open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės

**Mažųjų Mostaičių II senosios kapinės**, vadinamos **[[Maro kapeliai]]s, Pilale** – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Mažuosiuose Mostaičiuose (Kulių seniūnija), 35 m į pietus nuo Rietavo kelio (), Alanto dešiniajame krante.

## Kapinės

Įrengtos nedidelėje kalvelėje, stūksančioje aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Alanto upės slėnį. Kapinės netaisyklingo apskritimo plano, apie 19 m skersmens, apaugusios senais lapuočiais medžiais. Paviršius nelygus, duobėtas. Laidojimo žymių nesimato.

Šiaurės rytiniame kapinių pakraštyje pastatytas medinis, kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo, anotacinis ženklas su užrašu: „MAŽŲJŲ MOSTAIČIŲ / KAIMO II KAPINĖS“.

Teritorijos plotas – 0,03 ha.

0,92 km į pietryčius yra Mažųjų Mostaičių I senosios kapinės, o kitapus upės, 130 m į pietvakarius – Mažųjų Mostaičių kapinynas.

## Istorija

Kapinės veikė XVIII a. Manoma, kad jose laidoti per 1709–1711 m. Didįjį marą mirę Mažųjų Mostaičių kaimo gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pradžios jose retsykiais buvo laidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai ir pan. Kapinės vadinamos Maro kapeliais, Pilale. Pasakojama, kad kapinėse ir dirvoje šalia jų kasant duobes buvo randama žmonių kaulų. Seniau kapinėse stovėjo medinė koplytėlė ir keli monumentalūs kryžiai.

2015 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Istorinio ir memorialinio pobūdžio vertingąsias savybes turintis saugotinas kultūros paveldo objektas.
Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė

**Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė** – buvusi stačiatikių cerkvė Jurbarke, senamiestyje. Cerkvė stūkso Jurbarko dvaro parke, šalia kraštotyros muziejaus. Pastatas suremontuotas, išlaikęs kulto pastato formas, nors ant kupolų nelikę stačiatikių kryžių. Čia įkurta Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė. Cerkvėje vyksta profesionalaus meno koncertai ir vaizduojamojo meno parodos.  

## Istorija

Nedidelė mūrinė bizantinio stiliaus cerkvė pastatyta 1865 m., veikė kunigaikščių Vasilčikovų dvaro sodybos teritorijoje, parke. 1924 m. Žemės reformos valdyba jai skyrė 1,75 ha žemės. Prie cerkvės nuolat gyveno šventikas. 1937 m. turėjo 185 parapijiečius. Veikė iki 1940 m.

2001 m. cerkvėje įsikūrė Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė.

2003 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ).

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Regina Laukaitytė. Lietuvos stačiatikių bažnyčia 1918–1940 m.: kova dėl cerkvių *elibrary.lt*
Čarujų kalbos

**Čarujų kalbos** (*Charruan*) – išnykusi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Pietų Amerikos pietryčiuose, La Platos baseine: Urugvajuje, rytų Argentinoje (Tarpupyje, pampų pakraščiuose) ir Brazilijoje (Pietų Rio Grandės pietinėje dalyje).

Šiomis kalbomis iki XX a. kalbėjo čarujai ir jiems giminingos tautos, bet vėliau buvo asimiliuotos ispanakalbių bei gvaranių. Morisas Svodišas bandė sieti čarujų kalbas su matakų-gvajkurų ir maskojanų kalbomis.

## Kalbos

Žinomos 4 čarujų kalbos:
* balomarų – išnykusi, vartota Entre Riose;
* čanų – išnykusi, nors 2005 m. dar rastas žmogus, šiek tiek mokantis čanų kalbą;
* čarujų – išnykusi
* gvenojų – išnykusi

Be šių kalbų čarujų kalboms dar galimai priklausė visas būrys kalbų, vartotų toje pačioje erdvėje:

* bohanių – Maldonado apylinkėse;
* kalčinų – aplink Salado upę;
* karkaranjų – aplink Karkaranjos upę;
* čanų-mbegvų – Paranos pakrantėse tarp Krespo ir Viktorijos;
* kolastinų – Santa Fė provincijoje, apie Kolastiną;
* korondų – Santa Fė provincijoje, apie Korondą;
* gvaikjarių – Entre Riose, ties Arojo Gvaikirare.
* mokoretų, makurendų ar mokoletų – Entre Riose, prie Mokoretos upės;
* pairindžių – Entre Riose, nuo Korjenteso iki Felisiano upės;
* timbų – Santa Fė provincijoje, apie Gabotą;
* jarų – Urugvajuje, tarp Negro ir San Salvadoro upių.

## Žodynas
Negausių žinomų čarujų kalbų žodžių palyginimas:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Čonų kalbos

**Čonų kalbos** arba ***patagonų kalbos*** (*Chona, Tshon*) – beveik išnykusi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos buvo vartojamos Pietų Amerikos pietuose: beveik visoje Patagonijoje, Ugnies Žemėje bei pampose. Šiomis kalbomis kalbėjo tehuelčai, selknamai ir kitos, dabar daugiausia nunykusios, tautos.

Čonų kalbos sparčiai nunyko per XVIII–XIX a.: dėl genocido, asimiliacijos su mapučiais, valais, ispanakalbiais. Daugelis čonų šeimai priskiriamų kalbų menkai aprašytos, todėl jų priskyrimas nėra neabejotinas. Kalbininkai bando sieti čonų kalbas su izoliuota čimanų kalba Bolivijoje.

## Kalbos

Žinomos 5–6 čonų kalbos:
* tikrųjų čonų:
** selknamų (ona) [ona] – 2 žm. (2014 m.)
** haušų (manekenk) – išnyko ~1930 m.
** tehuelčų [teh] – bent 1 žm. (2012 m.)
** teušenų – išnyko XX a. vid.
* puelčų-hetų:
** puelčų [pue] – išnyko 1934 m.
** hetų (didiuhetų, taluhetų) – išnyko XIX a.
 

## Žodynas
Skaitvardžių čonų kalbose palyginimas:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Gvachibų kalbos

**Gvachibų kalbos** (*Guajibo, Wahívo*) – indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos Pietų Amerikos šiaurės vakaruose: daugiausia Ljanosų plotuose Kolumbijoje ir pasienio srityse Venesueloje.

Daugelis gvachibų kalbų tebėra gana gausiai vartojamos. Nuo seno jas bandyta lyginti su aravakų, aravų kalbų šeimomis, izoliuota Peru kandošių kalba, bet įtikinamų ryšių neįrodyta. Gvachibų kalbose yra nemažai skolinių iš aravakų kalbų.

## Kalbos

Žinomos 5 gvachibų kalbos:
* makagvanų [mbn] – 300 žm. (2008 m.)
* pietvakarių gvachibų:
** gvajaberų (mitu, mitiva) [guo] – ~1000 žm. (2008 m.)
** čurujų – išnykusi
* vidurio gvachibų:
** gvachibų [guh] – ~34 000 žm. (2000 m.)
** kuibų [cui] – 2900 žm. (2008 m.)

Gvachibų tarmė *playero* (pepochivių) [gob] kartais išskiriama kaip atskira kalba.

## Žodynas
Skaitvardžių gvachibų kalbose palyginimas:

:

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Viljarobledas

**Viljarobledas** () – miestas Ispanijoje, šiaurės vakarinėje Albasetės provincijos dalyje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione, 87 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės.

