas susiformavo dviejų šalutinių valstiečių sodybų pagrindu. 1798 m. abi sodybas įsigijo Christophas Woitkowitzius iš Klaipėdos. Nepriklausomos Lietuvos laikais Žemgrindžių palivarkas tapo dvaru. 1934 m. šaltiniuose Žemgrindžių dvarininku minimas M. Veržbolauskas.

Išliko dvaro sodybos gyvenamas namas, statytas XX a. ketvirtajame dešimtmetyje. Pastato architektūroje pastebima klasicizmo elementų ir tradicinės „Rytprūsių“ bruožų: taisyklingas stačiakampis planas, centrinė kompozicija, kuri pabrėžiama rizalitu su trikampiu frontonu, dekoruotu laiptuotu karnizu bei centriniu įėjimu. Tebestovi, nors ir apgriuvę, dvaro tvartas, kalvė, rūsys, išlikęs fontano baseinas ir prūdas.

## Šaltiniai
Želtiškių dvaras

**Želtiškių dvaras** – dvaras, esantis Želtiškiuose, Alantos seniūnijoje (Molėtų rajone), prie gretimo Anykščių rajono ribos.

Dvaro sodybos fragmentai – tvirto raudonų plytų mūro vienaaukščiai dvaro rūmai su plytų ornamentais dekoruotais rūmų kampais. Sodyba kūrėsi XX a. pradžioje. Šalia rūmų – ažūrinis metalinis kryžius, Seni žmonės pasakoja, kad Želtiškių ponas, susipykęs su kaimynu, ištaręs žodžius: „Tu dar kelsi kepurę, važiuodamas pro mano namus…“ ir pastatęs šį kryžių. Sako, už jį žymiam kalviui sumokėjęs net 10 ha žemės. O kaimynas, važiuodamas pro kryžių, pagal to meto paprotį nukeldavęs kepurę. Dabar dvaras – privati nuosavybė.

## Šaltiniai
Kapėnų dvaras

**Kapėnų dvaras** – dvaras, esantis Kapėnuose, Viekšnių seniūnijoje (Mažeikių rajone), Virvytės upės krantuose.

Išlikę tik statinių liekanos: tvartas, užtvanka, parko fragmentai.

Yra žinoma, kad po Lenkijos–Lietuvos valstybės trečiojo padalinimo 1795 m. šias žemes Rusijos imperatorė Jekaterina II padovanojo buvusiam Mstilslavo vaivadai P. K. Chominskiui, tačiau dvaras greit išdalintas jo kreditoriams. Dvaras atiteko kunigaikščiui Liubeckiui.

Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse minimas dvaro savininkas Grigoravičius.

1926 m. dvaras išparceliuotas. Jo centrą nupirko kaimyninio Kairiškių dvaro savininkas Vladas Sirutavičius, kuris užtvenkė Virvytę, pastatė kartono fabriką, nutiesė per upę Kapėnų užtvankos tiltą. Kartono fabrikas uždarytas 1931 m., o tiltas 1960 m. įgriuvo, į upę įkrito juo važiavęs sunkvežimis.

Pokariu prie užtvankos įrengta nedidelė hidroelektrinė, kuri nunyko plėtojantis visuotinei elektrifikacijai ir stambių elektrinių statyboms. Nuo 2005 m. čia veikia privati nedidelio galingumo hidroelektrinė, priklausanti UAB „Jūrpa“.

## Galerija

Kapėnų dvaro svirnas (2016 08 08).JPG|Kapėnų dvaro svirnas (2016 08 08)
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 1.jpg|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 2.JPG|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08)
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 3.JPG|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08)
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 4.jpg|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08)
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 5.jpg|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08)
Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08) 6.JPG|Kapėnų dvaro užtvanka (2016 08 08)


## Šaltiniai
Boleslovas Potockis

Grafas **Boleslovas Stanislavovičius Potockis** (1805 m. kovo 29 d. – 1893 m. lapkričio 22 d.) – pataurininkis, tikrasis valstybės patarėjas, valstybinis veikėjas iš Potockių giminės. 

## Biografija
Buvo šešioliktas vaikas Lenkijos magnato Stanislovo Felikso Potockio (1753–1805) šeimoje. Pagimdytas jo našlės Sofijos Gliavonės (1760–1822) Tulčino rezidencijoje keletui mėnesių praėjus po tėvo mirties. Gavo namų išsilavinimą vadovaujant motinai. 

Tarnybą pradėjo 1821 metais port-junkeriu 1-mame Ukrainos ulonų pulke. 1823 metais — kornetas. 1824 m. gegužės 14 d. pervestas į kavalergardų pulką ir 1827 m. sausio 5 d. atleistas į atsargą poručiku.  

Atleistas į atsargą pačiam prašant 1834 m. gruodžio 11 d. 

Mirė Peterburge 1893 m. lapkričio 22 d.

## Šeima

Nuo 1825 metų buvo vedęs kunigaikštytę  **Mariją Aleksdandrovną Saltykovą** (1807–1845), diplomato, kunigaikščio Aleksandro Nikolajevičiaus Saltykovo dukterį, senatoriaus, grafo Jurijaus Aleksandrovičiaus Golovkino anūkę. 1840-ais metais gyveno atskirai nuo vyro Prancūzijoje, kur mirė, galimai, nuo tuberkuliozės. Jos namuose buvo auklėjama duktė:

* Marija Boleslovna (1839.08.01–1882.03.10), gimė Romoje, nuo 1856 metų grafo Grigorijaus Sergejevičiaus Strogonovo (1829–1910) žmona.

Po žmonos mirties kartu su dukterimi Mrija grafas Potockis auklėjo mirusios žmonos nesantuokinę dukterį, *Sofiją Idil* (1842—1900).

## Išnašos

## Literatūra
* Граф Потоцкий Болеслав Станиславович // Список гражданским чинам первых трех классов. Исправлен по 1-е октября 1893 года. – СПб.: Типография Правительствующего сената, 1893. – С. 6.

## Nuorodos
* Сборник биографии кавалергардов
Johann Mattheson

**Johann‘as Mattheson‘as** (1681.09.28 Hamburgas – 1764.04.17 Hamburgas) vokiečių muzikologas, kompozitorius. Vaikystėje mokėsi dainavimo, griežti muzikos instrumentais. 1696–1705 m. dainavo Hamburgo operoje (sopranu, vėliau tenoru), 1699 m. čia debiutavo kaip kompozitorius, dirigavo jos spektakliams. Nuo 1704 m. tarnavo pas anglų pasiuntinį. Nuo 1715 m. Hamburgo katedros muzikos direktorius ir kanauninkas. Nuo 1719 m. Holšteino kunigaikščio  kapelmeisteris. Bendravo su G. F. Hendeliu, G. Ph. Telemanu. 1728 m. dėl kurtumo pasitraukė iš viešo muzikinio gyvenimo. Teoriniuose darbuose (kai kurie parašyti Aristokseno slapyvardžiu) nagrinėjo kompozicijos teoriją (polemizavo su J. Ph. Rameau, prieš jo harmonijos teoriją iškeldamas savo melodijos teoriją), muzikos pedagogiką (siekė muzikos teorijos ir istorijos dėstymo universitetuose), muzikos istoriją (bandė įvesti muzikos istorijos periodizaciją ir muzikos stilių sistematizaciją), estetiką (suformulavo svarbiausius afektų teorijos teiginius). Svarbiausi darbai – „Tobulas kapelmeisteris“ 1739 m.; „Triumfo arkos pagrindai“ 1740 m. Sukūrė 6 operas (jos turėjo įtakos G. F. Hendelio operoms), oratorijų, kantatų, zingšpylių, dainų, instrumentinių pjesių. Į vokiečių kalbą išvertė nemažai operų libretų.

