open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kristupas Jesmanas

**Kristupas Jesmanas** (? – 1697) – LDK valstybinis veikėjas, Vištyčio seniūnas 1669 metais, Minsko kaštelionas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Jesmanų giminės atstovas, herbo „Korczak“ savininkas, karaliaus poručikas, Biržų pilies įgulos komendantas, drąsiai gynė tvirtovę nuo švedų. Buvo Vištyčio seniūnas 1669 metais, Minsko kaštelionas.
## Šeima
Turėjo dukterį Konstanciją, kuri ištekėjo už Dominyko Priseckio, ir tris sūnus: Kristupą, Dominyką ir Pranciškų. Kristupas buvo Vištyčio vaitas, mirė 1701 metais.

## Literatūra
* Boniecki A. Herbarz polski, T. 1-17, dodatek – Warszawa 1899–1913.
* Uruski S. Rodzina. Herbarz szlachty polskiej, T. 1-15 – Warszawa 1904–1938.
John William Waterhouse

**Džonas Viljamas Voterhausas** (, 1849 − 1917 m.) –  Anglijos tapytojas, artimas XIX a. prerafaelitams.

## Biografija

Džonas Viljamas Voterhausas gimė 1849 m. balandžio 6 d. Romoje, kur dirbo jo tėvas, menkai žinomas anglų dailininkas. 1870 m. Dž. V. Voterhausas įstojo mokytis į karališkąją dailės mokyklą Londone. Dž. V. Voterhausas pradėjo eksponuoti Britų dailininkų draugijos parodose nuo 1872 m. ir Karališkosios akademijos parodose nuo 1874 m. Dažnai lankėsi Italijoje. Jo ankstyvieji kūriniai buvo graikų ir romėnų mitologijos tematika, artimi paveikslams, kuriuos tapė Lorensas Alma-Tadema. Po 1880 m. jis pakeitė savo stilių, buvo įtakotas prerafaelitų, pradėjo tapyti literatūrinių siužetų temomis romantiškus sodrių tonų ir turtingų spalvų paveikslus. 

Nuo 1890 m. Dž. V. Voterhausas kasmet eksponuodavo Britanijos karališkosios akademijos parodose. 1885 m. jis buvo išrinktas asocijuotu akademijos nariu, 1895 m. − tikruoju. Po 1900 m. jo stilius tapo kiek lengvesnių ir šviesesnių spalvų. Džonas Viljamas Voterhausas mirė 1917 m. vasario 10 d. Londone, palaidotas *Kensal Green* kapinėse. Būdingais jo kūrybos pavyzdžiais minimi paveikslai „Ledi Šalot“ (1888) ir „Hilas ir nimfos“ (1896).

## Darbų galerija

Vaizdas:Waterhouse-Diogenes.jpg| „Diogenas“ (1882, Naujojo Pietų Velso dailės galerija, Sidnėjus)
Vaizdas:John William Waterhouse - The Lady of Shalott - Google Art Project.jpg| „Ledi Šalot“ (1888, Teito galerija, Londonas)
Vaizdas:Waterhouse Hylas and the Nymphs Manchester Art Gallery 1896.15.jpg| „Hilas ir nimfos“ (1896, Mančesterio dailės galerija, Mančesteris)
Vaizdas:John William Waterhouse - Echo and Narcissus - Google Art Project.jpg| „Echonė ir Narcizas“ (1903, Volkerio dailės galerija, Liverpulis)
Vaizdas:Waterhouse-Miranda-The-Tempest.jpg| „Miranda. Audra“ (1916 m.)


## Nuorodos

* wikiart.org, Dž. V. Voterhauso kūriniai chronologine tvarka
* artble.com
* khanacademy.org
## Šaltiniai
* Teito galerija
* Ian Chilvers. *The Oxford Dictionary of Art.* Oxford University Press, 2004, p. 750
* wga.hu
Kristupas Jesmanas (m. 1687)

**Kristupas Jesmanas **  (m. 1687) – LDK valstybinis veikėjas, Smolensko vaivada nuo 1677 metų, Naugarduko kaštelionas nuo 1672 metų, Vilniaus gubernatorius 1665 metais, Slanimo vėliavininkas nuo 1659 metų, Lietuvos armijos autoramento oberšteris. 

1649-1655 metais su Jonušu Radvila surengė kampaniją prieš kazokus ir Rusiją. 1655 metų prugpjūčio 23 d. prisijungė prie Lietuvos armijos konfederacijos, kuri atsisakė paklusti Lietuvos didžiajam etmonui Jonušui Radvilai. Tų pačių metų gruodžio 29 d. įstojo į Tyšovieco konfederaciją. 1657 metais buvo paskirtas Biržų pilies komendantu ir gynė ją nuo švedų atakos. 1663 metais buvo suimtas dėl įtarimų dalyvaujant Lietuvos lauko etmono Vincento Korvino Gosievskio ir Kazimiero Žeromskio užmušime. 1668 metais išrinktas pasiuntiniu į seimą. Jono Sobieskio elektorius nuo Naugarduko vaivadijos 1674 metais.

## Literatūra
* Tadeusz Wasilewski, *Krzysztof Jesman*, w: Polski Słownik Biograficzny, 1964-1965, t. XI, s. 196.

## Išnašos

|-
Mikalojus Vladislovas Judickis

**Mikalojus Vladislovas Judickis** – (m. 1670 m.) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus dvariškis, Rečicos stalininkas nuo 1640 metų, LDK artilerijos generolas nuo 1654 metų, Naugarduko kaštelionas nuo 1660 metų.

## Biografija
Lietuvos bajorų Judickių giminės atstovas, herbo „Radwan“ savininkas. Buvo Zigmanto III Vazos rūmų dvariškis. 1627–1629 m. karo su Švedija metu vadovavo artilerijai generolo titulu. 1636 metais tapo karinio iždo vyresniuoju, o 1640 metais Rečicos stalininku.

Maždaug 1625 metais Romos popiežiaus Urbono VIII kvietimu išvyko į Padują. Buvo Romos popiežiaus dvare, Romoje, ten gi įstojo į Maltos ordiną. Vėliau kartu su kitais riteriais kovėsi su turkais Alžyre, Tunise ir Kretoje. Grįžęs namo dalyvavo Bogdano Chmelnickio sukilimo numalšinime. Nuo 1643 metų vadovavo Maltos ordinui Lietuvoje.

1654 m. balandžio 11 d. Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jono Kazimiero oficialiai paskirtas Lietuvos armijos generolu ir samdomos armijos vadu. Remiantis karaliaus raštu tapo Skirčiumovo seniūnu. 1654 metais, vadovaujant etmonui Jonušui Radvilai, dalyvavo 1654–1667 m. ATR-Maskvos kare.

Rugpjūčio pradžioje buvo laikinas Jonušo Radvilos įgulos vadas, 5 tūkstančių raitelių, stovėjusių stovykloje 5 km nuo Vilniaus, sudėtyje. Po atsitraukimo buvo Radvilos areštuotas ir pasodintas namų areštui. 1656 metais perėjo į švedų pusę. 1658 metais Lietuvos armijos vardu derėjosi su Boguslavu Radvila dėl konfiskuoto armijos turto perdavimo. 1659 metų vasarį patyrė pralaimėjimą Medelio mūšyje, vėliau sėkmingai vadovavo Liachovičių pilies gynyboje.

Ukrainos kampanijos metu dalyvavo Baso mūšiuose, o spalio 26 d. vadovavo Lietuvos armijos dešiniajam sparnui. 1661 metais apgulė Disnos miestą, toliau persekiojo rusų armiją iki Pskovo. 1663–1664 metais dalyvavo žygyje į Roslavlį ir Brianską.

Nuo 1660 metų ir iki gyvenimo galo buvo Naugarduko kaštelionas. 1666 metais pirko Novo Mišo dvarą, kuriame įkūrė jėzuitų kolegiumą. 1667 metais gavo valdyti Loevo miestą, kuris iki XIX amžiaus antrosios pusė priklausė jo palikuonims.