Šalia miesto yra didžiausi pasaulyje vynuogynai (daugiau nei 30 000 hektarų). Viljarobledas yra svarbus maisto pramonės centras. Gaminamas *La Mancha* vynas, *Manchego* sūris, bei kitos pramonės šakos, kaip metalurgija ir transportavimas. Mieste dažnai vyksta muzikos, bei religiniai renginiai, karnavalai, kt.

## Galerija

Villarrobledo - Plaza de Ramón y Cajal 01.JPG|Miesto aikštė
Villarrobledo - Casa Consistorial 1.JPG|Savivaldybė
Estación Villarrobledo.jpg|Traukinių stotis
Almansa

**Almansa** – miestas ir savivaldybė pietryčių Ispanijoje, Albasetės provincijoje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione. Savivaldybė ribojasi su Alikante, Valensijos provincija ir Mursija. Žinomas dėl jame vykstančios maurų ir krikščionių () šventės, švenčiamos gegužės 1-6 dienomis.

Miestas įsikūręs prie baltos kalkakmenio uolos, ant kurios stovi Almansos pilis. Į pietus nuo miesto centro stovi obeliskas, menantis Almansos mūšį, vykusi 1707 m. gegužės 25 d.

Už miesto ribų stūkso *Sierra del Mugrón* kalnų masyvas.

## Žymiausi pastatai
* Almansos pilis (XIV a.)
* Dangaus ėmimo bažnyčia (XIV–XIX a.)
* *Los Condes de Cirat* rūmai, rotušė (XVI a.)
* Vienuolio Augustino bažnyčia (XVIII a.)
* San Francisko vienuolynas (XVII a.)
* Laikrodžio bokštas (1780 m.)

## Galerija

Torreiglesiaasuncionalmansaespaña.jpg|Dangaus ėmimo bažnyčios varpinė
Iglesiaconventoagustinasalmansaespana.jpg|Vienuolio Augustino bažnyčia
Torrerelojalmansaespañaplazaconstitucion.jpg|Laikrodžio bokštas
Vista nocturna del Castillo de Almansa.jpg|Almansos pilis
Fachadapalaciocondesciratayuntamientoalmansaespaña.jpg|Rotušės fasadas
Dūkštų akmuo

**Dūkštų akmuo**, vadinamas *Laumių akmeniu* – mitologinis akmuo Vilniaus rajone, Dūkštų kaimo šiauriniame pakraštyje, slūgsantis Dūkštos upelio vagoje, šalia senojo tilto griuvėsių, prie kairiojo kranto.

Laumių akmuo – vietinės reikšmės paminklas, 2007 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Riedulys netaisyklingos formos, nelygaus paviršiaus, smailėjančia viršūne, pilkšvo granito. 2011 m. riedulio aplinkoje buvo išvalyti krūmokšniai, todėl jį nesunku pasiekti ir apžiūrėti.

## Šaltiniai
Šarnelės senosios kapinės

**Šarnelės senosios kapinės**, vadinamos *[[Maro kapeliai]]s, Kaminskų pušynėliu* – neveikiančios kapinės Plungės rajono savivaldybės teritorijos šiauriniame pakraštyje, Šarnelėje (Žemaičių Kalvarijos seniūnija), Amerikos gatvės dešinėje pusėje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

## Kapinės

Įrengtos aukštumos pakraštyje ir jos šlaite. Teritorija netaisyklingo stačiakampio plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 47 m ilgio ir 35 m pločio, apaugusi spygliuočių mišku.

Ties šiaurės vakarinio pakraščio viduriu stovi monumentalus kryžius. Į pietryčius nuo jo yra rusų kareivių nušauto partizano Juozo Mikalausko (1921–1945) kapas.
 
Kapinių pietrytiniame pakraštyje, ties viduriu stovi į pušį atremtas kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo anotacinis ženklas, prie kurio pritvirtinta lentelė su užrašu: „ŠARNELĖS KAIMO / SENOSIOS KAPINĖS / *KULTŪROS PAMINKLAS / SAUGOMAS VALSTYBĖS*“.

Teritorijos plotas – 0,15 ha.

### Kryžius
Medinis, monumentalus, kryžmiškas. Stiebas ir skersinis stačiakampio skerspjūvio, skersinis į stiebą įleistas nugarinėje pusėje. Kryžiaus viršūnės ir pečių galai išplatinti, trilapio pavidalo. Ties kryžma buvusi Nukryžiuotojo skulptūra neišlikusi. Virš kryžmos įstrižai prikalta skardos plokštelė, ant kurios seniau buvusi užrašyta santrumpa „INRI“ (neišlikusi). 

### Kapas
Kapavietė stačiakampio plano, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 2,62 m ilgio ir 2,09 m pločio. Ją juosia 78 cm aukščio metalinė, ažūrinė, kaltinė tvora, kurios rytinėje dalyje įrengti vienvėriai varteliai. Kapą juosia betoninis bordiūras, į šiaurės vakarus nuo kurio ties galvūgaliu stovi metalinis, monumentalus, 2,37 m aukščio kryžius su memorialine lentele, kurioje išlieta 4 iškilių eilučių epitafija: „A. † A. / JUOZAS / MIKALAUSKAS / 1922 – 1946“.

## Istorija
Kapinės veikė XVI–XVIII a. Jose laidoti Šarnelės kaimo gyventojai. Pasakojama, kad čia ilsisi maro laikų aukos, todėl kapinės vadinamos Maro kapelais.

Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose retsykiais laidoti kaimo savižudžiai, nekrikštyti gimę kūdikiai, epideminių ligų aukos ir pan. Paskutinis jose 1945 m. buvo palaidotas Lietuvos laisvės armijos partizanas Juozas Mikalauskas (g. 1921 m.), enkavedistų ir raudonarmiečių nužudytas savo namuose netoli kapinių.

Mirusiesiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli monumentalūs kryžiai. Dabartinis kryžius pastatytas XX a. pradžioje. Kiekvienų metų gegužės mėnesį iki Antrojo pasaulinio karo kaimo gyventojai rinkdavosi kapinėse pasimelsti už mirusiuosius, giedodavo Visų Šventųjų litaniją.
Nebenaudojamos kapinės buvo apsodintos pušų jaunuolynu, kuris pavadintas Kaminskų pušynėliu.

2015 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Istorinio ir memorialinio pobūdžio vertingąsias savybes turintis saugotinas kultūros paveldo objektas.
Čapakurų kalbos

**Čapakurų kalbos** arba ***čapakurų-vanjamų kalbos*** (*Chapacura, Chapacura–Wanham*) – negausi indėnų kalbų šeima, kurios kalbos vartojamos pietvakarių Amazonijoje: šiaurės Bolivijoje ir Brazilijoje (Rondonijoje, Mato Grose, Amazonėje).

Čapakurų kalbos nėra išsamiai aprašytos, dalies jų būklė dabar nėra žinoma. Likusios gyvos kalbos sparčiai nyksta: išstumiamos ispanų, portugalų, tupių-gvaranių kalbų. Manoma, kad seniau čapakurų kalbų arealas buvęs didesnis. Bandyta susieti čapakurų kalbas ir išnykusią, Venesueloje vartotą vamų (gvamų) kalbą.

