open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Diezas

**Diezu** muzikoje vadinamas natų ženklas, nurodantis muzikos garsą paaukštinti pustoniu. Diezas yra vienas iš alteracijos ženklų (kiti du - bemolis ir bekaras). 

Diezas atsirado šiek tiek vėliau nei bemolis, kompozitoriams pradėjus kurti ne tik bažnytinę, bet ir pasaulietinę muziką, kuriai nepakako septyniais arba aštuoniais garsais apsiribojančių bažnytinių dermių. Netrukus iš gotiškosios „b“ mažosios raidės, naudotos žymėti B natai, susiformavo diezo ženklas #, naudojamas iki šiol.

Notacijos uniformiškumo tikslais netrukus buvo sukurtas ir **dvigubas diezas**, pakeliantis natos vertę dviem pustoniais (vienu tonu) aukščiau bei žymimas **x** simboliu. Be to, modernioje muzikoje sutinkamas ir **pusinis** bei **pusantrinis diezai**, nurodantys paaukštinti garsą atitinkamai ketvirčiu ar trimis ketvirčiais tono. Šių diezų notacija nėra nusistovėjusi ir daugiau priklauso nuo kompozitoriaus pomėgių.

## Šaltiniai
Lauko špatas

**Lauko špatas** (arba ***feldšpatas***, nuo  – „laukas“ + *Spat* – „uoliena“) – silikatų klasės, uolienas formuojančių mineralų grupė, kuri sudaro apie 60 % žemės plutos.

Lauko špatai kristalizuojasi iš magminių intruzinių ir efuzinių uolienų, taip pat sutinkami mineralinėse gyslose ir daugelyje metamorfinių bei nuosėdinių uolienų.

Kietumas pagal Moso skalę 6.

Dispersija 0,012

Galimos spalvos: ruda, žydra, bespalvė, žalia, oranžinė, rožinė, geltona.

Uoliena sudaryta vien tik iš lauko špato vadinama **anortozitu**.

Lauko špato grupė priskiriama **tektosilikatų** sistemai ir sudaryta iš:
* ortoklazų – kalio-aliuminio silikatas
* mikroklinų – kalio - aliuminio silikatas
* plagioklazų – izomorfinės atmainos nuo natrio-aliuminio silikato iki kalcio-aliuminio silikato:
Tomas Zanas

**Tomas Zanas** (1796 m. gruodžio 21 d. Minsučiai, *prie [[Maladečina|Molodečno]]* – 1855 m. liepos 19 d. Smalėnai, *prie [[Orša|Oršos]]*) – rašytojas.

## Gyvenimas

Gimė 1796 m. gruodžio 21 d. Minsučiuose, netoli Molodečno, bajorų Karolio ir Kotrynos iš Dilevskių Zanų šeimoje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose. Nuo 1807 m. mokėsi Minsko, vėliau - Molodečno gimnazijoje, netoli kurios T. Zano tėvai turėjo dvarą. 1815 m. įstojo į Vilniaus universitetą, fizikos-matematikos fakultetą. Neturėdamas pakankamai lėšų, buvo priverstas studijų metais dirbti korepetitoriumi, dėstė įvairiuose pensionuose, skaitė įvairius kursus – nuo istorijos iki matematikos. Studijas universitete baigė 1820 m. magistro laipsniu. Dirbo mokytoju mergaičių pensionatuose Vilniuje, toliau klausėsi įvairių paskaitų universitete. Vienas iš Filomatų steigėjų, Filaretų draugijos steigėjas. Priklausė Vilniaus masonams (pasivadinęs senovės lietuvių pagonių dievo Goniklio vardu), „Nenaudėlių“ () draugijai. Carinės Rusijos valdžiai susekus Vilniaus slaptuosius ratelius, 1823 metų spalio 23 d. T. Zanas buvo suimtas ir kalinamas Lukiškių kalėjime. Jam buvo paskirta didžiausia studentams skirta bausmė. Teismo nuosprendžiu T. Zanas buvo nuteistas metams tvirtovės ir nuolatiniam gyvenimui Rusijoje, ištremtas prie Uralo į Orenburgą. Tyrė Uralo aukso ir naftos išteklius, mineralus, įkūrė Orenburgo muziejų ir jam vadovavo, sudarė Uralo geologinį žemėlapį. 1824 m. rugsėjo mėnesį Orenburge T. Zanas susitiko su mokslinę ekspediciją į Uralą ir Kaspijos jūros pakrantę vykdžiusiu Aleksandru Humboldtu. 1837 m. T. Zanui buvo leista palikti Sibirą. 1839 m. persikėlęs į Peterburgą T. Zanas dirbo Kalnų institute bibliotekininku, daug dėmesio skirdamas Lietuvos ir Vakarų Baltarusijos geologiniams tyrinėjimams. 1841 m. grįžo į Vilnių, Nuo 1845 metų gyveno nuosavame Kochačino dvare (netoli Oršos). Čia ūkininkavo, rašė. 1846 m. spalio 29 d. vedė Brigitą Švietožecką (1819-1900). Mirė 1855 m. liepos 19 d. Palaidotas Smalėnuose. Nuo XIX a. pabaigos iki 1924 m. Tomo Zano vaikaičiai valdė Žemosios Panemunės ir iki 1940 m. Dūkšto dvarus, kuriuos įgijo vedybų keliu. 

Nuo 1816 m. T. Zanas rašė elegijas, balades, trioletus, poemas, kitų žanrų kūrinius. Artimai draugavo su A. Mickevičium ir kitais to meto Vilniaus literatais. Daugelį savo kūrybos darbų paskelbė periodinėje spaudoje.

## Įamžinimas
* 1921 m. įsteigtai Vilniaus masonų ložei suteiktas Tomo Zano pavadinimas;
* 1922 m. liepos 19 d. Tomo Zano vardu pavadinta Vilniuje iki 1936 m. veikusi Valstybinė vyrų mokytojų seminarija;;
* Vilniuje  yra Tomo Zano vardu pavadinta gatvė (Pavilnio seniūnijoje) ir miesto viešoji biblioteka (Šv. Stepono gatvė 23).

## Išnašos
Bemolis

**Bemoliu** muzikoje vadinamas natų ženklas, nurodantis muzikos garsą pažeminti pustoniu. Bemolis yra vienas iš alteracijos ženklų (kiti du - diezas ir bekaras).

Bemolis žinomas muzikoje jau nuo Viduramžių. Kai kuriose bažnytinėse dermėse, stengiantis išvengti disonuojančio sąskambio B-D-F, pirmoji jo nata būdavo sumažinama per pustonį, taip sukuriant mažorinį akordą. Šis natos variantas, B bemolis, buvo žymimas lotyniškąja b mažąja raide, skirtingai nuo paprastosios B, žymėtos gotiškąja b mažąja raide. Atsiradus ir daugiau alteruotų natų, šis ženklas netruko tapti bemolio simboliu (*b*).

Analogiškai diezui, egzistuoja ir kitokios bemolio versijos: **pusinis bemolis** (pažeminantis garsą ketvirčiu tono), **pusantrinis bemolis** (pažeminantis garsą trimis ketvirčiais tono) bei **dvigubasis bemolis** (sumažinantis natos vertę visu tonu). Pastarasis yra žymimas dviem greta parašytais bemolio simboliais (*bb*), kitų bemolių notacija yra nenusistovėjusi ir kinta priklausomai nuo kompozitoriaus skonio ir įpročių.

Priešingos reikšmės ženklas, pustoniu padidinantis natos tono aukštį, yra diezas.

## Šaltiniai
Dvispalvis stiebinukas

**Dvispalvis stiebinukas** (*Mesoligia furuncula*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Skraido liepos – rugsėjo mėn. pamiškėse, upių slėniuose, soduose, daržuose. Vikšras aptinkamas smilgenės (*Aira*) stiebuose.
Jane Addams

**Džeinė Adams** (, 1860 m. rugsėjo 6 d. Cedarvilyje, Ilinojaus valstija – 1935 m. gegužės 21 d. Čikagoje) – sociologė, socialinė darbuotoja, JAV socialreformizmo teoretikė.