## Literatūra
* Красноў М. Юдзіцкія // Вялікае Княства Літоўскае. Энцыклапедыя у 3 т. – Мн.: Беларуская Энцыклапедыя імя П. Броўкі, 2005. – Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – С. 770. – 788 с. – ISBN 985-11-0378-0.

|-
Antanas Feliksas Orliukas

**Antanas Feliksas Orliukas** (g. 1945 m. rugsėjo 25 d. Varviškėje) – lietuvių fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

## Biografija
1952–1952 m. mokėsi Varviškės pradinėje, 1956–1959 m. – Macevičių septynmetėje, 1959–1963 m. – Kapčiamiesčio vidurinėje mokyklose. 1963–1964 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos ir matematikos fakultete. 1975 m. rugsėjo 28 d. apgynė daktaro disertaciją tema „Elektrinės savybės ir faziniai virsmai Sb2S3 tipo kristaluose“. 1995 m. apgynė habilituoto fizinių mokslų daktaro disertaciją tema „Elektrinės Ag+, Li+, Na+, H+, F-, VO·· superjonikų savybės ir faziniai virsmai“.

## Mokslinė veikla
Svarbiausi darbai iš kietojo kūno jonikos. Daugiau, kaip 175 mokslo darbų autorius.

## Bibliografija

* Antanas Feliksas Orliukas. *Kietojo kūno jonika. Pirma dalis*. Vilnius: Vilniaus universiteto l-kla, 1996. – 92 p. ISBN 9986-19-176-9 (I dalis)
* Antanas Feliksas Orliukas. *Kietojo kūno jonika. Antra dalis*. Vilnius: Vilniaus universiteto l-kla, 1996. – 58 p. ISBN 9986-19-187-4 (II dalis)
* Antanas Feliksas Orliukas. *Superjoniniai laidininkai*. Vilnius: Vilniaus universiteto l-kla, 2004. – 207 p. ISBN 9986-19-638-8
* Vytautas Grivickas, Antanas Feliksas Orliukas, Aloyzas Žindulis, Sigitas Tamulevičius. *Medžiagų mokslas*. Vilnius: Progretus, 2008. – 311 p. ISBN 978-9955-781-15-8

## Įvertinimas
* 1997 m. – Lietuvos mokslo premija už darbų ciklą „Elektroninių ir joninių laidininkų technologija, tyrimai bei jų taikymas kietakūniuose energijos šaltiniuose ir jutikliuose (1985–1996 m.)“ (kartu su Algirdu Galdiku).
* 2009 m. – Vilniaus universiteto rektoriaus mokslo premija.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Vilius Palenskis, Vytautas Valiukėnas. *Vilniaus universiteto katedrai – 50*. Vilnius: Vilniaus universiteto l-kla, 2011. – 468 p. ISBN 978-6094-59-000-9
Mykolas Haraburda

**Mykolas Bogdanas Haraburda** (m. 1586 m. liepos 7 d.) – LDK valstybinis veikėjas, diplomatas. Spaustuvininko Vasilijuaus Haraburdo tėvas.

## Biografija

Nuo 1559 metų buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanceliarijos djakas, nuo 1566 – Lietuvos didysis raštininkas ir kartu nuo 1584 metų ėjo Minsko kašteliono pareigas.

Aktyviai vykdė diplomatinius pavedimus Livonijos karo metu. 1559 ir 1561 metais važiavo pas Krymo chaną tam, kad gautų jo palaikymą prieš Maskvą. 1563–1564 ir 1566 metais įėjo į pasiuntinybę Rusijoje, buvo sekretorius, 1571 ir 1572–1573 metais – pasiuntinys. Vykdė derybas dėl galimo caraičio Fiodoro Ivanovičiaus išrinkimo į ATR sostą, jei jis pereis į katalikybę. Už sėkmingą diplomatinę veiklą (paliaubų sudarymą) buvo išrinktas raštininku, vėliau apkaltinus Livonijos perdavimu Rusijai mainais į Plocką buvo pašalintas nuo diplomatinės tarnybos. 1579–1581 metais tarnavo kariuomenėje. 1582 metais dalyvavo Jam-Zapolskio paliaubų sudaryme, įėjo į pasiuntinybės sudėtį Maskvoje. Buvo Rusijos pavaldumo ATR diplomatiniais metodais idėjos šalininkas. Kaip pasiuntinys buvo Maskvoje 1585–1586 metais, kur vedė derybas apie antiturkiškos unijos formavimą.

Valdė Ostrovo, Kliumovičių ir Ugrino, Smolensko pavietų dvarus, buvo Svisločio laikytojas 1566–1568 metais. 1567 metais išstatinėjo kariuomenei 17 raitų karių. 1568 metais pradėjo valdyti dvylika Slanimo parapijos kaimų.

Būdamas Maskvoje, pirko rankraščiu, kurių daugelis buvo išspaudinti Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje. Pirktą ten gi Bibliją perdavė kunigaikščiui Konstantinui Ostrogiškiui, tas rankraštis tapo pagrindu vadinamajamai Ostrogo Biblijai, išleistai 1581 metais.

## Šeima

Mykolas Haraburda buvo vedęs Daminitrą, Getolto Kalinikavičiaus dukterį. Turėjo sūnus Joną ir Kristupą, taip pat dukterį Haną, Gardino žemės teisėjo Leono Sapiegos žmona, Leono Sapiegos trečios eilės pusbrolis.

## Išnašos

## Literatūra
* Пазднякоў В. Гарабурда Міхаіл Багданавіч // Вялікае Княства Літоўскае. Энцыклапедыя у 3 т. – Мн.: Беларуская Энцыклапедыя імя П. Броўкі, 2005. – Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – С. 495. – 684 с. – ISBN 985-11-0314-4.

|-
Dominykas Kosakovskis

**Dominykas Korvinas-Kosakovskis** (1711, Kaunas – 1743, Jonava) – ATR valstybinis veikėjas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Kosakovskių giminės atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Jono Mikalojaus Kosakovskio ir Anos Skorulskytės sūnus. Kauno paseniūnis (1741), Kauno žemės teisėjas (1741), Žemaitijos stalininkas, Kauno sargybinis (1735).

## Šeima
Vedė Marijaną Zabielaitę, su kuria turėjo vaikų:
* Mykolas (1733–1798), Vitebsko ir Breslaujos vaivada;
* Antanas (1735–1798), Livonijos kaštelionas;
* Juozapas Kazimieras (1738–1794), Livonijos vyskupas;
* Simonas Martynas (1741–1794), LDK lauko etmonas;
* Hana (apie 1740-?), v. – Karolis Černeckis, kaštelionas.

Visi jo sūnūs buvo Targovicos konfederacijos šalininkai, todėl sukilimo 1794 metais metu pateko į sukilėlių persekiojimą.

## Išnašos

## Nuorodos
* Dominik Korwin-Kossakowski z Kossaków h. Ślepowron
Antanas Kosakovskis

**Antanas Kosakovskis** (Antoni Kossakowski; 1735–1798 m. rugsėjo 25 d.) – LDK valstybės veikėjas, paskutinis Livonijos kaštelionas (1789–1795), pasiuntinys į Ketverių metų seimą.

## Biografija
Lietuvos žymios grafų Kosakovskių giminės atstovas, herbo „Ślepowron“ savininkas. Žemaitijos stalininko ir Kauno sargybinio Dominyko Kosakovskio (1711–1743) ir Marijonos Zabielaitės antrasis sūnus. Broliai – Vitebsko ir Breslaujos vaivada, Vaitkuškio savininkas Mykolas, Livonijos vyskupas Juozapas ir Lietuvos didysis etmonas Simonas Martynas.

Būdamas žymios Lietuvos bajorų giminė atstovas, Antanas Kosakovskis užėmė eilę valstybinių ir karinių pareigybių. 1759 metais – Kauno sargybinis ir paseniūnis, buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu. 1762 metais – Lietuvos kariuomenės įgulos vėliavininkas. 1765 metais gavo Kauno žemės raštininko pareigybę.