## Kalbos

Žinoma ~12 čapakurų kalbų:
* Guaporės:
** itenių (morių) [ite] – 90 žm. (2007 m.)
** kumanų (kužubių, kabišių) – neaišku, ar tai atskira kalba, tikėtina, kad XXI a. pr. išnyko
** rokoronų – išnykusi, priklausomybė neaiški.
** napekų – turbūt išnykusi, priklausomybė neaiški.
* Madeiros:
** orovinų [orw] – 2 žm. (2010 m.)
** varių (orovarių, Pakaa Novo) [pav] – ~1900 žm. (2007 m.)
** vanjamų – greičiausiai išnykusi (1970 m. ją kalbėjo keletas šeimų)
** urupų (jarų, urupainų?) – išnyko XX a. vid. (neaiškus santykis su urupainų kalba, kurią vieni laiko izoliuota, kiti – tupių-gvaranių kalba)
** torų [trz] – 2009 m. jau buvo išnykusi

Prie čapakurų kalbų galbūt priskirtinos seniau dabartiniame areale gyvavusių tautų kalbos, kurios nebuvo aprašytos: kužunų, mataua, urunumakų, herisobokonų. XX a. pr. išnykusioje murių kalboje yra čapakurų skolinių, bet ji laikoma izoliuota kalba.

## Nuorodos
* Ethnologue skirstymas

## Šaltiniai
Kyviškių tvenkinys

**Kyviškių tvenkinys** – tvenkinys, esantis Vilniaus rajone, Kyviškėse, susidaręs patvenkus Kyvę (Vilnios intakas) 3,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,52 km, plotis – iki 0,1 km. Pietiniame gale yra 4 a sala. Altitudė 157,6 m. Hidrologinis nr. – 12050150. Krantai neaukšti. Per užtvanką nutiestas kelias, rytinėje tvenkinio pakrantėje įsikūręs Kyviškių aerodromas.

## Šaltiniai
Pagojės tvenkinys

**Pagojės tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, Ližų kaime, 5 km į šiaurės vakarus nuo Anykščių, šalia kelio  (į vakarų pusę). Sudarytas užtvenkus Palminio (Tekmės) upelį (Limenės intakas, Šventosios baseinas) 7,6 km nuo jo žiočių. Pavadintas Pagojės viensėdžio, esančio priešingoje kelio pusėje, vardu. Tvenkinys priklauso Šventosios upės baseinui, hidrologinis nr. – 12250190.

Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,5 km, plotis – 0,32 km. Altitudė 86,5 m. Krantai daugiausia aukšti, vietomis apaugę krūmais ir medžiais. Žemių užtvanka yra 88,5 m aukštyje virš jūros lygio, 361 m ilgio, 3 m pločio, šachtinė. Skaičiuotinis debitas – 5,8 m³/s.

Tvenkinį, kurio plotas 27,4 ha, įsirengė 1989 m. buvęs „Švyturio“ kolūkis. Prateka Palminio upelis, anksčiau šioje vietoje telkšojo nedidelis Pagojės ežerėlis. Supa banguotas kraštovaizdis. Vandens telkinys ištįsęs į šiaurės vakarus, siauriausioje vietoje yra 100 m pločio. Užima rytinę Ližų kaimo dalį. Šiauriniu kaimo pakraščiu teka upelis Palminys, įtekantis į Pagojės tvenkinį. Rytinis krantas prieina prie kelio pylimo, priešingoje pusėje driekiasi Ližų dirbamos žemės. Pietinėje pakrantėje atsišakoja kelias . Vasaros laikotarpiu šalia tvenkinio kranto pravažiuoja
Aukštaitijos siaurojo geležinkelio traukinys, yra įrengta sustojimo aikštelė „Pagojė“.

Prie Pagojės tvenkinio įsikūrusios gyvenvietės – ištuštėję Ližų, Klimiškių, Pagojės kaimai.

## Poilsis

Šiauriniame krante, ties Klimiškiais, įrengta poilsio zona: paplūdimys, vandenlenčių parkas „WakePond“ su nutiestu lynu virš tvenkinio ekstremalaus sporto mėgėjams. Parkas veikia nuo 2014 m., jame galima užsiimti vandenlenčių ir vandens slidžių sportu vasaros metu. Įrengta vienos sistemos trasa (ilgis 238 m) su keliomis figūromis. „WakePond“ taip pat siūlo tinklinį, batutą, valtis ir kitas vandens pramogas. Čia esanti „waterslide“ čiuožykla – viena ilgiausių vandens čiuožyklų po atviru dangumi Lietuvoje.

Tvenkinys žuvingas, jame leidžiama pramoginė ir mėgėjiška žūklė, laikantis Mėgėjų žvejybos vidaus vandenyse taisyklių reikalavimų.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* Apie Pagojės tvenkinį Gamtos kataloge
Antonia Santilli

**Antonija Santili** ( g. 1949 m. rugpjūčio 8 d. Lacijas) – buvusi italų kino aktorė.

## Biografija
1973 m. Santili baigė Romos universiteto šiuolaikinės literatūros specialybę. Kurį laiką dirbusi foto modeliu, 1971 m. ji sulaukė kvietimo filme „Ideali vieta žmogžudystei tapti aktorės Ornella Muti dublere.  Po metų ji atliko pirmąjį savarankišką vaidmenį juostoje „Grazie signore p...“

Žymiausiais Santili vaidmenimis kine laikomos 1973 m. juostos „Il Boss“ (rež. Fernando di Leo) ir „Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“ (rež. Eldaras Riazanovas). Dėl šio vaidmens jis atsisakė filmuotis juostoje „Serpico“ su Al Pacino.

„Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“ tapo jos 12-u ir paskutiniu filmu: Santili ištekėjo ir daugiau nebesifilmavo.

## Filmografija

*Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje (1973)
* Ancora una volta prima di lasciarci (1973)
* Buona parte di Paolina (1973)
* Io e lui (1973)
* Il giustiziere di Dio (1973)
* Bosas (1973)
* Decameroticus (1972)
* Il mio corpo con rabbia (1972)
* Fratello homo sorella bona (1972)
* Boccaccio (1972)
* Grazie signore p... (1972)
* Roma bene (1971)

## Nuorodos

* IMDb profilis
Mikalojus Malachovskis

**Mikalojus Malachovskis** (1730 m. – 1784 m. rugsėjo 29 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Lenčicos (1773–1775) ir Seradzo vaivada (1775–1784), Opočno seniūnas, antros nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras.

## Biografija
Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nalench“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Jano Malachovskio (1698–1762) ir Izabelės hCumieckos (m. 1783) vyresnysis sūnus.

1758 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą nuo Sandomiro vaivadijos. 1764 metais Čartoriskių partijos narys ir pasiuntinys į konvokacinį seimą. Tais pačiais 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1773 metais Mikalojus Malachovskis buvo paskirtas Lenčicos vaivada, o 1775 metais gavo Seradzo vaivados pareigybę.

Švento Stanislovo (1766) ir Baltojo erelio (1776 m. gruodžio 13 d.) ordinų kavalierius.