## Šaltiniai
* J. Antanavičius, etc. Klasikinės muzikos metraštis. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
FK Panerys (2017)

**Vilniaus „Panerys“** – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus.

## Istorija
### 2017 m.

Klubas įkurtas 2017 m. Robertas Tautkus nutarė atgaivinti prieš kelis dešimtmečius žlugusį klubą. Treneriu tapo Igoris Pankratjevas, klube taip pat dirbo Stasys Danisevičius. Klubas licencijavosi ir žaidė LFF II lyga pirmenybėse. Komandoje žaidė Mindaugas Malinauskas, Nerijus Radžius, Tadas Gražiūnas, Gediminas Vičius, Gajus Kulbis, Audrius Veikutis, Ramūnas Radavičius.

### 2018 m.
2018 m. ekipoje žaidė daug jaunų žaidėjų, buvo patirta eilė pralaimėjimų nepadoriais skirtumais ir ekipa liko dvyliktoje vietoje.

### 2019 m.
2019 m. pradžioje klubas bandė gauti Antros licenciją, bet LFF Licencijavimo komitetas licencijjos neišdavė. Po nesėkmingo licencijavosi į II lygą komanda iširo ir nedalyvavo jokiose pirmenybėse.

### 2020 m.
2020 m. klubu susidomėjo paplūdimio futbolo komanda IGOL. Dešimt kartų šalies čempione tapusios IGOL komandos savininkai susidomėjo galimybe startuoti II lygos pirmenybėse, o po pokalbių su ankstesniais vadovais, nuspręsta dar kartą atgaivinti Panerio klubą. 2021 m. klubo veiklą oficialiai atnaujino verslininkai Darius Laucevičius ir Vaidotas Veščiūnas. Klubas sėkmingai gavo II lygos licenciją. Trenerių štabe darbuojasi buvę Panerio žaidėjai Gražvydas Mikulėnas ir Egidijus Juška. Naujieji savininkai užsibrėžė laimėti II lygą ir patekti į Pirmąją, o ilgalaikė klubo vizija – žaidimas A lygoje. Planuojama dar šiais metais steigti vaikų futbolo akademiją. Buvo pristatytas naujas klubo logotipas, jame įterptas įrašas „1975“ – pirmojo klubo įkūrimo data.

### 2021 m.
2021 m. buvo vienais iš Antros lyderių. Galutinėje komandų rikiuotėję užėmė trečią vietą. Klubas sportiniu principu iškovojo teisę žaisti Pirmoje lygoje, tačiau nepadavė praraiškos, kad dalyvautų Pirmos lygos klubų licencijavimosi procese.

## „Panerio“ klubo logotipai

FKpanerys.gif|1975-1998 m. Tikrojo „Panerio“
Panerys 2017 logotipas.png|2017–2021 m.
FK Panerys 2021.png|Nuo 2021 m.


## Treneriai

* 2017 m. pirmoje pusėje treneriu buvo Igoris Pankratjevas. Paskui persikėlė į FK Atlantas Klaipėda.
* 2017 m. antroje sezono pusėje treneriu tapo Stasys Baranauskas.

## Sezonai

|}

## Sudėtis
* duomenys* 

## Žymiausi žaidėjai
* Vaidotas Šilėnas (nuo 2021 m.)
* Nerijus Radžius

## Šaltiniai

## Nuorodos
* lietuvosfutbolas.lt (2021 m. sezonas)
Žičkiškės dvaras

**Žičkiškės dvaras** – dvaras, esantis Žičkiškėje, Raseinių rajone, apie 2 km nuo Raseinių, keliu  Milašaičių link.

Dvaro sodybos liekanos – liepų eilė, pavieniai medžiai, svirnas, tvartas.

Bajorai Žičkiai, nuo kurių pavardės kilo vietovardis, nuo seno buvo gerai žinomi Raseinių krašte. Raseinių bažnyčios kairėje navoje yra paminklinės lentos Žickiams. XIX a. pabaigoje jie laikyti vieni pažangiausių krašto ūkininkų, ypač daug dėmesio skyrę pienininkystės plėtojimui.

1934 m. dvarą nusipirko Marija Rimkienė. Matyt, jos paveldėtojas Juozas Rimkus 1941 m. ištremtas. Sovietmečiu dvaro ūkiniai pastatai priklausė kolūkiui ir buvo naudojami pagal paskirtį, tvartas kaip veršidė bei arklidė, svirne buvo laikomi grūdai bei šienas.

1995 m. nuosavybės teisės atkurtos Raimundui Rimkui. 

Dabar dvaro sodybos liekanos – privati nuosavybė.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
Afektų teorija

**Afektų teorija** ( – susijaudinimas) – XVIII a. teorija, teigianti, jog dailės, muzikos ir teatro vaizdavimo objektas yra tik konkretūs žmogaus jausmai ir aistros. 

## Istorija
Afektų teorijos pradmenų būta jau antikos (Aristotelio, Platono) ir viduriniųjų amžių (Šv. Augustino) estetikos veikaluose. Didelės reikšmės afektų teorijos susidarymui turėjo Renė Dekarto veikalas „Traktatas apie sielos aistras“ (1649 m.). Muzika galimus išreikšti afektus (dvasios būsenas) aprašė ir suklasifikavo A. Kircheris veikale „Musurgia universalis“ (1650 m.). 

XVI–XVIII a. buvo konkretizuotos melodinės, ritminės, harmoninės išraiškos priemonės (figūros), kuriomis gali būti perteiktas vienas ar kitas jausmas. Afektų teorija turėjo nemaža reikšmės muzikinei raidai, tačiau mėginimas taikyti intervalus, tonacijas, ritmą, tempą konkrečiam jausmui perteikti lėmė schematizmą, vienpusiškumą.

## Šaltiniai
* J. Antanavičius, etc. Klasikinės muzikos metraštis. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
Lodovico Agostini

**Lodovikas Agostinis** (*Lodovico Agostini*, 1534 m. Ferara – 1626 m. ten pat) – italų kompozitorius, dirigentas, dvasininkas. Nuo 1578 m. dirbo Feraros hercogo rūmuose, ten bendravo su T. Tasu, Dž. B. Gvariniu ir kt. įžymiais poetais. Sukūrė madrigalų, kanonų, kanconų, *Enigmi musicali* („Muzikinių mįslių“) ir kitų vokalinių kūrinių.
Eliahu Inbal

**Eliahu Inbal** (g. 1936 m. vasario 16 d. Jeruzalėje) – Izraelio dirigentas.

Studijavo Jeruzalės muzikos akademijoje (1952–1956 m.), kompoziciją, pas P. Ben-Haimą (1957–1960 m.), Paryžiaus konservatorijoje (1960–1963 m.), Sienos (Italija) Chigiana muzikos akademijoje pas S. Celibidache (1961–1962 m.). Kaip dirigentas debiutavo 1965 m. su Los Andželo orkestru. Heseno radijo simfoniniu orkestro vyriausiasis dirigentas Frankfurte prie Maino (1974–1991 m.), teatro „La Fenice“ Venecijoje muzikos direktorius (1984–1987 m.) Dirigavo Izraelio (1952–1960 m.), Europos ir Š. Amerikos orkestrams. Įrašė visas G. Mahlerio ir A. Brucknerio simfonijas. 

