open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pūstapėdžių koplyčia

**Pūstapėdžių koplyčia** – parapijinė koplyčia, veikianti Vilkaviškio rajono savivaldybėje, Šeimenos seniūnijoje, Pūstapėdžių kaime, 4 km į pietus nuo Vilkaviškio. Įkurta tuometinės mokyklos pastato pirmojo aukšto patalpose, šalia kaimo bibliotekos. Patalpos pritaikytos maldos namams, aprūpintos bažnytiniu inventoriumi (altorius, kryžius, skulptūros) čia veikiančios kaimo bendruomenės ir parapijos rūpesčiu. Dalį šių bažnytinių daiktų padovanojo katalikų bendruomenė iš Vokietijos, 2002 m. Pūstapėdžiuose lankęsis į vyskupus įšventintas Rimantas Norvila. 

Koplyčia pašventinta, priklauso Vilkaviškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo parapijai. Pastaraisiais metais šv. Mišios vyko kas antrą savaitę.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vilkaviškio rajono sakralas *sakralas.lt*
Žagarės dvaro koplyčia

**Žagarės dvaro koplyčia** – buvusi koplyčia, išlikusi Joniškio rajone, Žagarėje, priklausanti Žagarės dvaro sodybos statinių kompleksui. Koplyčios pastatas stūkso dvaro parko pakraštyje, 0,4 km į pietus nuo centrinių rūmų, 180 m į rytus nuo Žagarės gimnazijos. 

2000 m. dvaro koplyčia, kaip nacionalinės reikšmės architektūros paminklas, buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Žagarės dvarą XVIII a. pabaigoje įkūrė grafas Platonas Zubovas (1767–1822). XIX a. pabaigoje, valdant Georgijui Naryškinui (1848–1924), sodyba išplėsta ir rekonstruota. Koplyčia pastatyta 1898 m. pagal anglų architekto Edward Arden Minty (1857-1936) projektą. Angliškų kotedžų arba Tiudorų stiliumi pasižymi ir kiti šio architekto suprojektuoti dvaro sodybos pastatai. Britų architekto pasirinkimą galimai lėmė tai, jog G. Naryškino žmona Elizabeth Knight buvo anglė. Jų šeima 1922 m. gyveno Londono prestižiniame Šiaurės Kensingtono rajone. Istorikai Rusijos bajorus Naryškinus lygino su įtakinga bankininkų Rotšildų šeima. Prie savo dvaro Anglijoje ūkio darbininkams turtuoliai Rotšildai buvo pastatę Tiudorų stiliaus kotedžų kaimelį. Panašu, jog ir Žagarėje Naryškinai mėgino įkurti tarsi atskirą kaimelį, tik pastatai išdėstyti didesniame plote. Be koplyčios, plačioje dvarvietės teritorijoje išsidėstę kiti Anglijos karalių dinastijos (1485–1603 m.) stilių menantys pastatai: arklidės, žirgų maniežas, ratinė, pieninė, taip pat namai, priklausę arklininkui, šventikui, sargui, šėrikui, aludariams.

Tarpukariu koplyčios pastate buvo vykdoma edukacinė veikla, nes čia veikė Žagarės pradžios mokykla. Pastaraisiais metais koplyčioje įsikūręs Joniškio istorijos ir kultūros muziejaus padalinys, tęsiantis edukacinės veiklos tradiciją: rengiamos amatų dirbtuvės, įvairūs kultūriniai renginiai.

Dviejų aukštų raudonplytis koplyčios pastatas yra atviro T formos plano, dengtas dvišlaičiu stogu su keraminių čerpių danga ir iškylančiais keraminių plytų mūro dūmtraukiais. Po dalimi pastato (pietvakarių pusėje) įrengtas rūsys. Pamatas su lauko akmenų ir keraminių plytų mūro rūsio sienomis. Istorizmo Tiudorų stiliui būdingi elementai pastatui suteikia išraiškingumo. Tai atvirų plytų mūro sienos, trikampių frontonų gausa bei fasadus puošiantis medinis fachverko imitacijos dekoras. Vidaus patalpų architektūrinės detalės: mediniai profiliuoti lubų karnizai, užapvalintos lubų paskliautės, lygaus tinko sienos.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Joniškio rajono sakralas *sakralas.lt*
Zundo jūros mūšis (1210)

**Zundo jūros mūšis** – pirmasis Livonijos kryžiaus žygio mūšis, įvykęs 1210 m. balandžio 18 d. (per Velykas) Baltijos jūros „Zundo“ sąsiauryje, tikriausiai prie Gotlando krantų tarp kuršių ir Rygos vyskupo Alberto pajėgų.

Nors kuršai 1201 m. buvo sudarę taiką su Rygos vyskupu ir iki šio mūšio nekonfliktavo su kalavijuočiais, pastarieji, grįždami į Vokietiją, pamėgino užpulti aštuonis kuršių vikingų laivus. Įvertinus jų vidutinį įgulos dydį (20–30) kuršių pajėgas galėjo sudaryti 160–240 vyrų. Mūšyje dalyvavo ir pats Rygos vyskupas Albertas, tačiau kronikoje neužsimenama, ar puolimas vyko jo įsakymu.

Puldami kalavijuočiai persėdo į valtis ir yrėsi link kuršių laivų. Pastarieji sustatė laivus poromis ir perkėlę krovinius aukštai į orą iškėlė laivų priekius. Pirmosios dvi atplaukę vokiečių valtys įstrigo tarp suporuotų laivų ir nieko negalėjo padaryti prieš aukštai laivuose buvusius kuršius. Kuršiai iš patogesnės padėties nukovė apie 30 vokiečių, po ko likę užpuolikai pasitraukė į savo laivus. Kuršiai paėmė žuvusiųjų drabužius ir kitą turtą. Vėliau kūnus palaidojo vietos gyventojai.

Apie kuršių vadą ir kuršių nuostolius duomenų nėra.

Kuršių pergalė paskatino lyvių, estų, žiemgalių bruzdėjimus prieš Rygos vyskupo ir Kalavijuočių ordino valdžią bei nesėkmingą kuršių ir lyvių išpuolį prieš Rygos miestą 1210 m. liepos mėn., lietuvių antpuolį prieš Kuokensę.

## Šaltiniai
* (EE) Heinrici chronicon Livoniae. vert. Richard Kleis, komentarai Enn Tarvel. Tallinn: Eesti Raamat 1982. Peatükk XIV (1-5), p. 101–107.
* (LT) Žulkus, Vladas. *[http://journals.ku.lt/index.php/AB/article/view/34 Settlements and piracy on the eastern shore of the Baltic sea: The Middle ages to Modern times] *, Archaeologia Baltica, 2011, vol 16. p. 63.

## Išnašos
Reed Sheppard

**Aizėja Ridas Šepardas** (, g. ) – JAV krepšininkas, žaidžiantis NBA lygoje besivaržančioje Hiustono „Rockets“ komandoje. Universitete rungtyniavo Kentukio „Wildcats“ komandoje.

## Karjera universitete
2021 m. lapkričio 20 d. įsipareigojo žaisti krepšinį Kentukio universitete, nors sulaukė pasiūlymų iš Luisvilio ir Virdžinijos universitetų. Jam buvo priskirti marškinėliai su 15 numeriu – jo tėvo numeriu.

Vasarą, prieš pirmojo kurso pradžią, Šepardas žaidė už „Wildcats“ komandą „GLOBL JAM“ turnyre Kanadoje ir per ketverias rungtynes vidutiniškai pelnė po 8,5 taško, atliko po 5,8 rezultatyvaus perdavimo, perėmė po 1,8 kamuolio ir blokavo po 1,3 metimo, o komanda nepralaimėjo nė vienų rungtynių ir laimėjo turnyrą.

Vienerius metus rungtyniaudamas Kentukio komandoje Šepardas buvo žinomas kaip snaiperis, nes pataikė 52,1 % tritaškių. Po reguliariojo sezono buvo pripažintas Pietryčių konferencijos (SEC) metų pirmakursiu.