1777 metais Antanas Kosakovskis, mokėdamas kirilicą ir senąją baltarusių kalbą, buvo pakviestas į Varšuvą dalyvauti sudarant LDK Metrikos kopiją. 1780 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Kauno pavieto. 1783 metais gavo Kauno pakamario pareigybę ir Švento Stanislovo ordiną.

1784 metais su rusų pasiuntinio Magnuso fon Štakelbergo pagalba Antanas Kosakovskis pabandė gauti Minsko kašteliono pareigybę, bet tą pareigybę užėmė Simonas Zabiela. 1786 metais pretendavo į Mstislavlio kaštelionus, tačiau kaštelionu tapo Juozapas Chrapovickis.

1788 metais Antanas Kosakovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Kauno pavieto į Ketverių metų seimą (1788–1792). Dalyvavo komisijoje departamento kariams tikrinti, 1789 metais buvo išrinktas seimo teisėju. Vėliau seimo darbe nedalyvavo ir dalyvavo atstovaujant Kauno pavietą Lietuvos Tribunole. 1789 m. rugsėjo 30 d. gavo Livonijos kašteliono pareigybę. 1791 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 1792 metais rusų pasiuntinys Jakovas Bulgakovas įnešė Antano Kosakovskio vardą į Lenkijos-Lietuvos pasiuntinių ir senatorių, pasisakiusių prieš naują ATR konstituciją, priimtą 1791 m. gegužės 3 d., sąrašą.

1792 metais Livonijos kaštelionas Antanas Kosakovskis prisijungė prie Targovicos konfederacijos, kur vykdė Lietuvos generalinės konfederacijos patarėjo funkcijas.

1794 metais, Tadeušo Kosciuškos sukilimo metu, Antanas Kosakovskis buvo areštuotas sukilėlių, kuriems vadovavo Romualdas Giedraitis savo šeimos dvare Martyniškyje (prie Jonavos). Buvo apkaltintas valstybės išdavimu ir turėjo stoti prieš teismą, bet asmeniniu Tadeušo Kosciuškos įsakymu buvo išlaisvintas. Du jo broliai buvo sukilėlių pakarti.

1798 m. rugsėjo 25 d. Antanas Kosakovskis mirė savo Martyniškio dvare, palaidotas Žeimiuose.

## Šeima

Nuo 1763 metų buvo vedęs Eleonorą Straševičiūtę, su kuria turėjo tris dukteris: Aną, Marijoną, Eufraziną ir tris sūnus: Mykolą, Juozapą Antaną ir Simoną. Jo sūnus Juozapas Antanas Kosakovskis (1771–1842) buvo Prancūzijos armijos generolas ir imperatoriaus Napoleono I Bonaparto adjutantas.

## Literatūra
* Krakowski Bernard. Kossakowski Antoni. // Polski Słownik Biograficzny. Tom XIV. Wrocław – W-wa – Kraków, 1968–1969. С. 263

## Nuorodos

|-
America klasės jūros desanto laivas

**America** klasė – pati naujausia JAV laivyno jūros desanto laivų klasė. Su jos atsiradimu, galutinai buvo nurašyti visi Tarawa klasės desantiniai laivai.

Šios klasės pirmtaku buvo pasirinktas paskutinis Wasp klasės laivas „USS Makin Island“, šiek tiek modernizavus įrangą, atsisakius nuleidžiamų dokų desantui, desantinių priemonių bei sumažinus laivo ligoninę vardan didesnio aviacijos angaro, buvo sukurtas „USS America“. Jį dar galima vadinti mažuoju lėktuvnešiu, nes yra pajėgus gabenti eskadrilę reaktyvinius naikintuvus (McDonnell Douglas AV-8B Harrier II arba Lockheed Martin F-35 Lightning II) bei kelis įvairių paskirčių sraigtasparnius.

## Konstrukcija
Kadangi pirmasis laivas kilęs iš modernizuoto Wasp klasės laivo, jam galią ir toliau teikia „General Electric“ sukonstruoti LM2500 dviejų dujų turbinų varikliai, generuojantys 70 000 AG, dar apie 5000 AG prideda sumontuoti du papildomi mikrovarikliai.

Laivas savo kurui naudoja tokius pat degalus (JP-5) kaip ir jo denyje dislokuoti sraigtasparniai ar reaktyviniai naikintuvai.

## Ginkluotė
Dvi RIM116 žemė-oras raketinės sistemos, skirtos gintis nuo priešo lėktuvų, dvi RIM162 ESSM raketų sistemos, skirtos gintis nuo kintamos trajektorijos priešlaivinių raketų, bei dvi artimo nuotolio Phalanx CIWS gatlingo sistemas, skirtos gintis nuo raketų-laivų naikintojų. Taip pat septynios sudvigubintų M2 Browning kulkosvaidžių sistemos.

*'America* desanto išlaipinimui gabenasi 12 Bell Boeing V-22 Osprey sraigtasparnių, 6 F-35b Lightning II naikintuvus, 4 Sikorsky CH-53K King Stallion transporto sraigtasparnius, 7 Bell AH-1Z Viper arba Bell UH-1Y Venom atakos sraigtasparnius bei 2 Sikorsky SH-60 Seahawk sraigtasparnius, skirtus gelbėjimo darbams jūroje.

## Laivai
Dakša

**Dakša** ( 'gabumas, sumanumas') – Vedose – įasmenintas gabumas, sumanumas, vėliau – hinduistinė dievybė.

„Rigvedoje“ Dakša kaip tikrinis vardas minimas beveik 10 kartų. Šis žodis sutinkamas kaip Agnio ir Somos epitetas, tačiau turi ir atskirą mitologiją: Dakša yra ir Aditės ainis ir pats pagimdęs Aditę. Vietomis Dakša tapatinamas su sutverėju Pradžapačiu ir vadinamas dievų tėvu.

Vedų komentare „Šatapatha Brahmanoje“ ir vėlesnėje nevedinėje tradicijoje Dakša minimas pasaulio sutvėrimo kontekste: jis laikomas septintuoju Brahmos sūnumi, gimusiu iš tverėjo dešinės kojos didžiojo piršto. Jo žmona Virinė gimė iš Brahmos kairiosios kojos piršto; ji dar tapatinama su naktimi ir vadinama Dakše. Dakša ir Dakšė susilaukė 50 ar 60 dukterų, iš kurių 13 atidavė Kašjapai, 27 Somai, 10 Dharmai (arba Manui). Vyriausioji Dakšos dukteris Ditė tapo daitijų motina, jaunesnė Danu – danavų motina, o Aditė – aditjų, tarp jų ir paties Dakšos, motina.

„Mahabharatoje“ žinomas mitas apie tai, kad mėnulio dievas Soma paėmė iš Dakšos 27 dukteris, bet mylėjo tik Rohinę. Dakša piktinosi Somos nepadoriu gyvenimo būdu ir jį prakeikė, kad tas imtų geibti. Bet drauge su Soma ėmė geibti ir augalai bei gyvūnai. Tada susirūpinę dievai paprašė Dakšos sumažinti bausmę Somai. „Harivamšoje“ minima, kad Višnus buvo pasivertęs Dakša ir taip sukūręs įvairias būtybes. Kelete šaltinių pasakojamas mitas apie tai kaip Himavato kalnuose valdovo nuodėmėms išpirkti sukurtas Dakša surengia pirmąjį aukojimą ir iškviečia visus dievus, išskyrus Rudrą. Šis įsižeidęs perveria auką strėle, ir toji pavirsta Mrigaširšos („antilopės galvos“) žvaigždynu. Tada Rudra užpuola ir suluošina Aditjus ir, pasak dalies šaltinių, nukerta Dakšos galvą. Tada Dakšai pritaikoma ožio galva.

Dakšos mitologija Vedose ir vėliau labai skirtinga. Artima Dakšai mitologema yra Dakšina, kuri taip pat susijusi su aukojimu.

## Literatūra
* Heesterman J. С., *Reflections on the Significance of the daksina*, „Indo-Iranian Journal“, 1959, v. 3, p. 241-58; *Bhattacharji A., 1970. *The Indian Theogony*. Cambridge.