## Šaltiniai
* J. Antanavičius, etc. Klasikinės muzikos metraštis. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
Arrigo Boito

**Arigas Boitas** (, 1842 m. vasario 24 d. Padujoje – 1918 m. birželio 10 d. Milane) – italų kompozitorius, libretistas, poetas. Literatūros kūrinius skelbė Tobijaus Gori slapyvardžiu. 1854–1861 m. studijavo Milano konservatorijoje (pas kompozitorių A. Macukatą). 1861–1869 m. gyveno Prancūzijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Belgijoje, Anglijoje. Dalyvavo Dž. Garibaldžio armijos kovose.

1889–1897 m. Parmos konservatorijos profesorius.

Sukūrė 3 operas (jos grindžiamos R. Vagnerio muzikinės dramos principais; reikšmingiausia „Mefistofelis“, pagal. J. V. Gėtės „Faustą“, past. 1868 m. Milane). Parašė savo ir kitų kompozitorių operų (Dž. Verdžio „Otelas“, „Falstafas“; A. Ponkjelio „Džokonda“) libretų, straipsnių apie muziką.

## Šaltiniai
* J. Antanavičius, ir kiti. *Klasikinės muzikos metraštis*. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
Juzefas Poniatovskis

Kunigaikštis **Juzefas Poniatovskis** (*Žozefas-Antuanas Poniatovskis*, *Juzefas Antonijus Poniatovskis*; Josifas Antonas Poniatovskis) ; 1763 m. gegužės 7 d., Viena – 1813 m. spalio 19 d., Baltasis Elsteris netoli Leipcigo) – Lenkijos generolas, Prancūzijos maršalas iš Poniatovskių giminės. Paskutinio Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stanislovo Augusto Poniatovskio giminaitis.

## Biografija

Austrijos feldmaršalo, kunigaikščio Andžejaus Poniatovskio (1734–1773) ir grafaitės Marijos Teresės Kinskos (1736–1806) sūnus. Iš pradžių tarnavo Austrijos armijoje. Nuo 1789 metų užsiėmė Lenkijos armijos organizavimu, o ATR-Maskvos karo metu 1792 metais buvo Lenkijos armijos korpuso, veikusio Ukrainoje, vadas. Išsiskyrė Zalencų mūšyje – pirmoje pergalingoje kovoje Lenkijos armijos nuo Jono Sobieskio laikų. Pergalė davė pradžią skirti ordiną „Virtuti Militari“. Pirmasis juo apdovanotas buvo Juzefas Poniatovskis ir Tadas Kosciuška.

Po ATR pralaimėjimo kare su Rusija Juzefas Poniatovskis emigravo, po to vėl grįžo į tėvynę ir tarnavo vadovaujant Kosciuškai 1794 metų sukilimo metu. Po sukilimo numalšinimo pasiliko kurį tai laiką Varšuvoje. Jo dvaro žemės buvo konfiskuotos. Atsisakius vykti į Rusijos armiją, gavo nurodymą palikti ATR ir išvažiavo į Vieną. 

Pavelas I grąžino Poniatovskiui dvaro žemes ir bandė pritraukti jį į Rusijos tarnybą. 1798 metais Poniatovskis atvažiavo į Sankt-Peterburgą į dėdės laidotuves ir pasiliko keliems mėnesiams išspręsti nuosavybės ir paveldėjimo bylas. Iš Peterburgo išvažiavo į Varšuvą, kurią tuo metu buvo užėmusi Prūsija.   

1806 metų rudenį, kada prūsų armija ruošėsi palikti Varšuvą, Poniatovskis priėmė karaliaus Frydricho Vilhelmo III pasūlymą vadovauti miesto milicijai. 

Atėjus Miurato kariams, po derybų su juo, Poniatovskis perėjo tarnauti Napoleonui. 1807 metais dalyvavo organizuojant laikiną vyriausybę ir tapo Varšuvos kunigaikštystės karo ministru.  

1809 metais Juzefas Poniatovskis iškovojo pergalę prieš austrų karius, įsiveržusius į Varšuvos kunigaikštystę. 

Dalyvavo Napoleono žygyje į Rusiją 1812 metais, vadovaudamas lenkų korpusui. 

1813 metais išsiskyrė Leipcigo mūšyje, ir vienintelis iš užsieniečių imperatoriaus tarnyboje, gavo Prancūzijos maršalo laipsnį. Tačiau, po 3-jų dienų, dengiant prancūzų armijos atsitraukimą nuo Leipcigo, buvo sužeistas ir nuskendo Vaise-Elster upėje. Jo pelenai 1814 metais buvo perkelti į Varšuvą, o 1819 į Vavelį. 

Šventos Elenos saloje Napoleonas sakė, kad skaitė Poniatovskį gimusį sostui: „Tikru Lenkijos karaliumi buvo Poniatovskis, tam jis turėjo visus titulus ir gabumus. Tai buvo kilnus ir drąsus žmogus. Jei man būtu pavykus Rusijos kampanija, aš bučiau padaręs jį lenkų karaliumi.

## Išnašos

## Literatūra
* Szymanowski „Poniatowscy“, Женева, 1880.

## Nuorodos

* Передача о Понятовском на радио „Эхо Москвы“
* Маршал Понятовский
* *Юзеф Мацейовский*.Юзеф Понятовский в 1792 году
* Военский В. Князь Юзеф Понятовский .
Richard Bonynge

**Ričardas Boningas** (g. 1930 m. lapkričio 29 d. Epinge) – Australijos dirigentas. Debiutavo 1963 m. Vankuveryje (Ch. Gounod „Faustas“). 1964 m. gastroliavo Londono „Covent Garden“ teatre (V. Belinio „Puritonai“), kituose Europos teatruose (Vienoje, Hamburge, Florencijoje).

1970 m. Niujorko Metropolitan operos teatre debiutavo su V. Belinio opera „Norma“. 1975–1986 Australijos operos dirigentas. R. Boningas vienas žymiausių (su žmona dainininke Dž. Saterland) V. Belinio, G. Donizečio, Š. Guno, G. F. Hendelio, Dž. Rosinio, Dž. Verdžio operų atlikėjas.

## Šaltiniai
J. Antanavičius, etc. Klasikinės muzikos metraštis. Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Lietuva. 2007
Oratorija (maldos namai)

**Oratorija** (, iš *orare*, 'melstis') – krikščionių tikinčiųjų susirinkimų vieta melstis, atskiri maldos namai, bažnytinių institucijų nepriskiriami vietos parapijos bažnyčiai. Oratorijų paskirtis ir veikla paprastai atitinka religines apeigas, vykdomas koplyčiose, išskyrus kai kurias oratorijas, skirtas Dievo tarnybai ir maldoms, bet ne mišioms. 

Katalikų bažnyčioje šis terminas plačiai vartojamas oratoriečių bei saleziečių bendruomenėse.

## Istorija

Oratorijų kilmė siejama su koplyčiomis, kurios buvo statomos prie kankinių šventovių, kad šiose vietose galėtų tikintieji susirinkti ir pasimelsti. Seniausia išlikusi oratorija yra Ravenos (Italija) vyskupų koplyčia (~ 500 m.). Šiuo terminu dažnai apibrėžiami labai nedideli statiniai, išlikę nuo pirmojo tūkstantmečio, ypač srityse, kur dominavo keltų krikščionių vienuolijos. Šių statinių paskirtis dėl archeologinių duomenų stokos nėra aiški.

