open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Aedanas ap Blegivridas

**Aedanas ap Blegivridas** (, m. 1018 m.) – Gvinedo, Poviso karalius (1005–1018 m.).

## Biografija

Aedanas ap Blegivridas tapo Gvinedo ir Poviso karaliumi po Kinano ap Hivelo mirties 1005 metais. Aplinkybės, prie kurių Aedanas atėjo į valdžią nežinomos. Greičiausiai, jis užgrobė Gvinedo ir Poviso sostą jėga, kadangi nepriklausė valdančiai dinastijai. 1018 metais Aedanas buvo nugalėtas Livelino. Jo keturi sūnūs taip pat žuvo kovoje.

## Literatūra
* John Edward Lloyd A history of Wales: from the earliest times to the Edwardian conquest. – Longmans, Green & Co, 1911.
Tramdytojas Morantas

**Tramdytojas“ Morantas** () – Oskarui nominuotas 1980 m. australų režisieriaus Bruce Beresfordo tikrais faktais paremtas karinis filmas apie karininko Hario Moranto teismą anglų – būrų karo metu.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
*Edward Woodward – leitenantas Haris „Tramdytojas“ Morantas
* Bryan Brown – leitenantas Piteris Hendkokas
* Lewis Fitz-Gerald – leitenantas Džordžas Ramsdeilas Vitonas
* Jack Thompson – majoras J. F. Tomas
* John Waters – kapitonas Alfredas Teiloras
* Rod Mullinar – majoras Čarlzas Boltonas
* Terence Donovan – kapitonas Simonas Hantas
* Alan Cassell – lordas Horacijus Kičeneris

## Turinys

1899 – 1902 m. Pietų Afrikos Respublikoje vyko Antrasis anglų – būrų karas. Trys australai karininkai (Morantas, Handkokas ir Vitonas), tarnaujantys Didžiosios Britanijos kariuomenėje, apkaltinami nužudę į kelis būrų belaisvius ir vokietį misionierių. Nors taktika neimti belaisvių taikoma ir kitų armijos dalinių, lordas Kičeneris nusprendžia surengti parodomąjį teismo procesą, kurio nuosprendis žinomas iš anksto, kai ginti australus paskiriamas tribunolo bylų niekada nenagrinėjęs majoras Tomas...

## Pagrindiniai apdovanojimai
* Oskaras (nominacija) – geriausias adaptuotas scenarijus
* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* Kanų kino festivalis – geriausias antrojo plano aktorius (Jack Thompson)
* Kanų kino festivalis (nominacija) – geriausias režisierius (Bruce Beresford)
Free-to-play

**Free-to-play** (**F2P**) – terminas, apibūdinantis kompiuterinį žaidimą, kurio didžioji turinio dalis vartotojams yra prieinama nemokamai. Yra keletas *free-to-play* žaidimų rūšių, bet labiausiai paplitę tie, kurie remiasi *freemium* modeliu. *Freemium* žaidimų atveju vartotojai gauna prieigą prie visaverčio žaidimo turinio, tačiau papildomas turinys jiems tampa pasiekiamas tik pervedus tam tikrą pinigų sumą (t. y. mikrotransakcijų būdų). Kaip priešingybė *free-to-play* žaidimams, egzistuoja *pay-to-play* žaidimai, už kurių turinį reikia susimokėti.

Šis modelis pirmiausia pradėtas naudoti ankstyvuosiuose daugelio žaidėjų interneto žaidimuose (MMO), taikantis į paprastų žaidėjų auditoriją, o plačiai paplito pagrindiniams kompiuterinių žaidimų leidėjams ėmus platinti žaidimus su nemokamu turiniu, siekiant kovoti su kompiuterinių žaidimų piratavimu ir aukštais sistemos reikalavimais. Be išankstinio mokesčio, leidėjai gali imti mokestį už *in-game* daiktus ar žaidime vaizduojamas reklamas.

## Klasifikavimas
Yra keletas *free-to-play* žaidimų rūšių:
* *[[Shareware]]* – laikinai nemokama, riboto turinio žaidimo versija, skirta įtikinti vartotojus įsigyti pilno turinio *pay-to-play* žaidimą. Kitaip dar vadinama demonstracine (demo) versija.
* *[[Freemium]]* – nemokama, pilno turinio žaidimo versija. Papildomas turinys (įvairūs virtualūs daiktai) vartotojams tampa prieinamas susimokėjus tam tikrą mokestį.
* *[[Freeware]]* – žaidimai, kurių turinys platinamas visiškai nemokamai, bet paprastai yra patentuotas.

## Išnašos
Audra (paveikslas)

**„Audra“** – italų renesanso dailininko Džordžonės (apie 1477–1510) paveikslas. Apibūdinamas vienu reikšmingiausių renesanso dailės peizažų. Saugomas Akademijos galerijoje Venecijoje.

## Istorija
Paveikslą „Audra“ Marcantonio Michiel 1530 m. matė Venecijos įtakingo aristokrato Gabriele Vendramin kolekcijoje. Jis jį aprašė taip: „mažas peizažas su audra ir čigone su kareiviu“. Šis paaiškinimas vėlesnių interpretuotojų buvo atmestas kaip labai paprastas. Atkreipiamas dėmesys, kad vyras yra ne kareivis, o moteris − ne čigonė. Kita vertus, paveikslas galbūt visai neturi jokios konkrečios temos. Džordžonė jį sukūrė tikriausiai prieš pat savo mirtį 1510 m. Jis buvo vienas pirmųjų dailininkų vakarietiškame mene, kuris įtaigumo siekdavo paveikslo nuotaika, o ne konkretaus turinio pavaizdavimu. Tyrimai rodo, kad vietoj kareivio figūros pradiniame eskize Džordžonė buvo nutapęs nuogą moterį. Tai gali rodyti, kad paveikslas iš pat pradžių neturėjo aiškaus plano ir dailininkas daug improvizavo jį tapydamas.

Paveikslo paskirtis nežinoma. Iš paveiksle esančių detalių neįmanoma nuspėti ar jis mitologinis, ar religinis, ar skirtas kuriai progai. To meto paveiksluose įvairios detalės turėjo simbolinę, metaforinę prasmę, tačiau Džordžonės kūrinyje jos yra tik spėjamos įvairių interpretuotojų. Paveiksle vaizduojama upė, miestas, kareivio ir nuogos moters su kūdikiu figūros pirmajame plane. Tolumoje vaizduojami artėjantys audros debesys, kuriuos iliuminuoja žaibas. Pirmojo plano žmonių figūros ramios, atsipalaidavusios. Ryšiai tarp kareivio ir moters su kūdikiu neaiškūs. Tarp įvairių scenos spėjimų: mitinis Apolono gimimas, Džordžonės šeima, Bokačo novelės herojai, biblijinė Mergelės Marijos ir Juozapo kelionė į Egiptą, bei daugelis kitų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* wga.hu
* smarthistory
Malavio ežero nacionalinis parkas

**Malavio ežero nacionalinis parkas** () – saugoma gamtos teritorija Malavyje, ties Malavio ežero pietiniu galu. Parkas įkurtas 1980 m. ir apima 94 km² teritoriją.

Parkas apima Malavio ežero pietinį galą, Maklyro pusiasalį, 12 salų ir 3 sausimos plotus. Būdingi įvairūs kraštovaizdžiai – skardingi ir uolingi šlaitai, smėlėti paplūdimiai, miškingos pašlaitės, pelkės, lagūnos. Ežero paviršius yra 475 m aukštyje, o aukščiausia parko vieta – 1140 m aukštyje.

Be vaizdingų kraštovaizdžių Malavio ežero nacionaliniame parke saugoma šio krašto bioįvairovė. Malavio ežeras pasižymi endeminių gyvūnų gausa, jame yra 500–1000 žuvų rūšių, beveik visos jų yra endeminės (ypač įvairūs cichlidai). Ežero pakrantėse gyvena begemotai, pavianai, dygliatriušiai, pekariai, drambliai, dukeriai, vervetos. Salose gyvena gausūs būriai paukščių (ypač kormoranai), krokodilai, varanai.