## Šaltiniai
Ditė

**Ditė** () – hinduistinės mitologijos veikėja. Jos vardas sudarytas nuo Aditės (ši reškia „begalybė, neribotumas“, tuo tarpu Ditė „užbaigtumas, ribotumas“, plg., nuo Asurų padarytus „Surus“).

Iš Vedų Ditė ir jos ainiai minimi tik „Atharvavedoje“ ir vėlyvoje „Rigvedoje“ (3 kartus be platesnio konteksto, eilėje su Mitra, Varuna, Bhaga, Agniu, Savitaru).

Hinduistinėje mitologijoje Ditė yra vyriausia Dakšos ir Dakšės dukteris, Kašjapos žmona, demonų daitjų motina. Kartu su seserimi Danu laikoma asurų pramote. Tarp žymesnių Ditės vaikų (daitjų) yra Hiranjakašipus, Vadžranga, Majus, Hiranjakša.

## Šaltiniai
Vivasvatas

**Vivasvatas** ( "švytintis, spinduliuojantis') – Vedų mitologijos sauliškoji dievybė, įvaizdinanti šviesą danguje ir žemėje. „Rigvedoje“ Vivasvatas minimas ~30 kartų. Vivasvatas yra Sūrjos (saulės), Agnio (ugnies), Ušasės (aušros) epitetas. Laikomas vienu iš Aditjų, žmonijos tėvu.

Žinomas ir vėlyvesnėje mitologijoje: Vivasvatas laikomas paskutiniuoju Aditju – jis gimė be kojų, be rankų, iš visų pusių lygus. Susirungęs su dievais jis tapo Sūrja. Kitur dar vadinamas Martanda. Iš jo likusių kūno dalių atsirado dramblys. Vivasvatas buvo Tvaštaro dukteries Saranjos vyru. Jiedviems gimė dvyniai Jama ir Jamė, o Saranja pasivertė kumele ir pabėgo nuo Vivasvato. Tada Vivasvatas pasivertė žirgu, pavijo Saranją ir jiedviems gimė Ašvinai. Jis pirmasis atliko aukojimą ir padovanojo žmonėms ugnį.

Vivasvato kaip Jamos tėvo atitikmuo Avestoje – *Vivanhvant* (Jimos tėvas).

## Literatūra
* Lоmmel H., *Der Mythus von Vivasvat und Saranyu,* «Zeitschrift der Deutschen Morgenlдndischen Gesellsehaft» 99, 1945–1949, S. 243 и сл.

## Šaltiniai
RK1901

**RK1901** – rajoninis kelias, jungiantis Vaišvydavą, Piliuoną, Pakuonį su Pabališkiais. Kelio ilgis – 25 km. Kelias jungia svarbias Kauno apylinkių gyvenvietes, su pačiu Kauno miestu, todėl žvyrkelio ruožų nėra, o visas kelias yra asfaltuotas.

Kelio pradžia – žiedinė sankryža su , Vaišvydavos priemiestyje, Kauno miesto ribose. Toliau kelias 7,6 km eina per Dubravos girią. Už miško iš karto prasideda Piliuonos gyvenvietė, per kurią kelias praeina vakariniu jos pakraščiu, kaip pagrindinė gatvė. Toliau kelias eina per dirbamus laukus, sodus, kerta Redimisčio, Tumulšio upelius ir jų slėnius. Praeina pro Pakuonio gyvenvietę per patį jos vidurį, kaip pagrindinė gatvė. Toliau, iki pat sankryžos su , eina per lygumas, kuriose vystomas žemės ūkis.

## Maršrutas

|}
|}
Landing Helicopter Dock

**LHD** – JAV laivyno naudojamas korpuso žymėjimas plačios paskirties desanto laivams. Tačiau tai kartu ir NATO laivų klasifikacija, nes šiam tipui priskiriami: Canberra, Dokdo, Juan Carlos I, Mistral, Wasp.

Esminio didelio skirtumo tarp LHA ir LHD nėra, teoriškai pastarieji gali atlikti daugiau skirtingų funkcijų.
Landing Helicopter Assault

**LHA** – Jungtinių Amerikos valstijų laivyno naudojama klasifikacija ir laivų korpuso žymėjimas desantinio tipo sraigtasparnešiams. Šiuo metu LHA žymėjimas priskirtas Tarawa ir America klasės laivams.
Šiuose laivuose keliaujantys desantininkai gabenasi ir visą operacijoms reikalingą įrangą, nesvarbu ar tai karinė ar humanitarinė misija.

Naujieji LHA-6 ir LHA-7 neturi nuleidžiamų dokų, būdingų desantiniams laivams.
Nordika

**Nørdika** – prekybos centras Vilniaus pakraštyje, šalia baldų parduotuvės „Ikea“.

Plotas – ~40 tūkst m². Veikia >30 vietinių ir tarptautinių parduotuvių bei maitinimo įstaigų (pvz. „Rimi“, „Elektromarkt“, „McDonald's“, „Elesen“).

## Antrasis statybų etapas
Po antrojo prekybos centro statybų etapo 2016 m. gegužės 5 d. „Nordikoje“ duris atverė 17 tūkst. m² „Senukų“ parduotuvė ir dar keletas kitų parduotuvių. Prekybos centro plotas išaugo nuo 20 000 m². iki 40 000 m².

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficialus prekybos slėnio puslapis
UTC+8:30

**UTC+8:30** – viena iš pasaulio laiko juostų, einanti aštuoniomis su puse valandos anksčiau už pasaulinį laiką.

UTC+8:30 laikas galiojo:

**Kaip standartinis laikas, visus metus**
*  (iki 2018 m.)
Nerijus Mačiulis

**Nerijus [[Mačiulis]]**:

* Nerijus Mačiulis (1979) – ekonomistas
* Nerijus Mačiulis (1983) – futbolininkas
Charles Le Brun

**Šarlis Le Brenas**, **Lebrenas** (, *Lebrun*; 1619 m. vasario 24 d. – 1690 m. vasario 22 d.) – XVII a. prancūzų baroko tapytojas, dizaineris, architektas, teoretikas. Svarbiausias Prancūzijos dailininkas Liudviko XIV valdymo metu. 

## Biografija

Šarlis Le Brenas gimė 1619 m. vasario 24 d. Paryžiuje. Jį protegavo kancleris Pjeras Segjeras. Iš pradžių Šarlis Le Brenas mokėsi pas Gijomą Perjė, po to − pas Simoną Vujė. 1642 m. išvyko į Romą, kur mokėsi pas Nikolą Puseną. Buvo ypač paveiktas Pjetro da Kortonos dailės. 1646 m. Le Brenas grįžo į Paryžių, išgarsėjo savo indėliu Vo le Vikonto (*Vaux-le-Vicomte*) pilies koplyčioje, atliktu po 1650 m. finansų ministro Nikolo Fukė užsakymu. Šie jo darbai patraukė karaliaus Liudviko XIV dėmesį, ir nuo 1661 m., jam nutapęs keliolika vaizdų iš Aleksandro Didžiojo gyvenimo, Le Brenas tapo pirmuoju karaliaus Liudviko XIV tapytoju (*premier peintre du roi*). 

1663 m. Le Brenas buvo paskirtas Gobelenų manufaktūros vadovu. Taip pat vadovavo Savonri kilimų manufaktūrai. Le Brenas buvo vienas Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos steigėjų bei pirmasis jos direktorius. Beveik tris dešimtmečius Le  Brenas kūrė ir prižiūrėjo beveik visus Prancūzijos karališkuosius ir vyriausybės tapybos, skulptūros darbų, gobelenų, baldų ir dekoracijų užsakymus. Jam vadovaujant, Gobelenų manufaktūra išaugo į vieną iš didžiausių Europos gobelenų gamintojų, tiekusių produkciją karališkiesiems dvarams. Šarlis Le Brenas dirbo Luvre, Fontenblo pilyje, daugiausiai kūrė Versalio rūmuose. Jį rėmė finansų ministras Žanas Batistas Kolberas, kuriam mirus 1683 m. dailininkas pradėjo prarasti karaliaus malonę. Šarlis Le Brenas mirė 1690 m. vasario 22 d. Paryžiuje.