2024 m. balandžio 18 d. krepšininkas paskelbė, kad dalyvaus 2024 m. NBA naujokų biržoje ir atsisakys likusios teisės žaisti universitetinį krepšinį.

## Profesionali karjera

### Hiustono „Rockets“ (2024–dabar)
2024 m. NBA naujokų biržoje Hiustono „Rockets“ pasirinko jį trečiuoju šaukimu. 2024 m. liepos 3 d. pasirašė naujoko sutartį.

## Statistika

### NBA
#### Reguliarusis sezonas

### Universitetas

|-
| style="text-align:left;"|2023–24
| style="text-align:left;"|Kentukis
| 33 || 5 || 28.9 || .536 || .521 || .831 || 4.1 || 4.5 || 2.5 || .7 || 12.5
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"|Karjera
| 33 || 5 || 28.9 || .536 || .521 || .831 || 4.1 || 4.5 || 2.5 || .7 || 12.5
|}

## Išnašos

## Nuorodos
* Reed Sheppard NCAA profilis „Sports Reference“
Žagarės tiltas

**Žagarės tiltas** – automobilių transporto tiltas per Švėtę (Lielupės intaką), stovintis Žagarėje, Joniškio rajone. Pastatytas miesto senojoje dalyje, centrinės Miesto aikštės prieigose. Nuo tilto į šiaurės rytus, link užtvankos, driekiasi Žagarės tvenkinys. Jungia P. Cvirkos ir Tilto gatves, kurios patenka į kelio  maršrutą per Žagarės miesto istorinės dalies teritoriją.

Žagarės tiltas, kaip regioninės reikšmės architektūros ir inžinerinis paminklas, 1995 m. buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Dviejų tarpatramių tiltas remiasi į krantines atramas-ramtus. Upės vagoje pastatyta tarpinė atrama-tauras su ledlaužiu aukštupio pusėje. Atramos sumūrytus iš tašytų akmenų blokų. Vertingas prietilčių kultūrinis sluoksnis patenka į Žagarės senojo miesto vietą.

Vienas pirmųjų tiltų per Švėtės upę buvo pastatytas XVII a. viduryje Žagarės dvaro lėšomis tarp augančių dviejų administraciniu požiūriu savarankiškų miestelių - Senosios ir Naujosios Žagarės. Tiltui suirus, 1896 m. buvo sudarytas metalinio tilto projektas. Vykstant Antrojo pasaulinio karo mūšiams, 1944 m. tiltą sugriovė vokiečių kariuomenės daliniai. 1963 m. tiltas buvo atstatytas.

Ant mūrinio namo šalia tilto, Raktuvės g. 1, 1998 m. pakabinta paminklinė lenta 1941 m. naktį iš birželio 29 į 30 d. čia žuvusio Lietuvos šaulių sąjungos Žagarės kuopos nario Jono Baranausko, saugojusio tiltą nuo susprogdinimo, atminimui.

## Šaltiniai
Žagarės užtvankos tiltas

**Žagarės užtvankos tiltas** – automobilių transporto tiltas per Švėtę (Lielupės intaką), pastatytas užtvenktos upės pylime prie Žagarės tvenkinio, Joniškio rajone. Tiltu eina kelio  maršrutas. Nuo tilto dešiniajame krante Vilniaus gatve pasiekiamas miesto centras (0,8 km), kairiajame krante Aušros gatvėje – Latvijos–Lietuvos valstybinė siena (1 km).

Užtvanka su tiltu patenka į Žagarės dvaro teritoriją. XIX a. pr. pietvakarinėje ponų namo pusėje pradėtas formuoti sodybos parkas. Tuomet buvo įrengta užtvanka, veikiausiai ir vandens malūnas greta jos.  

Daugiau kaip prieš 100 metų užtvankos vietoje buvo natūralus Švėtės krioklys. XIX a. pastačius užtvanką, krioklys buvo užsemtas. Tarpukario metu čia veikė Strulio malūnas, kurio mechanizmus suko Švėtės srovė. Sovietmečiu pastatyta nauja betoninė užtvanka, suformuotas tvenkinys. Dėl išlenktos formos vandens krioklys Žagarės gyventojų dar vadinamas „bliūdu“. 

Vienos angos tiltas pastatytas priešais užtvanką, miesto pusėje puslankiu besiremiančią į prietilčio atramas. Priešingoje pusėje nuo tilto atsiveria užmiesčio reginys upės slėnyje. Tilto važiuojamoji dalis dviejų eismo juostų, padengta asfaltbetoniu. Ant tilto įrengti du paaukštinti šalitilčiai pėstiesiems, metaliniai turėklai. Tilto perdenginys sudėtas iš gelžbetoninių sijų.

## Šaltiniai
Galatino apygarda (Montana)

**Galatino apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Montanos pietvakarinėje dalyje. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, apygardoje gyveno 118 960 žmonių. Apygardos būstinė įsikūrusi Bozmane. Apygarda šiaurėje ribojasi su Brodvoterio ir Maro apygardomis, rytuose su Parko apygarda ir Vajomingu, pietuose su Aidahu, vakaruose su Madisono, Džefersono apygardomis. Apygarda apima dalį Jeloustouno nacionalinio parko.

## Istorija
Apygarda įkurta 1865 m. Pavadinimas kilęs nuo Galatino upės, kuri pavadinta buvusio Jungtinių Valstijų iždo sekretoriaus Alberto Galatino garbei.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 87,43 % baltųjų, 4,96 % lotynoamerikiečių, 4,72 % mišrios rasės, 1,17 % azijiečių, 0,78 % indėnų, 0,46 % kitų rasių, 0,41 % afroamerikiečių ir 0,08 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Galatino apygarda

Jungtinėse Amerikos Valstijose yra trys apygardos, pavadintos **Galatino apygarda:**

*Galatino apygarda (Ilinojus);
*Galatino apygarda (Kentukis);
*Galatino apygarda (Montana).
Alvito dvaras

**Alvito dvaras** – buvęs dvaras Alvite (Vilkaviškio rajonas), šalia kelio , į pietvakarius nuo Alvito bažnyčios. Išlikusi spirito varykla – paveldo objektas (unikalus Nr. ).

## Istorija

1561 m. minimas kaip ***Paširvinčio dvaras***, kurį valdė karalienė Bona Sforca. Dvarui priklausė ir gyvenvietė. Vėliau kitą dvarą XVIII a. 2-ojoje pusėje šalia Alvito kaimo įkūrė Alytaus ekonomijos valdytojas Antanas Tyzenhauzas. Dvarą XIX a. 1-ojoje pusėje įsigijo grafai Gauronskiai – iš jų vienu pirmuoju minimas Vincentas Gauronskis, o po jo – sūnus Viktoras Gauronskis. XIX a. dvarininkams pastatyta Gauronskių koplyčia-mauzoliejus. 1834 m. dokumente minimas namo rūmas – medinis, apkaltas senomis prastomis lentomis, su dviem mūriniais kaminais, aukštai kyšančiais virš stogo. Dalį dvaro 1837 m. valdė ir Mateušas Bučkovskis.

Alvito dvaro pastatai stovėjo prie pat Alvito ežero. 1914 m. karo metu gyvenamieji ir ūkiniai pastatai sudegė. Nuo gaisro nenukentėjo ryčiausiai stovėjęs raudonų plytų pastatas „Raudonė”, kuriame gyveno samdiniai. 1915 m. vokiečiai išardė spirito varyklos įrangą ir į Vokietiją išsigabeno vamzdelius ir kitokias iš vario pagamintas detales.

Po I pasaulinio karo dvaras buvo atstatytas. Prie dvaro veikė kumetynai, spirito varykla, malūnas, fabrikėlis. Apie 1920 m. prieš išvažiuodama į Lenkiją grafienė Gauronskienė pardavė Alvito dvarą Tadui Voičinskiui, nors į dvarą pretendavo (ar jo dalį valdė) ir Stanislovas Zielinskis. Iki Žemės reformos dvaras ir daug aplinkinių ūkių (Vanaginės palivarkas, Čižiūnų, Versnupių, Rumokų, Vasiliškių ir gal net Šuklių dvarai) buvo Tado Skarbeko-Voičinskio nuosavybė.