Archeologiniai radiniai randami nuo IV a. Maklyro pusiasalis buvo svarbus vergų ir dramblio kaulo prekybos centras. Deividas Livingstonas čia buvo įkūręs misiją.

Malavio ežero nacionalinis parkas 1984 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Dupata

**Dupata** (; ; ; ), taip pat dar *chaadar* (Pakistanas), *bochanrr* (saraikių kalba), *orni/orna/odhni*, *chunri*, *chunni*, *orna*, *pacheri*) – ilgas daugiafunkcis šalis, svarbus daugelyje Pietų Azijos šalių moteriškų kostiumų.

„Dupatos kostiumais“ laikomi *[[shalwar kameez]]*, *[[kurta]]*. Dupatą taip pat dėvi virš Pietų Azijos drabužių čoli ar gharara. Dupata ilgai buvo kuklumo simbolis Pietų Azijos aprangoje.

## Istorija ir kilmė
Dupatos kilmė veda į Indo slėnio civilizaciją, buvusią dabartiniame Pakistane ir Šiaurės vakarų Indijoje, kur vyravo tokia tekstilės technika kaip adžrakas (*Ajrak*). Harapos karaliaus dvasiškio skulptūra, kurios kairysis petys pridengtas kažkokiu šaliu, rodo, kad dupatas naudojo dar ankstyvosios Indo kultūros laikais.

## Naudojimas
Dupata tradiciškai dėvima permesta per abu pečius. Tačiau dupata gali būti dėvima ir kaip apsiaustas su gobtuvu, dengiantis visą liemenį. Dupatų audeklas gali būti įvairus, priklausomai nuo kostiumo – medvilnė, žoržetas, šilkas, šifonas ir kiti.

Nesiūta dupata dėvima įvairiais būdais. Kai nėra dėvima užmesta ant galvos tradiciniu būdu, paprastai dėvima taip, kad vidurinė dalis užmesta ant krūtinės, o galai permesti kiekvienas per savo petį. Dupata, dėvima su *salwar-kameez*, paprastai būna laisvai permesta ir karanti per petį.

Pagrindiniai dupatos dėvėjimo būdai yra tokie, kad būtų uždengta galva ir/ar ties krūtine netyčiom galintys prasiskirti drabužiai, kad būtų paslėpti krūtinės kontūrai.
Tačiau laikui einant dupatos vilkėjimas patyrė pokyčių. Dabartinėje aprangoje dupata dažnai nešiojama permesta per vieną petį ar net gobianti rankas.
Kitas naujausias variantas yra trumpa dupata, labiau panaši į šalį ar boa, dažnai dėvima su kurta ar vakarietiško stiliaus indų apranga. Dabar dupata dažnai traktuojama kaip dabartinės miestų mados aksesuaras.

Indijos subkontinente moterys, įeidamos į bažnyčią, gurdvarą, mandirą ar mečetę, tradiciškai pridengia galvą dupata.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* "Indian Dupatta From Behind the Veil, " an article about the dupatta
Šifonas

**Šifonas** () – labai minkštas, lengvas, permatomas, paprastai drobinio pynimo audeklas šalikams arba vakarinėms suknelėms iš šilko arba dirbtinio pluošto daugiagijų siūlų. Krepiniai sukrūs šifono verpalai padaro išaustą audeklą šiek tiek raukšlėtą į abi puses, dėl ko šifonas šiek tiek tamprus ir liečiant grubokas.

Šifonas audžiamas iš medvilnės, šilko, sintetinio pluošto. Stebimas didinamuoju stiklu šifonas primena tinklą, dėl ko šifonas yra šiek tiek perregimas. Šifonas dažomas bet kokiomis spalvomis, tačiau poliesterinis šifonas gali prastai dažytis. 

Siūdami šifoną kai kurie siuvėjai tarp dviejų siuvamų šifono sluoksnių deda sluoksnį minkštojo popieriaus (). Minkštasis popierius padeda šifono audeklo sluoksnius laikyti kartu, nes šiurkštus popieriaus paviršius susikabina su šifono paviršiumi. Baigus siūti minkštasis popierius kruopščiai nuplėšiamas.  
Siuvant šifoną galima prismaigstyti, nes dėl stangrumo smeigtukų žymės pasislepia. Siuvėjams rekomenduojama šifoną siūti lėtai ir tolydžiai, nes per greitai traukiamas per siuvimo mašiną šifonas ima glemžtis ir garankščiuotis.

Šifonas dažniausiai naudojamas vakarinei aprangai, ypač viršutinio sluoksnio drabužiams, kurie suteikia elegantišką, plazdančią išvaizdą. Jis populiarus ir palaidinių, kaspinų, šalių ir apatinių drabužių gamyboje. Šifonas, kaip ir kiti krepiški audeklai, gali būti nepatogus siūti dėl lengvos ir slidokos tekstūros. Dėl gležnos sandaros šifonas skalbiamas labai švelniai.

Šifonas yra lengvas audeklas, kuris labai lengvai spūra, tad nuo spurimo jį apsaugo specialiomis siūlėmis. Šifonas yra lygesnis ir blizgesnis negu panašus audeklas žoržetas.


Image:Lillian Gish 2.jpg|Amerikiečių aktorė *Lillian Gish* su rytine suknele iš šifono ir nėrinių (1922 m.)
Image:Portrait of the Marquise de Grécourt, née de la Fresnaye, in a red velvet dress with a white chiffon scarf.jpg|Markizė *de Grécourt* su raudono aksomo suknele ir balto šifono šaliu (~1790 m.).
File:First Lady Betty Ford's chiffon gown with silver sequins.jpg|Pirmosios ledi *Betty Ford* šifono suknia (1975 m.)
File:Transparent lace top and skirt.png|Kostiumas, kurio sijonas iš šifono, o viršutinė dalis iš nėrinių. 
File:Woman's Sailor Hat LACMA M.83.231.69.jpg|Moteriška šiaudinė skrybėlaitė su šifonu


## Išnašos

## Nuorodos
*http://www.lucknowichikan.in/2013/08/difference-between-chiffon-and-georgette.html  Difference between Chiffon and Georgette
Dekoratyvinė virvelė

**Dekoratyvinė virvelė** (; ) – plona puošybai siuvinėjant skirta virvelė, šilkinė, vilnonė ar medvilninė, dažnai pastandinta metaline gija ar viduje einančia stangria šerdimi. Tokia virvelė naudojama drabužiams, užuolaidoms, baldams apsiūti.

Anksčiau terminu  vadino tik virveles su šerdimi ar vielute centre, o dabar šis žodis dažnai reiškia ir patį puošinį iš tokios virvelės. Kai kurios dekoratyvinės virvelės būna padengtos karoliukais ar blizgučiais.

Angliškas terminas *gimp* supintoms aplikacijoms žinomas nuo XV–XVI a. Tada gijos būdavo supinamos į dekoratyvines plokščias virveles, iki 7 mm pločio.
Pinant tokias virveles kartais naudojo šeivas. Iš supintų virvelių sudarydavo ornamentus, kuriuos prisiūdavo prie audeklo.

## Nuorodos
Trigalvis žasto raumuo

**Trigalvis žasto raumuo** (), populiariai vadinamas **tricepsu** – rankos raumuo, prisitvirtinęs tarp peties ir alkūnės, ties žastikauliu (). Trigalvis raumuo (su smulkiu alkūniniu raumeniu) sudaro visą užpakalinę žasto dalį. Susitraukdamas šis raumuo ištiesia ranką, sulenktą per alkūnę.

Raumenį sudaro trys galvos – ilgoji, šoninė ir vidurinė (žr. pav.). Ilgoji galva prasideda ant mentės kaulo () (apatinio sąnarinio gumburėlio ()), praeina tarp didžiojo ir mažojo apvaliųjų raumenų (). Šoninė ir vidurinė galvos tvirtinasi ant žastikaulio užpakalinio paviršiaus. Galvos susijungia į vieną sausgyslę, kuri prisitvirtina ant alkūnkaulio.