Anksčiau Kanonų teisės kodekse buvo apibrėžtos konkrečių oratorijų paskirtys: **privačios** (individualiam naudojimui, pvz., vyskupo, ar grupiniam naudojimui, pvz., šeimos bei jų kviestiems svečiams), **pusiau viešos** (tam tikrais atvejais atidarytos ir kitiems tikintiesiems) ir **viešos** (pastatytos, kad būtų prieinamos visiems tikintiesiems, norintiems jomis pasinaudoti). Pvz. šis terminas pavartotas Šv. Benedikto reguloje (52 skyriuje), aprašančioje asmeninio naudojimo bendruomenių koplyčias vienuolynuose. 

Oratorijų paskirtį naujai apibūdino 1983 m. kanonų teisės kodeksas, suteikdamas terminui naują reikšmę. Dabar *oratorija* laikoma privati bendruomenės ar grupės narių maldų vieta, kuri grupės vyriausiojo nuožiūra gali būti atveriama ir viešam naudojimui. Tokia reikšmė atitinka 1917 m. kanonų teisės kodekso *pusiau viešą oratoriją*. Tuo tarpu 1917 m. Kodekso *privati oratorija* beveik atitinka 1983 m. Kodekse apibrėžtą *koplyčią*, nes labai panaši abiejų maldos namų naudojimo paskirtis.

## Lietuvoje

1824 m. Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia perstatyta iš vienuolių oratorijos. 

1930 m. Šiauliuose įsikūrus jėzuitų misijai pastatyta mūrinė oratorija – dabar Šiaulių Šv. Ignaco Lojolos bažnyčia. 

Nuo 1938 m. stovinti Palendrių Aušros Vartų Marijos bažnyčia (Kelmės raj.) fundatoriaus valia buvo vadinta vieša oratorija.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Katalikų enciklopedija. Oratorija (anglų k.)
Panardinamas siurblys

**Panardinamas siurblys** -  įrenginys skirtas skysčiams perkelti iš vienos vietos į kitą. Vandeniui nelaidi konstrukcija yra panardinama į siurbiamą skystį. 

Panardinamas siurblys yra uždara konstrukcija su varikliu, darbo ratais ir vandens įtekėjimo vieta. Gali būti naudojamas gręžiniuose vandens tiekimui, nuotekų siurblinėse bei kitose srityse. Pasaulyje pirmieji nuotekų panardinami siurbliai atsirado apie 1960 m. Pradėti plačiai naudoti apie 1980 m. Lietuvoje pradėti naudoti apie 1992 m.

## Veikimo principas

       Darbo ratas yra visada panardintas į vandenį. Sukantis darbo ratui siurblyje skystis yra išstumiamas ir taip sukuriamas dalinis vakuumas, kuris vėl užsipildo vandeniu ir aplink darbo ratą esantis vanduo pradeda judėti. Vanduo yra perkeliamas darbo ratu iš vienos į kitą pakopą, kas yra būdinga daugiapakopiams siurbliams. Pakopų skaičius nurodo siurblio išvystomą slėgį. 

## Panaudojimas

Nuotekų siurbliuose naudojami specialūs darbo ratai, tam kad išvengti  siurblio užsikimšimo:
* Vienos mentės;
* Dviejų menčių;
* Daugiamenčių;
* Sukūriniai;
* Kiti .

Siurbliai su smulkintuvu naudojami apdoroti didesnių kietųjų dalelių turinčias nuotekas. 

Gręžinių panardinamų siurblių efektyvumas siekia apytiksliai 90%, nuotekų siurblių – apie 60 %, taip pat,  priklauso nuo vandens kiekio, slėgio aukščio ir siurblio galingumo. 

Nuotekų siurbliai panardinami horizontaliai arba vertikaliai.
Mano tėvo žmona

**Mano tėvo žmona** () – 1976 m. Italijoje sukurta drama.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Carroll Baker – Laura
* Adolfo Celi – Antonio
* Luigi Pistilli – daktaras
* Gabriella Giorgelli – prostitutė
* Femi Benussi – Patricija
* Dada Gallotti
* Caterina Barbero
* Jenny Tamburi
* Dada Gallotti

## Turinys

Lauros ir Antonio santuoka byra, nes vyras pavargo nuo reiklios ir nuolat dėmesio reikalaujančios žmonos, todėl beveik atvirai leidžia laiką kitų, kur kas jaunesnių moterų draugijoje. Laura įvairiais būdais mėgina susigrąžinti vyro dėmesį, tačiau viskas apsiverčia, kuomet ji sutinka Klaudjų – Antonio sūnų iš pirmosios santuokos. Moralinis jaunuolio palaikymas netrukus perauga į fizinį susižavėjimą ir Laura, dar neseniai troškusi susigrąžinti vyro dėmesį, atsiduoda Klaudijui...
Scenos menas

**Scenos menas** () – meno šaka, kurioje žmogaus kūnas ir/arba balsas yra naudojami kaip meninės išraiškos formos. Ši meno šaka skiriasi, pavyzdžiui, nuo vaizduojamojo meno, kai menininkai naudoja įvairias medžiagas, kad sukurtų fizinius ar statiškus meno kūrinius. Tradiciškai scenos menas priskiriami teatras, šokis bei muzika, dabar scenos menais laikomi ir šiuolaikinis cirkas bei performansas.

Lietuvių kalbos terminas *scenos menas* nebeapima visų šiais laikais galimų šio meno išraiškos formų, nes kai kurie „scenos“ meno pasirodymai vyksta ne scenoje, o kitose erdvėse, pavyzdžiui, gatvėje, apleistuose pastatuose, garažuose ir t. t. Galimas kitas šių meno šakų pavadinimas yra **atlikimo menas** (iš anglų kalbos *performing arts*).

## Formos
Tradicinės scenos meno formos yra teatras, šokis ir muzika. Kitos scenos meno formos yra arba šiuolaikiniame bei moderniame mene sukurtos formos, arba kelių meno formų (pvz., scenos ir vaizduojamojo) mišinys: opera, muzikinis teatras, magija, pantomima, teksto deklamavimas, *spoken word*, šiuolaikinis cirkas, performansas ir t. t.
Dressed to Kill (filmas)

**Dressed to Kill** – režisieriaus Brian De Palma 1980 m. JAV sukurtas veiksmo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Michael Caine – daktaras Robertas Eliotas
* Angie Dickinson – Keitė Miler
* Nancy Allen – Liza Bleik
* Keith Gordon – Piteris Mileris
* Dennis Franz – detektyvas Marino
* David Margulies – daktaras Levis
Režisierius norėjo pagrindinius vaidmenis filme patikėti aktoriams Liv Ullmann ir Sean Connery, tačiau šie atsisakė dėl numatomų filmuoti smurto scenų.

Filmo pradžioje rodomoje maudynių duše scenoje aktorė Angie Dickinson (49 m.) turėjo dublerę – 1977 m. žurnalo „Penthouse“ Metų merginą Victorios Lynn Johnsonn.