## Darbų galerija

Vaizdas:MartyrdoLe Brun.jpg|
Vaizdas:Le Brun, Charles - The Martyrdom of St. Andrew - Google Art Project.jpg|
Vaizdas:Charles Le Brun - The Repentant Magdalen - WGA12540.jpg|
Vaizdas:Le chancelier Séguier - Charles Le Brun - Musée du Louvre Peintures RF 1942 3.jpg|
Vaizdas:Charles Le Brun - Les reines de Perse aux pieds d'Alexandre dit aussi la tente de Darius - Google Art Project.jpg|
Vaizdas:Charles Le Brun - Prise de la ville et de la citadelle de Gand en six jours, 1678 - Google Art Project.jpg|
Vaizdas:Le Brun, Charles - Adoration of the Shepherds - 1689.jpg|
Vaizdas:Charles Le Brun - Louis XIV Visiting the Gobelins Factory - WGA12552.jpg|


## Šaltiniai
* Encyclopædia Britannica
* J. Paul Getty centras
* The Web Gallery of Art
Vilniaus žirgyno hipodromas

**Vilniaus žirgyno hipodromas** – sportinis hipodromas Riešėje, Vilniaus rajone. Hipodromo valdytojas - UAB „Lietuvos žirgynas“.

## Istorija
Žirgynas šioje vietoje įkurtas 1949 m. Jo teritorija išsidėsčiusi Riešės upelio slėnyje. Šalia pastatytas ir jojimo maniežas.
Claude Joseph Vernet

**Klodas Žozefas Vernė** (, 1714 m. rugpjūčio 14 d. – 1789 m. gruodžio 3 d.) – XVIII a. prancūzų peizažistas, marinistas. Vienas žymiausių 18 a. Vakarų Europos peizažistų.

## Biografija
Žozefas Vernė gimė 1714 m. rugpjūčio 14 d. Avinjone.  Ž. Vernė pirmaisiais užsakymais buvo 1731 m. atliktos dekoracijos Simjano markizų namuose Ekse (išlikusios *in situ*). 1734 m. su Komon markizo parama Ž. Vernė iškeliavo į Romą baigti mokslų. Romoje jo mokytoju buvo Adrienas Manglardas. Jis susipažino su Romos prancūzų dailininkų bendruomene ir Prancūzų akademijos Romoje nariais. Apie 1738 m. Ž. Vernė jau buvo susikūręs reputaciją Romoje, jo klientais buvo Sent Enjano hercogas, Prancūzijos ambasadorius, Ispanijos karalienė Izabelė Farnezė, daug keliaujančių Anglijos aristokratų.

1746 m. Ž. Vernė tapo Karališkosios Prancūzijos akademijos nariu, nuolat pristatinėjo paveikslus Paryžiaus Salono parodose, sulaukdavo kritikų pagyrų. Grįžęs į Prancūziją 1753 m. Ž. Vernė gavo ambicingą užsakymą iš karaliaus Liudviko XV − sukurti 15 Prancūzijos uostų topografinius vaizdus. Dailininkas dirbo ties šiuo projektu daugiau nei 10 metų ir metė darbus jų nebaigęs (dabar Luvre ir nacionaliniame Jūreivystės muziejuje Paryžiuje). Didžiąją Ž. Vernė kūrybos dalį sudaro itališki peizažai, uostų ir jūros audros vaizdai. Jis buvo įtakotas Klodo Loreno ir Salvatoro Rozos tapybos. Vėlyvieji jo paveikslai supanašėjo. Klodas Žozefas Vernė mirė 1789 m. gruodžio 3 d. Paryžiuje. Jo sūnus Karlas Vernė ir anūkas Horacijus Vernė tapo tapytojais.

## Darbų galerija

Vaizdas:Joseph Vernet - Coastal Landscape - WGA24727.jpg| „Pakrantės peizažas“ (1747, privati kolekcija)
Vaizdas:Claude-Joseph Verne - L'entrée du port de Marseille (1754).jpg| „Marselio uostas“, iš serijos „Prancūzijos uostai“ (1754, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Vernet, Claude Joseph - Coastal View - Google Art Project.jpg| „Pakrantės vaizdas“ (apie 1760, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
Vaizdas:Joseph Vernet - Shipwreck - WGA24740.jpg| „Laivo sudužimas“ (1763, Ermitažas, Sankt Peterburgas)


Vaizdas:Joseph Vernet - Shepherd in the Alps - WGA24738.jpg| „Alpių piemenys“ (Turo dailės muziejus)
Vaizdas:Vernet, Claude Joseph - Seaport by Moonlight - 1771.JPG| „Jūrų uostas mėnesienoje“ (1771, Luvras, Paryžius)
Vaizdas:Joseph Vernet - Summer Evening, Landscape in Italy - Google Art Project.jpg| „Italijos vasaros peizažas“ (1773, Nacionalinis vakarietiško meno muziejus, Tokijas)


## Išnašos

## Šaltiniai

* Tiseno-Bornemisos muziejus
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Fire Emblem

**Fire Emblem** ( „Ugnies emblema“) – ėjimų strategijos RPG kompiuterinių žaidimų serija, pradėta kurti 1990 m. Japonijos „Intelligent Systems“ žaidimų studijos išskirtinai „Nintendo“ žaidimų platformoms.

## Apie žaidimus
Iki 2015 m. visus serijos žaidimus kūrė Japonijos „Intelligent Systems“ kompanija, išleido „Nintendo“. Žaidimų siužetas panašus: pramanytoje planetoje yra žemynas, suskirstytas į kelias valstybes. Viena valstybė užpuola kitą ar kitas ir žaidimo herojams reikia apginti ir išvaduoti Tėvynę. Žaidime svarbų vaidmenį atlieka dramatiška istorija. Atskirų žaidimų veikėjai ir vietovės kartais kartojasi, bet kiekvieną kartą naujo žaidimo istorija yra unikali. Ilgainiui žaidimų kompiuterinė grafika tobulėjo, atsirado vaizdo intarpų, paaiškinančių žaidimo siužetą. Dialogai tarp herojų vaizduojami tekstu vaizdalaukyje. Herojai vaizduojami anime tipo grafika. Žaidimų laikmetis imituoja viduramžius: kovojama kardais, karo kirviais, ietimis.

Iki 2002 m. serijos žaidimai buvo leidžiami tik Japonijos rinkai. „Fire Emblem: Rekka no Ken“ žaidimas tapo pirmuoju, išleistu 2003 m. Vakarų rinkoms pavadinimu „Fire Emblem“. Pirmasis serijos žaidimas 2008 m. perdirbtas ir išleistas pavadinimu „Fire Emblem: Shadow Dragon“. 2010 m. tik Japonijoje išleistas „Fire Emblem: Shin Monshō no Nazo: Hikari to Kage no Eiyū“ „Nintendo DS“ platformai, kuris yra 1994 m. žaidimo „Fire Emblem: Monshō no Nazo“ perdirbinys. Prieš 2012 m. „Fire Emblem Awakening“ pasirodymą buvo svarstoma nutraukti žaidimų seriją dėl prastų pardavimų, tačiau „Fire Emblem Awakening“ pardavimai žymiai viršijo lūkesčius. Ankstyvuosius serijos žaidimus galima žaisti naujesnėmis „Nintendo“ konsolėmis.

## Žaidimų serija
Pagrindinių žaidimų serija:

* Pastaba. 2016 m. I ketvirčio duomenys

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* mobygames.com

## Išnašos
Lembit (povandeninis laivas)

**„Lembit“ ** – povandeninis laivas, Estijos vyriausybės užsakymu 1937 m. pastatytas Didžiojoje Britanijoje, antrasis „Kalev“ tipo laivas. Nuo 1940 m. priklausė TSRS Baltijos laivynui. Nuo 1979 m. – muziejinis laivas Taline. Vienas iš nedaugelio išlikusių Antrojo pasaulinio karo laivų, iki 2011 m. buvęs pasaulyje seniausiu plūduriuojančiu povandeniniu laivu.