Krauju raumenį aprūpina gilioji žastinė arterija (), inervuoja stipininis nervas () ir ašinis nervas ().

Susitraukdamas trigalvis žasto raumuo ištiesia ranką, sulenktą per alkūnę, jo sinergistas yra alkūninis raumuo, o antagonistai – rankos lenkiamieji raumenys – (dvigalvis žasto raumuo ir žastinis raumuo).
Anomija

**Anomija** ( 'įstatymo pažeidimas') – socialinis reiškinys, rodantis visuomeninių ryšių susilpnėjimą, visuomenės nustatytų taisyklių reguliuojamo poveikio stoką dėl visiškai ar iš dalies sunykusių dorovės, elgesio normų, tradicinės tautinės kultūros formų. Anomija sukelia žmogaus socialinę ir psichinę dezorientaciją, menkavertiškumą, nusivylimą, apatiją, skatina savižudybes, alkoholizmą, narkomaniją, nusikalstamumą ir kt. Pirmasis anomijos terminą, tyrinėdamas savižudybes, XIX a. pab. pavartojo prancūzų sociologas Émile Durkheim. Tam tikri savižudybių tipai susiję su anomija. Individo poreikių ir galimybių juos patenkinti neatitikimas lemia savižudybę. Poreikius gali tinkamai formuoti tik visuomenės normos, moraliniu autoritetu pagrįstos socialinės taisyklės. Ypač padidėjęs savižudybių skaičius rodo, kad visuomenės normų sistema sutrikusi, jos poveikis individams susilpnėjęs. Palankias sąlygas anomijai sudaro spartūs socialiniai pokyčiai, skirtinga žmonių socialinė padėtis. XX a. vid. anomijos teoriją išplėtojęs JAV sociologas Robert K. Merton teigė, kad anomija atspindi objektyvią socialinės struktūros prieštarą: tikslų ir priemonių jiems pasiekti neatitikimą. Visuomenė sukuria prielaidas, nurodo teisėtus būdus tikslui siekti, tačiau ekonominių išteklių pasiskirstymas palankiausias galimybes suteikia privilegijuotoms visuomenės grupėms ir sluoksniams. Negalėdamas pasiekti tikslo teisėtai individas gali pasirinkti alternatyvius (neteisėtus) būdus. Anomijos sąvoka vartojama tyrinėjant visuomenės krizes.

## Šaltiniai
* Visuotinė lietuvių enciklopedija. T. I: A–Ar
Šalikas

**Šalikas** – medžiaginė juosta, apsupama ir nešiojama ant kaklo. Šalikai dėvimi dėl šilumos, religinių, tautinių ar mados motyvų. Šalikų būna įvairių ilgių, pločio, raštų ar spalvų.

Senovės Romoje buvo naudojami vieni pirmųjų šalikų, tik ne dėl šilumos, o dėl tvarkos palaikymo. Toks šalikas buvo vadinamas *sudarium* (lot. prakaito rūbas) ir buvo naudojamas nusivalyti prakaitą nuo kūno. Juo dėvėdavo tik vyrai ir nešiodavo aplink kaklą ar prisirišę prie diržo. Netrukus šalikus pradėjo nešioti ir moterys, įprastai dėl stiliaus motyvų.

Manoma, kad valdant Kinijos imperatoriui Ši Huangdi įvairių rangų kariai dėvėdavo skirtingus šalikus, kad juos būtų galima atskirti.

Šiais laikais šalto klimato regionuose reto mezgimo šalikai, dažnai iš vilnos, yra nešiojami norint apsisaugoti nuo šalčio.

Karšto ir vėjuoto klimato regionuose šalikai rišami aplink kaklą, akis ir galvą, siekiant apsaugoti šias vietas nuo vėjo ir dulkių.

## Šaltiniai
Skara

**Skara**, *skarelė* – dažniausiai moteriškas galvos dangalas, skirtas apsigaubti galvą ar pečius. Primena skraistę, tik yra mažesnė. Skaros gaminamos iš įvairių audinių, pavyzdžiui: šilko, medvilnės, vilnos, kartais yra mezgamos.

## Lietuvių skaros
Lietuvoje skara būdavo būtinas ištekėjusios moters galvos dangalas. Aukštaitės šaltesniu metų laiku gobėsi vilnonėmis languotomis skaromis. XVIII–XIX a. žemaitės skarelių dėvėjo po kelias: ant galvos, ant kaklo, ant pečių. Ant galvos jas rišdavosi įvairiais būdais, kartais po kelias vienu metu. Audė įvairiai languotas iš lininių ir medvilninių siūlų. Vyraujanti – raudona spalva. XIX a. II pusėje greta raudonai languotų skarelių išplito baltos, siuvinėtos kiauraraščiu. Tokio tipo skarelės nešiotos visoje Lietuvoje, bet niekur kitur jos nebuvo taip gausiai ir išradingai siuvinėjamos, kaip Žemaitijoje (abu skarelių kampai siuvinėjami skirtingai).

## Šaltiniai
Jeruzalės tvenkinys

**Jeruzalės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus miesto savivaldybėje Jeruzalės mikrojajone, Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseine.

Sudarytas užtvenkus V-2 upelį (Verkės intakas) jo aukštupyje 0,8 km nuo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,34 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 139,5 m. Krantai daugiausia aukšti, ištisai apaugę medžiais. Tvenkinio pakrantės kalvotos, apaugę mišku. Tvenkinys labai užžėlęs vandens augalija ir uždumblėjęs.

Šalia tvenkinio pietinės dalies įrengtas nedidelis parkas su pėsčiųjų takais ir tilteliais.

## Galerija

Vaizdas:Trobesys prie Jeruzalės tvenkinio.jpg|alt=
Vaizdas:Jeruzalės ežeras.JPG|Tvenkinys nuo Jeruzalės gatvės
Vaizdas:Jeruzalės tvenkinys, žiema1.jpg|alt=
Vaizdas:Jeruzalės tvenkinys, žiema.jpg|alt=


## Šaltiniai
Selifas ap Kinanas

**Selifas ap Kinanas** (, m. apie 613 m.) – Poviso karalius (586–613 m.), Kinano Garuino ir Gvenvinvinos sūnus. 610 metais jis tapo Poviso karaliumi. Jis įstojo į britų karalių koaliciją, bet mūšyje prie Česterio ta koalicija buvo visiškai sutriuškinta Nortumbrijos karaliaus Etelfrito. Būtent po šito mūšio Nortumbrijos autoritetas pakilo. Mūšyje krito ne tik pats Selifas, bet ir jo dėdės Iago ap Brachvailas ir Maunas ap Brochvailas, brolis Dinoganas ap Kinanas ir giminaitis Biorderchas ap Gvilavras.

## Literatūra
* Kari Maund (2000) The Welsh Kings: The Medieval Rulers of Wales (Tempus)
* Rachel Bromwich (gol.), Trioedd Ynys Prydein (Caerdydd, arg. newydd, 1991)

## Nuorodos
* http://www.britannia.com/
* Селив Боевой Змей на сайте «Все монархии мира»
Xandee

**Xandee** (tikrasis vardas *Sandy Boets*, g. 1978 m. gruodžio 18 d.) – Belgijos dainininkė, atstovavusi Belgijai 2004 m. Eurovizijos dainų konkurse. Būdama 16-os, su Serge „Sergio“ Quisquater įkūrė popmuzikos duetą „Touch of Joy“.

2004 m. Eurovizijos konkurse Stambule Xandee atliko šokių *uptempo* dainą „1 Life“. Daina buvo viena konkurso favoričių, bet finale surinko tik 7 taškus, iš kurių 5 skyrė Nyderlandai, su kuriais užėmė 22-ą vietą iš 24 dalyvių.

## Diskografija

### Albumai
* *1 Life* (2004)

### Singlai
* *1 Life* (2004)
* *Ay que calor* (2004)
* *The power of music* (2004)

## Nuorodos
* Daina „1 Life“

|-
Šiaurės regionas (Malavis)

**Šiaurės regionas** () – vienas iš trijų Malavio regionų; apima šalies šiaurinę dalį. Iš rytų skalaujamas Malavio ežero, pietuose ribojasi su Centriniu regionu, iš vakarų – su Zambija, iš šiaurės – su Tanzanija. Administracinis centras – Mzuzu.