1937 m. dvarą nupirko Donatas Malinauskas – jis įgijo 80 ha žemės ūkio nenusavinamą normą su visais esančiais minimame žemės plote trobesiais, neišskiriant ir spirito varyklos trobesių, Alvito ežerą ir durpyną „Kairabalę”. 1940 m. dvaras nacionalizuotas, o II pasaulinio karo metais vokiečiai užėmė pusę dvaro rūmų pastato, karvidėje įrengė rusų belaisvių stovyklą.

Pokariu Alvito dvaro pastatuose įsteigta mašinų traktorių stotis (MTS), kolūkio dirbtuvės. Dvaro rūmai karo metais buvo apgriauti, tačiau vėliau pertvarkyti į butus, kurie dabar priklauso jų gyventojams. Yra išlikęs tik pirmas dvaro aukštas ir vidurinioji antrojo aukšto dalis. Spirito varykla buvo sumažinta (nugriautos kai kurios pastato komplekso dalys) ir rekonstruota į užeigą, kuri jau nepriklausomybės metais ne kartą keitė savo šeimininkus. Iš užrašo ant kamino (jis tarpukariu buvo penkiskart aukštesnis) spėjama, kad spirito varykla pastatyta 1909 m. Dvarvietėje yra masinė kapavietė, kurioje vietinių gyventojų teigimu, palaidoti rusų ir lenkų karo belaisviai, mirę 1941–1945 m.

1994 m. pa­sta­tą iš jį val­džiu­sio koo­pe­ra­ty­vo įsi­gi­jo Vo­kie­ti­jos pi­lie­tis Giun­te­ris Bo­šu­cas, pagarsėjęs Vokietijoje kaip neonacis. Nesusitaręs su vietiniu verslininku daryti verslą bendrai jis turtą išpardavė ir išvyko iš Lietuvos. 1996 m. spirito varykla įtraukta į Kultūros vertybių registrą.

## Šaltiniai
Šv. Juozapo koplyčia

**Šv. Juozapo koplyčia** – koplyčios, pavadintos šv. Juozapo vardu:

* Guronių šv. Juozapo koplyčia
* Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia
* Rokiškio šv. Juozapo koplyčia
* Rusnės šv. Juozapo koplyčia
* Šiaulių šv. Juozapo koplyčia
* Tytuvėnų kapinių šv. Juozapo koplyčia
* Vilniaus šv. Juozapo koplyčia
Hot Springso apygarda

**Hot Springso apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Vajomingo šiaurės vakarinėje dalyje. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, apygardoje gyveno 4 621 žmogus. Apygardos būstinė įsikūrusi Termopolyje.

## Istorija
Apygarda įkurta 1911 m. Pavadinimas kilęs nuo karštųjų versmių (), esančių Termopolyje, apygardos administraciniame centre.

## Geografija
Hot Springso apygarda šiaurės rytuose ribojasi su Vašakio apygarda, pietuose su Frimonto apygarda, šiaurės vakaruose su Parko apygarda. Apygarda apsupta Uolinių kalnų grandinėmis: Pelėdų Upės, Bridžerio bei Didžiojo Rago kalnais ir Absarokos kalnagūbriu. Apygarda apima nedidelę dalį Šošonių nacionalinio miško bei Vėjų Upės indėnų rezervacijos. Apygardos teritorijoje teka Didysis Ragas.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 89,63 % baltųjų, 4,63 % mišrios rasės, 3,83 % lotynoamerikiečių, 0,91 % indėnų, 0,39 % azijiečių, 0,35 % kitų rasių, 0,19 % afroamerikiečių ir 0,06 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Kroidonas

**Kroidonas** () – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, Didžiojo Londono sudėtyje, į pietus nuo Londono centro. Sudaro Kroidono apygardą Didžiajame Londone. Svarbus prekybinis rajonas (gausu prekybos centrų). Įsikūrę dideli verslo kvartalai, finansinės įstaigos. Taip pat vystoma elektronikos, inžinerijos pramonė.

Yra *Fairfield Halls* kultūros centras (koncertų salė, galerijos, teatrai), Kroidono laikrodžio bokštas.

## Istorija
Kroidonas šaltiniuose minimas nuo 809 m., paminėtas Paskutiniojo teismo knygoje. Viljamas Užkariautojas Kroidono dvarą padovanojo arkivyskupui Lanfrankui. Šis dvaras tapo Kenterberio arkivyskupų vasaros rūmais (iki 1781 m.). Kroidonas istoriškai pateko į Sario grafystę, buvo prekybinis miestas prie Londono–Braitono kelio. 1803 m. miestą pasiekė geležinkelis, 1809 m. iškastas Kroidono kanalas.

1915–1959 m. veikė Kroidono aerodromas, kuris buvo pagrindinis civilinės aviacijos aerodromas Londone. II pasaulinio karo metu miestas subombarduotas. 1965 m. Kroidonas įjungtas į Didžiojo Londono aglomeraciją, tapo apygardos centru.

## Šaltiniai
Krolevecis

**Krolevecis** () – miestas Ukrainos šiaurėje, Sumų srityje, Konotopo rajone, prie Retės upės, 120 km į šiaurės vakarus nuo Sumų. Praeina Kijevo–Maskvos plentas ir geležinkelis, taip pat kelias į Konotopą. Maisto (duonos), metalo apdirbimo (armatūros) pramonė. Yra kultūros namai, krašto muziejus, audimo muziejus, institutas, obelynas (botanikos paminklas).

## Istorija
Krolevecis įkurtas 1601 m., pavadintas karaliaus Žygimanto III garbei. 1644 m. gavo Magdeburgo teises, pastatyta pilis.

Iki 2020 m. – Krolevecio rajono centras.

## Šaltiniai
Kromvelio srovė

**Kromvelio srovė** arba **Ramiojo vandenyno pusiaujinė priešsrovė** – giluminė kompensacinė srovė (priešsrovė) Ramiajame vandenyne, srūvanti priešinga kryptimi po Pietų pasatų srove (40–300 m gylyje). Driekiasi nuo Naujosios Gvinėjos salos apylinkių iki Galapagų salų. Ilgis 8700 km, plotis iki 300 km, greitis vakaruose 7,3–6,0 km/h, rytuose 3,6 km/h; vidutinis debitas apie 39 mln. m³/s. Vidutinė temperatūra 20–22 °C. Druskingumas 35 ‰. Rytuose Kromvelio srovė pereina į paviršines sroves, tekančias į vakarus.

Vandenyno vakaruose Kromvelio srovės šerdis yra 200 m gylyje, rytuose iškyla iki 50 m aukščio, o nurimus pasatiniams vėjams gali iškilti į paviršių.

Srovę 1952 m. atrado Jungtinių Amerikos Valstijų okeanografinė ekspedicija (pavadinta ekspedicijos vadovo Taunsendo Kromvelio vardu).

## Šaltiniai
Positoso stadionas

**Positoso stadionas** () – buvęs daugiafunkcis stadionas Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje, į rytus nuo miesto centro, Positoso mikrorajone. Stadionas priklausė CA Peñarol klubui.

## Istorija

Atidarytas 1921 m. lapkričio 6 d. ir naudotas kaip CA Peñarol klubo namų aikštė. 1930 m. stadione vyko I pasaulio futbolo čempionatas (2 rungtynės), tarp jų ir pačios pirmosios čempionato rungtynės. Po kelerių metų, 1933 m. „Peñarol“ persikėlė į Šimtmečio stadioną.

Plečiantis Montevidėjui, 1940 m. stadionas buvo nugriautas, jo vieta apstatyta namais. 2002–2006 m. Urugvajaus architektas Héctor Benech ėmėsi ištirti, kurioje vietoje buvo įmuštas pirmasis pasaulio čempionatų įvartis. 2006 m. tai buvo viešai paskelbta.

