open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Macrodontia cervicornis

***Macrodontia cervicornis*** (Linnaeus, 1758) – ūsuočių (*Cerambycidae*) šeimos vabalas. Tai yra pats didžiausias ir garsiausias *[[Macrodontia]]* genties ūsuotis, vienas iš didžiausių pasaulio vabalų, suaugėlių patinų ilgis (įskaitant mandibules) kartais gali siekti ir virš 17 cm.

Genties pavadinimas „*Macrodontia*“ išvertus iš Lotynų kalbos reiškia "didelį dantį", rūšies pavadinimas „*cervicornis*“ – elnio ragus.

## Aprašymas
Patinai turi dideles mandibules, kurios užauga ir iki 4 cm ilgio, patelių mandibulės daug mažesnės. Tokių didelių mandibulių paskirtis dar nežinoma. Manoma, jog kaip ir elniavabalių, jos naudojamos kovai dėl patelių. Priešnugarėlės kraštai turi tris aštrius spyglius. Antsparniai raštuoti.

Didžioji gyvenimo dalis prabėga būnant lervos stadijoje. Džiūstančiose ir nudžiūvusiose medžiuose jos vystosi apie 10 metų. Lervos stambios, siekia 21 cm, spalva ruda, kas yra gana neįprasta, nes dažniausiai ūsuočių lervos būna baltos spalvos. Medienoje graužia apie 10 cm skersmens ir apie 1 metro ilgio takus. Suaugę vabalai gyvena neilgai, tik keletą mėnesių, per kuriuos susiporuoja ir padeda kiaušinėlius po nudžiūvusių medžių žieve.

Kartais skrenda į šviesą, bet dažniausiai randamas miško paklotėje.

## Paplitimas, gausumas
Aptinkamas Brazilijoje, Ekvadore, Prancūzijos Gvianoje, Peru, Venesueloje. Amazonijos regiono drėgnuosiuose atogrąžų miškuose. Visame regione retas. Dėl itin ilgo lervų vystymosi rūšiai labai didelę žalą daro miškų kirtimas ir valymas.

Dėl savo išvaizdos ši vabalų rūšis  labai paklausi tarp vabzdžių kolekcionierių. Egzempliorių kaina kartais viršija 800$. Suaugėlių gaudymas ir pardavinėjimas taip pat svariai prisideda prie populiacijos mažėjimo, nes labai dažnai pagaunami dar nespėję susiporuoti vabalai ir kiaušinėlių nepadėjusios patelės.

Įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą kaip pažeidžiama (Vulnerable) rūšis.

## Didžiausi pasaulio vabalai
*Macrodontia cervicornis*, kartu su gigantiškuoju titanu (*Titanus giganteus*) ir vabalu herakliu (*Dynastes hercules*), yra didžiausi pasaulio vabalai. Visi šie vabalai yra panašaus dydžio (170 – 175 mm). Kuri iš šių vabalų rūšių yra pati didžiausia, priklauso nuo vabalo matavimo metodikos. Jei matuojamas vabalo ilgis su ragais ir mandibulėmis, tada pirmoje vietoje eitų vabalas heraklis, o antroje *Macrodontia cervicornis*, palikdamas gigantiškąjį titaną trečioje vietoje. Tačiau, jei vabalo ilgis matuojamas be madibulių ir ragų, tada, be jokios abejonės, pirmoje vietoje būtų gigantiškasis titanas, antroje *Macrodontia cervicornis*, o trečioje – vabalas heraklis. Tad *Macrodontia cervicornis* dažnai tituluojamas kaip antras pagal dydį pasaulio vabalas, nes abiem matavimo būdais lieka antras.

## Šaltiniai
Puritoniškasis šoklys

**Puritoniškasis šoklys** (*Cicindela puritana*) – žygių (*Carabidae*) šeimos, šoklių (*Cicindelinae*) pošeimio vabalas, šiuo metu ant išnykimo ribos, aptinkamas tik labai nedideliuose pakrančių ruožuose, šiaurės rytų Jungtinėse Amerikos Valstijose.

## Aprašymas
Tai apie 1,2 cm ilgio vabalai, spalva varijuoja nuo bronziškai rudos, iki bronziškai žalios, su baltais raiščiais ant antsparnių.

Lervos plėšrios, gyvena vertikaliuose urveliuose, kuriuose tyko grobio – įvairių smulkių vabzdžių ar kitų nariuotakojų. Suaugę vabalai taip pat plėšrūs, vikriai bėgioja smėlėtomis pakrantėmis ir gaudo įvairius smulkius nariuotakojus.

Generacijos trukmė – 2 metai.

## Populiacija, gausumas
Anksčiau gyvenęs Konektikuto, Merilando, Masačusetso, Naujojo Hampšyro valstijose. Tačiau šiuo metu kai kuriose valstijose jau išnykęs visiškai, o išlikusios populiacijos labai smarkiai sumažėjusios. Bendras gyvenamas žemės plotas nesiekia 100 km², o populiacijos gausumas gali būti tik 2500 – 10 000 individų.