## Turinys

Vidutinio amžiaus moteris Keitė Miler kenčia dėl sutuoktinio dėmesio trūkumo ir lankosi pas psichiatrą Robertą Eliotą. Vėliau muziejuje ji pamato nepažįstamą vyrą, kurį seka iki taksi, o vėliau važiuoja kartu iki šio namų. Vėliau atsibudusi bute viena, Keitė susiruošia grįžti, tačiau pastebi pamiršusi žiedą. Jį įlipa į liftą, kur ją užpuola ir nužudo šviesiaplaukė moteris. Liftui stabtelėjus viename iš aukštų, žudikę pastebi prostitutė Liza, tačiau dėl akinių nuo saulės ji negali tiksliai nusakyti šios išvaizdos. Bylą tiriantis detektyvas Marino mano, kad nusikaltėlis gali būti vienas iš daktaro Elioto pacientų. Apie tai išgirsta policijoje tuo metu buvęs Keitės sūnus Piteris, kuris nusprendžia pats sekti daktaro ofisą. Vieną vakarą Lizą užpuola šviesiaplaukė moteris, tačiau ją sekęs Piteris padeda pabėgti. Detektyvas Marino spaudžia Lizą slapta patikrinti Elioto užrašus, nes ją laiko pagrindine įtariamąja. Liza nusprendžia sugundyti daktarą, tačiau jiems likus dviese paaiškėja, kad daktaras ir yra tikrasis žudikas, persirengiantis moterimi...

## Apdovanojimai
* Auksinis gaublys – geriausia nauja aktorė (nominacija) (N. Allen)
* Saturno apdovanojimas – geriausia aktorė (A. Dickinson)
* Saturno apdovanojimas – geriausias siaubo filmas, geriausias režisierius, geriausia muzika (nominacijos)
* Auksinė avietė – blogiausia aktorė (N. Allen) ir blogiausias režisierius (B. De Palma) (nominacijos)
Nekaltųjų kerštas

**Nekaltųjų kerštas** () – 1959 m. JAV sukurtas vesternas. Filmas priklauso tuo laikotarpiu išpopuliarėjusiam „Nudie - Cutie“ filmų stiliui.

Juostoje pasakojama apie būrį aukso ieškotojų, kurie, išgirdę gandus apie prie upės rastą aukos gyslą, išsirengia šios tyrinėti, tačiau susiduria su čia gyvenančia indėnių gentimi. 

## Pagrindiniai aktoriai
* Charles Veltmann Jr.
* Jodean Lawrence
* Stanton Pritchard
* Hank Delgado
* Betty Shay
* Ralph Cookson
Pavojingas pacientas

**Pavojingas pacientas** () – 1994 m. Nyderlanduose sukurtas trileris.

## Turinys

Jauna psichiatrė Rus Hartman po skyrybų kartu su sūnumi apsigyvena dideliame apartamentų komplekse, tarnybiniame bute ir pradeda darbą naujoje vietoje. Kai jai atrodo, kad gyvenimas jau tvarkosi, gretimame name nužudoma moteris, kuri kartais prižiūrėdavo Ros Sūnų Devį. Kūną randa pati Ros ir jos naujas pacientas, kaimynystėje gyvenantis Erikas, pats neseniai tapęs našliu. 

Tarp Ros ir Eriko užsimezga romanas, tuo tarpu policija pradeda įtarti vyrą kaimynės žmogžudyste. Ros pati pradeda savo tyrimą, tačiau kuomet pradeda atrodyti, kad Erikas iš tiesų kaltas, policija, bandydama suimti, nužudo kitą įtariamąjį. Kuomet atrodo, kad Erikas visiškai išteisintas ir Ros įtarimai klaidingi, moteris šio bute aptinka įrodymų, kad tikrasis žudikas yra Erikas...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Renee Soutendijk – Rus
* Victor Löw – Erikas 
* Hans Hoes – Žakas
* Jaimy Siebel – Devis
* Mirjam de Gruyter – Lidė
* Guy Sonnen – Ceskas

## Apdovanojimai
* Auksinis veršis – geriausias aktorius (Victor Löw) (nominacija)
* Rembrandt apdovanojimas – geriausias filmas
Rated X

**Rated X** – 2000 m. JAV sukurta biografinė drama apie brolius Artį ir Džeimsą Mičelus – vienus iš striptizo barų verslo San Franciske bei pornografijos pradininkų praėjusio amžiaus 8 dešimtmetyje. Juostoje taip pat pasakojama apie vieno garsiausių visų laikų pornografinio filmo „Behind the Green Door“ kūrimą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Charlie Sheen – Artis Mičelas
* Emilio Estevez – Džeimsas Mičelas
* Geoffrey Blake – Maiklas
* Rafer Weigel – Lionelis
* Megan Ward – Meredit
* Tracy Hutson – Marilyn Chambers
Maratonas (2012 filmas)

**Maratonas** () – 2012 m. Nyderlanduose sukurta komedija.

## Turinys

Vienų Roterdamo automobilių dirbtuvei gresia bankrotas – jo šeimininkai skolingi 40 tūkstančių eurų ir neteks verslo, jei laiku nesumokės skolos. Kadangi visi keturi jos bendrasavininkiai žino, kad nesugebės rasti kito darbo, nusprendžia bet kokia kaina išgelbėti dirbtuves. Jie nusprendžia dalyvauti maratone, tačiau tam, kad gautų paramą, jie privalo finišuoti, t. y. įveikti visą distanciją. Jie nusamdo savo treneriu emigrantą egiptietį, taip pat dirbantį su jais, ir pradeda ruoštis maratonui, tačiau be pasiruošimo bėgimui tenka įveikti ir savo asmenines problemas, ypač kai paaiškėja, kad vienas iš jų serga vėžiu... 

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Stefan de Walle – Džerardas
* Martin van Waardenberg – Leo
* Marcel Hensema – Niko
* Frank Lammers – Kis
* Mimoun Oaissa – Jusufas
* Cynthia Abma – Jolanda
* Georgina Verbaan – Anita
* Ariane Schluter – Lenė

## Apdovanojimai
* Auksinis veršis – auditorijos apdovanojimas; Nyderlandų kritikų apdovanojimas; geriausia aktorė (G. Verbaan)
* Auksinis veršis (nominacijos) – geriausias aktorius (S. de Walle); geriausias antrojo plano aktorius (M. van Waardenberg)
* Rembrandt apdovanojimas (nominacijos) – geriausias filmas; geriausias aktorius (M. van Waardenberg, F. Lammers ir S. de Walle)
Pakeleiviai

**Pakeleiviai** () – 2016 m. JAV sukurta mokslinės fantastikos drama, kurios režisierius Morten Tyldum. Pagrindinius vaidmenis atliko Jennifer Lawrence ir Chris Pratt.

## Siužetas

Kosminis laivas „Avalonas“ su 5000 kolonistų ir 258 įgulos nariais skrenda į būsimą naują koloniją „Sodyba 2“. Kadangi kelionė trunka 120 metų, visi jie yra užmigdyti, tačiau įvyksta klaida ir vienas iš keleivių, inžinierius Džimas Prestonas nubunda 90 metų anksčiau. Metus laiko jis gyvena laive vienas, bendraudamas tik su androidu – barmenu, kol vieną dieną atkreipia dėmesį į vieną iš keleivių, Aurorą Lein. Ilgai kovojęs su savimi, jis nusprendžia ją pažadinti, nors ir supranta, kad nei jis, nei ji kelionės galo nesulauks.