## Geografija

Paviršius kalnuotas, didžiąją jo dalį užima Njikos plynaukštė bei Vifijos masyvas. Teka Dvangvos, Pietų ir Šiaurės Rukuru, Songvės upės. Regionui priklauso Čizumulu ir Likomos salos Malavio ežere (šalia Mozambiko krantų).

## Administracinis suskirstymas

Regionas padalintas į 6 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Čitipos rajonas (Čitipa)
* Karongos rajonas (Karonga)
* Likomos rajonas (Likoma)
* Mzimbos rajonas (Mzimba)
* Nkhata Bėjaus rajonas (Nkhata Bėjus)
* Rumfio rajonas (Rumfis)
Centrinis regionas (Malavis)

**Centrinis regionas** () – vienas iš trijų Malavio regionų; apima šalies vidurinę dalį. Iš rytų skalaujamas Malavio ežero, pietryčiuose ribojasi su Pietų regionu, iš pietų – su Mozambiku, iš vakarų – su Zambija, iš šiaurės – su Šiaurės regionu. Administracinis centras – Lilongvė.

## Geografija

Paviršius kalnuotas, didžiąją jo dalį užima plokščiakalniai. Teka Dvangvos, Bua, Lilongvės upės. Yra Kasungu nacionalinis parkas.

## Administracinis suskirstymas

Regionas padalintas į 9 rajonus (skliaustuose – administracinis centras):
* Dedzos rajonas (Dedza)
* Dovos rajonas (Dova)
* Kasungu rajonas (Kasungu)
* Lilongvės rajonas (Lilongvė)
* Mčindžio rajonas (Mčindžis)
* Nkhotakotos rajonas (Nkhotakota)
* Ntčeu rajonas (Ntčeu)
* Ntčisi rajonas (Ntčisi)
* Salimos rajonas (Salima)
Pietų regionas (Malavis)

**Pietų regionas** () – vienas iš trijų Malavio regionų; apima šalies pietinę dalį. Iš rytų, pietų ir vakarų supamas Mozambiko, šiaurės vakaruose ribojasi su Centriniu regionu. Administracinis centras – Blantairas.

## Geografija

Šiaurinė dalis kalnuota, yra izoliuotų kalnagūbrių. Pietuose paviršius leidžiasi link Zambezės slėnio. Šiaurėje įsiterpia pietinis Malavio ežero galas, taip pat telkšo Malombės, Čiutos, Čilvos ežerai. Teka Širės upė. Yra Lengvės, Malavio ežero, Livondės nacionaliniai parkai.

## Administracinis suskirstymas

Regionas padalintas į 13 rajonų (skliaustuose – administracinis centras):
* Balakos rajonas (Balaka)
* Blantairo rajonas (Blantairas)
* Čikvavos rajonas (Čikvava)
* Čiradzulu rajonas (Čiradzulu)
* Mačingos rajonas (Mačinga)
* Mangočio rajonas (Mangočis)
* Mulandžės rajonas (Mulandžė)
* Mvanzos rajonas (Mvanza)
* Neno rajonas (Nenas)
* Nsandžės rajonas (Nsandžė)
* Falombės rajonas (Falombė)
* Thjolo rajonas (Thjolas)
* Zombos rajonas (Zomba)
Pontevedros provincija

**Pontevedros provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti pietvakarinėje Galisijos autonominio regiono dalyje. Sudaryta iš 62-jų savivaldybių. Ribojasi su La Korunjos, Lugo ir Orensės provincijomis. Pietuose turi pasienio ruožą su Portugalija. Vakaruose provincijos krantus skalauja Atlanto vandenynas. 2024 m. duomenimis, provincijoje gyveno 947 869 gyventojai. 11,5 % iš jų gyveno provincijos sostinėje – Pontevedroje.

## Provincijos komarkos
* Žemutinis Minjas
* Kaldasas
* Kondadas
* Desa
* Morasas
* Paradanta
* Pontevedra
* Salnesas
* Tabeirosas – Tiera de Montesas
* Vigas

## Didžiausi miestai
Didžiausi provincijos miestai (2023 m.):
* Vigas – 199,5 tūkst. gyventojų
* Pontevedra – 63,1
* Viljagarsija de Arosa – 19,8
* Marinas – 15,7
* Puenteareasas – 11,6
* Lalinas – 11,1
* La Estrada – 8,3
* Porinjas – 8,1
* Redondela – 7,1
* Grovė – 7,0
* Kangas de Morasas – 6,8

## Šaltiniai
Žastinis raumuo

**Žastinis raumuo** () – žasto priekinės dalies lenkiamasis raumuo. Raumuo prasideda ant žastikaulio priekinio paviršiaus šalia deltinio raumens sausgyslės (). Raumens skaidulos tęsiasi žemyn iki alkūnkaulio, kur prisitvirtina prie šio kaulo vainikinės ataugos () ir alkūnkaulio šiurkštumos – (). Raumuo uždengia alkūnės sąnario priekį ir formuoja alkūninės duobės () dugną.

Raumuo yra po dvigalviu žastiniu raumeniu ir kartu su juo atlieka rankos lenkiamąjį judesį per alkūnę. Jo antagonistai yra tiesiamieji žasto raumenys: trigalvis žasto raumuo ir alkūninis raumuo.

Žastinis raumuo inervaciją gauna iš raumeninio odos nervo (), krauju aprūpina grįžtančioji stipininė arterija ().
Mūšis prie Česterio

**Mūšis prie Česterio** () – vienas iš ankstyvųjų viduramžių mūšių anglosaksų Britanijos užkariavimo laikais, įvykęs, skirtingų šaltinių duomenimis 604, 605 arba 606, 613, 615 arba 616 metais.

VII amžiaus pradžioje Nortumbrija pradėjo kaimyninių britiškų karalysčių užgrobimą. Britiškos karalystės apsijungė, nujausdamos mūšį. 613 metais prie Kaer Legiono susidūrė dvi didelės armijos. Iš britų pusės žymiausi dalyviai buvo Selifas ir Dinoganas ap Kinanas iš Poviso, Bledrkas ap Geraintas iš Dumnonijos, Iago ap Brochvailas ir Maunas ap Brochvailas iš Pengverno, Kindruinas Didysis iš Luitko, Kadvalas ap Kingenas iš Roso, Iago ap Beli ir Edrenas ap Beli iš Gvinedo, Rinas ap Idvalas (antros eilės karaliaus Kalchvinedo pusbrolis), Karadogas apa Gvalogas iš Elmeto, Gvaidas ap Dvuigas iš Pietų Regedo ir daugelis kitų. Iš anglosaksų pusės: Nortumbrijos karalius Etelfritas ir Mersijos karalius Keorlas. 

Mūšyje anglosaksai visiškai sutriuškino britų armiją. Anglo-saksų kronikoje pateikiamas mūšio aprašymas, nors ir datuojamas 605 m. (kitoje versijoje - 606 m.):*And her Æðelfrið lædde his færde to Legercyestre, ⁊ ðar ofsloh unrim Walena. ⁊ swa wearþ gefyld Augustinus witegunge. þe he cwæþ. Gif Wealas nellað sibbe wið us. hi sculan æt Seaxana handa farwurþan. Þar man sloh eac .cc. preosta ða comon ðyder þæt hi scoldon gebiddan for Walena here. Scrocmail was gehaten heora ealdormann. se atbærst ðanon fiftiga sum.*

It Æðelfrið nuvedė savo kariuomenę į Česterį ir ten išskerdė nesuskačiuojamai daug velsiečių. It taip išsipildė Augustino pranašystė,, kurioje buvo sakoma "jei jie nebus taikoje su mumis, jie mirs nuo saksų rankos." Ten taip pat žuvo 200 kunigų, kurie buvo atvykę mestis už Velso kariuomenę. Jų vadas, vardu Scrocmail, ir jis išsigelbėjo kaip vienas iš penkiasdešimties."Po mūšio Velsas buvo atkirstas nuo Senovės Šiaurės, Pietų Regedas nustojo egzistuoti, o jo teritorija perėjo Nortumbrijai. Iš britų pusės žuvo daugelis karalių ir jų giminių. Tarp išgyvenusių buvo Kindruinas Didysis, Bledrikas ap Geraintas ir kai kurie kiti.

