open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Uida

**Uida** () – miestas pietų Benine, į vakarus nuo Kotonu, šalia Gvinėjos įlankos kranto. Atlanto departamento centras. 76,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Per miestą eina Lomės-Kotonu kelias. Prekybinis centras. Dvasinis vudu religijos centras, rengiami žynių susibūrimai.

Yra bazilika, vudu pitono šventykla, *Maison du Brésil* meno galerija, Kpasės šventasis miškas su bronziniais paminklais. Miesto simbolis – arka, vadinama „durimis į vieną pusę“. Seniau pro šiuos vartus buvo išgabenami vergai. Yra portugalų kolonijinių laikų fortas San Žuan Baptista de Ažuda (*São João Baptista de Ajudá*), dabar jame veikia muziejus.

## Istorija

Miestas viduramžiais vadintas Adžuda ir priklausė Hvedos karalystei. 1680 m. čia savo pirmąjį fortą įsteigė portugalai, tačiau jis buvo sugriautas. 1721 m. portugalai vėl įkūrė fortą, o 1727 m. Hvedos karalystę užkariavo Dagomėjos karaliaus Agadžos pajėgos. Dagomėjos karalius leido portugalams turėti fortą ir vystyti vergų prekybą. 1807 m. uždraudus vergų prekybą Uidos reikšmė sumenko. Tačiau net Dagomėją užvaldžius prancūzams, Uidos fortas išlaikė dalinę savivaldą ir tebebuvo kontroliuojamas portugalų. Tik 1961 m. Dagomėjai atgavus nepriklausomybę fortas buvo įtrauktas į valstybės teritoriją.

## Sportas
* Coton Sport FC – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Uidos miesto savivaldybės stadione.

## Išnašos
Hormoaning

***Hormoaning*** yra amerikiečių grunge gurpės Nirvana EP albumas. Jis buvo išleistas tik Australijoje ir Japonijoje, kai grupė tose šalyse vygdė savo koncertinį turą.

## Dainų sąrašas

# „Turnaround" – 2:21
# „Aneurysm" – 4:49
# „D-7" – 3:47
# „Son of a Gun" – 2:50
# „Even in His Youth" – 3:07
# „Molly's Lips" – 1:53
Abomei Kalavis

**Abomei Kalavis** () – miestas pietų Benine, Atlanto departamente, 18 km į šiaurę nuo Kotonu, Nakujės ežero pakrantėje. 483,3 tūkst. gyventojų (2008 m.). Per miestą eina Kotonu-Paraku plentas. Yra universitetas.
Suomijos transportas

**[[Suomija|Suomijos]] transportas** yra gerai išvystytas. 2005 metais, Suomija turėjo 78 186 km kelių, iš kurių 50 616 km asfaltuoti. Bendras automagistralių ilgis buvo 653 km. Pagrindiniai tarptautiniai šalies vartai yra Helsinkio-Vantos oro uostas, su daugiau nei 13 milijonų keleivių. Bendras geležinkelių ilgis – 5 794 km.

## Keliai

Suomijos keliai yra populiariausias būdas keliauti po šalį, ypač į nuošalesnes kaimo vietoves, kur nėra geležinkelių linijų. Šalyje yra 78 000 km kelių, iš kurių dauguma asfaltuoti. Pagrindinių kelių yra apie 13 000 km. Tankiausias tinklas yra pietuose. Pirmieji greitkeliai buvo pastatyti XX amžiaus 7-as dešimtmetį. Dabar jų yra apie 700 km.

Didžiausias greitis greitkeliuose yra 120 km/h vasarą ir 100 km/h žiemą. Pagrindiniai keliai dažniausiai turi greičio apribojimus nuo 80 km/h iki 100 km/h. Miestuose, greitis ribojamas nuo 30 km/h iki 60 km/h.

## Geležinkeliai

Šalyje yra 5 794 km geležinkelių, su 1524 mm vėže. Suomijos geležinkelių sistema priklauso „VR Group“. Geležinkeliai aptarnauja visus pagrindinius miestus ir daug kaimo vietovių.

Suomijoje taip pat yra greiti Pendolino traukiniai, kurie iš Helsinkio aptarnauja Joensū, Kuopiją, Oulu, Tamperę ir Turku.

Helsinkyje ir jo apylinkėse veikia trys miesto geležinkelių sistemos: tramvajai, Helsinkio metro ir VR priemiestiniai traukiniai.

### Susisiekimas geležinkeliais su kaimyninėmis valstybėmis
*  – ne (skirtingos vėžės)
*  – nėra
*  – taip (nedideli vėžių pasikeitimai)

## Oro uostai

Šalyje yra 21 oro uostas, kurie gabena keleivius. Pagrindinis šalies oro uostas, pagal keleivių skaičių yra Helsinkio-Vantos oro uostas, antras pagal keleivių skaičių – Oulu oro uostas. Kiti didieji oro uostai – Turku oro uostas ir Tamperės oro uostas.
Yuko Kavaguti

**Yuko Kavaguti** (, g. 1981 m. lapkričio 20 d.) – japonų dailiojo čiuožimo sportininkė. Šiuo metu čiuožia kartu su Aleksanderiu Smirnovu ir atstovauja Rusijai. 2010 m. pasiekė pasaulio rekordą laisvojo čiuožimo rungtyje, surinkusi 139,23 taškų .

## Rezultatai
### Porų čiuožimas
#### Atstovavimas Rusijai
(su Smirnovu)

#### Atstovavimas JAV
(su Patrick)

#### Atstovavimas Japonijai
(su Markuntsovu)

* WD = pasitraukė

### Vienetų čiuožimas

## Išnašos
Jevgenijus Pliuščenka

**Jevgenijus Viktorovičius Pliuščenka** (, g. 1982 m. lapkričio 3 d.) – rusų dailiojo čiuožimo vyrų vienetų olimpinis ir pasaulio čempionas. 2010 m. sportininkas grįžo į didįjį sportą ir Europos čempionate pasiekė pasaulio rekordą, surinkdamas 91.30 tašką .

2008 m. čiuožė Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojo Dimos Bilano pasirodyme.

## Rezultatai
### Nuo 2002 m.

### Iki 2002 m.

* WD = Pasitraukė
* Plushenko nedalyvavo 2006–2007, 2007–2008 air 2008–2009 sezonuose.

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali svetainė 
* Oficiali svetainė italų kalba
Nokujės ežeras

**Nokujės ežeras** () – ežeras pietų Benine, į šiaurę nuo didžiausio šalies miesto Kotonu. Ilgis iki 11 km, plotis iki 20 km. Krantai pelkėti, gausiai apžėlę vandens augmenija. Pietinė dalis druskingiausia, ten auga švendrai, ašaruolės. Ežere gausu vandens paukščių (įtrauktas į RAMSAR vietovių sąrašą). Ežeru prateka pagrindinė šalies upė Vemė. Rytuose nuo ežero atsišakoja ilga lagūna, kuri driekiasi iki pat Lagoso. Vakariniame Nokujės ežero krante įsikūręs Kotonu priemiestis Abomei Kalavis, o šiaurinėje dalyje yra plaukiojantis miestas Ganvi.

## Šaltiniai
Ganvi

**Ganvi** () – kaimas pietų Benine, Atlanto departamente, į šiaurę nuo Kotonu. Žymus tuo, kad įkurtas ant polių pelkėtame Nakujės ežere, todėl dažnai vadinamas „Afrikos Venecija“. ~20 tūkst. gyventojų. Kaimą sudaro bambukinės trobelės, pastatytos ant polių, tik didesni pastatai (mokyklos, vudu šventovės) yra įkurtos ant dirbtinių salų. Paštas, viešbučiai, turgus įrengti ant vandens. Pagrindinis verslas – žvejyba.

Ganvi XVIII a. įkūrė iš Dagomėjos sostinės Abomėjaus pabėgę tofinai. Ežeras jiems tapo saugu prieglobsčiu nuo fonų, kurie prietaringai bijojo plaukti vandeniu.

Ganvi yra vienas populiariausių turistinių objektų Benine, įtrauktas į kandidatų į UNESCO pasaulio paveldą sąrašą.