## Istorija

„Lembit“ pradėtas statyti 1935 m. Farneso Baro laivų statykloje „*Vickers-Armstrongs*“. Laivui suteiktas estų legendinio karžygio Lembito vardas. Ekipažo mokymai buvo pravedami Didžiojoje Britanijoje. Nuleistas į vandenį 1935 m. kartu su kitu povandeniniu laivu „Kalev“. Po bandymų serijos ir patobulinimų 1937 m. „Lembit“ papildė Estijos karo laivyną. Laivo paskirtis buvo jūrinių minų statymas.

1940 m. TSRS okupuojant Estiją, politikų sprendimu „Lembit“ nepasipriešino. Rugsėjo 18 d. laive pakelta TSRS karo laivyno vėliava. Dauguma ekipažo narių buvo pakeisti naujais, bet laivo pavadinimas pradžioje liko tas pats. Antrajame pasauliniame kare dalyvavo Baltijos laivyno karinėse operacijose, paskandino keletą priešo karo laivų, buvo pašautas. Bazavosi Kronštate, Liepojoje. 1945 m. už karinius pasiekimus apdovanotas Raudonosios Vėliavos ordinu.

Pokaryje „Lembit“ buvo kelis kartus pervadinamas: *U-1, S-85, STZh-24, UTS-29*. 1946 m. laivas tapo mokomuoju. 1955 m. iš jo buvo pašalinta ginkluotė. 1957 m. nuvilktas į Gorkio laivų statyklą, kur tarnavo kaip eksperimentinis laivas, dominęs karo specialistus savo britiška konstrukcija.

1994 m. rugpjūčio 1 d. „Lembit“ tapo Estijos karo laivyno garbės laivu № 1. 

2010 m. laivas surastas gulintis 85 m gylyje netoli Estijos Jumindos pusiasalio. 2011 m. laive nuleista karo laivyno vėliava, jis oro pagalvių pagalba buvo iškeltas į Talino uosto krantinę.

Nuo 2012 m. laivą–muziejų lanko ekskursijos. Priešingai, nei kituose muziejiniuose povandeniniuose laivuose, kur lankytojams įrengtos įėjimo durys, į „Lembit“ laivą patenkama pro originalų torpedų skyriaus pakrovimo liuką.


Allveelaev Lembit 1999 1.jpg|1999 m.
Allveelaev Lembit.jpg|2008 m.
Lembit-widok.JPG|2010 m.
Allveelaev Lembit 2006-1.jpg|Bokštelis
Allveelaev Lembit 2006-7.jpg|Interjeras
Allveelaev Lembit 2006-3.jpg|Torpedų skyrius


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Estijos jūrų muziejaus svetainė
* „Lembit“ laivo istorija (''deepstorm.ru'')
Lembit (reikšmės)

**Lembit** – estiškas vardas arba pavardė:

* Lembit, arba *Lembitu* (m. 1217), Estijos nacionalinis didvyris
* Lembit Oll (1966–1999), šachmatų didmeistris
* Lembit Rajala (g. 1970), futbolininkas
* Lembit Ulfsak (g. 1947), teatro ir kino aktorius

Kiti:

* Lembit (povandeninis laivas), Estijos povandeninis laivas
What a Time to Be Alive

**What a Time to Be Alive** – bendras kanadiečių reperio Drake ir amerikiečių reperio Future dainų rinkinys *(mixtape)*, išleistas 2015 m. rugsėjo 20 d. Nepaisant nelabai sėkmingų kritikų įvertinimų, per pirmąją savaitę vien JAV parduota 375 tūkstančiai albumo kopijų, taip debiutuojant pirmoje „Billboard 200“ topo vietoje. Tai buvo antrasis abiejų atlikėjų albumas, išleistas 2015 m. ir pasiekęs šią viršūnę.

## Dainų sąrašas

## Išnašos
Slydlenčių sportas

**Slydlenčių sportas** () – ekstremalus vandens sportas, banglenčių sporto atmaina. Skirtingai nuo banglenčių, slydlentės yra mažesnės ir neturi pelekų. Slydlentininkai siekia pagauti lūžtančią bangą ir nuslysti kuo tolesnį atstumą išlaikydami lygsvarą. Skirtingai nuo kitų vandens sporto šakų – slydlenčių sporte veiksmas vysta palei pakrantę. Labiausiai paplitęs Šiaurės Amerikoje, bet praktikuojamas ir Vakarų Europoje, Australijoje ir Pietų Amerikoje. Populiarus sportas paplūdimiuose, kuriuose uždraustas įprastas banglenčių sportas dėl ryklių atakų.
Mindūnų apžvalgos bokštas

**Mindūnų apžvalgos bokštas** – tai 36 m aukščio metalinė konstrukcija, su jos viršutinėje dalyje esančia platforma, skirta apžvelgti Labanoro regioninio parko kraštovaizdžio įvairovę, susipažinti su jame esančiais Baltaisiais Lakajais, Juodaisiais Lakajais, Siesarties ežeru su salomis bei garsiąja Labanoro giria.

Mindūnų apžvalgos bokštas yra Molėtų rajone, prie Mindūnų kaimo esančiame poilsiautojų kempinge, netoli nuo kelio .

Apžvalgos aikštelė yra 36 m aukštyje, iki kurios veda 214 laiptelių. Šis apžvalgos bokštas viešai atidarytas 2015 m. rugsėjo 22 d. Iki 2019 m. vidurio šio bokšto apžvalgos platforma buvo aukščiausia Lietuvoje. 

## Galerija

Baltieji Lakajai from Mindūnai Observation Tower, 2016 01.JPG|Baltieji Lakajai į pietus nuo bokšto
Baltieji Lakajai from Mindunai Observation Tower, 2016 03.JPG|Baltieji Lakajai į pietryčius nuo bokšto
Vikiteka. Mindūnai, apžvalgos bokštas.JPG|Bokštas 2015 m.
Vikiteka. Mindūnai, bokštas.JPG|Bokštas iš arti


## Taip pat skaitykite
* Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštų sąrašas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Trys lygiagrečios upės

**Trys lygiagrečios upės** arba tiksliau, ***Junano Trijų Lygiagrečių Upių saugomos teritorijos*** () – UNESCO pasaulio paveldo objektas, esantis pietų Kinijoje, Junano provincijoje, Hengduano kalnuose, apima Jangdzės, Mekongo ir Salvino aukštupių baseinus.

Saugoma teritorija sudaryta iš 15 kertinių vietovių, kurių bendras plotas – 939,4 tūkst. ha. Be to, dar 758,9 tūkst. ha užima apsauginės juostos. Ši kalnuota pietų Kinijos vietovė ypatinga tuo, kad 300 km ruože teka trys didžiosios Azijos upės. Po šio suartėjimo, toliau upės išsiskiria ir teka skirtingomis kryptimis: Jangdzė teka į šiaurės rytus, Salvinas į pietus, Mekongas į pietryčius. Būdingi aukštikalnių kraštovaizdžiai su viršukalnėmis, iškylančiomis į 6000 m aukštį, gilūs tarpekliai ir kanjonai, karstiniai dariniai. 

Trijų lygiagrečių upių krašte sutinkama ~6000 augalų, 173 žinduolių, 417 paukščių rūšių. Daug endeminių rūšių. Iš retų rūšių čia gyvena snieginis leopardas, juodoji riestanosė beždžionė, dūminis leopardas, indinis leopardas, Gaoligongo kiškėnas, Gongšano muntjakas, karūnuotasis langūras, raudonasis vilkas, himalajinis lokys, mažoji panda, juodoji kabarga, takinas ir kt.

Šiame krašte gyvena keletas Kinijos tautinių mažumų: derungai, nu, tibetiečiai, lisu, bajai, pumi, nasiai. Čia įsikūręs istorinis Lidziango miestas.

Šis pasaulio paveldo objektas sukurtas 2003 m. dėl išskirtinės krašto topografijos ir bioįvairovės.