## Biografija

Mokėsi JAV ir Europoje, baigė Rokfordo moterų seminariją (dabar Rokfordo koledžas).
1899 m. įsteigė bendruomenės namus Hull Houze (Čikaga) neturtingiesiems su suaugusiųjų mokykla, vaikų darželiu, klubais, meno galerija, baseinu, sporto salėmis, biblioteka, muzikos mokykla. Joje buvo atliekami sociologiniai tyrimai, rengiamos metodikos. 1911 m. prisidėjo kuriant bendruomenių namus ir kituose miestuose.

1912–1916 *JAV Progresyviosios partijos* lyderė, nuo 1915 m. *Moterų taikos partijos* ir *Tarptautinės moterų taikos ir laisvės lygos* pirmininkė.

1931 m. Nobelio Taikos premijos laureatė (su Nicholas Murray Butler).

## Publikacijos

* Democracy and social ethics, New York: Macmillan, 1902;
* Children in American street trades, New York: National Child Labor Committee, 1905;
* New ideals of peace, Chautauqua, N. Y.: Chautauqua Press, 1907;
* The Wage – earning Woman and the State, Boston: Boston Equal Suffrage Association for Good Government, 1910;
* Symposium: child labor on the stage, New York: National Child Labor Committee, 1911.
Gelsvapilkis pievinukas

**Gelsvapilkis pievinukas** (*Mythimna impura*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys.

Skraido liepos – rugsėjo mėn. (iš viso išsivysto dvi generacijos) pievose ir miškuose, paupiuose. Drugio priekinio sparno gale yra juodų taškų eilė.

Vikšrai gyvena ant įvairių augalų maitintojų: šluotsmilgių, šunažolių, nendrių, rugiaveidės ir kt.

Lietuvoje reta rūšis.
Daina

**Daina** muzikoje vadinamas santykinai trumpas vokalinės muzikos kūrinys, kurį gali lydėti muzikos instrumentų akompanimentas. Ypatingas dainos bruožas yra tekstas, kuris yra dainuojamas. Dažniausiai dainą atlieka vienas atlikėjas, tačiau ji gali būti atliekama ir dueto, trio ar netgi dar daugiau žmonių. Kita vertus, muzikos kūriniai su daugiau nei vienu balsu dažniausiai laikomi choralais, o ne dainomis.

Dainų tekstai dažniausiai būna rimuoti, poetiški, tačiau lygiai taip pat gali būti ir religiniai tekstai, proza. Be to, dainos skirstomos ir pagal kitus kriterijus. Pirmiausiai dainos pagal autorystę skirstomos į menines, populiariąsias ir liaudies dainas. Pagal paskirtį dainos kategorizuojamos į sakralines ir kasdienines. Taip pat galima skirstyti dainas pagal žanrines charakteristikas (baladė, šokis ir t. t.) arba sukūrimo laikotarpį (Renesanso, barokinės, naujųjų laikų dainos).

Dainos atlikėjas yra vadinamas dainininku arba vokalistu.

## Nuorodos

* Lietuviškos dainos ir jų žodžiai 
* Daina Brockhaus'o enciklopedijoje
* Šiuolaikinės dainos ir jų žodžiai
Rudasis stiebinukas

**Rudasis stiebinukas** (*Oligia fasciuncula*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Lietuvoje gana reta rūšis. Skraido birželio – liepos mėn.
Konradas Aleksa

**Konradas Juozas Aleksa** (1881 m. vasario 19 d. Kumetiškiuose, Kalvarijos apskritis – 1956 m. lapkričio 6 d. Kaune) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, žemės ūkio mokslininkas, archeobiologas, kultūros veikėjas.

## Biografija

Jono Aleksos ir Zigmo Aleksos-Angariečio brolis. 1903 m. baigė Varšuvos veterinarijos institutą ir dirbo jame asistentu. 1901 m. dalyvavo anticarinėje demonstracijoje Varšuvoje, buvo suimtas, kelis mėnesius kalintas.

Nuo 1910 m. veterinarijos gydytojas Kalvarijoje, Podolėje, Kryme. 1913–1918 m. Rusijos imperijos kariuomenės veterinarijos gydytojas. 1920–1922 m. bolševikų kalintas Rusijoje. Nuo 1922 m. Dotnuvos technikumo mokytojas, nuo 1924 m. Žemės ūkio akademijos docentas, profesorius, 1926 m. ir 1928–1936 m. akademijos prorektorius, nuo 1944 m. Specialiosios zootechnikos katedros vedėjas. Nuo 1927 m. profesorius. 1932–1938 m. nuolatinis Lietuvos atstovas Tarptautiniame epizootiniame biure Paryžiuje.

Vienas Veterinarijos akademijos kūrėjų ir Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjungos steigėjų, kelerius metus jos pirmininkas. 1938–1940 m. ir 1944–1956 m. dėstytojas, Specialiosios zootechnikos katedros vedėjas, 1941 m. garbės daktaras, 1945 m. veterinarijos mokslų daktaras, 1944–1946 m. prorektorius. Dėl genetikos, privačios nuosavybės, Vakarų mokslininkų darbų pripažinimo sovietinės valdžios kritikuotas ir persekiotas. 1941–1944 m. Vilniaus apskrities veterinarinės ligoninės direktorius.

Dalyvaudavo Kauno archeologų rengiamuose archeologiniuose tyrimuose. Pirmasis Lietuvoje tyrė kapinynuose (Veršvų kapinynas, Kapitoniškių pilkapynas) iškastų žirgų griaučius; nustatė jų amžių, lytį, ūgį. „Kultūros“ bendradarbis. Palaidotas Eigulių kapinėse.

## Bibliografija
* Trumpa naminių gyvulių fiziologija, 1924 m.
* Naminių gyvulių anatomija, 1928 m.
* Paveldėjimas gyvulininkystėje, 1928 m.
* Gyvulių anatomijos ir fiziologijos pagrindai, 1930 m.
* Naminių gyvulių veisimas, 1954 m.

## Šaltiniai
Smailiakampis pelėdgalvis

**Smailiakampis pelėdgalvis** (*Phlogophora meticulosa*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – spalio mėn. (iš viso dvi generacijos). Į Lietuvą atskrenda iš pietinių kraštų – Mažosios Azijos ir Pietų Europos. Kaip migrantas randamas įvairiuose biotopuose. Vikšras žalias ar rudas, ant nugaros yra balta juosta, šonuose taip pat balta linija.


Image:Phlogophora.meticulosa.6963.jpg|Smailiakampio pelėdgalvio vikšras, ruda forma
Image:Phlogophora.meticulosa.pupa.6969.jpg|Lėliukė
Jonas Ambrozaitis

**Jonas Ambrozaitis** (*Šiaulių dėdė*, 1856 m. balandžio 22 d. Šiaulėnuose – 1916 m. birželio 16 d. Vilniuje) – knygnešys, Lietuvos revoliucinis ir kultūros veikėjas.

## Biografija
Nuo 1884 m. gabeno lietuviškas knygas iš M. Jankaus spaustuvės į Lietuvą. Už anticarinę veiklą kalintas ir 1894 m. ištremtas į Liepoją dirbo geležinkelio telegrafistu. Vienas pirmųjų socialdemokratų Liepojoje ir Šiauliuose. Grįžęs Šiauliuose dirbo V. Zubovo Gubernijos alaus daryklos ekspeditoriumi, 1900 m. kalintas Šiaulių kalėjime. 1901–1904 m. ištremtas į Viatkos guberniją, Nolinską.

Vienas aktyviausių 1905 m. revoliucinių įvykių Šiauliuose dalyvių. 1905–1907 m. dirbdamas Gubernijos alaus bravore organizavo mėgėjų teatrą. 1915–1916 m. Vilniuje dirbo Lietuvių komitete nukentėjusiems nuo karo šelpti. Bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios“, „Naujoji Gadynė“, „Lietuvos ūkininkas“.