Image:Ganvie1.jpg|Pastatas pelkėtoje pakrantėje
Image:Bateau ganvie.jpg|Piroga


*
Saulius Ambrulevičius

**Saulius Ambrulevičius** (g. 1992 m. birželio 10 d. Kaune) – Lietuvių dailiojo čiuožimo sportininkas. Daugkartinis Lietuvos čempionato nugalėtojas. Nuo 2014 m. varžosi šokių ant ledo disciplinoje.

2021 m. kartu su partnere amerikiete Allison Reed iškovojo teisę Lietuvai dalyvauti 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse. Lietuvos prezidentui Gitanui Nausėdai dukart atsisakius suteikti Reed Lietuvos pilietybę, pora neteko galimybės dalyvauti olimpinėse žaidynėse.

2024 m. sausio 13 d. 2024 m. Europos dailiojo čiuožimo čempionate Kaune Allison Reed ir Saulius Ambrulevičius pelnė bronzos medalius.

## Rezultatai

### Šokiai ant ledo su A. Reed

### Šokiai ant ledo su T. Tran

### Vyrų vienetai

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Saulius Ambrulevičius ISU svetainėje
Rūta Gajauskaitė (1989)

**Rūta Gajauskaitė** (g. 1989 m. sausio 22 d. Kaune) – Lietuvos dailiojo čiuožimo sportininkė, moterų vienetų nacionalinė čempionė.

## Rezultatai

## Nuorodos
* Rūta Gajauskaitė ISU svetainėje
Savė

**Savė** () – miestelis vidurio Benine, Kolinės departamente, prie Kotonu-Paraku plento ir geležinkelio. Taip pat kelias link Nigerijos sienos. 67,8 tūkst. gyventojų (2002 m.). Yra geležinkelio stotis, lėktuvų pakilimo takas. Maisto ir tekstilės pramonė. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba.

## Istorija

Savė buvo įkurta jorubų II tūkst. pirmoje pusėje kaip **Šabės karalystės** sostinė. Kai kurie šaltiniai Šabę laiko viena pirmosios kartos jorubų valstybių, kurias įkūrė tiesioginiai Oduduvos palikuoniai, nors kituose šaltiniuose ji prie septynių pirmųjų valstybių nėra priskiriama. Jos valdovai titulavosi onišabe. Karalystė

Didžiausio klestėjimo laikais Šabės karalystė užėmė nemažas teritorijas, įskaitant ir žemes dabartinėje Nigerijos Ojo valstijoje. Buvę Šabės karalystės gyventojai sudaro atskirą jorubų (nagų) subetnosą – šabius, kurie kalba atskira joruboidų kalba – šabių kalba (*ede Caabe*). Ja kalbančiųjų priskaičiuojama apie 80 tūkst.

XIX a. Šabės pašonėje iškilo grėsminga vergovinė valstybė Dahomėjos karalystė. 1884 m. Šabė tapo Dahomėjos vasale ir išsigelbėjo nuo sugriovimo. Tačiau netrukus atėję prancūzai nusilpnino tradicinę karalystę: 1902-13 m. monarchas buvo tremtyje, o 1933 m. institucija galutinai panaikinta. Nepalanki prancūzų politika lėmė gausias šabių migracijas į Britų valdomą Nigeriją, taip pat ir miesto nunykimą.

## Nuorodos
Bakasis

**Bakasis** () – pusiasalis Centrinėje Afrikoje, Nigerio deltoje, į pietryčius nuo Kalabaro. Skalaujamas Gvinėjos įlankos. Dabar pusiasalis yra administruojamas Kamerūno, tačiau į jį pretenzijas taip pat pareiškusi ir Nigerija. Pusiasalio plotas 665 km². Būdingas žemas lygus, mangrovių sąžalynais apaugęs paviršius, tankiai išraižytas upių, protakų. Čia gyvena ~150-300 tūkst. žmonių. Dėl Gvinėjos ir Bengelos srovių sandūros Bakasio apylinkių vandenyse labai gausu žuvies. Be to, spėjama, kad ten yra naftos telkinių.

Dėl teritorijos nuolat kyla tarpvalstybiniai konfliktai. Nigerija į Bakasį buvo įvedusi karines pajėgas, bet 2006 m. atsitraukė.
Ekondo Titis

**Ekondo Titis** () – komunos statusą turintis kaimas vakarų Kamerūne, Pietvakarių provincijoje, į vakarus nuo Kumbos. ~15 tūkst. gyventojų. Yra pasienio postas su Nigerija (kelto linija į Ikangą). Per kaimą eina kelias iš Kumbos į Mundembą.
Kumba

**Kumba** () – miestas vakarų Kamerūne, Pietvakarių regione, į šiaurės vakarus nuo Dualos. 125,6 tūkst. gyventojų (2001 m.). Tai didžiausias regiono miestas, tačiau jo sostinė yra Buea mieste, nes ten seniau buvo vokiečių administruojamo regiono centras.

Keliai į Mundembą, Bamendą, Lumą, Mutenženę. Geležinkelio linija į Mbangą. Prekyba kakava, aliejinėmis palmėmis, medienos apdirbimo pramonė. Hevėjos plantacijos. Į šiaurės vakarus nuo Kumbos telkšo kraterio ežeras Barombi Mbo.
Bitamas

**Bitamas** () – miestelis pačioje Gabono šiaurėje, Volijo-Ntemo provincijoje. Ntemo departamento centras. Pasienio postas Kamerūno pasienyje (25 km nuo sienos). Per Bitamą eina Jaundės-Lambarenės kelias. Yra lėktuvų pakilimo/nusileidimo takas, turgus. Medienos pramonė.

## Šaltiniai
Bifunas

**Bifunas** () – kaimas šiaurės vakarų Gabone, Viduriniosios Ogovės provincijoje, Ogovės ir Ežerų departamente, į šiaurės rytus nuo Lambarenės, netoli Ogovės upės. Svarbus transporto mazgas: keliai į Lambarenę, Librevilį ir Makoku.
Ndendė

**Ndendė** () – miestelis pietvakarių Gabone, Niangos provincijoje, netoli Kongo sienos, prie Niangos upės. Svarbus transporto mazgas: keliai į Lambarenę, Lubomą, Kulamutu, Majumbą. Medienos pramonė. Yra degalinė, prekybos centras.

## Šaltiniai
Majumba

**Majumba** () – miestelis pačiuose Gabono pietvakariuose, siaurame pusiasalyje Atlanto vandenyno pakrantėje, nuo likusios šalies dalies atskirtas Banijo lagūna. Įeina į Niangos provinciją ir yra Žemutinio Banijo departamento centras. Į Majumbą veda kelias iš Lambarenės (per lagūną kelia keltas), yra lėktuvų pakilimo takas. Veikia turgus, aukštoji mokykla, keletas barų, restoranų. Verčiamasi žvejyba, austrių rinkimu.

Į pietryčius nuo Majumbos prasideda Majumbos nacionalinis parkas. Viena jo paskirčių – saugoti kietaodžių vėžlių perimvietes.

## Šaltiniai
Matadis

**Matadis** () – miestas Kongo Demokratinės Respublikos vakaruose, kairiajame Kongo upės krante, 148 km nuo upės žiočių, Angolos pasienyje. Vidurinio Kongo provincijos administracinis centras. 245,9 tūkst. gyventojų (2004 m.). Matadis yra svarbiausias Kongo DR jūrų uostas, įsikūręs 8 km žemiau Livingstono krioklio, stabdančio tolesnę laivybą upe. Su sostine Kinšasa jungia plentas (per Kongą nutiestas kabamasis tiltas) ir geležinkelis. Greta yra neveikiantis Tšimpi oro uostas. Per Matadžio jūrų uostą eksportuojama mediena, kava. Yra žvejybos laivynas. Veikia šiluminė elektrinė.

## Istorija

Matadį 1879 m. įkūrė britų keliautojas Henris Mortonas Stenlis. Vietine kikongo kalba Matadis reiškia „uolą“, mat aplink miestą plyti aukštos uolos.
Majumbos nacionalinis parkas

**Majumbos nacionalinis parkas** () – saugoma teritorija pietvakarių Gabone, Niangos provincijoje, į pietryčius nuo Majumbos. Plotas 970 km².