## Šaltiniai
Kronokų įlanka

**Kronokų įlanka** () – Ramiojo vandenyno įlanka, įsiterpusi į vakarinius Kamčiatkos pusiasalio krantus, tarp Šipuno ir Kronokų pusiasalių. Ilgis 68,5 km, plotis ties išėjimu 231 km, gylis iki 1500 m.

Potvyniai kyla mišriu ritmu, aukštis iki 2 m. Žiemomis užšąla. Įteka Kronockajos, Županovos, Šumnajos, Tiuševkos upės.

Pakrantės negyvenamos, šiaurinė dalis patenka į Kronokų rezervatą.

## Šaltiniai
Kropotkinas

**Kropotkinas** () – miestas Rusijos pietvakariuose, Krasnodaro krašte, 133 km į šiaurės rytus nuo Krasnodaro, Kubanės upės dešiniajame krante. Geležinkeliai ir plentai į Krasnodarą, Vorošilovską, Rostovą prie Dono, Baku. Mašinų (staklių), chemijos, statybinių medžiagų (gelžbetoninių gaminių), maisto (mėsos, duonos, pieno, konservų, aliejaus, alaus) pramonė.

Veikia Rostovo ir Stavropolio universitetų filialai. Yra XIX a. antros pusės pastatų: Dievo Motinos Globėjos soboras, geležinkelio stoties pastatas.

## Istorija

1779 m. dabartinio miesto vietoje įkurtas ***Romanovskio*** viensėdis. Gyvenvietė pradėjo augti XIX a., nutiesus geležinkelį. 1921 m. Romanovskiui suteiktos miesto teisės, pervadintas revoliucionieriaus, geografo Piotro Kropotkino garbei.

## Šaltiniai
Didysis centrinio parko stadionas

**Didysis centrinio parko stadionas** () – stadionas Urugvajaus sostinėje Montevidėjuje, į šiaurės rytus nuo miesto centro, La Blankeados mikrorajone. Nacional Montevideo klubo namų aikštė. Seniausias tebeišlikęs stadionas Amerikos žemyne.

## Istorija

Pradėtas statyti 1898 m., stadionas atvėrė vartus 1900 m. gegužės 25 d. Iki 1930 m. čia savo namų rungtynes žaisdavo . 1923 ir 1924 m. čia vyko Pietų Amerikos futbolo pirmenybės, o 1930 m. – I pasaulio futbolo čempionatas (6 rungtynės).

## Šaltiniai
Vilkaviškio Gedimino gatvės tiltas

**Vilkaviškio Gedimino gatvės tiltas** (anksčiau ***LDK Gedimino tiltas***) – automobilių transporto tiltas Vilkaviškyje, nutiestas per Šeimeną Gedimino gatvės ašyje, kuria praeina kelio  maršrutas. Tiltas stūkso centrinės mieste J. Basanavičiaus aikštės prieigose (dešiniajame krante), už 100 m nuo Vilkaviškio katedros (kairiajame krante). Šis transporto statinys buvo pirmasis Vilkaviškyje gelžbetoninis tiltas, pastatytas 1933 m.

Gedimino gatvės tiltas išlikęs originalios konstrukcijos, jis dviejų angų, 16,05 m ilgio. Tilto važiuojamosios dalies plotis 10,2 m. Yra du šalitilčiai pėstiesiems po 1,5 m pločio, atskirti 0,32 m aukščio gelžbetoniniais atitvarais, metaliniais 1,2 m aukščio turėklais. Tilto ramtai monolitiniai masyvūs, tauras sieninio tipo. Tilto perdenginį sudaro penkios briaunuotos sijos su diafragmomis.

2022 m. kuriant rekreacinę teritoriją prie Šeimenos, įgyvendintas retai sutinkamas projektas: po šiuo tiltu išilgai upės įrengtas kitas tiltas pėsčiųjų – dviračių takui.

## Istorija

1931 m. Vilkaviškiui buvo suteiktos pirmaeilio miesto teisės, kurios leido vietos valdžiai aktyviau plėtoti statybas. Tarp užmojų buvo ir senų medinių tiltų perstatymas. 1933 m. laikraštis „Mūsų rytojus“ (Nr. 99) rašė, kad Vilkaviškio centre ant Šeimenos upės stovėjusį seną, siaurą ir silpną medinį tiltą Susisiekimo ministerija pakeitė nauju plačiu tiltu pagal inž. A. Rozenbliumo projektą. Iškilmingai atidarytam tiltui suteiktas L.D.K. Gedimino vardas. Nuo tol jis puošė miestą ir visiems teikė didelį patogumą. 1939 m. išleistoje knygoje „Vilkaviškio miesto savivaldybė (1918–1938)“ įrašyti tilto duomenys: kaštavo apie 90 tūkstančių litų, buvo 16,5 m ilgio, 14 m pločio, 5,80 m aukščio.
 
## Šaltiniai
Diplomatinis imunitetas

**Diplomatinis imunitetas** – tarptautinės teisės principas, pagal kurį tam tikri užsienio valstybės pareigūnai pripažįstami turinčiais teisinį imunitetą kitos šalies jurisdikcijos atžvilgiu. Tai leidžia diplomatams saugiai ir laisvai keliauti priimančiojoje šalyje bei suteikia beveik visišką apsaugą nuo vietinių ieškinių ir baudžiamojo persekiojimo.

Diplomatinis imunitetas yra viena iš seniausių ir dažniausiai naudojamų praktikų tarptautiniuose santykiuose. Dauguma civilizacijų nuo senųjų laikų suteikdavo specialų statusą ar neliečiamumą užsienio šalių pasiuntiniams ir diplomatams. Diplomatinis imunitetas skirtas palengvinti valstybių santykius, leidžiant atitinkamiems jų atstovams laisvai ir saugiai atlikti savo pareigas net ir politinės įtampos bei karinių konfliktų metu. Be to, tokia apsauga paprastai suprantama kaip abipusiai naudinga.

Ilgą laiką diplomatinis imunitetas buvo universaliai laikomas kaip paprotinė teisė, tačiau dažnai tai buvo suprantama skirtingai ir buvo taikomi prieštaringi apsaugos standartai. Šiuolaikinės diplomatinio imuniteto praktikos buvo oficialiai aprašytos 1961 m. Vienos konvencijoje diplomatiniams santykiams. Ši konvencija formaliai kodifikavo teisinį ir politinį diplomatų statusą, o ją ratifikavo didžioji dauguma suverenių valstybių. Taip pat šia konvencija diplomatinis imunitetas buvo suteiktas ir Šventojo Sosto apaštališkiesiems legatams.

Priešingai populiariems įsitikinimams diplomatai nėra visiškai apsaugoti nuo priimančiosios šalies jurisdikcijos. Kaip ir dauguma užsieniečių, jie vis tiek gali būti paskelbti persona non grata ir išsiųsti iš šalies. Užsienio pareigūno gimtoji šalis gali atšaukti imunitetą, paprastai tuo atveju, jei jis kokiu nors būdu yra susijęs su sunkiu nusikaltimu, nesusijusiu su jo diplomatiniu vaidmeniu. Tačiau daugelis šalių atsisako atšaukti imunitetą kaip savaime suprantamą dalyką, o diplomatai neturi teisės atšaukti savo imuniteto. Taip pat gimtoji šalis gali patraukti baudžiamojon atsakomybėn asmenį savo noru arba primygtinai reikalaujant priimančiajai šaliai.

## Šaltiniai
Brian Keefe

**Brajanas Kifas** (, g. ) – JAV krepšinio treneris. Nuo 2024 m. – Vašingtono „Wizards“ vyriausiasis treneris.

## Trenerio karjera
Kifas trenerio karjerą pradėjo kaip asistentas Pietų Floridos universiteto krepšinio komandoje. Po metų persikėlė į Brajanto universitetą, kur penkerius metus dirbo trenerio asistentu.

2007 m. rugpjūčio 23 d. prisijungė prie NBA klubo Sietlo „SuperSonics“ trenerių štabo (2008 m. ekipa persivadino į Oklahoma Sičio „Thunder“). Jis tapo atsakingas už jaunų komandos žaidėjų, tarp kurių buvo Kevin Durant, Russell Westbrook ir James Harden, ugdymą.