## Šaltiniai
EMule

**eMule** (*electronic Mule*) – P2P programa, skirta keistis failais internetu. Darbo principas pagrįstas laukimu eilėje. Norint atsisiųsti duomenis, reikia leisti ir kitiems siųstis iš savo kompiuterio, t. y., dalintis informacija. Dalintis galima ir nebaigtu siųstis failu – tai eMule programa daro automatiškai. eMule veikia dviejuose tinkluose: ed2k, kad.

Programa išversta į įvairias kalbas, taip pat ir lietuvių.

Sukurta nemažai eMule klonų. Viena populiariausių programų yra daugelyje OS veikianti aMule.

## Nuorodos
* eMule project Oficiali svetainė
* eMule MoDs Oficiali eMule Mods
* eMule on SourceForge (SourceForge) saugo archyvus praėjusių versijų eMule programos
* KademliaSkins. Net eMule apvalkalai
* eMule content database Oficialus ed2k failų sąrašas
* eMule on Linux with Wine mini-HOWTO
* eMule Protocol Specification (PDF) eMule Protokolo specifikacija, kurią parengė Danny Bickson ir Yoram Kulbak iš HUJI.
* www.emule.skynet.lt  Lietuviškas eMule programos vartotojo žinynas
Pavelas Akselrodas

**Pavelas Akselrodas** (, tikroji pavardė *Pinčas Boruchas*, , 1850 m. rugpjūčio 25 d. Černihive – 1928 m. balandžio 16 d. Berlyne) – Rusijos politinis veikėjas.

## Biografija

Pinčas Boruchas gimė Počepe žydų pardavėjų šeimoje. Jaunystėje narodninkas, už dalyvavimą organizacijos veikloje buvo suimtas, 1874 m. pabėgo į Vokietiją, vėliau išvyko į Šveicariją, 1879 m. grįžo į Rusiją, bet policijos persekiojamas vėl buvo priverstas bėgti į Ciurichą. Nuo 1881 m. Šveicarijoje bendradarbiavo su G. Plechanovu.

1883 m. vienas iš „*Darbo išvadavimo*“ grupės kūrėjų, laikraščių „*Iskra*“ ir „*Zaria*“ redaktorius. 1893 m. ir 1896 m. Antrasis II Internacionalo kongresų delegatas.

Nuo 1898 m. RSDDP narys. 1900–1905 m. „*Iskros*“ redakcijos narys. Po RSDDP II suvažiavimo 1903 m. RSDDP (menševikų) pirmininkas. 1908–1911 m. „*Golos socialdemokrata*“ redaktorius.

1917 m. vasario mėn. grįžo į Rusiją, rėmė Laikinąją vyriausybę, buvo Petrapilio darbininkų ir kareivių deputatų tarybos narys. 1917 m. lapkričio pabaigoje emigravo į Lietuvą, nuo 1921 m. gyveno Berlyne, bendradarbiavo žurnale „Socialističeskij vestnik“.
Angolos išsivadavimo liaudies judėjimas

**Angolos išsivadavimo liaudies judėjimas** (**MPLA**, portug.: *Movimento Popular de Libertação de Angola*) – Angolos kairioji socialinės demokratijos krypties politinė partija.

## Istorija
Įkurtas 1956 m. Portugalijoje studijuojančių Angolos studentų, apjungus 1953 m įkurtą *Vieningos Angolos afrikiečių kovos partiją* ir 1955 m. Portugalijos komunistų partijos gretose susiformavusią *Angolos komunistų partiją*. 1961 m. pradėjo ginkluotą kovą už šalies išvadavimą. 1962 m. buvo sukurtas *Alžyro išsivadavimo nacionalinis frontas* ir H. Roberto vadovaujama vyriausybė tremtyje Zaire. 1972 m. į judėjimą įsijungus *Angolos nacionalinės nepriklausomybės judėjimui* ir *Angolos laisvės demokratiniam frontui*, buvo sudaryta Angolos išsivadavimo Aukščiausioji taryba, kurios pirmininku tapo H. Robertas, karo tarybos pirmininku MPLA pirmininkas rašytojas Agostinjas Netas.

1973 m. kontroliavo jau 1/3 teritorijos, kurioje atidarė mokyklas, ligonines, sukūrė savivaldybes. 1974 m. Portugalija buvo priversta pripažinti Angolos apsisprendimo teisę ir nutraukti karo veiksmus. 1975 m. lapkričio 11 d. paskelbta šalies nepriklausomybė, prezidentu išrinktas A. Netas.

1979 m. prezidentu tapo Žozė Eduardas dos Santosas. Jis prezidentu buvo renkamas iki 1992 m. Vėliau rinkimų nebuvo įmanoma vykdyti dėl prasidėjusio pilietinio karo. 1992 m. parlamento rinkimuose MPLA gavo 129 iš 227 vietų.

2002 m. MPLA ir UNITA sutarė nutraukti pilietinį karą, tačiau demokratizacijos procesas užtruko. Šiuo metu šalyje praktiškai susiformavo vienpartinė demokratija.

## Struktūra
1976 m. Marksizmas – leninizmas buvo paskelbtas judėjimo ideologija, kad būtų galima užsitikrinti TSRS pagalbą. Tačiau atėjęs į valdžią judėjimas pamažu reorganizavosi į socialdemokratinę partiją. Nuo 1983 m. antrasis MPLA pavadinimas yra Angolos darbo partija (*Partido do Trabalho*).

Partijoje veikia moterų (*Organização da Mulher Angolana*), darbininkų (*União Nacional dos Trabalhadores Angolanos*), jaunimo (*Juventude do MPLA*) ir A. Neto pionierių (*Organização dos Pioneiros de Agostinho Neto*) organizacijos.

Socialistų Internacionalo narys stebėtojas nuo 1999 m., tikrasis narys nuo 2003 m.

## Nuorodos
Oficiali svetainė
Ekstazė

**Ekstazė** – sąmonės būsena, kuriai būdingas begalinės laimės ir pasitenkinimo pojūtis, savikontrolės praradimas, tam tikras „išėjimas“ už savo asmenybės ribų. Kartais tai vertinama kaip tam tikra transo būsena.

ekstazė yra šališka subjekto, visiško pasinėrimo į tam tikrą objektą, patirtis. Kadangi visiškas pasinėrimas į veiklą nėra būdingas įprastinei patirčiai, todėl kad mes suvokiame ir aplinkui esančius objektus. Ekstazė yra puikus pakitusios sąmonės būsenos pavyzdys, todėl kad pakitusi sąmonės būsena apibūdinama, kaip laiko bei aplinkos ir kitų objektų nuovokos praradimas.

Seksologijoje ekstaze vadinamas audringas nekontroliuojamas elgesys sueities metu, patiriant orgazmą.
Ignas Bitaitis

**Ignas Bitaitis** (1875 m. rugpjūčio 26 d. Lumbeliuose, dab. Pakruojo raj. – 1900 m. rugsėjo 22 d. Tbilisyje) – poetas, knygnešys.

## Biografija
Tėvai buvo neturtingi, teturėjo apie 2 ha žemės. Vaikystėje teko piemenauti pas svetimus. Žiemomis mokėsi Joniškėlio mokykloje. 1888 m. su tėvais persikėlė į Rygą. Čia baigė 6 progimnazijos klases. Gyvendamas tėviškėje, slaptai mokė vaikus – daraktoriavo. Susipažinęs su knygnešiu Jurgiu Bieliniu, pradėjo gabenti iš Prūsijos ir platinti lietuvišką spaudą, įkūrė slaptą bibliotekėlę, mokė vaikus rašto. 1898 m. lapkričio 5 d. per kratą jo namuose uriadnikas rado 63 knygų bibliotekėlę, iš jų 52 lietuvių kalba, taip pat rankraščių, eilėraščių apmatų, scenos veikalų. Devynis mėnėsius laikomas kardomajame arešte Panevėžio kalėjime, susirgo džiova. Caro 1900 m. vasario 9 d. paliepimu 2 metams ištremtas į Tbilisį Gruzijoje, ten ir mirė.