## Šeima
1759 metais vedė Mariana Evą Menčinską (1741 – po 1785). Vaikai:

* Izabelė Malachovska, Pranciškaus Ksavero Rostvorovskio žmona
* Janas Nepomukas (1764–1822), Opačinovo seniūnas, Karūnos didysis referentas (1792), Varšuvos kunigaikštystės senatorius-kaštelionas (1810), Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada (1817)
* Stanislovas Aleksandras (1770–1849), pulkininkas, Varšuvos kunigaikštystės armijos brigadinis generolas, Lenkijos kongreso karalystės senatorius-kašelionas (1831)

## Nuorodos

|-
Jurgis Albrechtas Radvila

**Jurgis Albrechtas Radvila** (m. prieš 1780 m. lapkričio 23 d.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikas, generolas majoras (1776 m.), karaliaus generalinis adjutantas, pirmosios nacionalinės kavalerijos brigados rotmistras (kapitonas, 1777 m.), 6-tojo LDK pėstininkų pulko pulkininkas. 

## Biografija
Buvo Stanislovo Radvilos ir Karolinos Pociejūtės sūnus. 
## Šeima
Buvo vedęs Prancišką Butleraitę. Buvo bevaikis.

Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius 1764 metais nuo Žemaitijos kunigaikštystės.

## Literatūra

* Konstytucye publiczne seymu extraordynaryinego warszawskiego pod węzłem generalney Konfederacyi oboyga narodow trwaiącego roku 1773, dnia 19. kwietnia zaczętego a [...] w roku 1775 [...] skonczonego. Za zgodą zgromadzonych i skonfederowanych stanow uchwalone. T. 1, [b.n.s]
*  Mariusz Machynia, Valdas Rakutis, Czesław Srzednicki, Oficerowie wojska Wielkiego Księstwa Litewskiego 1777-1794. Spisy, Kraków 1999, s. 81.

## Išnašos

## Nuorodos
Pranciškus Vielopolskis

**Pranciškus Vielopolskis** (1658–1732) – ATR valstybinis veikėjas, Šventos Romos imperijos grafas, Krokuvos generalinis seniūnas (1688–1724), Seradzo (1720–1728) ir Krokuvos vaivada (1728–1732). Bochnios, Žarnovo ir Lianckoro seniūnas. 8-tas Pinčiuvo ordinatas nuo 1729 metų.

## Biografija

Lenkijos magnatų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykoń“ savininkas. Karūnos didžiojo kanclerio Jono Vielopolskio (m. 1688) jaunesnysis (trečias) sūnus nuo antros santuokos su Konstancija Kristina Komorovska (m. 1675). Broliai – Krokuvos generalinis seniūnas Liudvikas Janas (m. 1688), Sveco kanauninkas Janas Kazimieras ir Novotaro seniūnas Juozapas Janas.

1697 metais Pranciškus Vielopolskis palaikė Augusto Stipriojo elekciją į Lenkijos karaliaus sostą. 1704 metais įėjo į Sandomiro konfederacijos sudėtį. .

1708 metais Lenkijos karalius Stanislovas Leščinskis išsiuntė jį į Vieną, kad pagerintų santykius su Habsburgais. 1724 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Krokuvos vaivadijos į seimą.

Žyveco ir Peskovo Skalos grafas, Lanckorono pilies valdytojas, markgrafas ir 8-tas Miruvo ir Pinčuvo ordinatas. Taip pat buvo Bochno, Žarnovo, Lanckorono ir Lipno seniūnas.

## Šeima ir vaikai
Buvo vedęs du kartus. Pirma santuoka buvo su Tereze Magdalena Tarlaite (m. 1700), Karūnos pakanclerio Karolio Tarlo (m. 1749) ir Juzefos Grabinskos, Aleksandro Pšeminskio (apie 1650–1694) našlės dukterį. Vaikai nuo pirmos santuokos:

* Marija Pranciška
* Karolis (m. 1773), Krokuvos generalinis seniūnas (1724–1768), Karūnos didysis arklininkas (1731) ir Karūnos didysis vėliavininkas (1754)
* Janas (m. 1774), Karūnos taurininkas (1742), Sandomiro vaivada (1750)

1711 metais antrą kartą vedė kunigaikštytę Aną Liubomirską (m. 1736), Krokuvos kašteliono Jeronimo Augustinas Liubiomirskio (apie 1647–1706) ir Konstancijos Bokum (m. 1704) dukterį. Vaikai nuo antros santuokos:

* Jeronimas (1712–1779) – generolas-majoras ir Karūnos raitelių gvardijos vadas (1745), Karūnos didysis arklininkas (1754), Krokuvos generalinis seniūnas (1768–1774).

## Išnašos

## Nuorodos

|-
Stanislavas Svidzinskis

**Stanislavas Svidzinskis** (1684 m. – 1761 m. lapkričio 7 d., Sulgostruvas) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos armijos pulkininkas, Ukrainos būrių regimentas, Braclavo (1721), Radomo (1730) ir Litino seniūnas (1731), Braclavo (1739–1754) ir Ravos vaivada (1754–1761). Baltojo erelio ordino kavalierius.

## Biografija
Lenkijos bajorų Svidzinskių giminės atstovas, herbo „Pulkozic“ savininkas. Gostino kašteliono Vavžino Svidzinskio (m. 1725) sūnus nuo pirmos santuokos. Broliai – Ravos stalininkas Janas ir Ravos taurininkas Martynas.

Po savo tėvo mirties Stanislavas Svidzinskis tapo Svidnos, Strukovo, Michalovičių, Skarbovo ir Liopno dvarų valdytojas.

Savo karjerą pradėjo nuo karinės tarnybos, tarnavo Karūnos armijoje, kur jis pakilo iki pulkininko laipsnio, ir daugelį metų praleido karuose ir žygiuose, už visus savo nuopelnus gavo valdyti keletą seniūnijų ir senatoriaus titulą. Jo sūnus Mykolas buvo vedęs Barborą Krasinską, Pranciškos Krasinsos sesers, Lenkijos karalaičio žmonos, Kuršo hercogo Karolio (Augusto III Vetino sūnaus). 1739 metais gavo Braclavo vaivados pareigybę, o 1754 metais tapo Ravos vaivada.

Iki 1731 metų Stanislavas Svidzinskis gyveno Svdnyje, užsiimdamas politika ir kariniais reikalais. Pažįstami jį charakterizavo kaip labai darbštų asmenį. Pinigai, gaunami nuo pareigybių, jis siuntė šeimos pajamų išlaikymui ir plėtimuisi. Apmokėjo bažnyčios remontą Klvuve, įkūrė parapijos bažnyčią Michaovičiuose.

Nuo savo žmonos gavo Sulgustuvo dvarą, kur ilgai gyveno ir mirė.

## Šeima
1731 metais vedė Marianą Dziulianką, Sandomiro stalininko Stanislavo ir Sofijos Červinskos, Karūnos didžiojo sargybinio našlės dukterį. Vaikai:

* Ignotas
* Mykolas (1736–1788), Radomo seniūnas ir Kaštelionas
* Bona Svidzinska, Ravos vaivados Kazimiero Granovskio žmona
* Mariana Svidzinska, Polono kašteliono Stanislavo Lanckoronskio žmona.

|-
Adomas Felkerzambas

**Adomas Evaldas Felkerzambas (Fölkersahm, Felkierzamb, Felkersamb)** (g. 1734 – m. 1794) – paskutinis Livonijos vaivada 1790-1794, Vitebsko kaštelionas 1787-1790, Stanislovo Augusto Poniatovskio kamergeris. 

Buvo Ketverių metų seimo nariu. 