Po septynerių metų, praleistų „Thunder“ komandoje, Kifas pradėjo dirbti Niujorko „Knicks“ vyriausiojo trenerio ir buvusio „Thunder“ žaidėjo Derek Fisher asistentu.

2016 m. rugpjūtį buvo įdarbintas Los Andželo „Lakers“ trenerių štabe.

2019 m. liepą Kifas grįžo į Oklahoma Sičio „Thunder“ ir ėjo gynybos specialisto pareigas bei perėmė atsakomybę už Shai Gilgeous-Alexander ugdymą.

2021 m. rugpjūčio 3 d. įdarbintas Bruklino „Nets“ vyriausiojo trenerio asistentu. 2023 m. gegužę jo keliai su klubu išsiskyrė.

2023 m. liepą Brajanas Kifas prisijungė prie Vašingtono „Wizards“ trenerių štabo, o 2024 m. sausio 25 d. „Wizards“ paskelbė jį laikinuoju vyriausiuoju treneriu po to, kai Wes Unseld Jr. buvo atleistas iš vyriausiojo trenerio pareigų. Gegužės 29 d. Vašingtono ekipa paskelbė, kad Kifas bus paskirtas 26-uoju vyriausiuoju treneriu klubo istorijoje.

## Vyriausiojo trenerio statistika

|-
| style="text-align:left;"|Vašingtonas
| style="text-align:left;"|2023–24
| 39 || 8 || 31 ||  || style="text-align:center;"|14 vieta || —||—||—||—
| style="text-align:center;"|Nepateko
|-
| style="text-align:left;"|Vašingtonas
| style="text-align:left;"|2024–25
| 82||18||64|||| style="text-align:center;"|15 vieta||—||—||—||—
| style="text-align:center;"|Nepateko
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2" |Karjera
| 121||26||95||||&nbsp;||—||—||—||—||&nbsp;
|}
## Išnašos
Galia (filmas)

**Galia** () – 1966 m. Prancūzijoje sukurta drama.

## Turinys

Neseniai atvykusi į Paryžių ir apsigyvenusi mažame bute, Galia vieną vakarą išgelbsti nusiskandinti mėginančią moterį. Nikolė, nebegalėdama pakęsti vyro neištikimybės, nusprendė nusižudyti, palikdama jam raštelį. Galia įtikina Nikolę kol kas neatskleisti vyrui, kad yra gyva, o stebėti jo reakciją ir veiksmus. Ji pati susipažįsta su Nikolės vyru Gregu ir, grįžusi vakare namo, viską pasakoja Nikolei. Gregas atrodo visai ramus, kad jo žmona dingo ir netgi atpažįsta Senoje rastą skenduolį kaip Nikolę. Ilgainiui Galia įsimyli Gregą, ir tarp abiejų moterų kyla įtampa.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Mireille Darc – Galia
* Venantino Venantini – Gregas
* Françoise Prévost – Nikolė 
* Jacques Riberolles
* Edward Meeks
* Francois Chaumette

## Šaltiniai
Barbuzai

**Barbuzai** () – 1964 m. Prancūzijoje sukurta kriminalinė komedija, filmų apie šnipus parodija. Žodis „Barbuzai“ prancūzų slengu reiškia „šnipus“.
 
## Turinys

Prabangiame Paryžiaus viešnamyje miršta Bernaras Šachas, stambus ginklų prekeivis. Prancūzijos slaptoji tarnyba žino, kad Šachas supirkinėjo įvairius patentus ir jo rankose atsidūrė visa eilė išradimų, susijusių su atominiu bei bakteriologiniu ginklu. Dabar šiuos patentus paveldėjo mirusiojo našlė Antuanetė ir vyriausybė siunčia agentą Frensį, kad šis bet kokiu būdu gautų patentus.

Frensis Antuanetei prisistato mirusiojo giminaičiu, tačiau netrukus į namus atvyksta ir kitų šalių šnipai, pasiruošę viskam, kad pelnytų Antuanetės palankumą ir gautų iš jos ginklų patentus.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Lino Ventura – Frensis, prancūzų šnipas
* Bernard Blier – Kafarelis, italų šnipas
* Mireille Darc – Antuanetė Diubua, našlė
* Charles Millot – Hansas Miuleris, vokiečių šnipas
* Francis Blanche – Borisas Vasiljevas, sovietų šnipas
* Jess Hahn – O‘Brajenas, amerikiečių šnipas

## Šaltiniai
Mesjė (filmas)

**Mesjė** () – 1964 m. Prancūzijoje sukurtas juodai baltas filmas, kriminalinė komedija.

## Turinys

Paryžiaus bankininkas Renė Dušenė po žmonos mirties ketina nusiskandinti Senoje. Krantinėje jis sutinka prostitutę, kuri pasirodo esanti jų buvusi kambarinė Siuzana. Iš jos sužinojęs, kad žmona buvo jam neištikima, bankininkas persigalvoja ir nusprendžia pradėti naują gyvenimą. Siuzanos ir jos pažįstamų nusikaltėlių padedamas, jis apšvarina savo paties namus, o po to su padirbtais dokumentais įsidarbina turtinguose namuose kaip kamerdineris, o Siuzana visur pristatoma kaip jo duktė. 

Visų vadinamas Mesjė, buvęs bankininkas mėgaujasi nauju gyvenimu, kol sužino, kad jo turtas tuoj atiteks nekenčiamiems uošviams. Negana to, Siuzana įsimyli naujųjų šeimininkų sūnų, tačiau santuoka neįmanoma dėl jos prastos socialinės padėties. Mesjė nusprendžia grįžti į savo namus, perimti savo turtą, o Siuzaną oficialiai įdukrinti, kad ji galėtų ištekėti.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Jean Gabin – Mesjė
* Mireille Darc – Siuzana
* Liselotte Pulver – Elizabeta
* Marina Berti – madam Danoni
* Henri Cremieux
* Berthe Granval
* Claudio Gora
* Philippe Noiret

## Šaltiniai
Kybartų geležinkelio tiltas

**Kybartų geležinkelio tiltas**  – geležinkelio transporto tiltas Vilkaviškio rajone, Kybartuose, nutiestas per Lieponą (Širvintos intaką). Stovi dvikelio geležinkelio „Kaišiadorys–Kybartai“ linijos 123,988 km, pusiaukelėje tarp Kybartų ir Eitkūnų (Černyševskojės) geležinkelio stočių, 0,3 km į pietryčius nuo automobilių tilto su muitine J. Basanavičiaus gatvėje. Tiltas kerta Lietuvos–Rusijos valstybinę sieną, už kurios prasideda Kaliningrado sritis. Ant tilto nužymėtos sienos linijos, įrengti įspėjamieji informaciniai ženklai, po tiltu nutiesta sienos apsauginė tvora. Sieną stebi VSAT Kybartų pasienio užkardos pareigūnai.

2005 m. tiltas buvo įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Metalinį geležinkelio tiltą pagal kartotinį projektą 1862 m. pastatė carinės Rusijos „Vyriausioji Rusijos geležinkelių bendrovė“. Pirmoji Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio linija Lietuvoje buvo nutiesta iš Kauno į Virbalį ir toliau Eitkūnuose sujungta su Karaliaučiaus geležinkeliu. Ant tilto buvo keturios kelio vėžės – dvi rusiškojo imperinio ir dvi prūsiškojo europinio geležinkelio. Jis kirto tuometinę Rusijos ir Prūsijos imperijų sieną ir buvo statomas išlaidas dalinantis per pusę. Vėliau jis buvo sugriautas ir atstatytas. Kybartų tiltas iki šių dienų išliko autentiškas, geros fizinės būklės. 