Draudžiamoje spaudoje skelbė eilėraščių, publicistikos, Kaltunio slapyvardžiu išleido eiliuotą apysaką *Laukinis kvietkelis* (1898), kurioje gausu etnografinių ir gamtos vaizdų. Nemaža kūrybos dalis (apysaka *Viensėdis*, drama *Dėl pačios*) yra dingusi. Bendradarbiavo laikraščiuose Varpas, „Vienybė lietuvninkų“, „Ūkininkas“.

## Nuorodos
* Lietuvių literatūros enciklopedija 
* Knygnešys Ignas Bitaitis 

## Šaltiniai
Mikalojus Blotnas

**Mikalojus Blotnas** (, apie 1530 m. *Balatna*, dab. Varanavas, Baltarusija – 1587 m. kovo mėn. Pilupėnuose, Stalupėnų apskritis, Mažoji Lietuva, dab. , Kaliningrado sritis) – lietuvių raštijos veikėjas, evangelikų liuteronų kunigas, giesmių kūrėjas.

## Biografija
Pirmasis Klaipėdos evangelikų liuteronų bažnyčios kunigas, nuo 1557 m. kunigavo Pilupėnuose.

Jo devynių šešiaeilių posmų laidotuvių giesmė *Jau smertis est išgalėta*, akrostichu dedikuota kunigaikščio Albrechto Brandenburgiečio patarėjui K. fon Nosticui išspausdinta Martyno Mažvydo 1570 m. ir pakartota Lozoriaus Zengštoko 1612 m. giesmyne.

Sūnus Zacharijas Blotnas (vyresnysis).

## Šaltiniai
Samuelis Bitneris

**Samuelis Bitneris** (1632 m. Lenkija – 1710 m. lapkričio 5 d. Kėdainiai ?) – Lietuvos raštijos darbuotojas, vertėjas, evangelikų reformatų kunigas.

## Biografija

Gimė evangelikų reformatų kunigo Martyno Bitnerio šeimoje. Į Lietuvą atvyko kartu su savo šeima. Mokėsi Slucko gimnazijoje, nuo 1651 m. gegužės 31 d. mokėsi Frankfurto prie Oderio universitete. 1663 m. ordinuotas kunigu, 1668 m. paskirtas lektoriumi, 1670 m. įšventintas diakonu. Nuo 1673 m. Naujamiesčio, vėliau Beinoravos, Biržų klebonas. 1687 m. išrinktas Vilniaus konsenjoru, 1688–1698 m. Užnerio, 1699–1710 m. Žemaičių distriktų superintendentas, Karaliaučiaus evangelikų reformatų bažnyčios kunigas. 1695–1710 m. evangelikų reformatų studentų (alumnų), studijuojančių užsienyje globėjas.

Parengė katekizmą elementorių *Pradžia pamokslo dėl mažų vaikelių* (1680). Kartu su J. Božimovskiu jaunesniuoju ir kitais vertė Bibliją, bet rankraštis 1681 m. sudegė Biržų klebonijoje.

1680 m. išleistas S. Bitnerio spaudai parengtas leidinys *Pradzia [[Pamokslas|pamoksla]] del mazu Weykialu* (Karaliaučius 1680 m.). Tai antrasis, jau išplėstas, 1653 m. katekizmo leidimas. Knygelės leidimą parėmė Karolina Radvilaitė. Šis leidinys buvo pirmasis po M. Mažvydo *Katekizmo* išspausdintas elementorius, skirtas mokykloms.

1695 m. Vilniaus sinodo pavedimu S. Bitneris ėmėsi į lietuvių kalbą versti Naująjį Testamentą ir išvertė didžiąją jo dalį. Jam talkino Jonas Božimovskis jaunesnysis, o vertimą Mažajai Lietuvai pritaikė F. Z. Šusteris. Šis vertimas buvo išleistas 1701 m. Karaliaučiuje ir vadinosi *Naujas Testamentas Wieszpaties musu Jezaus Kristaus*…

## Nuorodos
* Lietuvių literatūros enciklopedija 
* Samuelio Bitnerio gyvenimas ir darbai 

## Šaltiniai
Jonas Bylaukis

**Jonas Bylaukis** (1540 m. Vėluvoje, Mažoji Lietuva – 1603 m. spalio 5 d. Jurbarke) – raštijos talkininkas.
Mokėsi Vėluvoje, neaišku kiek ir kur studijavo, nuo 1564 m. buvo Jurbarko precentorius, nuo 1573 m. kunigas.

Nusirašinėjo Volfenbiutelio postilės rankraštį. Dalyvavo 1590 m. konferencijoje svarstant Jono Bretkūno Biblijos vertimą.

## Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Valdemaras Anužis

**Valdemaras Anužis** (g. 1952 m. gegužės 15 d. Klaipėdoje) – gydytojas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

## Biografija

1959–1966 m. mokėsi Klaipėdos 5–oje vidurinėje mokykloje, 1970 m. baigė Klaipėdos 10–ąją vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Kauno medicinos instituto Gydomosios medicinos fakultetą

1977–1979 m. Klaipėdos Greitosios medicino pagalbos gydytojas, Klaipėdos Vaikų ir jaunimo sporto mokyklos dviratininkų sporto medicinos gydytojas, 1979–1980 m. Klaipėdos ligoninės gydytojas anesteziologas, 1980–1984 m. Olimpinio rezervo sporto mokyklos gydytojas. 1984–1986 m. apylinkės gydytojas. 1986–1990 m. futbolo komandos „Atlantas“ gydytojas. 1990–1993 m. Klaipėdos ligoninės gydytojas anesteziologas reanimatologas, 1993–1995 m. ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas.

1995–1997 m. Klaipėdos miesto savivaldybės Socialinio departamento direktorius, 1997–2000 m. Klaipėdos savivaldybės administratorius. 2000 m. Klaipėdos ligoninės vyr. gydytojas, 2001–2003 m. vyr. gydytojo pavaduotojas. Nuo 2003 m. Klaipėdos apskrities viršininko administracijos apskrities gydytojas.

## Politinė veikla

1999–2001 m. LLS, nuo 2002 m. LSDP Klaipėdos skyriaus narys.

1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys, LSDP frakcijos pirmininkas, Peticijų komisijos pirmininkas. 2003 m. Europos regionų komiteto narys – stebėtojas.

1996–2001 m. SPAB „Klaipėdos energija“ stebėtojų tarybos pirmininkas, UAB „Žvejų kultūros rūmai“ valdybos pirmininkas, UAB „Klaipėdos krašto atliekų tvarkymas“ valdybos pirmininkas, SPAB „Klaipėdos vanduo“ valdybos narys, AB „Klaipėdos laivų remontas“ stebėtojų tarybos narys.

2003 m. Klaipėdos teritorinės ligonių kasos, Klaipėdos apskrities ligoninės, Klaipėdos tuberkuliozės ligoninės stebėtojų tarybų pirmininkas.
Iterbiu

**Iterbiu** () – kaimo vietovė *Vaxholm* savivaldybėje, Stokholmo salyne, Švedijoje. Čia yra atrasta daug cheminių elementų ar jų junginių, kurie ir pavadinti kaimo garbei įvairiais pavadinimais:
* erbis
* iterbis
* itris
* terbis

Pirmiausia suomių chemikas Johanas Gadolinas aptiko itrį (iš mineralo gadolinito), 1843 m. švedas K. Mozanderis iš gadolinito išgavo terbį ir erbį, 1879 m. išgauti iterbis, tulis ir skandis, o 1907 m. dar ir liutecis.

Apskritai, tiek Švedija, tiek Iterbiu išgarsėjo aptinkant retuosius Žemės cheminius elementus. Pavyzdžiui, gadolinis pavadintas suomių chemijos profesoriaus Johano Gadolino garbei, holmis – Stokholmo garbei, o tulis – Šiaurės šalių vardu.
Laurencijus Bojeris

**Laurencijus Bojeris** (, , g. apie 1561 m. Stokholme, Švedija – 1619 m. vasario 3 d. Braneve (Lenkija)) – poetas, teologas.