1789 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu, 1784 metais tapo Švanto Stanislovo ordino kavalieriumi.
## Šeima
Žmona − Eva Mariana Askierka (1753−1825), Antonijaus Joachimo Askierkos ir Terezės Eoperijaš duktė. Vaikai:
* Adomas Henrikas (g. 1783)
* Antonijus (1784−1832)
* Marija Felkerzamb (g. 1788), Kazimiero Valavičiaus (1779−1849) ir Stepono Mikulskio žmona  
* Benedikta Felkerzamb (g. 1790), vyras − Belopetrovičius.

## Išnašos

## Literatūra
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705-2008, 2008.

|-
Adomas Leduchovskis

**Adomas Leduchovskis** (m. 1754 m. spalio 17 d.) – Voluinės kaštelionas 1746-1754, Vladimiro seniūnas 1720-1746,karaliaus pulkininkas.  

Buvo pasiuntiniu į 1722 metų seimą nuo Voluinės vaivadijos. 

## Literatūra
* Teka Gabryela Junoszy Podoskiego,  t. II, Poznań 1855, s. 205.
* Urzędnicy wołyńscy XIV-XVIII wieku. Spisy. Oprac. Marian Wolski, Kórnik 2007, s. 170.
Jurgis Kaributas Višnioveckis

**Jurgis Kaributas Višnioveckis** (m. iki 1619 m. spalio 15 d.) – Karūnos tribunolo maršalka 1617 m., Kijevo kaštelionas 1609–1618 m.

## Literatūra

* Urzędnicy województw kijowskiego i czernihowskiego". Oprac. Eugeniusz Janas, Witold Kłaczewski. Kórnik 2002, s. 30, 334.
* Złota księga szlachty polskiej, r. XVIII, Poznań 1896, s. 129.

## Nuorodos

|-
Robert Tvorogal

**Robert Tvorogal** (g. 1994 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos gimnastas, Europos čempionas pratimuose ant skersinio.

## Biografija
Gimė ir užaugo Lietuvos lenkų šeimoje. 2012 m. baigė Vilniaus Simono Konarskio vidurinę mokyklą. Lankė Vilniaus gimnastikos mokyklą, Vilniaus miesto sporto centro Gimnastikos skyrių. Treneriai – Aleksandras Filatovas, Jevgenij Izmodenov, Mikayil Abbasov.

## Sportinė karjera
2010 m. atstovavo Lietuvai 2010 m. vasaros jaunimo olimpinėse žaidynėse, kuriose pateko į skersinio rungties finalą ir užėmė 7-ąją vietą. 

2011 m. liepos 25-29 d. Europos jaunimo olimpiniame festivalyje Turkijoje  iškovojo sidabro medalį pratime ant skersinio. Jam suteikta tarptautinė Lietuvos sportininkų kvalifikacinė kategorija, jis įtrauktas į Lietuvos Respublikos olimpinės pamainos rinktinės sąrašus. 

2012 m. Europos jaunimo čempionate – 4-a vieta daugiakovėje. 2013 m. pasaulio čempionate Tvorogal užėmė 39-ąją vietą daugiakovės rungtyje. 2014 m. kartu su Lietuvos rinktine (Raimundas Burinskas, Vladislav Eusalov ir Jevgenij Izmodenov) užėmė 29-ą vietą Europos čempionate. Tais pačiais metais Kinijoje vykusiose pasaulio pirmenybėse daugiakovės rungtyje sportininkas užėmė tik 115-ą vietą. 2015 m. pasaulio čempionato metu Tvorogal įvykdė olimpinį normatyvą ir užėmė 58-ą vietą. 2016 m. Olimpinių žaidynių testo varžybose įvykdė kvalifikaciją į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes Rio de Žaneire, kuriose užėmė 42-ą vietą daugiakovės atrankoje.

2020 m. Tvorogol tapo Europos čempionu pratimuose ant skersinio.

Savo antrose 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tvorogal sėkmingai startavo atrankos varžybose, bet vėliau krito nuo skersinio ir galiausiai užėmė 46-ą vietą.

2022 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Miunchene gimnastas rungtyje ant skersinio iškovojo sidabro medalį.

2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tvorogal dalyvavo dvejose rungtyse. Lygiagrečių atrankoje su 13,166 tšk. rezultatu Lietuvos atstovas liko 55-as, o skersinio rungtyje surinkęs 13,833 tšk. užėmė 18-ą vietą.

2025 m. Europos sportinės gimnastikos čempionate Tvorogol pratimų ant skersinio kvalifikacijoje su pirmu numeriu pateko į finalą, kuriame rezultatą gerino ir antrą kartą karjeroje tapo Europos čempionu.

## Šaltiniai
La Roda

**La Roda** – miestelis Ispanijoje, Albasetės provincijoje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione. Populiacija – 15 868 žmonės (2015 m. duomenys). Svarbus pramonės centras. Žymiausias pastatas – XV a. *El Salvador o de la Transfiguración* bažnyčia. Miestelis nutolęs 37 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės. Miestas garsėja savo kasmetine *romería* (procesija).

La Rodoje gimė ispanų tenisininkas Guillermo García-López.
Kaudetė

**Kaudetė** () – savivaldybė Ispanijoje, Albasetės provincijoje, Kastilijos ir La Mančos autonominiame regione. Populiacija – 10 163 žmonės (2015 m. duomenys). Savivaldybės plotas – 141,61 km². Nutolęs 105 km nuo provincijos administracinio centro – Albasetės.

## Galerija

Caudete. Santuario de la Virgen de Gracia 2.JPG
Fachada y jardín del Castillo de Caudete.jpg
Caudete. Plaza de la Iglesia. Víspera de Reyes 4.JPG
Caudete. Plaza de toros Las Arenas 1.jpg
Day of Defeat: Source

**Day of Defeat: Source** – pirmojo asmens šaudyklės, daugelio žaidėjų režimą turintis kompiuterinis žaidimas, kurtas „Valve“ korporacijos. Žaidimas išleistas 2005 m. rugsėjo 26 d. Microsoft Windows platformai.

Veiksmas vyksta Antrojo pasaulinio karo metu tarp amerikiečių ir vokiečių kariuomenių.

## Žaidimo režimai
* **Teritorijos valdymo** (žaidėjai privalo kovoti dėl svarbių strateginių taškų žemėlapyje, kurie žymimi atskirų komandų vėliavomis.)
* **Sprogdinimo** (svarbiausia užduotis padėti ir detonuoti sprogmenis tam tikrose priešininkų vietose, kurios pareikalauja net ir kelių detonavimų vienam objektui.

## Žaidėjų klasės
Kiekvieną iš kariuomenių sudaro 6 skirtingos kareivių klasės, kuri kiekviena iš jų turi tiek pliusų ir minusų. Ginklų arsenalas priklausomai nuo kareivių būrio buvo naudojami tikrose Antrojo pasaulinio karo metų kovose. Tam tikruose žaidimo serveriuose klasių pasirinkimas yra ribotas.
Samra Rahimli

**Samra Rahimli** (, g. 1994 m. spalio 19 d.) – Azerbaidžano dainininkė.

Muzikinę karjerą pradėjo 2012 metais, kai dalyvavo nacionalinėje Azerbaidžano atrankoje į 2012-ųjų metų „Euroviziją“. Pirmajame atrankos ture ji užėmė trečią vietą ir į kitą etapą nepateko. Vėliau atlikėja išbandė savo jėgas muzikinio šou „The Voice“ versijose Turkijoje ir Azerbaidžane. Turkiškoje versijoje jai pavyko patekti į ketvirtfinalį, tačiau sėkmingiau sekėsi gimtojoje šalyje, kur Samra tapo šou finalininke.