Pagrindinė nacionalinio parko paskirtis – saugoti nykstančių kietaodžių vėžlių perimvietes Atlanto vandenyno paplūdimiuose. ~550 vėžlių patelių kasnakt perėjimo laikotarpiu atkeliauja į Majumbos paplūdimius dėti kiaušinių. 1999–2000 m. sezone mokslininkai suskaičiavo apie 30 000 vėžlių lizdų.

Pakrantėse taip pat lankosi įvairūs varanai, krabai, genetos, mangustos, pakrančių paukščiai. Giliau džiunglėse ir savanose sutinkamos įvairios beždžionės, drambliai, buivolai. Mangrovėmis apaugusiose, pelkėtose Banijo lagūnos pakrantėse gausu krokodilų, gyvačių, begemotų, lamantinų, paukščių.

## Nuorodos
Oficiali Majumbos nacionalinio parko svetainė
Viktor Pfeifer

**Viktor Pfeifer** (g. 1987 m. gegužės 16 d.) – Austrijos dailiojo čiuožimo sportininkas. Penkių aukso ir dviejų sidabro nacionalinių medalių savininkas. 2006 m. ir 2010 m. atstovavo Austriją žiemos olimpinėse žaidynėse.

2006 m. emigravo į JAV ir pradėjo varžytis už šios šalies garbę, bet dėl nesėkmes rytų konferencijos varžybose vėl atstovauja Austrijai.

## Rezultatai

## Nuorodos
* Viktor Pfeifer ISU svetainėje
U-cangas

**U-cangas** (, *Dbus-gtsang*, ) arba **Centrinis Tibetas** – vienas iš Tibeto istorinių regionų. Šuo metu regionas užima didelę dalį KLR Tibeto autonominio regiono.

Regioną sudaro keletas mažesnių regionų – U (su centru Lasoje), Cangas (su centru Šigacėje) ir dažnai prie jo priskiriamas Ngaris. Tai – istoriškai svarbiausias Tibeto regionas: čia yra svarbiausi Tibeto miestai, svarbiausias Tibeto budizmo vienuolynas Džokhangas, o vietos kalba naudojama kaip *[[lingua franca]]* visame istoriniame Tibete.

## Geografija
Regionas sutampa su Cangpo baseinu Tibeto plynaukštėje ir driekiasi nuo Kailašo kalno vakaruose iki Brahmaputros posūkio rytuose. Pietuose regioną uždaro Aukštieji Himalajai, šiaurės vakaruose yra retai gyvenamos Čangtango stepės, o šiaurės rytuose – Amdo regionas.
Phagmodų dinastija

**Phagmodų dinastija** ( *Phag-mo gru-pa bKa’-brgyud*) – istorinė dinastija, valdžiusi Tibeto regioną U-cangą iš Lasos miesto 1358–1635 m. Kartu taip vadinamas ir Tibeto istorijos laikotarpis.

## Phagmo drupa sekta (1158–1358 m.)
Dinastija kilo iš vienos Tibeto budizmo sektos vienuolių. Ši sekta, vadinama Phagmo Drupa Kagju, įkurta 1158 m. ir buvo viena iš 12 Kagjupa sektos atšakų. Jos įkūrėjas buvo Dordžė Gjalpo, vienas iš vienuolio Gompopa mokinių. Kadangi Dordžės Gjalpo trobelė, o vėliau ir vienuolynas, buvo Phagmo Drupa („kiaulės perkėlos“) vietovėje, netoli Nedongo miesto, taip buvo pavadinta ir jo sekta. Po jo mirties vienuolyno abatu tapo Čenga Drakpa Džungne (1175–1255).

Tuo metu Tibetą valdant Kinijos (mongolų) Juan dinastijai, šalyje įsiviešpatavo Sakjapa sekta. Ši sekta visą Tibetą padalino į 13 padalinių, valdomų vietininkų triponų. Trečiasis vienuolyno abatas Dordžė Pelis buvo paskirtas vietos Nedongo triponu, ir jo giminės tiek religinė, tiek politinė valdžia regione stiprėjo.

1322 m. šios giminės atstovas Čangčubas Gjalcenas buvo paskirtas nauju triponu. Tačiau kadangi jis pradėjo karą su kaimyniniu triponu, Sakjapos valdytojas Tibete (pončenas) jį pašalino iš pareigų, o vėliau (1352) vėl grąžino. Neramumai tuometinio Tibeto valdžios viršūnėse leido Čangčubui Gjalcenui pasinaudoti situacija ir užkariauti gretimų triponų žemes, užvaldant istorinę U provinciją aplink Lasą.

## Dinastija (1358–1635 m.)
1358 m. Čangčubas Gjalcenas išvedė savo armiją prieš Sakjapos valdytoją, nuvertė jį, ir paėmė valdžią visame Centriniame Tibete. Taip Tibete šimtą metų trukusį mongolų ir Sakjapos sektos viešpatavimą pakeitė Kagjupa sekta. Iš pradžių santykiai su mongolais nepapblogėjo, kadangi Čangčubas nevykdė su jais atviros konfrontacijos. Kuomet Juan dinastija buvo išvyta iš Kinijos, Tibetas *de facto* liko nebekontroliuojamas.

Tuo metu Tibete sugrąžintos senosios tradicijos, politinė sistema, teisė, senoji triponų administracija pakeista dzongų administracija, skatinta dėvėti tibetietiškus rūbus. Buvo pradėta kalbėti apie Tibeto imperijos laikų atgaivinimą. Phagmodų dinastijos įsigalėjimas laikomas Tibeto savivaldos susigrąžinimu. Phagmodų dinastijos atstovai vengė karaliaus titulo, vietoj jo naudodami titulą *desi* (sde srid), t. y. „regentas“, XV a. įsigalėjo titulas *gongma*. Kadangi visi jie buvo vienuoliai ir negalėjo turėti vaikų, įpėdinis buvo renkamas iš gausios giminės susitarimo būdu.

1358–1435 m. buvo vienas brandžiausių Tibeto istorijos laikotarpių, nes valstybė buvo centralizuota, klestėjo kultūra, religija. Šiuo laikotarpiu veikė ir vienas žymiausių Tibete filosofų Congkhapa, įkūręs naują Gelugpa sektą.

1435 m. prasidėjus pilietiniam karui, Phagmodų kontroliuojamos teritorijos labai sumažėjo, jiems beliko tik U regionas, tuo tarpu gretimą Cangą ėmė valdyti priešiška Karmapa sekta ir Ringpungpa dinastija. Paskutinieji Phagmodai valdžią išlaikė tik Lasoje, iš kurios išvyti 1635 m., Tibete įsigalint dalai lamoms.
Kevin van der Perren

**Kevin van der Perren** (g. 1982 m. rugpjūčio 6 d.) – Belgijos Dailiojo čiuožimo sportininkas. Šešių nacionalinių aukso medalių savininkas. 2006 m. buvo šalies vėliavnešys žiemos olimpinėse žaidynėse. Sportininkas ISU pasaulio čiuožėjų reitinge užima septintą vietą .

## Asmeniniai rekordai

## Programos

## Rezultatai
### Po 2004

* WD = Pasitraukė

### Iki 2004

## Išnašos

## Nuorodos

* Kevin van der Perren ISU svetainėje
* Oficiali svetainė
Karklėnų valsčius

:: *Apie valsčių Vilkaviškio apskrityje žr. [[Karklinių valsčius]]*.

**Karklėnų valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Karklėnai.

## Istorija

Valsčius (pavietas) minimas nuo XIV a., XV–XVI a. valsčius (pavietas) buvo administruojamas seniūno. 1667 m. paviete buvo 66 bajorų dūmai.