## Išnašos

## Literatūra
* Bede, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, ed. and tr. Colgrave, Bertram; Mynors, Roger AB (1969). Bede's Ecclesiastical History of the English People. Oxford Medieval Texts. Oxford: Clarendon Press. .
* Dawson, Edward. "Æthelfrith's Growing Fyrd"
* 
* 
* Morris, John (1973). *The Age of Arthur*. Weidenfeld & Nicolson.
* 
* 
* *Annales Cambriae* (*c*. 10th century), tr. http://www.fordham.edu/halsall/source/annalescambriae.html 
* Beda II, 2 
* Анналы Тигернаха
* *Триады острова Британия*, ed. and tr. 
* Reginald of Durham, *Life of St. Oswald* (*c*. 1150)
* *Brut y Brenhinedd* (MS Cotton Cleopatra), ed. 
* Гальфрид Монмутский. История королей Британии (1136)
Snapinis žasto raumuo

**Snapinis žasto raumuo** () – rankos raumuo, esantis priekinėje žasto dalyje. Raumuo tvirtinasi ant mentės () snapinės ataugos () žemiau dvigalvio žasto raumens trumposios galvos. Tęsdamasis žemyn, atgal ir į šoną pasiekia žastikaulį, prie kurio vidurio šoninio paviršiaus prisijungia tarp trigalvio žasto raumens šoninės galvos sausgyslės ir žastinio raumens galvos sausgyslės.

Susitraukdamas snapinis žasto raumuo pritraukia žastą prie šonkaulių (lenkia ranką per peties sąnarį), traukia žastą į priekį ir minimaliai suka jį į vidų. Kai raumuo nėra įtemptas jo funkcija kartu su kitais peties ir žasto aplinkos raumenimis stabilizuoti ranką ir perimti dalį svorio nuo peties sąnario.

Raumenį perverdamas inervuoja raumeninis odos nervas (), dėl tokios anatominės padėties pervargintas, pertemptas raumuo spazmuodamas gali sukelti skausmą petyje ir užpakalinėje rankos dalyje (toje srityje, kurią inervuoja užspaustas nervas). Dėl tos pačios priežasties gali susilpnėti lenkiamieji žasto nervai.

Raumenį krauju aprūpina žastinė arterija ().


File:Gray207.png|žastikaulio priekinis vaizdas
File:Coracobrachialis muscle05.png|raumuo skeleto atžvilgiu
File:Gray1231.png|raumens kontūrai
File:Gray523.png|nervai ir kraujagyslės raumens srityje
Hosai

**Hosai** (, sen.dgs. *hosen*; ) – įvairių stilių vyriški drabužiai, dengę kojas ir dubens sritį. Naudoti nuo viduramžių iki XVIII a., kai hosus pakeitė bridžai ir ilgos kojinės.  

Panaši šarvinės aprangos dalis buvo grandinės kojinės (), kurios dažnai irgi siekdavo kirkšnis. 

Ankstyvieji vilnoniai hosai būdavo aptempę kojas. XV a. hosai dažnai būdavo kiekvienai kojai skirtingų spalvų, kartais net vienos kojos hosas būdavo dvispalvis. Tie ankstyvieji hosai turėjo pėdos dalį, kaip kad dabartinės pėdkelnės. Kirkšnių sritis būdavo atvira, todėl laikais, kai buvo madingi trumpi dubletai, šią atvirą vietą pridengdavo „ankštimi“ ().

XVI a. hosus kaip drabužius pakeitė du atskiri drabužiai – „viršutiniai hosai“ (bridžai) ir „apatiniai hosai“ (kojinės). 

Nuo XVI a. vidurio iki XVII a. pradžios madoje buvo labai įvairių stilių hosai. Populiarūs hosų stiliai buvo:
* *Liemens hosai* ar *apvalieji hosai* – trumpi, kimšti hosai. Labai trumpus liemens hosus vilkėdavo su  – aptemptais hosais, kurie baigdavosi virš kelių.
* *Slops* ar *galligaskins* – laisvi palaidi hosai, siekdavę šiek tiek žemiau kelių.   
::Šių dviejų rūšių hosai galėjo būti dvisluoksniai, jų viršutinis sluoksnis suraižytas į išilgines juostas, tarp kurių matydavosi laisvas apatinis sluoksnis. 
* *Pluderhosen* – Šiaurės Europai būdinga palaidų hosų forma, kur pro viršutinio sluoksnio juostų tarpus būdavo ištraukiamas labai laisvas palaidas vidinis sluoksnis, kuris karodavo žemiau kelių.
* *Venetians* – pusiau prigludę hosai, siekdavę šiek tiek žemiau kelių.

## Galerija

Image:Chausses 1440 Cleeves.jpg|Hosai, dėvimi ant apatinių , pririšti prie diržo (1440 m.)
File:Das-Abendmahl-1565-pluderhosen.jpg|Tarnas, vilintis *pluderhosen* (1565 m.)
Image:François Clouet 004.jpg|Karolis IX Maksimilijonas, vilkintis kimštus hosus (1566 m.)
Image:WalterRaleighandson.jpg|*Walter Raleigh*, vilkintis juostuotuosius liemens hosus ir *cannions*, greta jo sūnus su palaidais *slops* (1602 m.)


## Nuorodos

*Arnold, Janet: *Patterns of Fashion: the cut and construction of clothes for men and women 1560–1620*, Macmillan 1985. Revised edition 1986. (ISBN 0-89676-083-9)
Alkūninis raumuo

**Alkūninis raumuo** () – nedidelis žasto srityje esantis raumuo. Prasideda ant žastikaulio šoninio antkrumplio (). Eidamas užpakaline alkūnės sąnario dalimi dengia jį ir sausgysle tvirtinasi ant užpakalinio alkūnkaulio paviršiaus į šoną ir žemyn nuo alkūnės ().

Susitraukdamas raumuo kartu su trigalviu žasto raumeniu ištiesia sulenktą ranką. Kita jo funkcija yra stabilizuoti alkūnės sąnarį. Raumens antagonistai yra žasto lenkiamieji raumenys: dvigalvis žasto raumuo ir žastinis raumuo.

Raumens inervacija ateina per stipininį nervą (). Krauju aprūpina gilioji žastinė arterija ().


Vaizdas:Gray208.png|Užpakalinis kairiojo žastikaulio vaizdas su pažymėta raumens tvirtinimosi vieta
Vaizdas:Gray214.png|Užpakalinis kairiųjų stipinkaulio ir alkūnkaulio vaizdas su pažymėta raumens tvirtinimosi vieta
Vaizdas:Gray330.png|Užpakalinis kairiosios alkūnės sąnario vaizdas 
Vaizdas:Musculusanconeus2.png|Alkūninis raumuo su visais aplinkiniais raumenimis
Vaizdas:Gray419.png|Alkūninio raumens prisitvirtinimo vieta ant alkūnkaulio su nukeltais paviršiniais raumenimis
Pontevedra

**Pontevedra** – miestas Ispanijoje, šiaurės vakarinėje Pirėnų pusiasalio dalyje, Pontevedros komarkos ir Pontevedros provincijos administracinis centras. Pontevedros savivaldybės plotas užima 118,3 km². Savivaldybė sudaryta iš Pontevedros miesto ir 15-os kaimo parapijų. 83 260 gyventojai (2020 m. duomenys).

Pontevedra įsikūrusi tarp Galisijos sostinės – Santjago de Kompostelos (58 km į šiaurę) ir didžiausios regiono savivaldybės – Vigo (30 km į pietus). Išvystytas susisiekimas su kitais regiono bei šalies miestais.