Pagrindinė nykimo priežastis – žmonių srautas, sutrypiantis šoklių lervų urvelius, taip pat buveinių urbanizavimas.

Įrašytas į Tarptautinę raudoną knygą, nykstančiųjų (Endangered) kategorijoje.

## Šaltiniai
Linkuvos dvaras

**Linkuvos dvaru** vadinti dvarai:

* Linkuvos dvaras (Pakruojis) – dvaras dab. Pakruojo rajone;
* Linkuvos dvaras (Kaunas) – dvaras dab. Kauno miesto dalyje, Šilainių sen.
Marius Žiūkas

**Marius Žiūkas** (g. 1985 m. birželio 29 d., Prienai) – Lietuvos lengvaatletis, ėjikas. 2008 m., 2012 ir 2016 olimpiadų dalyvis.

Nuo 2020 m. birželio 1 d. iki lapkričio 30 d. laikinasis Lietuvos Respublikos Seimo kanceliarijos vadovas.

## Pasiekimai

## Nuorodos
* Marius Žiūkas IAAF svetainėje
Likata

**Likata** (, , ) – Italijos miestas Sicilijoje, Agridžento provincijoje. Miestas yra Salso upės žiotyse, pusiaukelyje tarp Agridžento ir Gelos. XX a. pradžioje Likata tapo svarbiu uostu iš kur buvo plukdoma siera ir asfaltas, kartais sūris.

## Istorija

Miestas buvo įkurtas dešiniame upės krante 282 m. pr. m. e. Fintijo, Agridžento tirono, kuris jį pavadino savo vardu po to, kai sugriovė Gelą ir perkėlė jos gyventojus į naują vietą. Miestas buvo pastatytas didelis, su sienomis, agora, šventyklomis. I a. pr. m. e. įrašai rodo, kad miestas vadinosi Geloi. Iš vienos pusės buvo patogus uostas, kuris dabar sutvirtintas, o iš kitos  saugojo kalnas, dabar vadinamas San Mikele. 256 m. pr. m. e. prie gretimo Eknomo kyšulio romėnai nugalėjo kartaginiečių laivyną per Pirmąjį Pūnų karą.

Fintijas niekada nebuvo toks svarbus kaip Gela. Per Pirmąjį pūnų karą jo uoste glaudėsi romėnų laivai, bet kartaginiečiai juos užpuolė ir keletą nuskandino. Ciceronas mini Fintijo uostą, per kurį buvo prekiaujama javais. Bet Strabono laikais miestas beveik neminimas, nes nusmuko kaip kiti Pietų Sicilijos miestai. Klaudijus Ptolemėjus ir Plinijus Vyresnysis kažkodėl mini Fintiją kaip neturintį uosto. Po jų dažnai Fintijas buvo painiojamas su Gela senovės raštuose.

Istorinis miesto centras prie Limpiado pilies atsirado valdant Bizantijai. 827 m. miestą užėmė arabai ir valdė iki 1086 m. liepos 25 d., kai juos išvijo normanai. Valdant normanams ir Štaufenams miestas suklestėjo ir gavo *Cittè Demaniale* („Karūnos miesto“) titulą.

1270 m. Likata, tada turėjusi 7000 gyventojų, sukilo prieš Angevinų valdžią per Sicilijos mišparus. Po to Likatą valdė Aragono karaliai, kurie 1447 m. miestui suteikė *fidelissima* („Ištikimiausio“) titulą. 1553 m. Likatą nusiaubė Šiaurės Afrikos piratai. Miesto sienos buvo atstatytos, ant Šv. Angelo kalvos atsirado bokštas.

XVI a. miestas vėl suklestėjo dėl Maltos emigrantų. Tai tesėsi ir XVII a., kai netilpantys Maltos emigrantai pradėjo kurtis už sienų, buvo statomi ar perstatomi Baroko pastatai. Uostas klestėjo dėl javų eksporto.

1820 m. Likata sukilo priš Burbonų valdžią vadovaujant patriotui Matteo Vecchio Verderame. Giuseppe Garibaldi išsilaipinus Sicilijoje padėjo kariams bei apnakvindino jo sūnų Menotį ir generolą Nino Bixio.

XIX a. antroje pusėje buvo pastatyti du tiltai į sieros kasyklas toliau nuo kranto ir 5 gamyklos. Tai sukėlė ekonominį klestėjimą.

1943 m. Sąjungininkai per Antrą pasaulinį karą išsilaipino Likatos uoste. Dėl karo nuostolių ir konkurencingos sieros rinkos daug gyventojų emigravo į Šiaurės Italiją ar užsienį.

XX a. pabaigoje atsirado turizmas, bet vietiniai gyventojai vis dar smarkiai priklauso nuo žvejybos.