Vilniuje studijavo teologiją, čia 1594 m. gavo kunigo šventimus. Tais pačiais metais išvyko dėstyti retorikos jėzuitams Jaroslavo (Jarosław) pedagoginėje seminarijoje. Įkūrus tokią pat seminariją Dorpate, paskirtas prefektu ir buvo juo 1598–1602 m. Tuo metu galėjo susipažinti su čia studijavusiu K. Sirvydu.

Nuo 1604 m. Vilniaus akademijoje dėstė poetiką, retoriką, teologiją, matematiką, vadovavo popiežiaus seminarijai. Apie 1610 m. išvyko į Branevą, kur dirbo iki mirties.

Svarbiausias kūrinys – lotyniška poema *Carolomachia* („Karolių mūšis“), išleista Vilniuje 1606, 1610 m. išversta į lenkų kalbą. Poema skirta įamžinti Kircholmo (Salaspilio) mūšiui, įvykusiam 1605 m. rugsėjo 27 d., kuriame Žemaitijos seniūnas, Livonijos gubernatorius J. K. Chodkevičius įveikė Švedijos karaliaus Karolio IX kariuomenę. Poemos autoriumi nurodytas tuometinis Vilniaus universiteto studentas K. Zaviša, nes jėzuitų nuostatai draudė profesoriams spausdinti poetinius kūrinius savo vardu.

Tai vienas ankstyviausių barokinių kūrinių lotyniškoje Lietuvos literatūroje. Sekama antikinių epų tradicija (ypač Vergilijaus *Eneida*). Lotyniškame poemos tekste yra vienas ankstesniųjų lietuviškų žodžių paminėjimų, būtent, lietuviai puldami šaukę „muški!“. Poemos autorius pastebi, kad iš šio žodžio galėjęs kilti ginklo pavadinimas „muškieta“.

Bojeris dalyvavo poleminėje kovoje su reformacijos atstovais. Yra išlikusios dvi epigramos: viena išjuokianti reformacijos veikėją Andrių Volaną, kita aukštinanti Vilniaus kanauninką, katalikybės gynėją, A. Jurgevičių.

## Literatūra
Bojeris L. Karolomachija. Vertė B. Kazlauskas. – V., 1992

## Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Algirdas Astrauskas

**Algirdas Astrauskas** (g. 1960 m. lapkričio 21 d. Vilniuje) – ekonomistas, savivaldybių teoretikas, Lietuvos politinis veikėjas.

## Biografija
1979 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą. 1984–1989 m. Vilniaus elektros suvirinimo įrenginių gamyklos Ekonominių techninių tyrimų laboratorijos viršininkas. 1989–1994 m. Ekonomikos ministerijos Teritorinio planavimo skyriaus specialistas, viršininkas. 1993 m. socialinių mokslų daktaras.

1994–1998 m. prezidento Algirdo Brazausko vyr. referentas savivaldybių ir ekonomikos klausimais, 1998–2001 m. prezidento patarėjo referentas valstybės valdymo ir savivaldos klausimais. 1994–2007 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto Visuomenės ūkio katedros vyr. asistentas. Lietuvos teisės universiteto Viešojo administravimo katedros docentas. 2001 m. vidaus reikalų ministro pavaduotojas, 2002–2005 m. LR vidaus reikalų ministerijos valstybės sekretorius. 2005–2007 m. Seimo komiteto biuro patarėjas. Daugelio įstatymų rengimo grupių narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1995–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

## Bibliografija

* Vietos savivalda Lietuvoje: teoriniai ir istoriniai aspektai: mokomoji knyga / Algirdas Astrauskas, Birutė Galinienė. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2003. – 90 p.: schem. – ISBN 9986-19-565-9
* Savivaldos institucijų socialinis politinis veiksmingumas: monografija / Malvina Arimavičiūtė, Algirdas Astrauskas, Audrius Bakaveckas, Jūratė Baltušnikienė, Gediminas Davulis, Margarita Išoraitė, Kęstutis Masiulis, Vygantas Kazimieras Paulikas, Stasys Puškorius, Agota Giedrė Raišienė, Ramūnas Vanagas. – Vilnius: Mykolo Romerio universiteto leidybos centras, 2006. – 390 p.: iliustr. – ISBN 9955-19-022-1
* Strateginio veiklos planavimo ir programinio biudžeto sudarymo vadovas Lietuvos savivaldybėms: patarimai kaip, pasinaudojant gerąja patirtimi, savivaldybėje pradėti diegti ar tobulinti trumpos trukmės strateginio veiklos planavimo ir programinio biudžeto sistemą. – Kaunas: Technologija, 2008. – 92 p.: schem. – ISBN 978-9955-25-601-4
* Svarbios valstybės ir vietos savivaldos teorijų sąvokos: mokomoji priemonė. – Vilnius: Ciklonas, 2012. – 67 p.: schem. – ISBN 978-9955-880-93-6


## Šaltiniai
Giedrius Ašmys

**Giedrius Donatas Ašmys** (g. 1946 m. spalio 8 d. Klaipėdoje) – inžinierius, savivaldybininkas, profsąjungų ir politinis veikėjas.

## Biografija
 
1964 m. baigė Kauno Adomo Mickevičiaus vidurinę mokyklą, 1969 m. Kauno Politechnikos institutą, inžinierius mechanikas, mašinų gamybos technologas.

1969 m. Kauno Felikso Dzeržinskio staklių gamyklos, 1990–1997 m. AB „Koordinatė“ pamainos meistras, technologas programuotojas.

Nuo 1990 m. įmonės profsąjungos pirmininkas, Lietuvos metalistų profesinės sąjungos įgaliotinis, Kauno profesinių sąjungų susivienijimo tarybos narys, Lietuvos maisto pramonės darbininkų ir tarnautojų profsąjungos koordinatorius, 1996–2002 m. Lietuvos metalistų profesinės sąjungos pirmininkas, Kauno skyriaus pirmininkas.

1997–2007 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, Nuo 2002 m. gegužės mėn. iki 2003 m. kovo mėn. Kauno miesto savivaldybės meras, 2003–2007 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos sekretorius, 2004–2007 m. Kauno savivaldybės tarybos Kontrolės komiteto pirmininkas.

Nuo 1994 m. LSDP narys, nuo 1997 m. LSDP tarybos narys. 2003–2004 m. LSDP frakcijos Kauno miesto savivaldybės taryboje seniūnas.

Vedęs. Žmona Gražina – chemikė, dirba Kauno rajono valstybinėje sėklų inspekcijoje. Sūnus Kristupas, duktė Marija.

|-
Zacharijas Blotnas (vyresnysis)

**Zacharijas Blotnas (vyresnysis)** (apie 1556 m. Klaipėdoje – 1602 m. spalio mėn. Tilžėje) – lietuvių raštijos darbuotojas, Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas.

## Biografija
Tėvas Mikalojus Blotnas, sūnus Zacharijas Blotnas (jaunesnysis). Mokėsi Pilupėnuose, 1573–1576 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, nuo 1576 m. Tilžės lietuvių parapijos kunigas ir vokiečių diakonas.
Buvo komisijų narys Jono Bretkūno „Postilės“ rankraščiui parengti ir Biblijos vertimui koreguoti. 1600 m. Simono Vaišnoro išverstai Adomo Pranciškiečio () knygai „Žemčiūgai teologiškai“ parašė pratarmę lietuvių kalba „Skaitytojop“, reikšdamas viltį, kad „mūsų lietuviškasis liežuvis lig kitais liežuviais šlovnu stosisi“. Joje yra lietuvių literatūros kritikos užuomazgų, raginama tobulinti lietuvių rašomąją kalbą.

## Šaltiniai
Zacharijas Blotnas (jaunesnysis)

**Zacharijas Blotnas (jaunesnysis)** (apie 1577 m. Tilžėje – 1629 m. ten pat) – lietuvių raštijos darbuotojas, Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas.