2016 m. Azerbaidžano nacionalinis transliuotojas İTV uždaru būdu S.Rahimli su daina „Miracle“ išrinko atstovauti šaliai 2016 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse Stokholme.

## Diskografija

### Singlai
* 2015: *O sevir*
* 2016: *Miracle*

## Nuorodos

* Daina ''Miracle''

|-
Vincentas Potockis

**Vincentas Potockis** (1740–1825) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, paskutinis Karūnos dvaro pakamaris (1773–1796), Karūnos armijos generolas-leitenantas (1775), Liublino seniūnas, karališkos gvardijos pulko vadas, meno kūrinių kolekcionierius.

## Biografija
Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Smolensko vaivados Stanislavo Potockio (1698–1760) ir Elenos Zamoiskos (m. 1761) jaunesnysis sūnus. Broliai – Haličo seniūnas Antonijus, Sniatino seniūnas Petras, Karūnos didysis raikytojas Juzefas, Ležaisko seniūnas Pranciškus Ksaveras.

Brodų ponas Zbaražo kunigaikštystėje. 1773 metais Vincentas Potockis gavo Karūnos dvaro pakamario pareigybę, kurią užėmė iki pat ATR likvidavimo. 1775 metais – Karūnos armijos generolas-leitenantas.

1784 metais Vokietijos imperatorius Juozapas II suteikė Vincentui Potockiui Šventosios Romos imperijos kunigaikščio titulą su sąlyga sudaryti ordinaciją. Tačiau Vincentas Potockis to nepadarė, ir paskyrimas neįsigaliojo. 1785 metais buvo išrinktas masonų ložės didžiuoju magistru Galicijoje.

## Šeima

Buvo vedęs tris kartus. Jo pirmoji žmona tapo Uršulė Zamoiska (iki 1750–1808), Podolės vaivados Jono Jokūbo Zamoiskio (1716–1790) ir Liudvikos Marijos Poniatovskos (1728–1781) duktė. Santuoka buvo bevaikė, ir 1781 metais sutuoktiniai išsiskyrė.

1787 metais antrą kartą vedė Aną Micelską, su kuria išsiskyrė 1791 metais.

1792 metais trečią kartą vedė kunigaikštytę Eleną Apoloniją Masalskaitę (1763–1815), Lietuvos dvaro paiždininkio, kunigaikščio Juozapo Adrijono Masalskio (1726–1765) ir Antoninos Radvilaitės (1730–1764) dukterį. Vaikai:

* Pranciškus Stanislovas Juozapas (1788–1853), Rusijos slaptasis patarėjas ir senatorius.

## Nuorodos
* Генеалогия магнатского рода Потоцких
Steponas Potockis (1624)

**Steponas Potockis** (, g. 1624 m. – 1648 m. gegužės 19 d.) – Lenkijos bajoras, Nižyno seniūnas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, Herbo „Piliawa“ savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Mikalojaus Potockio (1591–1651) antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su Sofija Firlej.

Gavo Steponas Potockis nuo savo tėvo valdyti Nižyno seniūniją. 1648 metais Karūnos didysis etmonas Mykolas Potockis išsiuntė Lenkijos korpusą, vadovaujamą jauno sūnaus Stepono Potockio, į baudžiamą žygį į Zaporožę, kur Bogdanas Chmelnickis sukilo prieš Lenkijos bajorų valdžią. Steponas Potockis neturėdamas karinės patirties vadovavo tik formaliai, o faktiškai kariniams veiksmams vadovavo kazokų komisaras Jakovas Šembergas ir pulkininkas Stefanas Čarneckis.

Steponas Potockis vadovavo Lenkijos avangardui Geltonųjų Vandenų mūšyje, kur patyrė visišką pralaimėjimą, buvo sužeistas, pateko į nelaisvę ir mirė nuo gangrenos 1648 m. gegužės 19 d.
Asphodeloideae

***Asphodeloideae*** (*Affodillgewächse*)  – *[[Xanthorrhoeaceae]]* šeimos augalų pošeimis. Anksčiau buvo laikomas atskira šeima – ***Asphodelaceae***.

;Gentys

* Alavijas (*Aloe*) L.
**[[Astroloba]]* Uitewaal
**[[Bulbine]]* Wolf
**[[Bulbinella]]* Kunth
**[[Chortolirion]]* A.Berger
* Eremūras (*Eremurus*) M.Bieb.
* Gasterija (*Gasteria*) Duval
* Havortija (*Haworthia*) Duval
**[[Jodrellia]]* Baijnath
* Knipofija (*Kniphofia*) Moench
* *Lomatophyllum* Willdenow, alavijo sinonimas 
* Plėnuvė (*Asphodeline*) Rchb.
* Plėnūnė (*Asphodelus*) L.
* *Poellnitzia* Uitewaal, *Astroloba* sinonimas
**[[Trachyandra]]* Kunth


Aloe hereroensis Auob C15.JPG|Pilkšvasis alavijas (*Aloe hereroensis*)
Astroloba foliolosa 9.jpg|*[[Astroloba foliolosa]]*
Asphodelus albus0.jpg|Baltoji plėnūnė (*Asphodelus albus*)
Bulbine bulbosa flower.jpg|*[[Bulbine bulbosa]]*
Bulbinella triquetra 1.jpg|*[[Bulbinella triquetra]]*


## Šaltiniai
Wii Sports Resort

**Wii Sports Resort** – 2009 m. sporto ir laisvalaikio užsiėmimų simuliacinis žaidimas, sukurtas Japonijos „Nintendo“ kompanijos ir išleistas „Wii“ konsolei.

„Wii Sports Resort“ išplatintas 32,87 mln. kopijų tiražu ir buvo trečias populiariausias žaidimas „Wii“ konsolei. Žaidimą kritikai įvertino 80 iš 100 balų vidurkiu *[[metacritic.com]]* suvestinės duomenimis.

## Apie žaidimą

„Wii Sports Resort“ yra vieno arba kelių (iki 4) žaidėjų žaidžiamas sporto ir laisvalaikio užsiėmimų simuliatoriaus žaidimas, ankstesnio „Wii Sports“ tąsa. Specialiai pritaikytas žaisti su Wii Motion Plus priedėliu, kuris pajungiamas į pagrindinį „Wii“ konsolės valdymo pultelį Wii Remote. „Wii Sports Resort“ žaidimas buvo platinamas supakuotas su Wii Motion Plus priedėliu ir kartais su „Wii“ konsole.

„Wii Sports Resort“ žaidimą sudaro 12 tipų žaidimai, kurie skiriasi savo principu. Juos gali žaisti vienu metu keli žaidėjai matydami vaizdą viename ekrane. Žaidimo metu vaizduojamas žaidėjo susikurtas arba pasirinktas Mii avataras (žmogeliuko pavidalo veikėjas). Žaidimo eiga vykdoma su judesiui jautriais valdikliais. Pavyzdžiui, žaidėjas, mojuodamas Wii Remote valdiklį su pajungtu Wii Motion Plus, gali imituoti kardo judesį arba boulingo stumimo rankos judesį.