## Sportas
* Pontevedra CF futbolo klubas;
* „Estadio Municipal de Pasarón“ yra namų stadionas, kuris talpina 12 tūkst. žiūrovų. Visos vietos sėdimos.

## Miestų partnerystė
*  Barselosas, Bragos apygarda, Portugalija
*  Gondomaras, Porto aglomeracija, Portugalija
*  Merlas, Buenos Airių prov., Argentina
*  Naupaktas, Graikija
*  Salvadoras, Brazilija
*  San Chosė, Kosta Rika
*  Santo Domingas, Dominikos Respublika
*  Vila Nova de Serveira, Portugalija

## Nuorodoso
* Turizmo svetainė
Valters & Kaža

**Valters & Kaža** – latvių duetas, atstovavęs Latvijai 2005 m. Eurovizijoje. Su balade „The War Is Not Over“ () atlikėjai užėmė 5 vietą. Dueto nariai – Valters Frīdenbergs ir Kārlis Būmeisters.

Dueto narys Valters dalyvavo Latvijos atrankoje į 2009 m. Eurovizijos dainų konkursą, tačiau į atrankos finalą nepateko. Be to, per 2012 m. Eurovizijos konkurso finalą Valters pristatė Latvijos balsavimo rezultatus.

## Išnašos


## Nuorodos
* Dainos ''The War Is Not Over'' žodžiai

|-
Chitonas

**Chitonas** () – viršutinis senovės Graikijos drabužis, vėliau pakeitęs moterų peplą. Tai buvo susiūta, ant pečių susegama vilnonė arba lininė stačiakampio formos medžiagos atraiža, atgabenta iš Jonijos arba Sicilijos. Chitonai buvo populiarūs nuo archajinio laikotarpio iki helenizmo pabaigos, juos dėvėjo vyrai ir moterys. Šaltomis dienomis graikai ant chitonų užsidėdavo himatijus.

Yra du chitono tipai: paprastasis dorėninis ir vėliau atsiradęs jonėninis su trumpomis rankovėmis.

## Istorija

Kadangi ankstyvaisiais amžiais medžiagos buvo brangios, jos nebuvo karpomos. Vėliau chitonas buvo sudarytas iš dviejų dalių. Dorėninis chitonas buvo daromas iš vilnos ir paprasčiausiai apgaubdavo kūną. Iš jo išsivystė jonėninis su rankovėmis, kuris buvo siuvamas iš linų ar šilko. Jam pasiūti reikėjo daugiau medžiagos, todėl drabužį buvo galima klostyti su didesne išmone. Vėlyvajame archajiniame laikotarpyje daugiau dėvimi buvo jonėniniai chitonai, ypač tarp vyrų. Chitonas buvo susegamas specialiomis segėmis, fibulomis, susiuvant arba su sagomis per pečius, o per liemenį su diržu, vadinamu *zosteriu*. Vyrai dažniausiai susisegdavo per kairiąjį petį palikdami dešinįjį nuogą arba per abu kaip moterys. Drabužis buvo  ilgesnis už jį nešiojantį žmogų, todėl medžiagos perteklius būdavo užtempiamas virš diržo, taip susidarydavo palaidinės įspūdis. Moters chitono ilgis siekė kulkšnis.

Per archajinį laikotarpį vyrai nešiojo ilgus chitonus. Vėliau, išskyrus važnyčiotojų, žynių ir senų vyrų, visų chitonai buvo iki kelių. Su rankovėmis rengėsi aktoriai, taip pat ir žyniai. Dievai Afroditė ir Dionisas dažnai vaizduojami vilkintys chitonus. Moterys dėvėjo geltonos, raudonos, violetinės, mėlynos ir žalios spalvos chitonus, o vyrai – baltus arba rusvai geltonus. Spalvos, ornamentai, aksesuarai ir brangus šilkas tapo turtingumo ir padėties visuomenėje simboliais.

Po III a. pr. m. e. chitonus dėvėjo ir romėnai, tik juos vadino tunikomis.

## Išnašos
Makintošas

:*Straipsnis apie personalinį kompiuterį Apple [[Macintosh]]*

**Makintošas** (, sutr. *mac, mack*) – guma impregnuoto lietpalčio variantas. Pirmieji parduoti 1824 m.

Makintošai pavadinti jų išradėjo škoto Čarlio Makintošo (*Charles Macintosh*) pavarde. Daug autorių jo pavardėje įrašydavo papildomą *k* raidę, tad dabar originale rašybos variantas *Mackintosh* tapo standartiniu.

Žodis *makintošas* tapo bendriniu, tačiau tikri makintošai yra pagaminti iš guma persunkto ar laminuoto audeklo.

## Istorija

1823 m. Čarlzas Makintošas užpatentavo vandeniui nelaidų audinį, ir pirmieji lietpalčiai makintošai buvo pasiūti šeimos tekstilės fabrike „Charles Macintosh and Co.“ Glazge. 1830 m. kompanija buvo sujungta su Tomo Henkoko (*Thomas Hancock*) drabužių kompanija Mančesteryje. Henkokas irgi eksperimentavo su guma dengtais audeklais nuo 1819 m. Gumuotų audeklų gamyba paplito po visą D. Britaniją. Iš gumuoto audeklo buvo gaminami įvairūs paltai, tiekiami D. Britanijos armijai, geležinkeliams ir policijai.

Ankstyvieji lietpalčiai turėjo problemų su kvapu, standumu ir polinkiu lydytis karštu oru, bet T. Henkokas patobulino vandeniui nelaidžius audeklus ir 1843 m. užpatentavo gumos vulkanizavimą. Tai sudarė galimybes išspręsti daugelį problemų.

XIX–XX a. kompanija vis gamino vandeniui nelaidžius drabužius. 1925 m. kompaniją nupirko kompanija „Dunlop Rubber“.

## Atgimimas
XX a. 10-to dešimtmečio viduryje prekinio ženklo *Mackintosh* savininkė kompanija „Traditional Weatherwear“ buvo ties savo gamyklos Kambernolde (netoli Glazgo) uždarymo riba. Apie XXI a. pradžią vyresnieji administracijos darbuotojai įsigijo kompaniją ir ėmė propaguoti tradicinį gumuotą apsiaustą makintošą kaip pasiturinčiųjų prekės ženklą. Kompanija bendradarbiavo su prabangos prekių mados namais, tokiais kaip *[[Gucci]]*, *[[Hermès]]*, *[[Louis Vuitton]]* ir *[[Liberty]]*. Lietpalčiai tapo ypatingai populiarūs japonių tarpe. Kompanija netrukus laimėjo 2000-ųjų metų Karalienės premiją () už sėkmę tarptautinėje prekyboje.

2003 m. gruodį kompanijos pavadinimas oficialiai pakeistas į „Mackintosh“.

2007 m. „Mackintosh“ nupirko Japonijos kompanija „Yagi Tsusho“. Paremta naujos motininės kompanijos, „Mackintosh“ toliau sustiprino savo reputaciją ir plėtė operacijas rinkoje. 2011 m. sausį kompanija atidarė pirmą madų krautuvėlę Londone.

## Nuorodos

* *The Macintosh – the Paternity of an Invention* by H. Schurer, *Transactions of the Newcomen Society*, 1951-53 Vol 28.
* Thomas Hancock: Personal Narrative of the Origin and Progress of the Caoutchouc or India-Rubber Manufacture in England, 1st Published 1857, London, Longman, Brown, Green, Longmanns & Roberts. Complete e-text scanned and edited by L.Element.&ndash; autobiography of the leading UK pioneer of rubber and rubber-proofing technology.
* Excerpts from „The Macintosh: the Paternity of an Invention“  &ndash; history of the invention of latex waterproofing
* The Macintosh Factory in Manchester – Outline history at lakelandelements.com
* Mackintosh Rainwear &ndash; history.
* bouncing-balls.com &ndash; timeline of rubber development.
Lietpaltis

**Lietpaltis** () – lengvas užsegamas paltas su rankovėmis, skirtas apsisaugoti nuo lietaus, paprastai nelaidus vandeniui.