Panaikintas iki XIX a., vėl sudarytas 1947 m. lapkričio 6 d. iš dalies Kražių valsčiaus. Karklėnų valsčius galutinai panaikintas 1950 m. birželio 30 d., jo teritorija perduota Užvenčio rajonui (1 apylinkė) ir Varnių rajonui (3 apylinkės).

|-
| 1949-01-01  || 89 || || || 4 apylinkės  ||
|}

## Suskirstymas

## Šaltiniai
Nemakščių valsčius

**Nemakščių valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje vidurio vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Nemakščiai.

## Istorija

Minimas nuo XVI a., atkurtas po I pasaulinio karo. Valsčius panaikintas 1950 m. birželio 20 d., jo teritorija perduota Skaudvilės rajonui (9 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 129 || 5070 || 1004 || || 93 gyvenvietės 
|-
| 1932 m. || 122 || 5520 || || 9 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 142 || || || 9 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Povilas Bredelis, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyventojai
### Žymūs žmonės

|-
| 1917 || Mosteikiai || Kleopas Grincevičius, matematikas || 1972
|}

## Šaltiniai
Vaiguvos valsčius

**Vaiguvos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinės vakarų Lietuvos teritorijoje. Centras – Vaiguva.

## Istorija

Valsčius minimas nuo XIII–XIV a. Atkurtas po I pasaulinio karo 1919 m., panaikintas 1939 m., vėl atkurtas 1941 m. sausio 1 d. Galutinai panaikintas 1950 m. birželio 30 d., jo teritorija perduota Kelmės rajonui (1 apylinkė) ir Užvenčio rajonui (3 apylinkės).

|-
| 1923 m.  || 122 || 3973 || 777 || || 91 gyvenvietė 
|-
| 1932 m. || 121 || 4011 || || 5 seniūnijos  ||
|-
| 1949-01-01  || 81 || || || 5 apylinkės  ||
|}

## Vadovai
* Marijonas Goštautas, 1932 m.

## Suskirstymas

## Gyvenvietės

1923 m. surašytos gyvenvietės:

* Adosiškės dv.
* Aglynės k.
* Akmenių k.
* Albaičių k.
* Antonavos vns.
* Audinių plv.
* Barsiškių k.
* Bitėnų vns.
* Bitikų k.
* Bogužių k.
* Dapkių k.
* Daugeliškių k.
* Daustorių dv.
* Daustorių k.
* Didlaukio k.
* Didmedžių vns.
* Didonų k.
* Dimgailių k.
* Dubeniukų k.
* Dubėnų dv.
* Dubėnų k.
* Elijosiškių k.
* Gailaičių k.
* Ganyprovos k.
* Gedužių k.
* Gerdžiogalikės dv.
* Gerdžiogalos dv.
* Gricaičių k.
* Jančausiškių plv.
* Jucių k.
* Judikių k.
* Jurkaičių k.
* Kalniškių k.
* Kilonių k.
* Klapalauskių k.
* Kujokų k.
* Laiškalnio plv.
* Lapvarčių k.
* Laugiriškių k.
* Lazinų k.
* Lingausiškio plv.
* Lipinų k.
* Liubšių k.
* Liupšių k.
* Naudvario vns.
* Norkių k.
* Pabikių plv.
* Pabiržių vns.
* Pagiralio vns.
* Pagiriškių k.
* Pakievių dv.
* Paknituvio k.
* Paknituvio vns.
* Papilalių (Papilelių) plv.
* Paprūdžių k.
* Paramotelio vns.
* Pavaiguvio k.
* Pavaiguvio plv.
* Perkūniškės vns.
* Petrikaičių k.
* Pikelių k.
* Plumpių (Pluompių) dv.
* Plumpių k.
* Pocių plv.
* Rainikėlių k.
* Sakaniškių k.
* Sirūniškių k.
* Skaudvilų plv.
* Skroblujos plv.
* Skubiškių k.
* Smertupio k.
* Stirbiškių k.
* Stonkiškio k.
* Šarkių k.
* Šernelio vns.
* Šiaulaičių k.
* Šiliškių k.
* Šiliukų k.
* Šiurpų k.
* Špitolės k.
* Švitriškės k.
* Tarsiškių k.
* Tolišių k.
* Traulėnų k.
* Ubesio k.
* Ubesiukų k.
* Užgirių dv.
* Užgirių k.
* Užpalių k.
* Užupių k.
* Vaiguvėlės plv.
* Vaiguvos dv.
* Vaiguvos mstl.
* Valakų k.
* Varmės vns.
* Veinių k.
* Vikraičių k.
* Vizgirdų vns.
* Žebenkio k.
* Žvalkupio vns.


## Gyventojai
### Tautinė sudėtis

1923 m. gyveno 3973 žmonės:
* Lietuviai - 77,9% (3095);
* Rusai - 17,95% (713);
* Žydai - 2,97% (118);
* Lenkai - 0,5% (20);
* Vokiečiai - 0,45% (18);
* Latviai - 0,08% (3);
* Kiti - 0,15% (6).

### Žymūs žmonės

|-
| 1937 || Pakėvis || Jonas Vytautas Kalašinskas, inžinierius || 
|-
| 1938 || Plumpiai || Vytautas Giniotis, inžinierius mechanikas || 2012
|}

## Šaltiniai
Akmeniai (Kelmė)

**Akmeniai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 9 km į vakarus nuo Kelmės, prie Vilbėno upės. Seniūnaitijos centras. Praeina kelias .

## Istorija

Gyvenvietėje rasta senovės Romos dirbinių. Akmenių pilkapiuose rasta keletas III a. – IV a. bronzinių papuošalų ir kaklo aptvara. 1967–1968 m. Akmenių pilkapių tyrinėjimų metu bronzinių kabučių ir karolių apvaroje rastas rantytas mėlyno stiklo karolis ir raudonas emalės karolis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Matilda Miglė Nainienė

**Matilda Miglė Nainienė** (g. 1930 m. kovo 14 d. Subačiuje – 2021 m. sausio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos tautodailininkė mezgėja.

## Biografija
1956 m. Vilniaus universitete baigė fiziką. 1957–1985 m. Elektrografijos instituto laboratorijos vedėja, vyr. mokslo darbuotoja, 1989–1992 m. Vilniaus mokytojų namų dailiojo mezgimo ir siuvinėjimo kursų vedėja, 1994–1999 m. Žirmūnų darbo rinkos mokymo centro mokytoja.

## Kūryba
Megztų, nertų drabužių, aplikacijų paveikslėlių autorė. Sukūrė mezgimo iš įvairių plotelių būdą, pirmoji Lietuvoje pradėjo naudoti mezgimo iš kailio siūlų technologiją. Nuo 1986 m. dalyvavo parodose, individualios: Vilnius – 1986–1988 m., 1993 m., 1994 m., 1998–2001 m., 2004 m.; Palanga – 1998 m.; Šiauliai – 1990 m.; Rokiškis – 1999 m.; Telšiai, Rietavas – 2000 m.

## Bibliografija
* Megztos kepurės, beretės, šalikai, 1995 m.
* Nėriniai ir pagalvėlės, bendraautorė R. Drakšienė, 1997 m.
* Naujas mezgimo būdas, 1998 m.
* Mezgimo menas, bendraautorė K. Žirgulienė, 2002 m.
* Staltiesės, takeliai, bendraautorė S. Keršienė, 2002 m.
* Mezgimo poezija, Standartų spaustuvė, 2006 m. ISBN 9955-665-50-5
* Leliumai [rankdarbių albumas], Petro ofsetas, 2013 m. ISBN 978-609-420-311-4

## Šaltiniai
Bronius Nainys

**Bronius Nainys** (1920 m. lapkričio 15 d. Grikpėdžiai, Pašvitinio valsčius – 2016 m. gruodžio 20 d. Lemontas, Čikaga) – Lietuvos antinacinio ir antitarybinio pasipriešinimo dalyvis, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.
## Biografija
1939 m. baigė Linkuvos gimnaziją, 1940 m. Kauno karo mokyklą, 1943 m. – mechanikos inžineriją Vytauto Didžiojo universitete, 1963 m. Ilinojaus technologijos institutą.