Aurora susitaiko su situacija, tačiau kuomet sužino, jog buvo pažadinta specialiai, nustoja bendrauti su Prestonu. Po kurio laiko laive prasideda gedimai, po kurių pabunda ir laivo kapitonas. Paaiškėja, kad laivas patyrė avariją ir vienas po kito įrengimai išeina iš rikiuotės. Laivo kapitonas dėl patirtų miego sutrikimų netrukus miršta ir Džimui su Aurora tenka bandyti patiems rasti laivo gedimą ir jį pašalinti...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jennifer Lawrence – Aurora Lein
* Chris Pratt – Džimas Prestonas
* Laurence Fishburne – laivo vadas Gasas Mankuzo
* Michael Sheen – androidas barmenas Artūras
* Andy Garcia – kapitonas Norisas
* Aurora Parrineau – Selestė 

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Oskaras – geriausia muzika (nominacija)
* Oskaras – geriausias prodiusavimas (nominacija)
* Saturno apdovanojimas – geriausias aktorius (Ch. Pratt) (nominacija)
* Saturno apdovanojimas – geriausia aktorė (J. Lawrence) (nominacija)
* Saturno apdovanojimas – geriausia muzika (nominacija)
* Saturno apdovanojimas – geriausias prodiusavimas (nominacija)
* Saturno apdovanojimas – geriausias mokslinės fantastikos filmas (nominacija)

## Išnašos
Anne Parillaud

**Ana Parijo** (, g. 1960 m. gegužės 6 d.) – prancūzų kino aktorė, geriausiai žinoma pagrindiniu vaidmeniu Luc Besson filme „Nikita“.

Ana ketino tapti balerina, tačiau 1977 m. gavo vaidmenį kine ir apsisprendė siekti aktorės karjeros. Vieni pirmųjų jos filmų buvo kartu su garsiu prancūzų aktoriumi Alain Delon, su kuriuo ji turėjo trumpą romaną.

Po savo žymiausio filmo „Nikita“ sukūrė keletą vaidmenų JAV.

1986-91 m. buvo ištekėjusi už Luc Besson, su kuriuo susilaukė dukters.

2005-10 m. buvo ištekėjusi už muzikanto ir kompozitoriaus Jean Michel Jarre.

## Dalinė filmografija
* Kovotojas (1983)
* Nikita (1990)

## Apdovanojimai

* Čikagos kino kritikų asociacijos apdovanojimas (nominacijos) – geriausia aktorė ir geriausia nauja aktorė (1992)
* Cezario apdovanojimas – geriausia aktorė (1991)
* David di Donatello – geriausia užsienio aktorė (1991)
* Fangoria Chainsaw apdovanojimas (nominacija) – geriausia aktorė (1992)
* Paryžiaus kino festivalis – geriausia aktorė (2004)
* Tokijo kino festivalis – specialus apdovanojimas (1993)

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Mionės tvenkinys

**Mionės tvenkinys** (**Mionės užtvanka**) – tvenkinys su užtvanka ant Mionės upės, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, netoli Zosto miesto. Sukaupto tvenkinio plotas yra 10,37 km², o talpa 134,5 mln. m³ vandens. Tvenkinį skiria 40,3 m aukščio ir 650 m ilgio užtvanka.

## Geografinė padėtis
Mionės tvenkinys yra Arnsbergo miško parko šiaurinėje teritorijoje. Jis yra išsidriekęs pietinėje Vestfalijos aukštumų įlankoje ir driekiasi iš rytų į vakarus iki Mionės bendruomenės. Į tvenkinį įteka Mionės ir Hėvės upės.

## Filmai
* ''Geheimnis Möhnetalsperre'', WDR-Film von Luzia Schmid (24.&nbsp;Januar 2014, 20.15&nbsp;Uhr), auf wdr.de
* ''Die Möhnetalsperre'', 18-minütiger Film des Ruhrverbands zu Baugeschichte, Technik und Freizeitwert, auf youtube.com

## Literatūra
* Helmuth Euler: *„Als Deutschlands Dämme brachen. Die Wahrheit über die Bombardierung der Möhne-Eder-Sorpe-Staudämme 1943“.* Motorbuch, Stuttgart, 1975, ISBN 3-87943-367-4.
* Helmuth Euler: *„Wasserkrieg – 17.&nbsp;Mai 1943. Rollbomben gegen die Möhne-Eder-Sorpe-Staudämme“.* Eigenverlag, Werl 1992, ISBN 3-89053-045-1.
* Wilfried Stichmann, Ursula Stichmann-Marny: *Der Möhnesee. Ein Wasservogel-Paradies im Wandel der Zeit.* Heimatverein Möhnesee, 2008.
* Heinrich Zimmer: *Die Möhnetalsperre*. Mit sieben Illustrationen nach photographischen Original-Aufnahmen. In: *Reclams Universum: Moderne illustrierte Wochenschrift* 27.1 (1911), S.&nbsp;367–370.

## Nuorodos
* ''Möhnetalsperre'' , auf ruhrverband.de
* ''Die Nacht des 16./17. Mai 1943&nbsp;– „Operation Züchtigung“: Die Zerstörung der Möhne-Talsperre'', auf lwl.org
* ''Stauanlagenverzeichnis Nordrhein-Westfalen'' , Landesumweltamt Nordrhein-Westfalen, auf lanuv.nrw.de (PDF; 121&nbsp;kB)
* ''Ganglinie für die Stauanlage: Möhnetalsperre''  (aktueller Stauhöhenverlauf), auf talsperrenleitzentrale-ruhr.de
* ''50 Jahre Wasservogelforschung an der Möhnetalsperre&nbsp;…'' , Westfalen regional, auf lwl.org
* ''Der Möhnesee und sein Umland, Freizeitanspruch und Naturschutz'' , auf lwl.org (PDF; 1,29&nbsp;MB)
* Bilder der ''Möhnetalsperre''  im Bildarchiv des LWL-Medienzentrums für Westfalen, auf lwl.org
* Möhnesee auf der Seite Naturschätze Südwestfalens, auf naturschaetze-suedwestfalens.de
Iliustruotoji istorija

**„Iliustruotoji istorija“** – tarptautinis istorijos populiarinimo žurnalas. Straipsnius leidiniui rašo istorikai ir istorijos populiarinimo žurnalistai. 

Straipsniai į lietuvių kalbą verčiami iš danų kalbos, daniškos žurnalo versijos. Žurnalo licencija priklauso Švedijos žiniasklaidos grupei „Bonnier“. Tiražas – 14 000 egzempliorių.   Žurnalas leidžiamas Skandinavijos, Baltijos ir kt. šalyse. 

2012–2020 m. Lietuvoje žurnalą leido Verslo žinios, tačiau jo leidybos atsisakė dėl patiriamų nuostolių. Nuo 2020 m. sausio šio žurnalo leidybą perėmė UAB Zubizu projects.

## Išnašos
Vandens valymo filtras

**Vandens valymo filtras**, arba **koštuvas** – įrenginys, skirtas mechaniškai filtruoti vandenį. 

Drumzles ir stambesnes koloidines priemaišas iš vandens galima pašalinti mechaniškai, vandenį košiant pro filtro užpildą. Tai vadinama košimu, o filtro užpildas – košiamuoju sluoksniu. Filtro užpildas sulaiko oksiduotus geležies junginius, purvo, molio, smėlio bei kitas mechaniškai nufiltruojamas daleles. Vandens košimo intensyvumas nusakomas košimo greičiu, išreiškiamu m/h. Greičio matas – m/h – gaunamas suprastinus pratekėjusio vandens kiekį per filtro paviršiaus plotą m³/(m²·h). Vandens filtravimo greitis per filtrus siekia iki 15 m/h.