Šiuolaikiniai lietpalčiai dažnai gaminami iš vandeniui nelaidaus, bet laidaus orui audeklo (pvz., *[[Gore-Tex]]* ar *[[Tyvek]]*). Pro šiuos audeklus praeina šiek tiek oro. Taip pat jie dažnai iš vidinės pusės į išorinę praleidžia ir vandens garus. Tokių audeklų nelaidumas vandeniui dažnai išreiškiamas milimetrais aukščiausio vandens stulpelio, kuris dar neprasiskverbia pro audeklą. 

Kaučiuku impregnuoti lietpalčiai (makintošas) buvo išrasti Škotijoje 1824 m. 


File:Mino.JPG|Senoviškas japoniškas lietpalčio analogas
File:Peasant wearing raincoat of straw, Japan, ca. 188- LCCN2001705671.tif|Japonas valstietis su šiaudiniu lietpalčiu (~1880 m.)
File:Yi weed raincoat - Yunnan Nationalities Museum - DSC04317.JPG|Kiniškas šiaudinis lietpaltis
Vaizdas:Tschuktsch i regnrock.jpg|Čiukčis su vietiniu lietpalčio analogu iš ruonio žarnų (1880 m.)
Vaizdas:Anastasia raincoat.jpg|Didžioji kunigaikštytė Anastasija Nikolajevna su lietpalčiu (1908 m.)
File:Jerry Parr.jpg|Vyriškis su šviesiu lietpalčiu
File:Raincoat.jpg|Plastikinis perspėjamos spalvos pončo tipo lietpaltis
2015 m. pasaulio ledo ritulio čempionato I divizionas

**2015 m. pasaulio ledo ritulio čempionato I diviziono** varžybos bus surengtos 2015 m. pavasarį. A grupės turnyras vyks Krokuvoje (Lenkija) balandžio 19–25 d., o B grupės komandos kovos Eindhovene (Nyderlandai) balandžio 13–19 d.

## Turnyro sistema

Kiekvienoje grupėje visos komandos sužaidžia tarpusavyje po vienerias rungtynes. Pirmąsias dvi vietas A grupėje užėmusios komandos patenka į 2016 m. pasaulio čempionatą, o paskutinioji grupės ekipa iškrenta į kitų metų I diviziono B grupės varžybas. Geriausia B grupės rinktinė kitais metais varžosi I diviziono A grupėje, o prasčiausiai pasirodžiusi komanda iškrenta į II diviziono A grupę. Jos vietą I diviziono B grupės varžybose kitais metais užima geriausia II diviziono A grupės rinktinė.

## Dalyviai

Čempionate dalyvaus 12 šalių rinktinės.

### Kvalifikacija

#### A grupė

#### B grupė

** – varžybų šeimininkai*

## Varžybos

### A grupė

### B grupė

## Nuorodos

*Tarptautinė ledo ritulio federacija
Kapirotas

**Kapirotas** () – smailiaviršūnė kūgiška aukšta kepurė, kurias dėvi Ispanijoje Velykų apeigų persirengėliai Sevilijoje ir kai kuriose kitose Ispanijos vietovėse.

## Analogai
Panašias kūgines kepures dėvėdavo viduramžių klounai ir artistai, kurie norėdavo pavaizduoti nerangumą ar bukumą. Taip pat kūgiškas kepures naudojo baudžiamiems nusikaltėliams paniekinti.
Tokius nusikaltėlius priversdavo gatvėmis vaikščioti užsidėjus smailias kepures, o žmonės mėtydavo į juos supuvusias daržoves, spjaudydavo ir įžeidinėdavo.

Vėliau, Viduržemio jūros šalyse švenčiant Velykas *Penitentes* (žmonės, išperkantys savo nuodėmes) vaikščiodavo gatvėmis su kūginėmis kepurėmis. Tai buvo būdas pažeminti save. Tiesa, veidus jis vis tik uždengdavo kaukėmis, kad jų neatpažintų.

Kapirotus nereikia painioti su smailiais gobtuvais, kokius dėvi Kukluksklano nariai. Kapirotai yra gerokai senesni.

## Nuorodos

* http://www.jamd.com/image/g/3403946
Las Palmaso provincija

**Las Palmaso provincija** () – viena iš Ispanijos provincijų, esanti Kanarų salų rytinėje dalyje. Provinciją sudaro: Gran Kanarijos, Fuerteventuros, Lansarotės, taip pat Alegransos, Grasiosos, Montana Klaros, Lobo, Rokė del Estės salos. Sudaryta iš 34-ių savivaldybių. Provincijos plotas – 4 065,78 km², tai sudaro 54,6 % Kanarų salų ploto.

Las Palmaso provincijos administracinis centras – Gran Kanarijos las Palmasas (, trump. *Las Palmas*), esantis Gran Kanarijos saloje.

## Pagrindiniai miestai
Didžiausi miestai (2023 m.):

* Gran Kanarijos las Palmasas (297,6 tūkst. gyventojų)
* Aresifė (47,8)
* Puerto del Rosarijas (32,1)
* Teldė (20,2)
* San Fernandas (17,9)
* Valje de Chinamaras (13,5)
* Tamaraseitė (13,5)
* Inchenijas (13,4)
* Karisalis (11,9)
* Puerto del Karmenas (11,5)
* Kruse de Arinaga (10,8)
* Koralechas (10,7)
* Plaja de Arinaga (10,3)
* Argana Alta (10,0)
* Galdaras (9,9)

## Šaltiniai
Sauskelnės

**Sauskelnės **– apranga, kuri naudojama šalinti ekskrementus (šlapintis ir tuštintis). Ji yra naudojama vyresnio amžiaus žmonių, vaikų (kurie dar nemoka tuštintis tam skirtose vietose), ligonių, kurie serga įvairiomis virškinamojo trakto ligomis, kurios sukelia viduriavimą, šlapimo ar išmatų nelaikymą, bei esant ir kitoms būklėms, kaip, pavyzdžiui – nesvarumo būsenoje. Dabar sauskelnės gaminamos iš lengvai perdirbamų medžiagų. Sauskelnes po naudojimo būtina kuo greičiau pakeisti, kad neįvyktų odos alerginė reakcija.
Lietuvos skvošo federacija

**Lietuvos skvošo federacija** – sportinį skvošą Lietuvoje atstovaujanti asociacija. Oficialiai pripažinta pasaulio skvošo federacijos.

## Istorija
Lietuvoje skvošas atsirado 1998 m. Pirmasis kortas atidarytas Klaipėdoje. 1999 m. pastatytas Vilniaus skvošo klubas, kuris veikė iki 2005 m. Šiuo metu skvošo bazės Lietuvoje yra Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje, Šiauliuose ir Druskininkuose. 2005 m. įkurta asociacija „Skvošo klubas“, kuri netrukus tapo Pasaulio Skvošo Federacijos (WSF) nare, o 2011 m. ir Europos Skvošo Federacijos (ESF) nare. 

2011 m. įvyko pirmasis Lietuvos skvošo čempionatas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Mikroelementas

**Mikroelementas **– mitybos mineralas, kuris reikalingas organizmo biocheminėms reakcijoms palaikyti itin mažais kiekiais tam, kad kūnas galėtų augti, bręsti, vystytis, organizmo fiziologijai palaikyti. Jie gali būti parduodami kaip maistas, maisto papildas ar vartojami su vaistais (jų yra vaistų sudėtyje)

Vieni mikroelementai yra metalai (pvz., geležis, varis,  kobaltas, manganas, cinkas, magnis, kalis), kiti nemetalai (pvz., jodas, boras).

## Šaltiniai
Tanturas

**Tanturas** () – smailaus kūgio pavidalo aukšta moteriška kepurė, panašį į europinį heniną, XIX a. populiari Levante. Pasidarė reta po 1850 m.

Tanturų dėvėjimo tradicija Libane ilgiau išsilaikė drūzų bendruomenėse.