Per TSRS ir Vokietijos okupacijas 1940–1944 m. pasipriešinimo dalyvis, Lietuvių aktyvistų fronto narys, Pašvitinio partizanų grupės vadas. 1944 m. su grupe pasitraukė į Žemaitiją, čia įstojo į formuojamą 1-ąjį pulką, jo kuopos vadas, pulko vado padėjėjas. Dalyvavo Sedos kautynėse. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją.

1947 m. suorganizavo lietuvių inžinierių kuopą, jai vadovavo. 1950 m. apsigyveno JAV, nuo 1960 m. Čikagoje. JAV lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967–1970 m. krašto valdybos pirmininkas. 1962 m. Čikagos prekybos ir pramonės parodoje suorganizavo lietuvių paviljoną, 1963 m. – JAV ir Kanados antrąją tautinių šokių šventę. 1963 m. TSRS vadovui N. Chruščiovui lankantis JAV, Čikagoje suorganizavo masinę antitarybinę demonstraciją. 1969 m. su kitais įkūrė Mokslo ir kūrybos simpoziumą. 1973–1978 m. ir 1992–1997 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas. 1974 m. Australijai pripažinus *de jure* TSRS įvykdytą Lietuvos aneksiją, telkė viso pasaulio lietuvių išeiviją reikalauti, kad Australijos vyriausybė atšauktų savo nutarimą.

Bendradarbiavo išeivijos spaudoje, 1973–1978 m. ir 1982–1998 m. žurnalo „Pasaulio lietuvis“ redaktorius, nuo 2000 m. savaitraščio „Amerikos lietuvis“ bendradarbis.

## Įvertinimas
* 1995 m. – Pakruojo rajono Garbės pilietis
* 1998 m. – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
* 1999 m. – Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 2000 m. – jo vardu pavadinta Grikpėdžių Broniaus Nainio pagrindinė mokykla

## Bibliografija
* Lietuvai ir lietuvybei, 2001 m., 2 leid. 2004 m.

## Šaltiniai
Jonas Nainys (1900)

**Jonas Nainys** (1900 m. liepos 7 d. Burniškiuose, Lygumų valsčius – 1984 m. balandžio 15 d. Kaune) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos mokslų daktaras, Lietuvos veterinarijos akademijos rektorius.

## Biografija
Gimė ūkininko šeimoje. Pradžios mokyklą baigė pas liaudies mokytoją (daraktorių). Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Šiaulių rusiškoje progimnazijoje baigė pirmąją klasę. Po karo, įkūrus Šiauliuose lietuvišką gimnaziją, eksternu išlaikė egzaminus į trečiąją klasę. 1919 m. vasarą Kaune įstojo į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. Tarnaudamas kariuomenėje sunkiai susirgo: iš pradžių – plaučių uždegimu, vėliau – osteomelitu. 1919–1922 m. gulėjo Kauno karo ligoninėje, tačiau sveikatos neatgavo – tapo karo invalidu.

1924 m. Kaune baigė buhalterijos ir kooperacijos kursus. 1924–1927 m. lankė J. Tumėno kursus suaugusiesiems. 1925–1927 m. Karo invalidų draugijos pirmininkas. 1927 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete, Veterinarijos skyriuje. 1928 m. uždarius Veterinarijos skyrių, išvyko studijuoti į Vienos aukštąją veterinarijos mokyklą. 1934 m. baigė studijas ir apgynė daktaratą tema „Vienos miesto įvairių dešrų tyrimai“, veterinarijos mokslų daktaras. 1934–1935 m. tobulinosi pieno ir pieno produktų analizės chemijos tyrimo srityje Vienoje ir Lietuvos žemės ūkio akademijoje, Dotnuvoje. 1935 m. pradėjo dirbti vyresniuoju asistentu Veterinarijos bakteriologijos instituto Tuberkuliozės skyriuje, 1938 m. Maisto produktų ir pašarų tyrimo laboratorijos vedėju.

1940–1941 m. Lietuvos veterinarijos akademijos rektorius ir Maisto produktų higienos instituto direktorius, katedros vedėjas, nuo 1941 m. profesorius. 1941 m. birželio mėn. išvykusį komandiruotėn Maskvoje užklupo SSRS-Vokietijos karas. Iki 1942 m. kovo mėnesio dirbo Saratovo srities Petrovsko rajono Griaznickos veterinarijos punkto veterinarijos gydytoju. Nuo 1942 m. kovo mėn. – 16-osios lietuviškos divizijos 156 pulko vyr. veterinarijos gydytojas. 1943 m. kovo mėn. demobilizuotas, dirbo SSRS veterinarijos valdybos vyr. epizootologu Maskvoje, vėliau – sąjunginiame eksperimentinės veterinarijos institute.

1945 m. sausio 8-31 d. Veterinarijos valdybos viršininkas. 1945–1973 m. Lietuvos veterinarijos akademijos Veterinarinės sanitarinės ekspertizės ir zooohigienos katedros vedėjas, 1952–1953 m. Zootechnikos fakulteto dekanas, 1953–1958 m. akademijos prorektorius mokymo ir mokslo reikalams, 1950–1952 m. dar ir Žemės ūkio instituto Veterinarijos poskyrio vedėjas. Nuo 1958 m. profesorius. 1973–1984 m. Veterinarijos sanitarinės ekspertizės ir zoohigienos katedros konsultantas.

Paskelbė apie 20 mokslinių straipsnių.

## Bibliografija
* Gyvulių susirgimai dėl neteisingo šėrimo ir pašarų: vadovėlis, 1950 m.
* Pienininkystė ir pieno higiena: vadovėlis, 1950 m., 2 leid. 1959 m.
* Zoohigiena ir veterinarijos pagrindai: vadovėlis, 1952 m.
* Kiaušiniai, jų laikymas ir ekspertizė: vadovėlis, 1956 m.
* Kaip gauti ir išlaikyti gerą pieną ir jo produktus: vadovėlis, 1962 m.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

## Šaltiniai
Leges Visigothorum

**Leges Visigothorum** – vestgotų teisės kodeksas. Manoma, kad sudarytas karaliaus Euricho laikais (466–484 m.), vėliau perdirbinėtas ir pildomas. Vestgotų krašte gyvenę romėnai turėjo savo *Lex Romana Visigothorum*, o *Leges visigothorum* jiems įsigaliojo tik VII a. pabaigoje. Ispanijoje *Lex Visigothorum* veikė iki XIII a. pirmosios pusės.
Lex Ripuaria

**Lex Ripuaria** – vienas iš "barbarų teisės" kodeksų, naudotas vienos iš germanų genčių – Reino frankų arba ripuarijų. Surašytas greičiausiai netrukus po to, kai buvo išvytas Teodorikas (511-534 m.), vėliau pildomas ir keičiamas. Galiojo žemutinio Reino srityje.
Barbora Zápolya

**Barbora Zapojajietė** (*Barbora Zápolya*, 1495 m. – 1515 m. spalio 2 d., Krokuvoje) buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karaliaus Žygimanto Senojo žmona.

## Biografija
Barboros tėvas buvo vengrų magnatas, Trenčino ponas, Spišo grafas ir Transilvanijos vaivada Steponas Zápolya (mirė 1499). Motina Jadvyga, Cešino kunigaikščio Pšemislavo III duktė. Vienas iš jos brolių, Jonas Zápolya, 1526 m. buvo išrinktas Vengrijos karaliumi. Barborą Žygimantui įpiršo jo brolis Vladislovas Jogailaitis, Vengrijos karalius, kuris siekė giminystės ryšiais su vienu turtingiausių ir galingiausių Vengrijos didikų sustiprinti savo paties padėtį Vengrijoje. Vestuvių sutartis tarp karaliaus Žygimanto ir Zápolya giminės įgaliotinių buvo pasirašyta Krokuvoje 1511 m. gruodžio 2 d.