## Biografija
Tėvas Zacharijas Blotnas (vyresnysis). Mokėsi Tilžėje, nuo 1595 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, kurio nebaigęs gavo Piktupėnų precentoriaus vietą. Baigęs universitetą kunigavo Viešvilėje, nuo 1602 m. Piktupėnuose. Nuo 1608 m. Tilžės vokiečių diakonas, nuo 1614 m. lietuvių evangelikų liuteronų parapijos klebonas Tilžėje.

Komisijos, peržiūrėjusios Jono Bretkūno išverstas ir Jono Rėzos parengtas spaudai „Dovydo psalmes“ (Psalteras Dovydo, 1625 m.) narys.

## Literatūra
* Albinas Jovaišas. Jie parašė pirmąsias lietuviškas knygas. Vilnius, 1989 m.

## Šaltiniai
Aušrininkai (LSMO)

**Aušrininkai** – Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija.

## Istorija
Pavadinta pagal žurnalą „Aušrinė“, prie kurio glaudėsi jos nariai, pradėti vadinti aušrininkais. Veikė 1910–1936 metais, iš pradžių Vilniuje, 1915–1919 m. Voroneže, nuo 1919 m. visoje Lietuvoje.

Vietinių organizacijų politinė orientacija buvo labai įvairi, nuo marksistinių iki liberalių, tačiau jungė jas antiklerikalinės pažiūros. 1917 m. balandžio 5 – 6 d. Voroneže vykusioje konferencijoje suformuotos pagrindinės organizacijos nuostatos – individualizmas, demokratija, socializmas.

1920 m. pavadinta Lietuvos socialistinės moksleivijos organizacija „Aušrinė“, oficialiai įregistruota 1922 m. kovo 11 d. 1920–1923 m. įvyko 8 konferencijos.

Organizacijoje buvo 14 kuopų. Po 1926 m. valstybės perversmo daugelis aušrininkų buvo persekiojami. 1929 m., po pasikėsinimo į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą, 26 aušrininkai, turėję ryšių su pasikėsinimo dalyviais, buvo suimti ir karo lauko teismo nuteisti kalėti. Iš valdžios pašalinus A. Voldemarą, dauguma nuteistųjų iki 1931 m. paleisti. 1936 m. organizacijos veikla buvo uždrausta.

## Šaltiniai
Grafas (titulas)

**Grafas** () – kilmingųjų titulas, žymintis rangą žemesnį nei markizo ar markgrafo (arba kunigaikščio, šalyse, kur markizo titulo nėra). Vakarų Europoje ankstyvaisiais viduramžiais (VI–VIII a.) grafas buvo valstybės pareigūnas, turintis administracinę, teisminę ir karinę valdžią tam tikroje srityje. Feodalizmo išsivystymo laikais – feodalo titulas, atitinkantis kunigaikščio rangą, grafystės valdovas. Vėlyvojo feodalizmo laikais bajorų (dvarininkų) luomo paveldimas titulas.

## Vokietijoje
Grafo titulas ypač paplito viduramžiais Vokietijoje, kur atsirado nemažai titulų, besibaigiančių *-graf*:
* *Burggraf* – burggrafas, pilies valdytojas,
* *Wildgraf* – neapgyvendintų miškų teritorijos valdytojas.
* *Markgraf* – markgrafas, pasienio srities markos valdytojas.

Grafo titulą suteikdavo Šventosios Romos imperijos imperatorius. XVI a. grafo garbės titulas suteikiamas užsieniečiams bajorams.

Nuo 1919 m., panaikinus Vokietijos imperiją ir paskelbus respubliką, grafo titulas liko garbės titulu. Jis įrašomas jį turinčio asmens dokumentuose, o valstybės tarnautojai privalo kreiptis į asmenį nurodydami titulą.

## Rusijoje
Grafo titulą Rusijoje įvedė Petras I. Pirmajam 1706 m. šis titulas suteiktas Šeremetjevui. XIX a. pabaigoje Rusijoje buvo apie 300 grafų giminių. Grafo titulą komunistinė Rusijos valdžia dekretu panaikino 1917 m. lapkričio 11 d.

## Lietuvoje
Lietuvoje grafų titulus turėjo Butleriai, Gravrogkai, Tiškevičiai, Komorovskiai, Kosakovskiai, Šilingai, Pacai, Tyzenhauzai, Pliateriai, Pšezdzieckiai.

Už dalyvavimą 1863 m. sukilime daugeliui Lietuvoje ir Lenkijoje gyvenusių kilmingųjų šeimų titulai buvo atimami arba pažeminami.

## Šaltiniai
Mečys Markauskas

**Mečys Markauskas (Mečius)** (1890 m. spalio 3 d. Giršinuose, Mosėdžio valsčius – 1979 m. sausio 29 d. Kretingoje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Palangos progimnazijoje. 1912 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1917 m. – Maskvos universiteto Teisės fakultetą. Maskvoje dalyvavo socialrevoliucionierių veikloje.

1918–1920 m. dirbo Kauno darbo inspektoriumi. 1920–1922 m. advokatavo Marijampolėje. 1920 m. Marijampolėje organizavo Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) kuopą, sušaukė Sūduvos socialdemokratų suvažiavimą. 1922 m. išvertė M. Tugan-Baranovskio „Socializmas – visuomenės idealas“.

1922 m. – I Seimo narys, 1923 m. – II Seimo narys. Į I Seimą buvo išrinktas pagal LSDP sąrašą I (Marijampolės) rinkiminėje apygardoje, o į II Seimą išrinktas V (Panevėžio) rinkiminėje apygardoje. I ir II Seimuose priklausė LSDP frakcijai. I Seime priklausė frakcijos prezidiumui (kartu S. Kairiu ir K. Venclauskiu). 1923 m. gruodžio 28-29 d. LSDP XI suvažiavime bei XII ir XIII suvažiavimuose išrinktas LSDP CK nariu. Iš Seimo pasitraukė 1924 m. spalio 2 d., Šiauliuose perėmė mirusio advokato Stasio Lukauskio bylas. 1925 m. balandžio 17 d. LSDP XII suvažiavime skaitė Seimo LSDP frakcijos ataskaitą.

Nuo 1925 m. advokato Kazimiero Venclauskio padėjėjas. Nuo 1926 m. „Naujosios gadynės“, „Socialdemokrato“ bendradarbis. 1931 m. „Socialdemokrato“ redaktorius. *Mečio Kauko* slapyvardžiu rašė „Aušrinėje“, „Lietuvos žiniose“, „Naujojoje Lietuvoje“. 1929–1948 m. advokatas Šiauliuose. 1948 m. ištremtas į Sibirą, Krasnojarsko kraštą.

## Išnašos
Jonas Markelis

**Jonas Markelis** (1897 m. rugpjūčio 16 d. Kairionyse, Dusetų valsčius, Zarasų apskritis – 1948 m. gruodžio 14 d. Zavodovkoje, Krasnojarsko sritis) – II Seimo ir III Seimo atstovas.

## Biografija

Kilęs iš valstiečių. Laisvamanis. Baigęs Dusetų dviklasę pradžios mokyklą, 1912 m. išvyko į Peterburgą ir gyveno iki 1914 m. rudens. Čia privačiai mokėsi ir išlaikė egzaminus. 1914 m. grįžęs į Lietuvą, baigė trumpalaikius mokytojų kursus. 1918–1919 m. mokytojavo Bikūnų pradžios mokykloje, Antalieptės valsčiuje. 1919–1920 m. atliko karinę tarnybą Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. spalio iki 1922 m. kovo – Šiaulių apskrities valdybos Švietimo skyriaus vedėjas. Vėliau mokytojavo Dubėnų (Šiaulių apskr.) pradinėje mokykloje.

1923 m. liepos 6 d. išrinktas į II Seimą kaip LSDP narys nuo Panevėžio rinkimų apygardos vietoje V. Kramerio. Antrajame Seime 1925 m. balandžio 3 d. išrinktas į Švietimo komisiją. 

Nuo 1926 m. birželio 2 d. iki 1927 m. balandžio 12 d. – III Seimo atstovas.