Tiltas vienos angos, 23,20 m ilgio, 8,90 m pločio, 6,45 m aukščio. Perdenginį sudaro plieninės kniedytos sijos su standumo briaunomis ir tarpsijiniais ryšiais. Tilto sijų šiaurinėje dalyje nuo Antrojo pasaulinio karo išlikusios apšaudymų skylės, kurios nesusilpnino konstrukcijų. Geležinkelio bėgiai ant medinių tilto tašų (pabėgių) pakloti ant sijų perdenginio. Atstumas tarp kelių ašių 4,82 m. Atramos sumūrytos iš tašytų akmenų. Įrengtos atraminės sienos su su sparnais.  Prietilčių pylimai apsaugoti betoninėmis plokštėmis. Pietų pusėje nuo tilto įrengtas pylimas su vandens pralaida apsaugo upės vagą po tiltu nuo per didelio vandens debito.


Kybartu GS11.jpg|Tiltas XX a. pradžioje
Kybartai 1910.jpg|Sienos sargyba ant tilto
Eydtkuhnen-Wirballen 1912.jpg|Tiltas 1912 m. 

 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Kybartų geležinkelio tiltas *wikimapia.org*
* Мост через р. Лепона на границе Литвы и России (Калининградской обл.) *railwayz.info*
* Lietuva senose fotografijose. Sugriautas geležinkelio tiltas per Lieponos upę, apie 1915 - 1917 m. *facebook.com*
2024 m. Lietuvos šachmatų čempionatas

**2024 m. Lietuvos šachmatų čempionatas** – 91-asis Lietuvos šachmatų čempionatas. Jis vyko gegužės 19–26 d. Vilniuje. Vidutinis čempionato reitingas – 2369.

Lietuvos čempionu ketvirtą kartą tapo didmeistris iš Kauno – Tomas Laurušas (rtg. 2576). Antras, su 6,5 taško, liko 17-metis Klaipėdos moksleivis FIDE meistras Glebas Pidlužnis (rtg. 2321), trečias su 6 tšk. kaunietis – tarptautinis meistras Pijus Stremavičius (rtg. 2370). 

#### Lietuvos moterų šachmatų čempionatas

2024 m. Lietuvos moterų šachmatų čempionatas buvo 77-asis. Jis vyko gegužės 22–26 d. Vilniuje. Vidutinis varžybų reitingas – 1984.

Lietuvos čempione trečią kartą tapo moterų tarptautinė meistrė iš Telšių – Simona Limontaitė (rtg. 2174), surinkusi 5,5 taško iš 7 galimų. Sidabrinė prizininke, surinkusi pustaškiu mažiau, liko moterų FIDE meistrė Gabija Šimkūnaitė (rtg. 1974), o bronzos medalį iškovojo (4,5 tšk.) klaipėdietė  – moterų FIDE meistrė Marija Šibajeva  (rtg. 1989).

## Šaltiniai

## Išorinės nuorodos
Fachverkas

**Fãchverkas** ( < *Fach* 'stalčiaus, lentynos skyrius' + *Werk* 'darbas, kūrinys') – mediniais tašais sutvirtinta karkasinė siena. Horizontalūs, vertikalūs ir įstriži tašai jungiami vienas su kitu ir sudaro laikomąjį karkasą, dalijantį sieną į skirtingų formų plokštumas. Tarpai tarp paprastai tamsiau dažomų tašų užpildomi molbetoniu, plytomis ar kita medžiaga. Fachverkas dekoratyvus. Naudojamas nuo seno, ypač buvo dažnas viduramžiais Vakarų Europoje (Vokietijoje, Nyderlanduose, Austrijoje). Lietuvoje fachverkas būdingas Klaipėdos krašto pastatams. Fachverkiniai pastatai statyti iki XX a. pradžios.

## Nuorodos
* Fachverkas: statyba, istorija, simbolika
## Išnašos
Luciano Spalletti

**Lučijanas Spaletis** (; g. 1959 m. kovo 7 d.) – buvęs Italijos futbolininkas, rungtyniavęs saugo pozicijoje, nuo 1993 m. dirba futbolo treneriu. Nuo 2023 m. iki 2025 m. buvo Italijos vyrų futbolo rinktinės treneris.

## Karjera

### Futbolininko karjera
Savo futbolininko karjerą L. Spaletis pradėjo jau būdamas vyresnis nei 20 m. Daugiausiai karjeros laiko jis žaidė įvairiose Serie C komandose. 1993 m. jis baigė žaidėjo karjerą ir liko dirbti „Empoli“ klube treneriu.

### Trenerio karjera
1996–1997 m. sezone padėjo „Empoli“ komandai patekti į Serie B.

Vėliau treneris dirbo tokiose komandose kaip „Sampdoria“, „Venezia“, „Udinese“ ir „Ancona“.

2005 m. tapo „Roma“ klubo treneriu. Per 4 metus su šiuo klubu treneris laimėjo du Coppa Italia titulus ir 2007 m. laimėjo Italijos futbolo supertaurę.

Nuo 2009 iki 2014 m. dirbo Sankt Peterburgo „Zenit“ klube. Su šiuo klubu treneris du kartus laimėjo Rusijos Premjer lygą ir po vieną kartą Rusijos futbolo taurę ir Rusijos futbolo supertaurę.

2016 m. grįžo į Romos klubą.

2017]m. pasirašė dviejų metų trukmės sutartį su „Inter Milan“ komanda. Pasibaigus šiam kontraktui italas dvejus metus netreniravo jokio klubo.

2021 m. gegužės 29 d. prisijungė prie „Napoli“ klubo ir pakeitė iki tol dirbusį Gennaro Gattuso. Treneris šiai komandai padėjo laimėti 2022–2023 m. Serie A čempionatą.

2023 m. gegužės 29 d. iš Italijos vyrų futbolo rinktinės netikėtai pasitraukus treneriui Roberto Mancini, L. Spaletis tapo naujuoju šios rinktinės treneriu, pasirašęs sutartį iki 2026 m. 2023 m. pabaigoje L. Spaletis padėjo Italijos rinktinei patekti į XVII Europos futbolo čempionatą.

## Nuorodos
* national-football-teams.com
* transfermarkt.com
* soccerbase.com

## Išnašos
San Luis Obispo apygarda

**San Luis Obispo apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos pietvakarinėje dalyje. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, apygardoje gyveno 282 424 žmonės. Apygardos būstinė įsikūrusi San Luis Obispe.

## Istorija
Apygarda įkurta 1850 m, pavadinta pagal Šv. Liudviką Tulūzietį.

## Geografija
Apygardos krantus skalauja Ramusis vandenynas, iškilęs Santa Lusijos kalnagūbris. Apygarda šiaurės rytuose ribojasi su Kingso apygarda, rytuose su Kerno apygarda, pietryčiuose su Santa Barbaros apygarda, šiaurės vakaruose su Monterėjaus apygarda.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 64,96 % baltųjų, 24,05 % lotynoamerikiečių, 4,82 % mišrios rasės, 3,54 % azijiečių, 1,53 % afroamerikiečių, 0,57 % kitų rasių, 0,4 % indėnų ir 0,12 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

### Didžiausi miestai

* San Luis Obispas (47 063 gyv. 2020 m. JAV gyventojų surašymas)
* Paso Roblesas (31 490 gyv.)
* Ataskaderas (29 773 gyv.)
* Arojo Grandė (18 441 gyv.)

## Šaltiniai
Šv. Antano koplyčia

**Šv. Antano koplyčia** – koplyčios, pavadintos šv. Antano vardu:

* Jasiuliškių šv. Antano koplyčia
* Paežerių šv. Antano koplyčia
* Papšių šv. Antano koplyčia
* Rumšiškių šv. Antano koplyčia
* Švendubrės šv. Antano koplyčia

Taip pat šv. Antano Paduviečio vardu:
* Degučių šv. Antano Paduviečio koplyčia
* Rūdaičių šv. Antano Paduviečio koplyčia
* Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia
Nameisio žygis į Rygą (1280)

**Nameisio žygis į Rygą** – 1280 m. vėlyvą rudenį, po Kuldygos komtūro išpuolių prieš Duobelės pilį žiemgalių valdovo Nameisio surengtas mėginimas užimti Rygą. Mūšis aprašytas Eiliuotoje Livonijos kronikoje.