Šventosios Romos imperijos imperatorius Maksimilijonas, siekdamas gauti Vengrijos sostą vienam iš savo palikuonių kartu su vienintelės Vladislovo dukters ranka, bijojo, kad numatytas Jogailaičių susigiminiavimas su Vengrijos magnatais nesuardytų jo paties planų. Dėl to jis pasiskubino per savo pasiuntinį Jurgį Stertzą pasiūlyti Lenkijos karaliui vienos savo giminaičių, Mantujos kunigaikštyčių, Liudviko Gonzangos seserų, ranką; vienai jų buvo 18, kitai 20 metų. Tačiau Žygimantas pasiūlymo nepriėmė kaip pavėluoto. Pagal sutartį su Zápolya Žygimantas turėjo gauti 100 000 vengrų dukatų kraičio. Prieš savo ištekėjimą Barbora gyveno Trenčine. Savo motinos Jadvygos, brolio Jono Zápolya ir dėdės, Cešino kunigaikščio Kazimiero lydima, Barbora atvyko į Lenkiją ir 1512 m. vasario 8 d. susituokė su Žygimantu Krokuvoje. Barboros atsineštam kraičiui garantuoti Žygimantas užrašė jai kelis Lenkijos miestus (Korčiną, Vislicą, Žarnovecą, Radomą, Jedlną, Stenžiną ir kt.).

Prieš vedybas Žygimantas buvo gyvenęs su Kotryna iš Telčino Moravijoje; susipažino dar bebūdamas Glogavos kunigaikščiu Silezijoje. Iš pirmosios santuokos turėjo sūnų Joną, Vilniaus, o paskui Poznanės vyskupą, ir dukterį Reginą. Rengdamasis vesti Barborą, Žygimantas išleido savo neteisėtą žmoną už Lenkijos paiždininkio ir Voinicos kašteliono Kosceleckio. skirtis su Kotryna iš Telčino ir sudaryti teisėtą santuoką Žygimantą vertė tiek nuolatiniai Lenkijos senato įkalbinėjimai, tiek paties noras susilaukti teisėto įpėdinio, kuris galėtų paveldėti Lietuvos ir Lenkijos sostus.

Barbora gyveno su Žygimantu nepilnus ketverius metus. 1513 m. kovo 15 d. Poznanėje jiems gimė duktė Jadvyga. Palikę ją Žygimanto sesers Elžbietos globai, Barbora ir Žygimantas 1513 m. gegužės 28 d. išvyko į Lietuvą, birželio 27 d. pasiekė Melniką Lietuvos pasienyje. Nuo 1513 m. rugpjūčio 11 d. iki 1514 m. liepos 22 d. jie gyveno Vilniuje. Nuo liepos 22 d. ji liko Vilniuje viena, nes Žygimantas Senasis išvyko į karą su Maskva.

1515 m. pradžioje su vyru grįžo į Krokuvą, bet Žygimantas iš čia išvyko į jo su broliu, Vengrijos karaliumi Vladislovu ir imperatoriumi Maksimilijonu sutartą susitikimą. Numatytasis kongresas Vienoje įvyko tik po 6 mėnesių. 1515 m. liepos 1 d. Barbora pagimdė antrą dukterį Oną, bet po gimdymo nebepasitaisė ir mirė 1515 m. spalio 2 d.

## Išnašos

## Nuorodos
Matthew Parr

**Matthew Parr** (g. 1990 m. kovo 1 d. Niukasle prie Taino) – Jungtinės Karalystės dailiojo čiuožimo sportininkas. Dviejų nacionalinių aukso medalių savininkas. 2009 m. sportininkas turėjo kelialapį į pasaulio čempionatą, bet vietoj jo šaliai atstovavo Elliot Hilton.

## Asmeniniai rekordai

## Programos

## Rezultatai

## Nuorodos
* Matthew Parr ISU svetainėje
Beatričė Rožinskaitė

**Beatričė Rožinskaitė** (g. 1992 m. kovo 31 d. Kaune) – Lietuvos dailiojo čiuožimo sportininkė. Trijų nacionalinių aukso medalių savininkė.

## Asmeniniai rekordai

## Rezultatai

## Nuorodos
* Beatričė Rožinskaitė ISU svetainėje
Alfonsas Nakas

**Alfonsas Nakas** (g. 1921 m. kovo 3 d. Rudžiuose, Kamajų valsčius - 2015 m. gegužės 12 d. Sani Hilse, Floridoje) – Lietuvos žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

## Biografija
1944 m.  pasitraukė į Vokietiją, 1946–1947 m. studijavo UNRRA universitete Miunchene, dirbo akademinio jaunimo sambūryje „Šviesa“, redagavo karo pabėgėlių stovyklų satyrinius laikraščius. Nuo 1949 m. dirbo automobilių bendrovėje „Chysler“ Detroite. Nuo 1950 m. priklausė Amerikos lietuvių socialistų sąjungai, jos 116-osios kuopos atstovas Lietuviškų organizacijų centre Detroite, 1958 m. šio centro pirmininkas. 1967–1971 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos centro valdybos sekretorius. Bendradarbiavo užsienio lietuvių spaudoje. 1974–1977 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Eltos apžvalgininkas, bendradarbiavo su Lietuvių enciklopedija, Encyclopedia Lituanica.

Paskelbė eilėraščių ir prozos kūrinių, straipsnių leidiniuose 1974 m. – „Žurnalistika“, 1980 m. – „Bėgome nuo teroro“.

## Šaltiniai
Algimantas Jonas Nakas

**Algimantas Jonas Nakas** (g. 1935 m. lapkričio 17 d. Rokiškis) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras, mokslo istorikas.

## Biografija
1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1972 m. apgynė disertaciją „Akytojo silikatbetonio elementų deformacijų tyrimas“, technikos mokslų kandidatas, 1992 m. technologijos mokslų daktaras.

1961–1970 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1976–1986 m. Pastatų konstrukcijų katedros vedėjas, nuo 1975 m. docentas. Nuo 1999 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Mokslotyros centro vyresnysis mokslo darbuotojas, 1995–2005 m. dar ir universiteto Žiniasklaidos ir renginių direktorius, 1988–2005 m. žurnalo „Gedimino universitetas“ vyr. redaktorius.

Nuo 2004 m. Tarptautinės informacijos asociacijos tikrasis narys.

## Mokslinė veikla
Svarbiausios darbų sritys: mokslo ir technikos istorija, pramonės pastatų atnaujinimas, projektų ir statinių techninė ekspertizė, statinių bandymai. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių ir populiariųjų straipsnių, parengė apie 40 statinių konstrukcijų projektų, atliko daugiau kaip 40 mokslo tyrimo darbų.

Parašė mokomųjų knygų apie pastatų konstrukcijas, 12 biografinio pobūdžio knygų apie žymius Lietuvos inžinierius. 1979 m. įkūrė Vilniaus Gedimino technikos universiteto muziejų, 1998 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos mokslų istorijos muziejų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

## Bibliografija
* Civilinių pastatų konstrukcijos, bendraautoriai Julius Gajauskas, Michailas Prikšaitis, Vilnius, Mokslas, 1992 m.
* Architektas inžinierius Vytautas Landsbergis-Žemkalnis ir jo darbų konstruktoriai, Vilnius, Technika, 1997 m.
* Inžinierius Vytautas Izbickas, Vilnius, Technika, 2000 m.
* Petras Vileišis. Inžinierius. Kultūrininkas. Verslininkas, Vilnius, Technika, 2001 m.
* Bičiulystės puslapiai, Vilnius, Technika, 2002 m.
* Profesorius Anatolijus Rozenbliumas, Vilnius, Technika, 2002 m.
* Vilniaus Gedimino technikos universiteto raida, 1956–2006., monografija, 2006 m.
* Vardan Lietuvos, monografija, Vilnius, Technika, 2008 m. ISBN 7528235

## Literatūra
* Algimantas Jonas Nakas: biografinė apybraiža ir bibliografinė rodyklė; sudarytoja Ona Juršaitė. Vilnius, Technika, 2005 m., ISBN 9986-05-919-4

## Šaltiniai
Barauana

**Barauana** () – upė šiaurinėje Brazilijos dalyje, Roraimos valstijoje, netoli Gajanos; Anaua upės (Branko baseinas, Amazonija) kairysis intakas. Prasideda Mondo kalnuose, 1500 m aukštyje virš jūros lygio. Teka į pietvakarius, aukštupyje palei Baraunos kalnagūbrį (*Serra Barauna*). Įteka į Anaua į vakarus nuo Resaka do Bakanos, Virua nacionalinio parko paribyje.