1925 m. XII LSDP suvažiavime – kandidatas į CK narius. 1926 m. birželio 3 d. nepaprastojoje konferencijoje siūlė neiti į koaliciją su Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga.

1927 m. Tauragės sukilimo dalyvis. 1927 m. spalio 5–6 d. Lietuvos socialdemokratų partijos organizacijos užsienyje I konferencijos Rygoje dalyvis. Už politinę veiklą 1927–1930 m. buvo kalinamas Varnių koncentracijos stovykloje. 1929 m. sausio mėn. už pabėgimą iš Varnių koncentracijos stovyklos nuteistas 2 metams ir 5 mėnesiams sunkiųjų darbų kalėjimo. 1931 m. spalio 31 d. XIII LSDP suvažiavime – mandatų komisijos ir CK narys. „Socialdemokrato“ bendradarbis.

Nuo 1930 m. spalio iki 1933 m. kovo dirbo Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninėje ūkio dalies vedėju. 1933 m. kovo – 1940 m. rugsėjo „Raidės“ spaustuvės Kaune vedėjo pavaduotojas, nuo 1940 m. spalio Valstybinės Draudimo valdybos tarnautojas.

1948 m. gegužės 22 d. ištremtas į Sibirą, Nižnij Ingušsko rajoną, dirbo miško sakintoju. Mirė susirgęs šiltine.

Žmona Elena Rimdeikaitė (gim. 1911), duktė Vida.

## Šaltiniai
Antanas Bortkevičius

**Antanas Bortkevičius** (1835 m. Žemaitijoje, Eržvilko apylinkėse – 1894 m. liepos 22 d. Joniškėlyje, Pasvalio raj.) – religinių raštų rengėjas.

## Biografija

1861 m. baigė Varnių kunigų seminariją, dirbo vikaru Žagarėje, Šiauliuose, vėliau – Šakynos, Joniškėlio parapijų klebonas. Palaikė ryšius su Jurgiu Bieliniu ir kitais knygnešiais; platino draudžiamą lietuvių spaudą.

Parašė pasakėčių, proginių eilėraščių, kurių dalis išspausdinta „Tėvynės sarge“ (1899 m.). Jo sudarytas pamokslų rinkinys išleistas 1901 m.

## Nuorodos

* Lietuvių literatūros enciklopedija 
* Literatūra apie A. Bortkevičių ir ikonografija M. Mažvydo bibliotekoje
Stasys Matjošaitis

**Stasys Matjošaitis-Esmaitis** (1877 m. lapkričio 15 d. Kraujučių viensėdyje netoli Padrečių, Veiverių valsčius – 1949 m. vasario 6 d. Kaune) – pedagogas, žurnalistas, literatas, kultūros ir politikos veikėjas.

## Biografija
Mokėsi Veiverių pradžios mokykloje, 1897 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją.

Mokytojavo Mozūruose, 1905 m. – Žemaitkiemyje, 1906–1908 m. – Šančiuose. 1908 m. dirbo „Vilniaus žiniose“, 1909–1914 m. dirbo mokytoju Rygos Pašalpos draugijos mokykloje, 1914 m. – Šypuliuose. 1910 m. padėjo redaguoti laikraštį „Rygos garsas“, tvarkė kronikos skyrių, rašė į leidinius „Rygos naujienos“ ir „Lietuvos ūkininkas“.

1914 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę, vėliau dirbo tremtinių komitetuose Voroneže, Petrapilyje. Grįžęs į Lietuvą 1918 m. dirbo Lietuvos socialdemokratų partijos laikraščio „Darbo balsas“ redakcijoje. Organizavo I Lietuvos mokytojų suvažiavimą. 1918 m. dirbo Lietuvos švietimo ministerijoje, 1919 m. Vilniuje – bolševikų švietimo komisariate, bolševikams pabėgus – Vilniaus pradžios mokyklų inspektoriumi.

1920 m. dirbo Juozo Tumo-Vaižganto „Nepriklausomoje Lietuvoje“, „Vilniaus aide“, redagavo „Vyrų žygius“. 1920–1923 m. mokytojavo lietuviškoje mergaičių gimnazijoje ir Vytauto Didžiojo gimnazijoje. 1922 m. – „Kultūros“ bendrovės steigėjas, 1924 m. išrinktas Lietuvių mokslo draugijos valdybos nariu, 1925 m. – Vilniaus lietuvių klubo valdybos nariu, 1926 m. organizavo lietuvių ūkininkų suvažiavimą Vilniuje. 1927–1929 m. bendradarbiavo leidinyje „Vilniaus šviesa“. 1933 m. lenkų ištremtas iš Vilniaus, gyveno Kaune. 1945–1947 m. – Pedagoginės literatūros leidyklos redaktorius. 

Vadovėlio „Sakalėlis“, kuriuo 1917–1944 m. naudojosi pradžios mokyklų moksleiviai, autorius. Išvertė gamtos ir istorijos vadovėlių, parašė vaizdelių, pjesių.

Žmona Jono Biliūno našlė, dukra – Meilė Lukšienė.

## Bibliografija
* *Sakalėlis*, 1918–1942 m., 8 d.
* *Veidrodėlis*, piešimo mokymo pagrindai, 1921 m.
* *Pedagogikos istorija*, 1930 m.
* *Lietuvos istorijėlė*, 1931 m.

## Šaltiniai
Laurynas Bortkevičius

**Laurynas Bortkevičius** (1756 m. rugpjūčio 10 d. Jankaičiuose, Radviliškio raj. – 1823 m. vasario 15 d. Skapiškyje, Kupiškio raj.) – OP, religinių raštų rengėjas.

## Biografija
Mokėsi Raseinių ir Kražių mokyklose, spėjama, studijavo Vilniaus akademijoje. Nuo 1790 m. vikaravo ir mokytojavo Seinuose, vėliau Skapiškio dominikonų vienuolyno prioras. Kai kurių šaltinių nuomone, L. Bortkevičius yra Sudervės bažnyčios projekto autorius.

Iš lenkų ir lotynų kalbų išvertė ir paskelbė Kristaus kelio į Golgotą giesmių ir maldų („Giesmės apie keturiolika stacijų“, 1810 m.; „Karavakas, arba Kryžius anioliškas“, ~1817 m.; „Kelias kryžiaus, arba Kalvarija“, 1819 m.).

## Išnašos
Andrius Botyrius

**Andrius Botyrius** (apie 1845 m. Triobiškiuose, dab. Marijampolės savivaldybė – apie 1900 m. Astrachanėje, Rusija) – Lietuvos pedagogas, tautosakos rinkėjas.

## Biografija

1867 m. baigė Suvalkų gimnaziją, 1867–1871 m. studijavo Maskvos universiteto Istorijos – filologijos fakultete. Mokytojavo Lietuvoje ir Rusijoje. 1884 m. jam buvo leista sugrįžti į Suvalkiją, nes buvo paskirtas Marijampolės gimnazijos inspektoriumi, taip pat mokė senųjų kalbų (graikų, lotynų). 1885 m. iš Marijampolės iškeltas į Kališo gimnaziją mokytoju, nuo 1886 m. tapo inspektoriumi. Vėliau perkeltas į Suvalkų mergaičių gimnaziją inspektoriumi.

Surinko pasakų ir padavimų apie Perkūną. Remdamasis savo surinkta medžiaga ir Simono Daukanto, Teodoro Narbuto, Augusto Schleicherio, Motiejaus Strijkovskio ir kt. veikalais, Maskvos universiteto leidinyje *Mocкoвcкиe унивepcитeтcкиe извecтия* (1871, 9) paskelbė straipsnį *Cкaзaния o литoвcкoм гpoмoвepжцe Пepкунe* („Sakmės apie lietuvių griausmavaldį Perkūną”), padėjo parengti šiame leidinyje 1872 m. kirilica išspausdintą šimto lietuvių liaudies dainų publikaciją.

1871 m. A. Botyriaus sodyboje viešėjo ir kurį laiką gyveno kalbininkas Filipas Fortunatovas.