虎跳峡上游.JPG|Tigro Šuolio tarpeklis
Meili Snow Mountain, Deqin County, Yunnan.jpg|Meilisuešano kalnų kraštovaizdis
Yangzi River - by Peter Morgan.jpg|Jangdzės aukštupio tarpeklis
C.the takin herd.jpg|Takinų banda


## Išnašos
Dūda (upė)

**Dūda** – nedidelė Lietuvos upė, tekanti Ignalinos rajone, priklausanti Dauguvos intakų baseinui. Yra Svetyčios, įtekančios į Dysnų ežerą, dešinysis intakas. Dūdos hidrologinis nr. – 50010005, ilgis – 13,8 km, baseino plotas – 39,2 kv.km.

Dūda prasideda Seniškio I kaimo dirbamuose laukuose, apie 4 km į šiaurę nuo Naujojo Daugėliškio. Upelio vaga aukštupyje prie ištakų ir keliuose ruožuose vidurupyje ištiesinta. Pradžioje teka šiaurės vakarų kryptimi, o kirtusi geležinkelį Vilnius-Daugpilis, srūva lygiagrečiai jo kelio pylimui į šiaurę. Žemiau vidurupio vingiuoja miškais. Į Svetyčią įteka netoli kelio  pervažos geležinkelyje Vilnius-Daugpilis, už 2 km nuo jos žiočių.

Šalia upelio įsikūrusios gyvenvietės: Gerveliškė, Dūdos.

Upėvardis gali būti asmenvardinės kilmės arba nuo grojimo įrankio *dūda* (slv.) pavadinimo.


Kelias 1406, Dūda.JPG|Upėvardis
Dūda, upelis.JPG|Į rytus nuo Rupinskų


## Šaltiniai
El Pas de la Kasa

**El Pas de la Kasa** (, ) – kurortinė gyvenvietė rytų Andoroje, Prancūzijos pasienyje, Enkampo parapijoje. Įsikūrusi Pirėnų kalnuose, prie Envaliros perėjos, 2080 m aukštyje, netoli Arježo ištakų. Dabar perėją lenkia Envaliros tunelis. Šalia El Pas de la Kasos driekiasi slidinėjimo trasos.

## Istorija
Vietovės pavadinimas reiškia „perėjos namas“ nes iki pat XX a. pr. čia tebuvo perėjos prižiūrėtojo namas. Gyvenvietė pradėjo augti 1957 m. įrengus pirmąjį slidinėjimo keltuvą.

## Sportas
### Slidinėjimas
Gyvenvietė yra slidinėjimo kurortas.
### Futbolas/futsalas
* FC Pas de la Casa futbolo klubas, įkurtas 2015 m. Nuo 2016 m. žaidė futsalą.

## Galerija

Pas de la case.jpg|Reginys iš aukščiau
Hotel Kandahar (Pas de la Casa).jpg|Viešbučių kompleksas
Pas de la Casa.JPG|Slėnis
Dūda (reikšmės)

**Dūda:**
* Dūda – muzikos instrumentas
* Dūda, upė Ignalinos rajone

## Pavardės

* Rimantas Dūda, Lietuvos dailininkas
* Stasys Dūda, Lietuvos futbolininkas (tarpukaryje)

Taip pat žiūrėkite:

* Dūdos
Juozapas Chrapovickis

**Juozapas Chrapovickis** (1731 m. kovo 19 d. – 1801 m. kovo 5 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, generolas-majoras 1762 metais, Mstislavlio kaštelionas nuo 1786 iki 1792 m. 1784–1786 metais Nuolatinės tarybos maršalka. Buvo Ketverių metų seimo konfederacijos narys.

## Biografija
Lietuvos prokuroro Eustachijaus Chrapovickio brolis.

Prisijungė prie Targovicos konfederacijos, Nuolatinės tarybos 1793 metais kancleris.

## Šeima
1791 metais vedė Heleną Hilariją Sufčinską, Lvovo vėliavininko Tomo Sufčinskio ir Marijanos Rostvorovskos dukterį.

1785 metais buvo apdovanotas Švento Stanislovo ordinu. 1786 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi.

## Literatūra
* Ugniewski P., *Józef Chrapowicki*, (w:) Encyklopedia historii Polski. Dzieje polityczne, t. 1, Warszawa 1994, s. 103.
* Władysław Konopczyński: Chrapowicki Józef. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3: Brożek Jan – Chwalczewski Franciszek. Kraków: Polska Akademia Umiejętności – Skład Główny w Księgarniach Gebethnera i Wolffa, 1937, s. 439. Reprint: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Kraków 1989, ISBN 8304032910

## Išnašos

|-
Mikalojus Tadas Lopacinskis

**Mikalojus Tadas Lopacinskis** (1715 m. gegužės 20 d. – 1778 m. sausio 4 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis prokuroras (1750–1761), Lietuvos didysis raštininkas (1764–1777), Bresto vaivada (1777–1778), Mstislavlio seniūnas (1757–1767).

## Biografija

Lietuvos bajorų Lopacinskių giminė atstovas, herbo „Liubič“ savininkas. Leono Lopacinskio ir Reginos Svenciskos sūnus. Vyresnysis brolis – Žemaitijos vyskupas Jonas Dominykas.

Nuo 1733 metų buvo Lietuvos dižiojo maršalkos Aleksandro Povilo Sapiegos rūmuose, o vėliau jo sūnaus vyskupo-koadjutorio Juozapo Stanislovo Sapiegos. Lenkijos paveldėjimo kare palaikė karalių Stanislovą Leščinskį ir lydėjo jį Gdansko apgulties metu. Karaliaus dvariškio titulu Mikalojus Lopacinskis išvažiavo kartu su Augustu III Vetinu tremtin į Kionigsburgą. 1736 metais ATR karaliumi pripažino Augustą III Cetiną. Politiškai buvo glaudžiai susijęs su Sapiegų gimine, 1740-ais metais buvo Lietuvos didžiojo etmono Mykolo Kazimiero Radvilos klientu.

1739 metais Mikalojus Tadas Lopacinskis buvo paskirtas Mstislavlio raikytoju, 1742 metais tapo Mstislavlio pataurininkiu, o 1744 metais – Mstislavlio vaiskiu. Nuo 1750 metų – Lietuvos didysis prokuroras. Buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu, 1750 metais tapo Lietuvos Tribunolo maršalka. 1760–1761 metais ne kartą skundėsi dėl rusų karių, dislokuotų Mstislavlio vaivadijos teritorijoje, veiksmų.

Buvo renkamas pasiuntiniu į seimus 1744, 1748, 1750, 1754, 1756, 1758, 1760, 1761, 1762, 1764, 1766, 1767 metais. 1764 metais – Čartoriskių konfederacijos narys ir pasiuntinys nuo Mstislavlio vaivadijos į konvokacinį seimą. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1767 metais Repnino seime įėjo į seimo delegacijos, priverstos spaudžiant rusų pulko, kunigaikščio Nikolajaus Vasiljevičiaus Repnino patvirtinti ankstesnę valstybinę ATR tvarką, sudėtį.

1776–1777 metais – Lietuvos Tribunolo maršalka, Švento Stanislovo ordino (1766) ir Baltojo erelio ordinų (1777) kavalierius.

Pagrindinis dvaras Čiurilovičiuose, Polocko vaivadijoje, kurią jis pervardijo savo tėvo garbei ir pavadino Leonpoliu. Leonpolyje surinko gausią biblioteką.

## Šeima
Buvo vedęs Barborą Kopec, nuo santuokos su kuria turėjo keturis sūnus (Joną Nikodemą, Juzefą, Stanislovą ir Tomą Igotą) ir dvi dukteris (Kazimierą Barborą ir Brigitą Janą).

## Literatūra
* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.

|-
Julien Ingrassia

**Julien Ingrasia** (g. 1979 m. lapkričio 26 d. Provanso Ekse, Prancūzijoje) – buvęs automobilių ralio šturmanas iš Prancūzijos, lenktyniavęs kartu su ralio pilotu Sebastien Ogier. Jis tapo Pasaulio ralio čempionato nugalėtoju 8 kartus (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021 m.).

Pasibaigus 2021 m. sezonui prancūzas paskelbė apie karjeros pabaigą.