„Wii Sports Resort“ žaidimai vykdomi tropikų Wuhu salos aplinkoje. Žaidimų tipai:
* kardų kova
* čiuožimas vandenlente
* skraidančios lėkštės mėtymas
* šaudymas iš lanko
* krepšinis
* stalo tenisas
* golfas
* boulingas
* vandens skuterio valdymas
* kanojų irklavimas
* dviračių lenktynės
* oro sportas

Kiekviena iš 12 žaidimų krypčių turi įvairių minižaidimų, kuriuos žaisti galima perėjus pradinius lygius.

## Išnašos

## Nuorodos
* giantbomb.com
* mobygames.com
* IGN resursai
Petras Pranciškus Potockis

Grafas **Petras Pranciškus Potockis** (1745–1829, Berdičevas) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Ščižicko seniūnas, Lenkijos armijos generolas-majoras, Potockių pulko vadas.

## Biografija
Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Lvovo kašteliono Juozapo Potockio (1695–1764) ir Pelagijos Potockos (m. po 1794) ketvirtasis sūnus.

Baro konfederacijos metu Petras Pranciškus Potockis palaikė konfederatus, po sukilimo numalšinimo emigravo į Vokietiją, po to grįžo į tėvynę ir gavo karaliaus atleidimą.

Diplomatinis komisaras Vienoje ir Prešove. 1788 metais Petras Pranciškus Potockis išvažiavo į Stambulą, kur buvo paskirtas ATR pasiuntiniu. Tais pačiais 1788 metais buvo išrinktas nuo Belzo žemės į Ketverių metų seimą (1788–1792). 1791 m. gegužės 3 d. konstitucijos šalininkas.

1790 metais tapo Baltojo erelio ir Švento Stanislovo ordinų kavalieriumi.

1792 metais dalyvavo ATR-Maskvos kare, kur gavo Karūnos armijos generolo-majoro laipsnį. 1788–1792 metais – Karūnos 7-tоjo pėstininkų pulko vadas. Armijoje niekada netarnavo. Buvo Tado Kosciuškos sukilimo dalyvis. Sukilimo metu buvo generolas-majoras. Petras Potockis valdė Liublino ir Voluinės vaivadijas, Kulmo žemę ir Krasnostavo pavietą. Po sukilimo numalšinimo išvažiavo į užsienį, kur palaikė Italijos nepriklausomybės judėjimą Venecijoje, Bolonijoje ir Bazelyje.

1796 metais po Rusijos imperatoriaus Pavelo I amnestijos paskelbimo Kosciuškos sukilimo dalyviams Petras Pranciškus Potockis grįžo į tėvynę. Nuo 1812 metų – Kijevo gubernijos bajorų maršalka.

## Šeima
Iki 1780 metų vedė Kristiną Potocką (m. 1789), Lenkijos armijos generolo-poručiko Joachimo Karolio Potockio (1725–1791) ir Terezes Sapiegaitė dukterį. Vaikai:

* Feliksas Potockis (1779–1811), Varšuvos kunigaikštystės 4-to pėstininkų pulko pulkininkas.

## Literatūra
* K. Bauer, Wojsko koronne powstania kościuszkowskiego, Warszawa WMON 1981
* H. P Kosk Generalicja polska t. 2 wyd. Oficyna Wydawnicza Pruszków 2001.
## Nuorodos
Pienionių tvenkinys

**Pienionių tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 3,5 km į šiaurės vakarus nuo Kavarsko. Sudarytas užtvenkus Pienios upę (Šventosios intakas) 6,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis (iš rytų į vakarus) 3,12 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 80,5 m. Krantai aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Žemiau pasroviui už 2,85 km yra mažesnis Pienios tvenkinys. Į šiaurės rytus nusitęsia 0,75 km ilgio įlanka, iš kurios dalis tvenkinio vandens nuteka Pienios kanalu į Šunykštos upelį. Tvenkinio vakarinė dalis labai užžėlusi vandens augalija, krantai užpelkėję. Tvenkinio pakrantėse vietomis auga miškeliai, daug kur plyti dirbami laukai.

Užtvankos ketera yra 83,5 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 300 m, plotis 7 m. Vandens pralaida – kanalas. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 14,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1962 m.

Šalia Pienionių tvenkinio įsikūrę Pienionių, Piktagalio, Šovenių, Narbutų kaimai. Šalia stūkso Marijampolio piliakalnis (šiaurinėje pakrantėje) ir Šovenių piliakalnis (pietinėje pakrantėje).

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998.
Dabužių tvenkinys

**Dabužių tvenkinys** – tvenkinys Anykščių rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Kavarsko, 1 km į pietus nuo Dabužių. Sudarytas užtvenkus Susienos upę (Šventosios intakas) 5,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,44 km, plotis – iki 0,38 km. Šiaurinėje dalyje yra 5 salos (8 a, 8 a, 6 a, 3 a ir 2 a). Altitudė 82,3 m. Krantai aukštoki, daugiausia apaugę (ypač šiaurinės tvenkinio dalies krantai) krūmynais ir medžiais. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Aplinkui plyti dirbami laukai. Tvenkinio užtvanka ir rytine pakrante eina kelias .

Užtvankos ketera yra 84,5 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 460 m, plotis 8,7 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 6,3 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1980 m.

Šalia Dabužių tvenkinio įsikūrę kaimai: Margiai, Dabužiai II, Deveniai, Sirvydai, Vyšniakalnis.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Papilio tvenkinys

**Papilio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Biržų rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Papilio. Sudarytas užtvenkus Rovėjos upę (Apaščios intakas) 31,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 3,5 km, plotis – iki 0,52 km. Altitudė 66,3 m. Krantai daugiausia žemi. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija. Pietinis tvenkinio galas užpelkėjęs, krantai apaugę krūmynais. Vakarinėje pakrantėje stūkso Užukalnio miškas. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai.

Užtvankos ketera yra 68,15 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 376 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 15,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1986 m.

Šalia Papilio tvenkinio įsikūrę Kubilių, Špygių, Papilio kaimai ir Papilio miestelis. Šiaurrytine pakrante eina kelias , tvenkinio galą skersai kerta kelias .

## Geografija ir biologija
Ežere sugaunamos žuvys: ešeriai, lydekos, raudės, kuojos, lynai, karšiai, karosai. Karšiai sugaunami nuo ~2000 m., anksčiau karšių tvenkinyje nebuvo. Pasitaiko pavienių karpių.

Pastovių salų nėra. Anksčiau buvo kelios pastovios salos, šalia Kubilių kaimo, bet vėliau vėjų nuneštos.

Dėl deguonies trūkumo sunkiomis žiemomis dūsta žuvys.

Papilio tvenkinys valstybinis, galioja bendras žvejo bilietas.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Padysnio HE tvenkinys

**Padysnio hidroelektrinės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Ignalinos rajone, 7 km į šiaurės rytus nuo Naujojo Daugėliškio. Sudarytas užtvenkus Dysnos upę (Dauguvos intakas) 172,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 4,9 km, plotis – iki 0,87 km. Šiauriniame gale yra 2 užpelkėjusios salos (1,51 ha ir 0,66 ha). Altitudė 144,6 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmais, vietomis pelkėti. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Beveik iš visų pusių tvenkinį supa aukštos miškais apaugusios kalvos (Pasiekų, Padysnio miškai).

Užtvankos ketera yra 145,9 m aukštyje virš jūros lygio, jos ilgis 95 m, plotis 4 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 36,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1959 m., nuo 1962 m. veikia 150 kW galios vandens jėgainė (rekonstruota 1993 m.).