## Nuorodos
* Lietuvių literatūros enciklopedija
Neogenas

**Neogenas** – Žemės istorijos kainozojaus eros antrasis periodas, prasidėjęs prieš 23,3 mln. m. ir besitęsiantis iki šių dienų. Prieš šį periodą buvo paleogeno periodas. Neogeną 1833 m. išskyrė anglų geologas Čarlzas Lajelis, o epochos pavadinimą 1853 m. pasiūlė Moricas Hornesas. Nuo neogeno epochos iškilo Alpės, Karpatai, Stara planina, Apeninų, Kaukazo, Krymo, Kopetdagas, Himalajų kalnai, Pamyras, Kordiljeros ir Andai, taip pat kalnai Kamčiatkoje, Japonijoje, Sachaline, Filipinuose, Naujojoje Zelandijoje, Mažojoje Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje.

Neogenas pagal naujausią tarptautinę stratigrafinę laiko skalę skirstomas į:
* mioceną
* plioceną
* pleistoceną
* holoceną
Iki 2004 m. naudotose stratigrafinėse schemose neogenui priklausė tik miocenas ir pliocenas. Kitos dvi epochos buvo priskirtos kvartero periodui.

Lietuvos rytinėje ir pietrytinėje dalyje yra mioceno ir plioceno skyriaus nuogulų: Anykščių rajono savivaldybės ir Vilniaus  miesto savivaldybės teritorijose. Neogeno nuogulas sudaro smėlis, aleuritas ir molis, vietomis organogeninės medžiagos priemaišomis. Neogeno metu buvo gan lygus reljefas, buvo upių ir ežerų. Augalinė nuo dabartinės nelabai kuo skyrėsi: neogeno pradžioje augo vešlūs subtropiniai miškai, klestėjo pušynai, taksodžiai, sekvojos, kiparisai, nisos, riešutmedžiai, kaštonai, antrojoje pusėje – mišrieji miškai, o pabaigoje – mišrieji pušų ir beržų miškai.

## Šaltiniai
Jonas Božimovskis (jaunesnysis)

**Jonas Božimovskis** (jaunesnysis, ~1645 m., greičiausiai Naujamiestyje, Panevėžio raj. – 1687 m. liepos 24 d. Vilniuje) – Biblijos vertėjas.

Mokėsi Kėdainiuose. Nuo 1667 m. Kėdainių katechetas, 1668 m. evangelikų reformatų kunigas Liubčioje, 1670–80 m. Slucko gimnazijos direktorius, nuo 1681 m. pamokslininkas Vilniuje, nuo 1685 m. Vilniaus konsenjoras.

Tėvui Jonui Božimovskiui vyresniajam mirus, kartu su S. Bitneriu, S. Monkevičium ir S. Lipskiu 1674–81 m. tęsė jo pradėtą Naujojo Testamento vertimą, tačiau beveik užbaigtas rankraštis 1681 m. sudegė Biržų klebonijoje. S. Bitneriui pradėjus Bibliją versti iš naujo, buvo vienas jo padėjėjų. Jų išverstas Naujasis Testamentas išspausdintas 1701 m. Karaliaučiuje.

## Nuorodos
Lietuvių literatūros enciklopedija
Tarinys

**Tarinys** – pagrindinė sakinio dalis, pasakanti pagrindinį sakinio veiksmą, veikėjo būseną ar jo ypatybę. Jis atsako į klausimus:
* *ką [[veiksnys]] veikia (veikė, veikdavo…) ar neveikia (neveikė)?*
* *kas vyksta, darosi?*
* *kas pasakyta apie veiksnį (kas jis, koks jis)?*

Daugumoje atvejų tarinys yra reiškiamas veiksmažodžiu, tarkime, sakinyje „Kačiukas *užmigo*“, tačiau kartais, ypač kai veiksmažodis nurodo veiksnio būseną ar ypatybę, naudojamos „**yra** + *vardažodis*“ konstrukcijos („Kačiukas *yra rainas*“ arba „*veiksmažodis* + *bendratis*“ („Kačiukas *mėgsta lakti pieną*“). Šios konstrukcijos gali būti ir sujungtos: „Kačiukas *gali būti susirgęs*“.

Tariniui pavaldžios sakinio dalys yra papildiniai ir aplinkybės. Kartu su veiksniu tarinys sudaro sakinio gramatinį centrą. Viename gramatiniame centre gali būti keli tariniai.

## Tarinių rūšys
Pagal sudarymo būdus tariniai yra skirstomi į keturias rūšis.
* Grynasis tarinys
* Suvestinis tarinys
* Sudurtinis tarinys
* Mišrusis tarinys

## Žymėjimas
Paprastai tarinys žymimas dviem linijomis.
Pranas Matulaitis

**Pranas Matulaitis** (1876 m. kovo 16 d. Stebuliškėse, Marijampolės raj. – 1951 m. sausio 31 d. Klyvlende) – knygnešys, gydytojas, politinis veikėjas. Andriaus, Petro ir Stasio Matulaičių brolis.

## Biografija

1896 m. baigė Marijampolės gimnaziją, studijavo mediciną Maskvos universitete. Už dalyvavimą „Sietyno“ draugijos veikloje, 1897 m. su broliais Andrium, Petru ir Stasiu kalintas Suvalkų Kalvarijos kalėjime, 1899–1902 m. ištremtas į Viatkos guberniją.

1902 m. atvyko į JAV. 1907 m. baigė Medicinos koledžą Baltimorėje, 1908–1919 m. gydytojavo Bostone, 1919–1932 m. Detroite, 1932–1951 m. Klyvlende.

JAV dalyvavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos veikloje, rėmė socialdemokratinę spaudą. 1903–1909 m. bendradarbiavo „Vienybėje Lietuvninkų“, „Tėvynėje“, „Vilniaus žiniose“. 1906 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos suvažiavime išrinktas į literatūros komitetą.

Jo dukra Uršulė Matulaitytė. Jo anūkas Jonas Žilionis (g.1939) gyvena Matuliškių km. netoli Vilkaviškio.
Hadėjus

**Hadėjas** (pavadinimas kilęs nuo graikų požemio karalystės valdovo dievo Hado vardo) – pirmasis Žemės istorijos eonas. Jis prasideda nuo Žemės susiformavimo prieš 4,6 mlrd. metų ir baigiasi prieš 3,8 mlrd. metų. Po hado seka archėjo eonas.

Hadėjaus sąvoką 1972 m. įvedė geologas Preston Cloud ir pradžioje ji buvo taikoma laikotarpiui prieš seniausias žinomas uolienas. Senesni tekstai šį eoną vadina tiesiog **prearchėjumi**, o didžiąją dalį XIX ir XX a. laikotarpis vadintas **azojumi** (t. y. „neturinčiu gyvybės“).

## Aprašymas

Hadėjaus pradžioje susiformavo Žemė. Jungiantis kosminėms dulkėms ir dujoms, prieš 4,6 mlrd. metų susidarė Žemė, kuri atrodė kaip šviečiantis klampiai skystos magmos rutulys.

Į Žemę atsitrenkus Tėjai, maždaug Marso dydžio proplanetai, dalis magmos masės atsiskyrė ir sudarė dabartinį Mėnulį, o Žemės sukimasis taip pagreitėjo, kad dėl padažnėjusios dienos ir nakties kaitos paviršiaus temperatūra sumažėjo. Į Žemę atsitrenkiant daugeliui kitų meteoritų ir asteroidų jos masė didėjo, o magnetinis laukas pasidarė pakankamai stiprus, kad galėtų apsaugoti nuo naikinančio Saulės vėjo poveikio. Taip susidarė sąlygos daug vėliau atsirasti apsauginiam ozono sluoksniui. Uolienos pamažu diferencijavosi; sunkesniųjų cheminių elementų, geležies ir nikelio, junginiai sudarė Žemės branduolį, lengvesniųjų, silicio ir deguonies, pamažu suformavo Žemės mantiją, bei Žemės plutą.