## Statistika

### Titulas

### Laimėjimai

#### WRC čempionate
: 

#### JWRC čempionate

#### IRC čempionate

: 

#### Kituose čempionatuose

## Nuorodos
*Sportininko profilis eWRC svetainėje

## Šaltiniai
Volkswagen Motorsport

**Volkswagen motorsport** – Vokietijos automobilių gamintojui „Volkswagen“ automobilių ralyje atstovaujanti komanda, šiuo metu dalyvaujanti pasaulio ralio čempionate. Komanda pasaulio ralio čempionate debiutavo 1978 m. ir iki pat pasitraukimo iš šios sporto šakos 1990 m. naudojo skirtingų specifikacijų „Volkswagen Golf“ automobilius. Komanda į pasaulio ralio čempionatą sugrįžo 2011 m., Suomijos ralio etape pasirodžiusi su pora „Škoda Fabia S2000“ automobilių. Nuo 2013 m. sezono lenktyniauja su „Volkswagen Polo R WRC“ automobiliu.

## Rezultatai pasaulio ralio čempionate

### Pergalės WRC

### XX a. 9-asis dešimtmetis su „Golf“

### JWRC

### Metai su „Škoda Fabia“

### Pasaulio ralio automobilių era

## Nuorodos
* „Volkswagen Motorsport“ oficialus tinklalapis
Aleksandras Jonas Mosevičius

**Aleksandras Jonas Mosevičius** (? – apie 1696) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Kilo iš neturtingų bajorų Mosevičių giminės, herbo „Kopacz“ savininkas. Jaunystėje buvo karinėje tarnyboje pas Sapiegas. Kovojo su Ukrainos kazokais, Varšuvos mūšyje su švedais (1656). 1658 metais kaip komisaras dalyvavo rengiant etmono Povilo Jono Sapiegos Liachovičių pilies inventoriaus aprašą.

1659–1661 m. Rietavo tijūnijos paseniūnis, Lydos miesto raštininkas 1660-ais metais, žemės raštininkas nuo 1671, vėliavininkas nuo 1680, maršalka nuo 1684, Mstislavlio vaivada nuo 1690 m.;
Šeduvos tijūnas 1674, Lietuvos tribunolo deputatas 1667 metais, pasiuntinys į 1668, 1677, 1683, 1685 metų seimus (į pastaruosius tris išrinktas Lietuvos Iždo tribunolo deputatu), 1688, 1689, Lietuvos Tribunolo maršalka 1691 m.

1669 metais dalyvavo renkant Lenkijos karalių ir Lietuvos didijį kunigaikštį Mykolą Višnioveckį, 1674 – Joną Sobieskį.

Turėjo dvarus Lydos paviete.

|-
Mikalojus Ciechanoveckis

**Mikalojus Ciechanoveckis** (? – 1672) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija
Lietuvos bajorų Ciechavoneckių giminės atstovas, herbo „Dubrova“ savininkas. Minsko vaivados Kristupo Ciechanovieckio ir Antanėlės Druckos-Gorskos. Turėjo brolį Albrechtą Konstantiną.

## Valstybės tarnyba

Mstislavlio ginklininkas, seniūnas nuo 1652 metų ir Mstislavlio vaivada nuo 1659 metų. Taip pat buvo Apso, Radamlio, Paradninsko seniūnu. Lietuvos Tribunolo maršalka 1665 ir 1670 metais.

## Šeima
Buvo vedęs du kartus: su Dorote Pakaš ir Euchemija Mlečkaite, bet vaikų neturėjo.

## Literatūra
* Думін С. Цеханавецкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 727. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Kristupas Ciechanoveckis

**Kristupas Ciechanoveckis** (? – 1655) – LDK valstybinis veikėjas.

## Biografija

Lietuvos bajorų Ciechanoveckių giminės atstovas, herbo „Dubrova“ savininkas, Oršos stalininko Stanislovo Ciechanoveckio sūnus.

## Valstybės tarnyba
Užėmė įvairias pareigybes Mstislavlio vaivadijoje, paeiliui buvo Mstislavlio pastalininkiu, stalininku ir žemės teisėju. Apie 1650 metais buvo Mstislavlio seniūnu, o 1653 m. kovo 22 d. tapo Mstislavlio kaštelionu, 1655 metais Minsko vaivada. Valdė Chaslausko, Michailovsko, Paradninsko, Radamlsko seniūnijas.

## Šeima
Vedė Antanėlę Drucką-Gorską, turėjo penkis sūnus: Mikalojų Valerijoną, Samuelį Kazimerą, Albrechtą Konastantiną, Mykolą ir Dominyką Vladislovą.

## Literatūra
* Думін С. Цеханавецкія // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 727. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

|-
Antanas Mykolas Puzina

**Antanas Mykolas Puzina** (? – 1752 m. kovo 24 d.) – LDK valstybinis veikėjas

## Biografija
Minsko kašteliono Anrdiaus Puzinos ir Eufrosinijos Chžanstovskos sūnus, brolis Lietuvos didysis raštininkas Mykolas Puzina.

## Valstybės tarnyba

Upytės vėliavininkas nuo 1717 metų ir seniūnas 1724–1732 metais, Lietuvos dvaro vėliavinikas nuo 1728 metų, Mstislavlio kaštelionas nuo 1746 metų. Taip pat buvo Trisko ir Šiliansko seniūnas.

## Šeima

Buvo vedęs Elžbietą Oginskaię, Grigaliaus Oginskio dukterį.

## Literatūra
* Пазднякоў В. Пузыны // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г.П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З.Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. – 792 с.: іл. С. 475. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)

## Nuorodos


|-
Krikščioniškoji kabala

**Krikščioniškoji kabala** – religinė-mistinė pasaulėžiūros atšaka, apjungianti mistinę žydų tradiciją kabala ( – gavimas, iš  – gauti) su krikščioniškąja pasaulėžiūra. Kabalos propaguojama Gyvybės medžio sandara papildė krikščionybės misticizmo tradiciją (tarp jų ir gnostinę tradiciją) ir buvo paplitusi tarp Renesanso epochos filosofų, teologų ir humanitarų, kurie bandė pažvelgti į krikščionybę naujai.   

Pirmieji šaltiniai siejami su pranciškonu Ramon Llull (1232–1316), kuris buvo pirmasis krikščionis, pripažinęs ir įvertinęs kabalą, kaip „įrankį pokalbiui“. Tarp kitų autorių, paklojusių pamatus krikščioniškajai kabalos tradicijai, paminėtinas italas Pico della Mirandola (1463–1494), kuris neretai vadinamas „krikščioniškosios kabalos tėvu“. Jis publikavo žymiausią savo darbą „900 tezių“, paremtą kabalos postulatais.

Tarp kitų autorių, prisidėjusių prie krikščioniškosios kabalos plėtojimo ir sklaidos, paminėtini Johann Reuchlin (1455–1522), Egidio da Viterbo (1469–1532), Francesco Giorgi (1506–1541), Paul Ricci (1470–1541), Guillaume Postel (1510–1581), Balthasar Walther (1558–1630), Jakob Böhme (1575–1624), Thomas Browne (1605–1682), Christian Knorr von Rosenroth (1636–1689), Johan Kemper (1670–1716) ir kiti.

XVII a. nuslūgus susidomėjimui, didžiąją dalį tradicijų perėmė Okultinė kabala, atsiradusi XVIII a. antroje pusėje vokiškosiose masonų ložėse.
Bavarų Geografas

**Bavarų Geografas** () – pavadinimas, kurį 1796 m. Janas Potockis suteikė nežinomam viduramžių veikalo  ('Šiaurinio Dunojaus krašto miestų bei sričių aprašymas') autoriui.
Manoma, kad šis dokumentas buvo sudarytas apie 845 m. Šį veikalą sudaro Rytų ir Centrinės Europos genčių sąrašas. Jame paminėti prūsai (*Bruzi*) ir galimai kitos baltų gentys.

Trumpas tekstas buvo parašytas lotynų kalba.
 

## Literatūra
* Le comte du Buat, Histoire ancienne des peuples de l’Europe, T. 11. Paris 1772