Po Livonijos ordino pralaimėjimo Aizkrauklės mūšyje, Nameisis manė, kad kryžiuočiai neturi pakankamai karių Rygai apginti. Tačiau Livonijos landmaršalas Gerhardas (vok. *Gerhard von Katzenelnbogen*) per trumpą laiką sugebėjo sutelkti Cėsių krašto gvardiją ir įsirengti gynybines pozicijas dabartiniame Rygos priemiestyje Pardaugavoje.

Susidūręs su stipriu pasipriešinimu, Nameisis nusprendė trauktis. Jis padalino savo pajėgas į dvi dalis, viena kurių traukėsi Žiemgalos keliu palei Lielupę (), o kita dalis, vadovaujama paties Nameisio, surengė pasalą ordino maršalo pajėgoms, persekiojusioms žiemagalių raitelius.

Prie Lielupės įvykusiame mūšyje maršalas buvo paimtas į nelaisvę ir išvežtas į Tėrvetę, o vėliau – išsiųstas pas Lietuvos valdovą Traidenį ir žuvo pastarojo surengtoje viešoje dvikovoje.

## Mūšio aprašymas Eiliuotojoje kronikoje
Po Kuldygos komtūro vadovaujamų kuršių kariuomenės antpuolių prieš Duobelę, žiemgalių karalius Nameisis su gerai ginkluotais kariais leidosi į keršto žygį kairiuoju Dauguvos krantu. Apie tai sužinoję Mintaujos (Jelgava) pilyje buvę ordino riteriai ir iš Kacenellenbogeno išsiuntė pasiuntinius į Rygą pas Livonijos ordino maršalą Gerhardą, kuris sukvietė kryžiuočių kariuomenę, prie kurios prisijungė šimtas latgalių gvardiečių iš Cėsių su savo raudonai balta vėliava.

Landmaršalas įsakė savo kariuomenei užimti gynybines pozicijas šaltoje ir plikoje vietovėje prie nedidelės gyvenvietės (*hof*) ir išsiuntė žvalgus. Nameisis sučiupo vieną iš žvalgų ir tardė. Rytą Namesio vadovaujami žemgalių būriai patraukė Rygos link, tačiau, pasiekę ordino kariuomenės pozicijas, pamatė raudonai baltą vėliavą ir iš kalinio sužinojo, kad ordino maršalas mobilizavo latvių ir estų pulką.

Žiemgaliai nusprendė trauktis ir pasidalino į du pulkus. Namesio vadovaujamas pulkas grįžo peklių keliu, o kitas pulkas – kita kryptimi į Lielupę. Kryžiuočiai susiorganizavo ir, vadovaujami maršalo, su vėliava sekė Lielupės keliu išvykusius žemgalių karius. Į Rygą iš Vestfalijos atvykęs karys pasakė: „Prieš devintą valandai priartėsiu prie Dievo Motinos soste dangaus aukštyje ir ji mane palaimins“.

Apie vidurdienį jie juos pasivijo ir privertė po kojomis buvusius raitelius gelbėtis ant plono ledo, kur įlūžo apie 30 arklių. Žiemgaliai paliko savo arklius vandenyje, o kryžiuočiai puolė jų paimti. Maršalas ir devyni ordino broliai buvo atskirti nuo kitų ir juos netikėtai užpuolė apie 30 Nameisio vadovaujamų žemgalių karių, kurie nužudė keturis ir paėmė į nelaisvę du raitelius, iš kurių vienas buvo pats maršalas. Kai Rygos gynėjų pulkas su vėliava pasiekė Lielupės krantą, kaliniai jau buvo išvežti į Tėrvetę. Toliau Nameisis juos nusiuntė pas Lietuvos karalių didįjį kunigaikštį („aukštąjį poną“) Traidenį, kur jie buvo priversti viešai kautis dvikovoje ir žuvo.

## Išnašos
Jono Striauko tiltas

**Jono Striauko tiltas** – automobilių transporto tiltas per Virvytę (Virvyčią) kelyje , maždaug pusiaukelėje tarp Kuršėnų ir Telšių. Upė su tiltu skiria Sviraičių ir Buišų kaimus Tryškių seniūnijoje, Telšių rajone. Pastatytas 1962 m.

Statant tiltą per Virvytę, Lietuvoje pirmą kartą panaudota iš anksto įtempta armatūra – pažangi technologija tiltų statyboje. Tai trijų angų karpytos sistemos 72,6 m ilgio tiltas. Kiekvieno tarpatramio perdenginį sudaro 22,16 m ilgio 5 dvitėjinės gelžbetoninės sudurtinės sijos su skersinėmis diafragmomis. Sijos sumontuotos iš trijų dalių, sumonolitintos išilgine ir skersine kryptimi, sujungtos įtemptais vielų pluoštais. Krantinės atramos – monolitiniai ramtai, tarpinės atramos – dvi stulpinės apvalios kolonos, viršuje apjungtos rygeliu, apačioje – rostverku.

1996 m. Lietuvos vyriausybės nutarimu tiltas pavadintas ir pažymėtas lentele su kelių inžinieriaus Jono Striauko vardu. Taip įvertinti J. Striauko nuopelnai Lietuvos kelių ūkiui. Jis Telšiuose įkūrė 3-iąją kelių statybos valdybą (vėliau AB „Žemaitijos keliai“). Virvytės tiltas buvo pirmasis, pastatytas jam vadovaujant.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Lietuviškų tiltų istorijos *kauno.diena.lt*
* Virvytė – J. Striauko tiltas *[[geocaching]].com*
* Upė Virvyčia (Virvytė), Ventos intakas. Aprašymas, informacija, vandens turizmo maršrutas, atstumai *upese.lt*
Cheikhou Dieng

**Šeichu Diengas** (*Cheikhou Dieng*; g. 1993 m. lapkričio 23 d.) – Senegalo futbolininkas, saugas.

## Karjera
Karjerą pradėjo gimtinėje, o vėliau persikėlė į Europą. Nuo 2012 m. atstovavo Sandefjord Fotball (Norvegija). 2016 m. persikėlė į SKN Sankt Pölten (Austrija). Nuo 2016 m. priklausė İstanbul Başakşehir (Turkija), tačiau nuomos pagrindais skolintas SKN Sankt Pölten (Austrija), MKE Ankaragücü (Turkija), FK Spartak Subotica (Serbija), FC Wacker Innsbruck (Austrija). 2020–2022 m. atstovavo Wolfsberger AC (Austrija). 2022 m. persikėlė į SSA Zagłębie Lubin, rungtyniavo Zagłębie Lubin II (jaunimo komanda0 ir pagrindinėje sudėtyje. 2024 m. išvyko į DSV Leoben (Austrija).

### FK Panevėžys
2024 m. birželį pasirašė sutartį su „Panevėžio“ klubu.

2024 m. birželio 22 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą“. Panevėžiečiai nugalėjo varžovus rezultatu 2-0.

2024 m. spalio 27 d. pelnė pirmąjį savo įvartė A lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai. Šiauliečiai nugalėjo panevėžiečius rezultatu 3-1.

2025 m. vasario mėn. patvirtinta, kad futbolininkas paliko klubą.

## Statistika
; A lygos statistika

Spalvų reikšmės:
:  rungtyniavo A lygoje;

## Laimėjimai
; su Panevėžys
TBA

## Išnašos

## Nuorodos
* alyga.lt svetainė
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Odojevo mūšis

**Odojevo mūšis** – 1424 m. rudenį įvykęs mūšis tarp LDK ir Maskvos remiamos Okos aukštupio kunigaikštysčių koalicijos ir chano Kudaidoto vadovaujamas Aukso ordos armijos. Šis mūšis ir visa 1424 m. kampanija laikoma Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto aktyvios politikos tuo laikotarpiu posūkio į Rytus išraiška.