## Vandens filtrai pagal košimo medžiagos pobūdį

### Tinkliniai (kasetiniai) filtrai

Tinkliniuose (kasetiniuose) filtruose vandens priemaišos sulaikomos smulkių akučių tinkleliu. Tinklinio filtro kasetė atitinkamai pagal pasirinktą elemento filtravimo frakciją sulaiko iki 5, 10, 25, 50 arba 100 mikronų dydžio mechaniškai nufiltruojamas daleles. Šio filtro privalumai – nedidelė investicija, neužima daug vietos, nesudėtingas filtravimo elemento pakeitimas. Trūkumai – filtro kasetę rekomenduojama keisti ne rečiau nei kartą per 6 mėnesius.

### Filtrai su grūdėtuoju košiamuoju sluoksniu

Šie filtrai sudaryti dažniausiai iš tam tikro stambumo kvarcinio smėlio ar kitų grūdėtųjų mineralinių ar sintetinių medžiagų.

## Vandens filtrai pagal ryšį su atmosfera

### Atvirieji filtrai

Atviruosiuose filtruose vandens paviršius liečiasi su atmosferos oru.

### Slėginiai filtrai

Šiuose filtruose vanduo neturi ryšio su atmosfera. Slėginiuose vandens valymo filtruose slėgis palaikomas siurbliu, o atviruosiuose filtruose reikiamas slėgis košimui sudaromas, palaikant tam tikro aukščio vandens sluoksnį virš košiamojo užpildo.

Košiamieji kvarcinio smėlio ar trupinto antracito užpildai supilami tiesiog ant gaubtelinio ar plyšinio drenažo. Užpildai gali būti ir dvisluoksniai – sudaryti iš trupinto antracito ir kvarcinio smėlio. Užpildo storis turi būti 1 000 mm ir didesnis.

Dėl mechaniškai sulaikytų dalelių filtrai užsikemša (užanka), todėl palaikant pastovų košimo greitį didėja slėgio nuostoliai. Slėgio nuostoliams pasiekus didžiausią galimą reikšmę, filtrai stabdomi ir valomi. Filtrai plaunami leidžiant pro juos iš apačios aukštyn vandens srovę. Dažniausiai prieš plaunant filtro užpildas prapučiamas suslėgtu oru.

## Literatūra

* Sakalauskas, A; Šulga, V; Jankauskas, J. *Vandentieka. Vandens ruošimas*. 2007. Vilnius. Technika. ISBN 978-9955-28-112-2

## Nuorodos

* „Types of Filters“. Mountain Empire Community College
Anykščių dvaras

**Anykščių dvarvietė** – teritorija Anykščių mieste, į rytus nuo Šventosios ir Anykštos upių santakos, siaurojo geležinkelio prieigose. Apie dvarą primena netoliese esanti Dvaro gatvė. Dvarvietės ribos yra 0,25 km į pietryčius nuo geležinkelio Anykščiai–Rubikiai tilto per Šventosios upę, 0,2 km į pietryčius nuo Šventosios kranto ties jos santaka su Anykštos upe, 0,06 km į pietvakarius nuo geležinkelio ir 0,07 km į šiaurės vakarus nuo Anykščių cerkvės.

## Istorija
Pirmą kartą Anykščių dvaras paminėtas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero 1440 m. laiške, kuriuo pranešama, kad Anykščių dvaras atiduodamas valdyti Radvilai Astikaičiui. Tai pirmas Anykščių paminėjimas istoriniuose šaltiniuose, ši data laikoma miesto įkūrimo data. Vėliau dvaras nuomojamas Ostrovičiams, Hlebavičiams bei kitoms bajorų giminėms.

Pagal archeologinius radinius Anykščių dvarvietė datuojama XVI–XVIII a. Ankstyviausi dvaro inventoriai iš 1773 m. Po 1831 m. sukilimo dvaras pateko valstybės žinion. 1864–1874 m. jo teritorijoje pastatyta mūrinė stačiatikių cerkvė. Dvaro pastatai sunyko XIX a. pabaigoje. 

Dvarvietės teritorijoje buvusiuose pastatuose nuo 1806 m. veikė Anykščių pradžios mokykla, vėliau, nuo 1920 m. – progimnazija. Šioje mokykloje mokėsi ir dirbo būsimasis lietuvių literatūros klasikas A. Vienuolis–Žukauskas, rašytojas Jonas Biliūnas, profesorius archeologas Petras Tarasenka.

1968 m. senosios mokyklos kieme pastatytas akmuo komjaunimo aktyvistui Antanui Ubagevičiui.

2023–2024 m. dvarvietėje buvo atliekami archeologiniai tyrinėjimai.

## Būklė

Veikia stačiatikių cerkvė, išlikę mokyklos pastatai, kurie pritaikyti visuomenės poreikiams: įsikūrusi Anykščių regioninio parko direkcija, menų studija. Apie buvusį dvarą dar primena čia augantys seni klevai ir liepos.

## Šaltiniai
Isaiah Firebrace

**Isaiah Firebrace** (g. 1999 m. lapkričio 21 d. Moama, Naujasis Pietų Velsas) – Australijos dainininkas.

Isaiah išgarsėjo 2016 metais, dalyvaudamas aštuntajame Australijos „X Faktoriaus“ sezone, kuriame išplėšė pergalę. Daug dėmesio sulaukė jo pirmasis hitas „It's Gotta Be You“, kuris tapo auksiniu Švedijoje, pasiekė aukštas vietas topuose tokiose šalyse kaip Danija, Naujoji Zelandija, Švedija ir kt.

2017 m. kovo 7 d. transliuotojo SBS nuožiūra išrinktas Australijos atstovu 2017 m. „Eurovizijoje“ su daina „Don't Come Easy“.

## Diskografija

### Albumai
* 2016: *Isaiah*

### Singlai
* 2016: *It's Gotta Be You*
* 2017: *Don't Come Easy*

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė

|-
Blanche (dainininkė)

**Ellie Delvaux** (g. 1999 m. birželio 10 d. Briuselyje), geriau žinoma sceniniu vardu **Blanche** – Belgijos dainininkė ir dainų autorė.

Blanche išgarsėjo 2016 metais, sudalyvavusi penktame „The Voice Belgique“ sezone. Mergina priklausė prancūzų dueto „Cats On Trees“ komandai, kurią sudarė Nina Goern ir Yohan Hennequin. Nors laidoje išsilaikė vos kelias savaites, tai nesutrukdė toliau plėtoti muzikinės karjeros. Tų pačių metų lapkritį transliuotojo RTBF pasirinkta atstovauti Belgijai 2017 metų „Eurovizijoje“. 2017 m. kovo 8 d. pristatyta konkursinė daina „City Lights“. Ellie didžiojoje „Eurovizijoje“ užėmė 4-tą vietą.

## Diskografija

### Singlai
* 2017: *City Lights*

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 

|-
Tijana Bogićević

**Tijana Bogićević** (; g. 1981 m. lapkričio 1 d. Novi Sade) – Serbijos dainininkė.

## Biografija

Savo muzikinį kelią dainininkė pradėjo 2001 metais, kai susipažino su populiariu Serbijos atlikėju Vlado Georgiev, o netrukus po to prisidėjo prie jo grupės kaip pritariančioji vokalistė. Tuo pat metu ji dainavo alternatyviosios muzikos grupėje „Shanene“. Nors į didžiąją sceną grupei nepavyko prasibrauti, ji išpopuliarėjo koncertuodama Serbijos klubuose. 2010 metais ji išleido kūrinį „Tražim“, kuris padėjo patekti į grojamiausių Serbijos dainų sąrašą, tačiau tikrąjį pripažinimą atnešė 2013 metais pasirodžiusi daina „Čudo“. Šiuo metu dainininkė gyvena Jungtinėse Amerikos Valstijose.