Šalia Padysnio HE tvenkinio įsikūrę kaimai: Padysnis I, Janionys, Navikai, Gedžiūnai.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Drąsutaičių tvenkinys

**Drąsutaičių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 7 km į šiaurės vakarus nuo Kriukų, 1 km į rytus nuo Drąsutaičių. Sudarytas užtvenkus Virčiuvio upę (Lielupės intakas) 44,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 2,75 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 38,8 m. Netoli užtvankos yra medžiais apaugusi 0,34 ha sala. Krantai žemi, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplink plyti dirbami laukai.

Užtvankos keteros ilgis 400 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 81,0 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1979 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Linkaičių II tvenkinys

**Linkaičių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 10 km į pietvakarius nuo Joniškio, ties Linkaičių pietiniu pakraščiu. Sudarytas užtvenkus Sidabros upę (Platonio intakas) 43,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,6 km, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 73 m. Krantai žemi. Pietinės tvenkinio pusės krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink plyti dirbami laukai. Už poros kilometrų pasroviui yra mažesnis (19,7 ha) Linkaičių I (Jauneikių) tvenkinys. Į vakarus įsikūręs Šimkūnų kaimas.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 75 m, ilgis 440 m, plotis 8 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 9,5 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1977 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Balsių tvenkinys

**Balsių tvenkinys** plyti Šilalės rajono savivaldybėje, Balsių kaime, apie 4 km į šiaurės rytus nuo Šilalės, prie kelio , ant patvenkto Ašučio upelio (Lokystos intako) 6 km nuo jo žiočių. Prie užtvankos yra aukščiausias kaimo taškas – 107,3 m. Taip pat prie tvenkinio vakarinio kranto įrengta stovyklavietė. Tvenkinys sudarytas 1981 m.

Tvenkinio kodas – 16050045, priklauso Jūros upės baseinui. Vandens telkinys apie 1,1 km ištįsęs šiaurės–pietų kryptimi, plotis – iki 0,3 km. Altitudė 108,8 m. Vakarinis krantas aukštokas. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs, rytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Šiaurine pakrante einantis kelias  susikerta su keliu . Pietine pakrante eina kelias Nr.4504 (Šilalė – Didkiemis). Pietrytinėje pakrantėje yra paplūdimys.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
Šilalės miesto tvenkinys

**Šilalės miesto tvenkinys** – Jūros upės baseino tvenkinys Šilalėje, įrengtas patvenkus Ašučio upelį. Užtvanka stūkso miesto centre, ja praeina Vytauto Didžiojo gatvė. Prie tvenkinio vyksta miesto renginiai, 2012 m. jame įrengtas plaukiojantis fontanas, tapęs miesto akcentu.

Tvenkinio kodas – 16050046, Vandens telkinys orientuotas rytų–vakarų kryptimi, jo plotas – 6 ha, užtvankos vieta nuo upelio žiočių – už 0,75 km. Tvenkinio ilgis – 0,92 km, plotis – iki 0,12 km. Yra 0,17 ha sala. Altitudė 96,2 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis apaugę medžiais. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona, šiaurinėje pakrantėje įkurtas Šilalės bendruomenių parkas, yra paplūdimys. Rytinį tvenkinio galą kerta kelias .

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* Šilalės miesto tvenkinys (''Gamtos katalogas'')
Jurbarkų tvenkinys

**Jurbarkų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 3 km į šiaurės vakarus nuo Jurbarko. Sudarytas užtvenkus Mituvos upę (Nemuno intakas) 8,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 12,5 km, plotis – iki 0,4 km. Tvenkinio šiaurinėje dalyje yra 5 nemažos krūmynais apaugusios salos (0,98 ha, 0,9 ha, 0,7 ha, 0,65 ha, ir 0,47 ha). Altitudė 25 m. Krantai aukšti, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Į rytus nuo tvenkinio plyti dirbami laukai, o iš vakarų juosia Karšuvos giria (Pamituvio, Lemantiškių, Smukučių šilelio miškai).

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 26,6 m, ilgis 320 m, plotis 10 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 196 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1985 m. 2003 m. pastatyta 675 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Prie Jurbarkų tvenkinio esantys kaimai: Jurbarkai, Smukučiai, Dainiai, Rukšniai, Vanaginė (kolektyviniai sodai), Lemantiškiai, Meškininkai (kolektyviniai sodai), Vajotai, Užvajočiai, Antkalniai (kolektyviniai sodai), Mantviliai, Vertimai, Užkalniai. Rytinėje pakrantėje stūkso Meškininkų piliakalnis. Prie pietinio tvenkinio kranto įsikūrusi šiaurvakarinė Jurbarko miesto dalis – Smukučiai (kolektyviniai sodai). Šalia užtvankos, rytinėje pakrantėje, yra įrengtas paplūdimys.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Pastrėvio HE tvenkinys

**Pastrėvio hidroelektrinės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kaišiadorių rajone, 5 km į rytus nuo Žiežmarių. Sudarytas užtvenkus Strėvos upę (Nemuno intakas) 27,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,98 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 80,2 m. Krantai aukšti. Pakrantės apaugusios medžiais ir krūmynais. Šiaurvakariniame krante, į pietus nuo HE pastato, stūkso Mūro Strėvininkų piliakalnis.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 81 m, ilgis 800 m, plotis 4 m. Vandens pralaida – slenkstinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 48,6 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1955 m., kai buvo pastatyta pirmoji HE, kuri veikė apie 2 dešimtmečius. Naujoji 320 kW galios HE pastatyta 1997 m.

Prie Pastrėvio HE tvenkinio esantys kaimai: Bačkonys, Dirgalonys, Liutonys.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Girelės I tvenkinys

**Girelės I tvenkinys** – tvenkinys Kaišiadorių miesto pietinėje dalyje, šalia kelio  (iš rytų pusės). 1974 m. įrengtas ant L-1 upelio (Lomenos intakas), už 1,3 km nuo jo žiočių. Šiaurinėje pakrantėje auga Triliškių miškas, įrengtas pažintinis takas, poilsiavietė. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi kolektyvinių sodų bendrija. Pasroviui už kelio  iškart telkšo Girelės II tvenkinys.

## Duomenys

Tvenkinio kodas – 12050340, priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Vandens telkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,82 km, plotis – iki 0,53 km. Altitudė 82,9 m. Krantai neaukšti, sausi. Žemių užtvankos keteros altitudė – 103,45 m, užtvankos ilgis – 530 m, plotis – 16 m, vandens pertekliaus pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 1,68 m³/s.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

## Nuorodos

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* Girelės I tvenkinys
Aunuvėnų tvenkinys

**Aunuvėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 10 km į šiaurės vakarus nuo Šaukėnų, 1 km į šiaurę nuo Aunuvėnų. Sudarytas užtvenkus Aunuvos upę (Ventos intakas) 8,4 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,63 km, plotis – iki 0,9 km. Altitudė 110 m. Krantai žemi, apaugę krūmais, šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Yra 0,24 ha sala. Tvenkinį supa dirbami laukai, vakaruose prieina Aunuvėnų miškas.

Užtvankos keteros aukštis virš jūros lygio 111,8 m, ilgis 350 m, plotis 6,5 m. Vandens pralaida – šachtinė. Skaičiuotinis užtvankos debitas – 27,1 m³/s. Tvenkinys įrengtas 1995 m.

## Šaltiniai

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998