Didžiausi intakai: Barauninija (dešinysis), Ita (kairysis).

## Šaltiniai
João Rafael Kapango

**Žoanas Rafaelis Kapangas** (*João Rafael Kapango*; g. 1975 m. rugsėjo 14 d.) – Mozambiko futbolininkas, vartininkas. 

## Karjera
Kitados rungtyniavo Tersana (Egiptas).

Karjerą pradėjo Mozambiko klube Ferroviário de Maputo, o nuo 2004 m. žaidė Egipte.

Su Mozambiko rinktine dalyvavo 2010 m. Afrikos Tautų taurėje.

Pasižymi savo išskirtine figūra ir netradiciniais sprendimais.

## Dalyvavimas čempionatuose

|}

## Išnašos

## Nuorodos
* 
* Nesėkmingas Kapango triukas varžybose prieš Beniną
Boris Martinec

**Boris Martinec** (g. 1988 m. lapkričio 27 d. Zagrebe) – Kroatijos dailiojo čiuožimos sportininkas. Penkių nacionalinių medalių savininkas.

## Asmeniniai rekordai

## Rezultatai
### Nuo 2006

### Iki 2006

## Nuorodos

* Boris Martinec ISU svetainėje
Musė cėcė

**Cėcė** (*Glossina*) – dvisparnių (*Diptera*) būrio *Glossinidae* šeimos vabzdys. Paplitęs Vidurio Afrikoje, tarp Sacharos ir Kalahario dykumų.

Kūno ilgis 9-14 mm. Panaši į naminę musę, tačiau išsiskiria ilgu straubleliu bei kitaip sudėtais sparnais – ilsėdamasi musė cėcė sudeda sparnus vieną ant kito. Krūtinėlė rausvai pilka, pilvelis iš viršaus geltonas, iš apačios pilkas. Minta stambių žinduolių krauju. Įgėlimas gana skausmingas. Gyvena drėgnuosiuose miškuose, upių, ežerų pakrantėse, miškingose savanose.

Yra 21 musės cėcė rūšys, dauguma jų perneša pirmuonis tripanosomas, sukeliančias miegligę ir naganą. Dėl musių cėcė Afrikoje praktiškai neįmanoma vystyti gyvulininkystės.
Boma

**Boma** () – miestas pačiuose Kongo Demokratinės Respublikos vakaruose, Vidurinio Kongo provincijoje, Kongo upės, skiriančios nuo Angolos, dešiniajame krante. 527,7 tūkst. gyventojų (2009 m.). Svarbus jūrų uostas (eksportuojama mediena, bananai, kakava, palmių produktai). Keliai į Bananą, Mbanza Ngugu. Yra vietinės reikšmės oro uostas.

## Istorija

Boma įkurta XVI a. kaip vergų prekybos uostas. 1886–1926 m. buvo Belgijos Kongo kolonijos sostinė (vėliau perkelta į Leopoldvilį). 1889–1984 m. veikė siaurasis geležinkelis į Tšelą.
Jokūbas Nakcijonavičius

**Jokūbas Nakcijonavičius** (, 1725 m. gegužės 1 d. – 1777 m. Gardinas) – Lietuvos matematikas, Vilniaus universiteto matematikos profesorius, filosofijos daktaras.

## Biografija
Jėzuitas. 1754 m. baigė Vilniaus universitetą. T. Žebrausko mokinys. Mokytojavo Ilūkstėje. 1758–1764 m. Vilniaus universiteto astronomijos observatorijos direktorius, užbaigė observatorijos statybą.Nuo 1764 m. mokytojavo Gardino mokyklose.

## Mokslinė veikla
Domėjosi vokiečių matematiko Kristijano Volfo (1679–1754) darbais, nagrinėjo fizikos klausimus. Bandė matematikos metodais grįsti kitus mokslus. Su J. Povilevičiumi parengė matematikos vadovėlį „Baigtinių ir begalinių dydžių analizės pratybos“ (, 1758 m.), kuriame pateikiami menamieji skaičiai, aiškinama binomo formulė, progresijos, geometrija, trigonometrija, kūgio pjūviai. Parašė mokymo priemonę „Matematikos paskaitos, papildytos Volfo matematikos pradmenimis“ (, 2 d., 1759–1761 m.), kurioje nuosekliai ir glaustai išdėstė bendruosius matematikos metodus, aritmetiką, plokštumos geometriją ir trigonometriją, dalį algebros. 1762 m. paskelbė darbą apie kūgio pjūvius ir kitas algebrines bei transcedentines kreives. Kūgio pjūviams tirti naudojosi analizinės geometrijos metodais.

## Šaltiniai
Naktipiečiai

**Naktipiečiai** – vėlai patiekiamas užkandis (pvz., vaikų stovyklose); talkininkų, svečių vaišinimas.

## Lietuva
Lietuvių liaudyje buvo paplitęs talkininkų vaišinimas per ilgai užtrunkančias talkas. Lietuvoje šeimininkai talkininkus vaišindavo per linamušio, linamynio, linabrukčio, kūlimo talkas, kurios prasidėdavo 18-18 val. ir baigdavosi dažnai po vidurnakčio. Vakarų Lietuvoje apie 22 val. būdavo duodami vadinamieji pirmieji naktipiečiai.

Dažniausiai be įprastinių tos vietovės patiekalų būdavo ruošiama tradicinių talkų valgių: Dzūkijoje buvo patiekiamos ant kopūstlapio krosnyje keptų tarkuotų bulvių bandos, troškintos su su grietine ir spirgais, Suvalkijoje, kai kur Žemaitijoje – bulviniai blynai (tarkainiai), tarkuotų bulvių plokštainis (kugelis), kukuliai arba bandelės su grietine, Klaipėdos krašte – šviežia kiauliena, miežių kruopos, bulvių ir žirnių arba pupelių šutinys, Vidurio Lietuvoje – virtiniai su varške arba lašiniais. Be to, tradiciniai naktipiečių valgiai buvo skilandis, varškė su grietine, aguonpienis, sūris, pyragas, medus, sviestas, Žemaitijoje – kastinys, duonos gira, Suvalkijoje – degtinė.

Dažniausiai naktipiečius talkininkai valgydavo darbo vietoje (jauja, pirtis, klojimas), kartais - troboje. 

Naktipiečių tradicijos ėmė nykti XX a. pradžioje kartu su naktinėmis talkomis, kai daugelį darbų pradėta atlikti mašinomis dieną ir išnyko XX a. viduryje.

## Literatūra
* Angelė Vyšniauskaitė. Lietuvių linininkystės papročiai // Iš lietuvių kultūros istorijos. t. 12, 1983 m.

## Šaltiniai
Savinijus Katauskas

**Savinijus Katauskas**:

* Savinijus Katauskas (1936) – advokatas, grafikas ekslibristas, rankininkas;
* Savinijus Katauskas (1960) – teisininkas.
Ondživa

**Ondživa** () – miestas pietų Angoloje, 50 km nuo Namibijos sienos. Kunenės provincijos administracinis centras. 95,6 tūkst. gyventojų. Vyraujanti tauta – kvanjamai. Keliai į Ošikangą, Lubangą, Matalą. Yra katedra (vyskupystės centras).

## Istorija

Kolonijiniu laikotarpiu miestas vadintas **Vila Pereira d’Esa** (*Villa Pereira d’Eça*). Smarkiai nukentėjo karo su PAR metu.
Ošikangas

**Ošikangas** () – miestas šiaurės Namibijoje, pasienio punktas prie Angolos sienos, Ohangvenos regiono administracinis centras. 2,8 tūkst. gyventojų (2009 m.). Kerta Lubango-Vindhuko kelias. Geležinkelio stotis (traukiniai į Cumebą), vietinis oro uostas. Svarbus tranzitinis prekybos centras. Verčiamasi žemės ūkiu.
Fiš Riverio kanjonas

** Fiš Riverio kanjonas** () – kanjonas pietų Namibijoje, didžiausias visoje Afrikoje. Ilgis ~160 km, plotis iki 27 km, o gylis vietomis siekia 550 m. Kanjoną sudarė Fiš Riveris, besigriauždamas į dyką, akmenuotą plynaukštę. Pradėjo formuotis prieš 650 mln. metų.