Tanturą ant galvos laikė apie galvą aprišti kaspinai. Apie tanturo pagrindą būdavo aprišamas šilko šalis, o nuo smaigalio būdavo nukaręs baltas šydas. Tanturo aukštis ir sudėtis koreliavo su nešiotojos turtingumu. Prabangiausi tanturai būdavo auksiniai, siekdavo 75 cm aukštį. Kai kurie būdavo inkrustuoti perlais ir kitokiais brangakmeniais.

Tanturas būdavo įprasta jaunikio dovana jaunajai vestuvių dieną.

## Nuorodos
Dvilypis raumuo

**Dvilypis raumuo** (, nuo graikų kalbos žodžių *gastro* 'pilvas' ir *kneme* 'koja, kojos pilvas' – dėl raumens dydžio ir ryškios jo topografijos) – vienas iš užpakalinės blauzdos dalies paviršinių raumenų tarp kelio sąnario ir pėdos. Raumuo turi dvi galvas: vidinę ir šoninę, kurios tvirtinasi prie šlaunikaulio (atitinkamai) vidinio ir šoninio antkrumplių (). Raumens pilveliai tęsiasi žemyn sueidami į Achilo sausgyslę, kuri pasibaigia ant kulnakaulio užpakalinio paviršiaus gumburo (). Achilo sausgyslė sujungia pastarąjį raumenį su plekšniniu raumeniu (), kartu šie raumenys vadinami trigalviu blauzdos raumeniu ().

Raumuo susitraukdamas lenkia pėda atgal (plantarfleksija), taip dalyvaudamas ėjimo, šokimo, pasistiebimo judesiuose. Atsakingas už stovėjimą, kadangi su sinergistais ir antagonistais stabilizuoja pėdos ir kelio sąnarius. Dėl mažo sverto minimaliai prisideda prie kojos lenkimo per kelio sąnarį. Dvilypio raumens antagonistai yra blauzdos priekinės grupės raumenys, susitraukdami keliantys pėdą į viršų (dorsofleksija).

Raumens inervacija ateina per blauzdinį nervą – () iš S1-S2 nervinių šakelių. Kraujotaka aprūpina blauzdos arterijos: užpakalinė blauzdos arterija (), pakinklinė arterija (), šeivinė arterija (). 


Vaizdas:Slide6i.JPG|Atidengti paviršiniai kojos raumenys
Vaizdas:Gray1239.png|Raumens topografija
Čilotė

**Čilotė** (; ) – megzta kepurė, būdingas Čilojės salyno (Čilė) drabužis. Mezgamos iš šiurkščios vilnos, paprastai turi bumbulą ( 'gilė') viršuje. Sandara ir spalvos gali būti įvairios, bet įprastos čilotės būna horizontaliai juostuotos, natūralių vilnos spalvų. 

Nors čilotės siejamos su Čilojės salynu, kur numegztos daugelis čiločių, patenkančių į rinką, jos populiarios visoje Čilėje. Jas ypatingai vertina lauke dirbantys darbuotojai – žvejai, fermeriai, miško darbininkai ir pan.
Himatijas

**Himatijas** () – viršutinis senovės Graikijos drabužis, naudotas archajiniame ir helenistiniame laikotarpiuose. Tai buvo stačiakampio ar kvadrato formos vilnonio arba lininio audeklo, moterų – spalvoto šilko ar medvilnės, gabalas. Himatijas buvo mažesnės apimties negu romėniška toga. Himatijas buvo laikomas įstrižai per vieną petį arba simetriškai per abu pečius kaip pala.

Šaltomis dienomis moterys himatiją gobdavo ant chitono. Himatiją vilkėdavo ir vyrai, tik moterys klostydavo jį su didesne išmone – kaip skarą, apsiaustą ar galvos apdangalą. Drabužius nešiojo įvairių klasių ir pareigų žmonės, dažnai su jais buvo vaizduojami dievai.

Himatijas dar buvo naudojamas Bizantijos imperijos ankstyvaisiais laikais. Tuo metu juos nešiojo žemos padėties visuomenėje žmonės, ypač pasenę vyrai. Bizantijos mene Jėzus Kristus ir kiti Biblijos veikėjai vaizduojami vilkintys himatijus.

## Šaltiniai
Kofija

**Kofija** (, iš  'skrybėlė') – bebrylė žemo cilindro formos vyriška skrybėlė plokščiu viršumi, būdinga suahilių kalba kalbančioms tautoms. 

Kofijos paprastai nešiojamos vilkint spalvingus afrikietiškus marškinius dašikį (*dashiki*), kurie kai kuriuose Rytų Afrikos regionuose vadinami *[[kitengė]]*. Kenijoje vietiniai musulmonai kofijas nešioja komplekte su baltu rūbu kanzu. Neseniai Kenijoje kanzu ėmė dėvėti ir daug vietinių krikščionių. Ugandoje kofijos su kanzu vilkimi neformaliomis progomis.   

Pirmasis Kenijos prezidentas *[[Jomo Kenyatta]]* daugelyje nuotraukų nufotografuotas su kofija. Kofijos populiarios ir Prancūzijos departamente netoli Mozambiko Majote. 

Tradicinės kofijos paviršius nusėtas smulkiomis skylutėmis, pro kurias vyksta oro cirkuliacija. 

Rytų Afrikoje kofijas nešioja musulmonai. Vakarų Afrikoje panašios kepurės vadinasi kufiai (*kufi*).

## Nuorodos
Nagų įaugimas

**Onichokriptozė** ( „nagas“ + *κρυπτός* „slaptas“), ***nagų įaugimas*** () – skausminga būklė, kai nago kraštas ar kampas, praduria nago krašto odą arba viršūnę. Dažniausiai įaugantis nagas yra kojos ar rankos nykščio. Tokia būklė dažnai gali komplikuotis uždegimu, tuomet yra taikomas chirurginis gydymas.

## Priežastys
* Netinkamas nagų karpymas
* Per siaura avalynė
* Genetinis polinkis
* Traumos

## Gydymas
Liaudies medicinos priemonės – arbatmedžio aliejus ir kitos antibakterinės vonelės bei kompresai gali padėti ligos pradžioje. Visgi, būklei sunkėjant, gali būti taikomas ir chirurginis gydymas – įaugusio nago operacija. Šiuo metu yra naudojamos ir specialios priemonės, tokios kaip ortoniksija – nago plokštelės koregavimas specialiomis sąsagomis. Šiais prietaisais neoperaciniu būdu nagas yra ištiesinamas, išnyksta skausmas.

## Išnašos
Tarptautinė ligų klasifikacija

Tarptautiniai ligų kodai (sutrumpinimas TLK) – tai kodų sistema, apimanti ligas, įvairius simptomus, patologines būkles, skundus, socialines aplinkybes, išorines sužeidimų ir ligų priežastis. Naujus TLK sudaro Pasaulinė sveikatos organizacija (PSO). TLK-10-AM pradėta naudoti nuo 1992 metų.

## Nuorodos
* TLK-10 Ligų kodų paieška
Šlapinimasis

**Šlapinimasis** – šlapimo pašalinimas iš šlapimo pūslės pro šlapimtakį ir šlaplę į išorę. Sveikų gyvūnų šlapinimasis yra valingas, o nevalingas šlapimo nelaikymas yra liga. Kai kurie gyvūnai (katės, šunys, kt.) naudoja šlapinimąsi teritorijos žymėjimui. Žinduoliai patinai šlapinasi peniu. Visos žinduolių patelės be kai kurių išimčių (kurios šlapinasi pseudo-peniu, kaip: galagų patelės, kai kurios kuatos taip pat dėmėtosios hienos patelės) šlapinasi vulva.

Žmonėms noras šlapintis atsiranda tada, kai šlapimo pūslėje susikaupia 200–250 ml šlapimo, tada jos sienelės ima refleksiškai susitraukinėti. Žmonėms dažnas noras šlapintis, kai pūslė dar nėra prisipildžiusi, yra ligos simptomas. Ligos, kurių simptomas yra dažnas noras šlapintis: šlapimo takų infekcijos (uždegimai), inkstų ir šlapimo takų akmenligė, gerybinė prostatos hiperplazija, cukrinis diabetas.

## Šaltiniai