2009 metais pasirodė serbų nacionalinėje atrankoje „Beovizija”, tačiau pusfinalyje liko 17 vietoje ir į finalą nepateko. 2011 m. ji buvo tuometinės šalies „Eurovizijos“ atstovės Ninos pritariančioji vokalistė. 2017 m. Serbijos nacionalinio transliuotojo Radio-televizija Srbije (RTS) sprendimu pasirinkta atstovauti savo šaliai „Eurovizijoje“ su daina „In Too Deep“.

## Nuorodos

* Dainos „In Too Deep“ vaizdo klipas
Anne Teresa De Keersmaeker

**Ana Teresa De Kersmaker** (, g. 1960 m. Mechelene, užaugo Vemelyje) – šiuolaikinio šokio choreografė.

## Biografija
Būdama vidurinėje mokykloje, De Kersmaker studijavo ne šokį, o muziką (fleitos specialybė). Šokiu susidomėjo tik paskutinėje mokyklos klasėje. Nuo 1978 m. iki 1980 m. De Kersmaker studijavo šokio mokykloje *Mudra* (Briuselis), kuri yra susieta su teatru *La Monnaie* bei Moriso Bežaro šokių trupe *[[XX amžiaus baletas]]*. Ji yra minėjusi, jog perkusionistas ir mokyklos *Mudra* muzikos mokytojas Fernand Schirren jai turėjo labai didelę įtaką. 1980 m. De Kersmaker pristatė pirmąjį savo darbą *Asch*. 1981 m. ji mokėsi Niujorko universiteto *Tisch* menų mokykloje. Grįžusi į Belgiją, 1982 m. De Kersmaker pristatė darbą *Fase: four movements to the music of [[Steve Reich]]*. Su šiuo darbu ji įgijo tarptautinį pripažinimą šiuolaikinio šokio scenoje.

Dėl *Fase* sėkmės De Kersmaker 1983 m. galėjo įkurti savo šokio trupę *[[Rosas (šokio trupė)|Rosas]]*. Pirmoji Anos Teresos De Kersmaker choreografija naujajai šokio trupei pagal kompozitorių Thierry De Mey bei Peter Vermeersch muziką *Rosas Danst Rosas* atnešė tarptautinę sėkmę ir kompanijai. Devintajame dešimtemtyje šokio trupę rėmė Briuselio teatras *Kaaitheater* (direktorius Hugo De Greef). Bendradarbiaujant su šiuo teatru buvo sukurti šokio spektakliai *Elena's Aria* (1984 m.), *Bartók/Aantekeningen* (1986 m.), sceninis *Heiner Müller's triptych Verkommenes Ufer/Medeamaterial Landschaft mit Argonauten* pastatymas (1987 m.), *Mikrokosmos-Monument Selbstporträt mit Reich und Riley (und Chopin ist auch dabei)/In zart fliessender Bewegung - Quatuor Nr.4* (1987 m.), *Ottone, Ottone* (1988 m.), *Stella* (1990 m.) bei *Achterland*  (1990 m.).
Birjagalos dvaras

**Birjagalos dvaras** – dvaras, esantis Birjagaloje, Rozalimo seniūnijoje (Pakruojo rajone).

Didžiulių parko medžių apsuptyje, pačiame Birjagalos kaimo pakraštyje, stovi senas dvaro rūmas – vienintelis beišlikęs iš dvaro sodybos statinių. Nuo pagrindinio kelio į parką ir didžiulį senovinį gyvenamąjį namą veda liepų alėja. 

Birjagalos kaimas susiformavo XVI amžiuje po Valakų reformos. Iki XVIII a. Birjagala buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karalių dvarų komplekso, vadinamo Šeduvos seniūnija arba tenuta, sudėtyje. Tuometinei Šeduvos grafystei priklausę dvarai sudarė vadinamąjį Šeduvos raktą, Birjagalos dvaras buvo reikšmingas šio rakto ekonominis vienetas. Nuo 1798 m. Birjagala kartu su Šeduvos dvaru tapo bajorų Ropų nuosavybe. XIX a. viduryje Birjagaloje įkuriamas Šeduvos dvaro palivarkas, jo šeimininku tapęs Teodoras fon Ropas pastatė dabar tebestovintį centrinį dvaro rūmą.

Baronų Ropų giminei Birjagalos dvaras priklausė iki 1921 m. žemės reformos ir dvarų parceliacijos. Paskutinieji dvaro savininkai buvo broliai Dominykas ir Petras Lauciai. Dvaro rūmuose 1930–1935 metais buvo įkurta pradžios mokykla.

Birjagalos kaime seni žmonės pasakoja dvare gyvenus Ropaitę – buvusią labai negražią ir bjauraus būdo. Ir istorinėje apybraižoje apie šį dvarą rašoma, jog Vilhelmo Ropo duktė Ona Amalija Julija Luiza Emila fon Rop nusišovė (1911 m.) dėl nelaimingos meilės. Nors baronaitė valdžiusi didžiulius turtus Livonijoje, vertybinius popierius Rygos biržos banke, gyvenimą baigė savižudybe taip ir nesulaukusi meilės atsako iš Birjagalos dvaro prievaizdo. Pasakojama, kad norėdama pakerėti prievaizdą nors savo turtais, ji važiuodama karieta barstydavusi auksinius, valstiečiai puldavę rinkti. Dvarininkė buvusi pikta, nenuspėjama.

Prisimena Birjagalos žmonės ir dar vieną tragiškai pasibaigusią nelaimingos meilės istoriją. Vienas iš paskutinių savininkų prieškary buvo išvykęs į Ameriką užsidirbti pinigų. Grįžo su dukra, ten palikęs žmoną su kita dukra. Gyveno su motina, o dukrai prižiūrėti samdė tarnaitę. Ši buvusi labai griežta paauglei, ją žiauriai bausdavusi. Bet dvaro savininkas įsimylėjo savo dukters auklę ir nusprendė ją vesti. Tam kategoriškai nepritarė jo motina. Senoji sumanė klastą: paslėpė sūnaus parsivežtus pinigus, o kai šis jų pasigedo, sumelavo, kad pavogė tarnaitė. Pasakojama, jog tarnaitė labai žiauriai kvočiama mirė. Kerštaudami jos broliai padegė visus sodybos ūkinius pastatus – jų būta medinių, liko tik mūrinis centrinis rūmas.

Kolūkio laikais dvaro rūmų kambarių paskirtis, šildymo sistema, durų ir langų vietos gerokai pakito. Dvaro rūmas buvo išdalytas į atskirus butus kolūkiečiams.

Dabar dvaro rūmai tvarkomi.

## Galerija

Birjagalos dvaro rūmai.jpg|Birjagalos dvaro rūmai
Birjagalos dvaro alėja.jpg|Birjagalos dvaro alėja 
Birjagalos dvaro parko fragmentas.jpg|Birjagalos dvaro parko fragmentas


## Šaltiniai
Anties testas

**Anties testas** () – terminas, naudojamas, vienai iš abdukcinio samprotavimo formų. Jo standartinė išraiška atrodo taip:
: „Jei tai atrodo kaip antis, plaukia kaip antis, ir kvaksi kaip antis, tai turbūt yra antis.“
Testas teigia, jog asmuo gali identifikuoti nežinomą subjektą stebėdamas subjekto natūraliąją charakteristiką. Kartais tai naudojama paneigiant net pačius realiausius argumentus, teigiančius, kad kažkas yra ne tai, kas atrodo.