Fiš Riverio kanjonas yra vienas populiariausių Namibijos turistinių objektų. Pasiekiamas nuo Ai-Ais karštųjų versmių kurorto.
Čangpai

**Čangpai** – klajoklių-piemenų tauta, gyvenanti Čangtango plynaukštėje, šiaurės vakarų Tibeto regione, kurios dalis dabar apima Kinijos Tibeto autonominio regiono šiaurinę dalį, taip pat dalį Qinghai provincijos bei Ladako rajono Indijoje.

Atšiauriausios Čangtango vietos yra negyvenamos, tačiau laikoma, kad regione gyvena apie 0,5 mln. klajoklių, identifikuojančių save su tibetiečiais, bet kalbančių atskira Čangtango kalba. Centriniai tibetiečiai juos įvardina kaip *čangpa* (t. y. „šiaurės žmonės“) arba *drukpa* („klajokliai“). Dabartinėje KLR jie įskaičiuojami į oficialią tibetiečių etninę grupę. Jie išpažįsta tibeto budizmą.

Čangpai praktiškai nedirba žemės, o visas jų ūkis paremtas gyvulininkyste: jakų, jų mišrūnų, Tibeto ponių (kjangų), avių bei Čangtango ožkų auginimu. Jie priversti migruoti dėl to, kad reikia keltis į vis naujas ganymo vietas, tačiau jų migracijos keliai yra aiškiai nustatyti ir jie nuolat sugrįžta į tas pačias vietas. Migracijų laiku čangpai gyvena jako vilnos palapinėse, bet yra ir pastovesnių, žieminių gyvenviečių.

Čangpų mityba paremta mėsos ir pieno produktais. Jie yra išradę daugybę maisto konservavimo metodų, leidžiančių išsaugoti produktus ilgu žiemos laikotarpiu. Jų gyvenime labai svarbi prekyba, kadangi daugybės gyvenimui reikalingų produktų jie nepasigamina patys. Jie keičia druską, vilną, mėsą į grūdus, įrankius, indus.

Tibetą prijungus prie KLR, apie 3500 čangpų pabėgo iš gimtųjų vietų į Indijos kontroliuojamą Čangtango pusę. 1977 m. jie buvo apgyvendinti 9 gyvenvietėse.
Akrobatika (cirkas)

**Akrobatika** – fizinių pratimų sistema, pagrįsta kūno pusiausvyra, vikrumu, lankstumu ir jėga. Svarbus cirko žanras.

## Rūšys
* dinaminė (salto, piruetai);
* statinė (įvairios kolonos, piramidės);
* plastinė (vaikščiojimas lynu, pratimai ant kamuolio, trapecijos);
* komiškoji (su klounados elementais).

## Istorija
Apie akrobatikos elementus žinota senovės Egipte, Graikijoje, Romoje. Pirmieji akrobatikos elementai buvo ant ištempto lyno, atliekami šuoliai su kardais, kt. fiziniai pratimai, atliekami gatvėse ir aikštėse masinių renginių metu. Viduramžiais akrobatikos numerius atlikdavo šokėjai ant ištempto lyno, fokusininkai. Nuo XVIII a., ypač XIX a., akrobatika plito cirkuose. Kai kada akrobatikos elementai naudojami choreografijoje, teatre (S. Eizenšteino, V. Mejerholdo spektakliai).

Akrobatinių elementų yra lietuvių liaudies šokiuose (*Džigūnas*, *Gaidys*), žaidimuose (*Žąselė*, *Žiužis*).

## Lietuvos cirke
Akrobatikos elementai stebimi nuo lietuviško cirko ištakų. Pirmieji lietuviai, cirko artistai, naudoję šio žanro elementus:
* oro akrobatas F. Černiauskas;
* plastikos akrobatai P. Gudauskas, P. Norvilas, J. Ravickas, P. Beresnevičius;
* šuolininkas per peilius P. Galvičius;
* V. Janušauskas (slapyvardis – Kadyras-Guliamas) 1912 m. sukūrė akrobatikos numerį su kupranugariais Vid. Azijoje.

Tarpukariu lietuviško cirko arenose garsėjo akrobatai: S., D. ir L. Berešių šeima, R. Bernotas, Z. Černiauskas, A. Gaičiūnas, V. Kazlauskas, Otilijos ir Kazio Kaluževičių šeima, broliai A. ir V. Putriai, J. Stankutė. XX a. 6-ame dešimtmetyje pasaulyje garsėjo lietuvių kilmės akrobatas iš D. Britanijos J. Šlivinskas su šeima.

## Nuorodos
Folksgrenadieriai

**Folksgrenadieriai** () – kareiviai, priklausę Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijoje suformuotos folksgrenadierių divizijoms.

Folksgrenadierių divizijomis buvo pavadintos Vokietijos armijos divizijos, suformuotos 1944 m. rudenį, po to, kai Rytų fronte „Bagrationo“ operacijoje buvo sunaikinta armijų grupė „Centras“, o karo veiksmuose Normandijoje – 5-oji vokiečių tankų armija. Karo pabaigoje buvo suformuota apie 50 folksgrenadierių divizijų.
Pavadinimas *folksgrenadierių divizija* turėjo sustiprinti kovinę dvasią, nes paremtas nacionalizmu ( 'tauta') ir senomis Vokietijos karinėmis tradicijomis ( 'grenadieriai').

Folksgrenadieriai nesusiję su folksšturmu ().

Strateginiai poreikiai ir gyvosios jėgos stygius dėl 1944 m. viduryje patirtų nuostolių pareikalavo kurti pėstininkų divizijas, kurios pasižymėtų gynybine galia ir kurioms reikėtų palyginti nedaug žmonių. Tokiomis divizijomis ir turėjo tapti folksgrenadierių divizijos:
* Jose buvo po 6 reguliarius pėstininkų batalionus vietoj 9 batalionų įprastinėse pėstininkų divizijose. Daug pėstininkų divizijų dėl didelių nuostolių savaime liko su mažesniu batalionų skaičiumi.
* Jų daliniuose buvo daugiau pistoletų kulkosvaidžių ir kitų lengvųjų automatinių ginklų. Todėl folksgrenadierių dalinių ugnies galia buvo trumpesnių nuotolių, negu įprastinių pėstininkų divizijų. Folksgrenadierių daliniuose naudojo tokius automatinius ginklus kaip StG 44 (*Sturmgewehr 44*) ir tokius prieštankinius ginklus kaip vienšūviai panzerfaustai.
* Folksgrenadierių dalinių branduolys būdavo negausios patyrusių veteranų kareivių, puskarininkių ir karininkų grupės. Šias grupes „apaugindavo“ kariškiais, kuriuos surinkdavo diviziją formavusi papildymo armija. Tai būdavo perteklinis mažėjančio karinio jūrų laivyno ir liuftvafės personalas, po sužeidimų iš ligoninių grįžtantys kareiviai bei kareiviai iš sutriuškintų dalinių, taip pat vyresnio amžiaus ir prastos sveikatos vyrai, iki tol laikyti netinkamais karinei tarnybai, bei užverbuoti jaunuoliai.

Folksgrenadieriai dalyvavo mūšiuose Belgijoje ir ginant Zygfrido liniją, į Vokietiją įžengusiame Rytų fronte. Vienos folksgrenadierių divizijos pasirodė gerai ir puikiai kovėsi, o kitos buvo mestos į kautynes minimaliai apmokytos, tad jų kovinė galia buvo labai menka. Kelios folksgrenadierių divizijos, ypač tos, kurios buvo sukomplektuotos iš buvusio karinio laivyno ir liuftvafės personalo, pasižymėjo stipria motyvacija bei kovine dvasia, todėl buvo efektyviais daliniais, veikusiais paskutinius aštuonis karo mėnesius (1944 m. spalis – 1945 m. gegužė).