Vytautas rėmė savo žentą Maskvos didįjį kunigaikštį Vasilijų I (jo žmona – Vytauto duktė Sofija), kuris talkino jam 1422 kare su ordinu, ir suskilusios Aukso ordos dalies chaną Mahometą. Kitos Ordos dalies – Užvolgio – chanas Kudaidotas užpuolė Riazanės ir Maskvos vasalinę Odojevo kunigaikštystes.

1424 m. Kudaidoto vadovaujamos pajėgos įsiveržė į Odojevo kunigaikštystę.

Okos kunigaikštysčių kariuomenei vadovavo Odojevo kunigaikštis Jurijus Romanovičius Odojevskis, pravarde „Juodasis“. Kiti slavų kunigaikštysčių pajėgų vadai – Lietuvos valdovo Vytauto atsiųsti Andrejus Michailovičius iš Opakovo, Andrejus Vsevolodovičius Šutika, Meščovsko vaivada Grigorijus Protasjevičius, taip pat Drucko kunigaikščiai Ivanas Semionovičius Baba ir jo brolis Ivanas Putiata. Savo dalinius siuntė ir Maskvos kunigaikštis Vasilijus I, tačiau jie nespėjo pasiekti mūšio lauko.

Pats Vytautas laiške Kryžiuočių ordino magistrui fon Rusdorffui Jurijų Odojevskį pavadino „Maskvos vasalu“, todėl šis mūšis laikytinas bendra Lietuvos ir Maskvos kampanija. Tą įrodo ir kronikos žinios apie grobio dalybas po mūšio. Kartu kronikoje pažymima, kad Maskvos kariuomenė nebuvo pasirengusi mūšiui.

Mūšiis nebuvo išsamiai aprašytas. Yra užfiksuota tik tai, kad Aukso Ordos kariuomenė plėšikavo Odojevo žemėse ir varėsi didelį grobį namo. Odojevo ir Lietuvos vasalų kariuomenė nelaukė, kol prie jos prisijungs vėluojantys Maskvos daliniai, ir susijungę užpuolė besitraukusias Aukso Ordos pajėgas.

Mūšis baigėsi Aukso Ordos pajėgų pralaimėjimu, Kudaidoto pabėgimu ir viso jo haremo praradimu. Kronikoje pažymima, kad mūšyje žuvo karys vardu Kogča, „*puikaus kūno didvyris*“.

Po pralaimėjimo Kudaidotas dingo iš politinio horizonto, manoma, kad jį nužudė konkuruojantis chanas Barakas. Odojevo kunigaikštystė tapo Lietuvos vasale. Maskvoje sustiprėjo Vasilijaus I pozicijos, o Mahometas įsigalėjo visoje Aukso ordoje.

## Bibliografija

* (LT) Gudavičius, Evaldas, Odojevo karas, Visuotinė lietuvių enciklopedija,
* (RU) *Горский, А. А.* Русь: От славянского Расселения до Московского царства. М.: Языки славянской культуры, 2004. – С. 294–295 
* (RU) Одоевский Юрий Романович // Потомство Рюрика: материалы для составления родословий. / Сост.: Г. А. Власьев. – Т. 1. Князья Черниговские. – Ч. 1. – СПб.: Тип: Т-во Р. Голике и И. Вильборг, 1906..
* (RU) *Почекаев Р. Ю.* Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. – СПб.: Евразия, 2010. – 408 с.
* (RU) Pусский биографический словарь А. А. Половцова, СПб.: 1896

## Išnašos
Partenopėjo stadionas

**Partenopėjo stadionas** (, 1929–1930 m. *Stadio Vesuvio*, 1930–1934 m. *Stadio Giorgio Ascarelli*) – buvęs futbolo stadionas Neapolyje, Italijoje. Buvusi SSC Napoli klubo namų arena.

## Istorija
Pradėtas statyti 1929 m. kaip ***Vezuvijaus stadionas***, bet atidarytas 1930 m. vasario 23 d. jau kaip ***Giorgio Ascarelli*** stadionas, pavadintas SSC Napoli klubo prezidento, tekstilės verslininko Giorgio Ascarelli (1894–1930) garbei. Jau 1934 m. stadionas pervadintas ***Partenopėjo stadionu*** (Partenopėjas – senovės graikų laikų Neapolio pavadinimas), jame vyko 1934 m. pasaulio futbolo čempionatas (2 rungtynės). II pasaulinio karo metu, 1942 m. stadioną subombardavo ir sugriovė anglų ir amerikiečių oro pajėgos.

## Šaltiniai
1946–1947 m. BAA sezonas

**1946–1947 m. BAA sezonas** – 1-asis, inauguracinis, Amerikos krepšinio asociacijos (BAA) sezonas. Lygą pradėjo 11 komandų, kurios sužaidė 60 rungtynių. Atkrintamųjų varžybų turnyras baigėsi tuo, kad Filadelfijos „Warriors“ klubas tapo pirmuoju BAA čempionu ir BAA finale 4–1 įveikė Čikagos „Stags“.

Po 1948–1949 m. sezono Amerikos krepšinio asociacijos (BAA) ir Nacionalinė krepšinio lyga (NBL) susijungė į Nacionalinę krepšinio asociaciją (NBA). NBA pripažįsta tris BAA sezonus kaip savo istorijos dalį, todėl 1946–1947 m. BAA sezonas kartais laikomas pirmuoju NBA sezonu.

1946 m. lapkričio 1 d. lygos atidarymo rungtynėse Niujorko „Knicks“ 7 090 žiūrovų akivaizdoje „Maple Leaf Gardens“ arenoje Toronte 68:66 įveikė Toronto „Huskies“. „Knicks“ atakuojantis gynėjas Ossie Schectman pelnė pirmuosius lygos taškus.

## Reguliarusis sezonas

### Rytų divizionas

### Vakarų divizionas

## Atkrintamosios varžybos

## Statistika
Iki 1969–1970 m. sezono lygos lyderiai pagal taškus ir rezultatyvius perdavimus buvo nustatomi pagal suminius, o ne vidutinius rodiklius.

## Apdovanojimai

***Pirmoji BAA simbolinė komanda**:
** Max Zaslofsky, Chicago Stags
** Bones McKinney, Washington Capitols
** Joe Fulks, Philadelphia Warriors
** Stan Miasek, Detroit Falcons
** Bob Feerick, Washington Capitols

***Antroji BAA simbolinė komanda**:
** John Logan, St. Louis Bombers
** Ernie Calverley, Providence Steamrollers
** Chick Halbert, Chicago Stags
** Frankie Baumholtz, Cleveland Rebels
** Fred Scolari, Washington Capitols

## Išnašos
Sieros apygarda (Kalifornija)

**Sieros apygarda** () – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Kalifornijos šiaurinėje dalyje. Pagal 2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, apygardoje gyveno 3 236 žmonės. Apygardos būstinė įsikūrusi Daunivilyje. Didžiausias miestas – Lojaltonas.

## Istorija
1849 m. prie apygardoje tekančios Jubos upės buvo atrasta aukso. Prieš tai apygardos teritorijoje gyveno vašai ir maidai. Apygarda įkurta 1852 m. iš Jubos apygardos dalių, pavadinta pagal Siera Nevadą. XIX a. viduryje apygarda vertėsi aukso gavyba.

## Geografija
Apygarda apima dalį Siera Nevados, taip pat dalis Plumaso, Tahou bei Tojabio nacionalinių miškų. Šiaurėje ribojasi su Laseno apygarda, rytuose su Nevada, pietvakariuose su Nevados ir Jubos apygardomis, šiaurės vakaruose su Plumaso apygarda.

## Gyventojai
2020 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, apygardoje gyveno 80,81 % baltųjų, 11,65 % lotynoamerikiečių, 5,75 % mišrios rasės, 0,77 % kitų rasių, 0,56 % indėnų, 0,22 % afroamerikiečių, 0,22 % azijiečių, ir 0,03 % Ramiojo vandenyno salų kilmės gyventojų.

## Šaltiniai
Sieros apygarda

Jungtinėse Amerikos Valstijose yra dvi apygardos, pavadintos **Sieros apygarda**:

*Sieros apygarda (Kalifornija);
*Sieros apygarda (Naujoji Meksika).