## Miestai partneriai
*  Cestas, Prancūzija
*  Reinheimas, Vokietija

## Išnašos
Imperatorius Go-Jodzėjus

**Go-Jodzėjus** (jap. 後陽成天皇, 1571 m. gruodžio 31 d. – 1617 m. rugsėjo 25 d.) – 107-asis Japonijos imperatorius, valdęs nuo 1586 iki 1611 m.

## Gyvenimas
Tėvas buvo Imperatorius Ogimačis, o mama – Misasagi.

Prieš užimant sostą, jo vardas buvo Katahito (周仁).

Sostą iš tėvo perėmė 1586 m. ir buvo imperatoriumi iki 1611 m., kai perleido pareigas vyriausiajam sūnui Imperatoriui Go-Mizuno.
Nagų lakas

**Nagų lakas** – kosmetikos priemonė, kuria padengiami rankų ir (rečiau) kojų nagai. Naudojamas tiek estetiniais, tiek nagų apsaugos sumetimais. Lakai būna tiek spalvoti, tiek bespalviai (pastarieji skirti nago apsaugai nuo skilinėjimo bei suteikia blizgesį), taip pat su įvairiais blizgesiais.

Nagų laką sudaro 4 pagrindiniai ingredientai: polimerai, tirpikliai, plastifikatoriai ir pigmentai. Polimerus sudaro nitroceliuliozės produktai, pavyzdžiui, celiuliozės acetobutiratas, jų dėka susidaro lako plėvelė. Tirpikliai leidžia lakui užstingti – juos sudaro etilacetatas ir butilacetatas (nuo jų kyla būdingas nagų lako kvapas), taip pat propan-2-nolis, dimetikonas ir kt. Plastifikatoriai suteikia lakui elastingumą ir skaidrumą – į jų sudėtį dažniausiai įeina dibutilftalatas ir kamparas. Pigmentai skirti suteikti lakui spalvą ir gaminami iš įvairiausių medžiagų (žėručio, silikatų, titano dioksido, citrinų rūgšties ir kt.). Lakas pašalinamas specialiu organiniu valikliu, kurio pagrindą sudaro acetonas.

Nėra tiksliai žinoma, kur ir kada pradėti dažyti nagai, bet tokios tradicijos būta ne vienoje kultūroje. Mingų imperijos laikais tarp aukštuomenės vyrų ir moterų buvo populiaru auginti ilgus nagus ir juos dažyti. Manoma, kad nagus dažė ir senovės egiptiečiai, romėnai, inkai. Vakarų pasaulyje ši mada paplito nuo XIX a., o nuo 1920 m. pradėta automatizuota nagų lako gamyba. Nagus lakuojasi daugiausia moterys (tradiciškai raudona, rausva spalvomis, nors dabar tampa populiarios įvairios spalvos). Tamsiomis spalvomis nagus neretai lakuoja įvairių subkultūrų (gotų, emo) atstovai – tiek vyrai, tiek moterys.
Kanikati

**Kanikati** () – Italijos miestas Sicilijoje, Agridžento provincijoje. Miestas yra 25 km į rytus nuo Agridžento, 90 km į pietryčius nuo Palermo.

## Istorija

Kanikačio apylinkėse žmonės gyveno prieš romėnų laikus. Miesto pavadinimas kilo iš arabų *Handaq-attin* ir reiškia „molio kanalą“. Normanams užimant Siciliją vietinį musulmonų didiką apgulė ir nugalėjo Salvatore Palmeri (1087 m.) Rodžerio I pasekėjas. Už nuopelnus Palmeris iš grafo gavo kardą ir Kanikačio feodą, jis išplėtė arabų tvirtovę, padarė ją pilimi su bokštu.

Po normanų valdė Štaufenai, Angevinai ir Aragonas. 1448 m. bevaikis Antonio Palmieri paliko Kanikatį sūnėnui Andrea De Crescenzio, kuris iš karaliaus Jono II gavo *Licentia populandi*, leidimą išplėsti feodo ribas ir gyventojų skaičių. Tuo metu Kanikatyje gyveno 1000-1500 žmonių. Andrea De Crescenzio įpėdinis buvo jo sūnus Giovanni, kuris neturėjo sūnų ir paliko feodą uošviui Francesco Calogero Bonanno 1507 m.

Valdant Bonanams miestas išaugo ir pasipuošė. Jų valdžia nusmuko XVIII a. pabaigoje, 1819 m. paskutinis Bonanas atidavė miestą baronui Gabriele Chiaramonte Bordonaro. Po 1848 m. ir 1859-1861 m. maištų ir Italijos suvienijimo mieste atsirado bankai, malūnai, išsiplėtė prekyba. Per visą XX a. pagrindinis pajamų šaltinis mieste buvo žemės ūkis, ypač vynuogės.

1943 m. mieste įvyko Kanikačio skerdynės, kai amerikiečių kariai nužudė keletą italų civilių.

## Išnašos
Stasys Kazlauskas-Oželis

**Stasys Kazlauskas** (1901 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje – 1964 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje; lietuviškai save vadino Oželiu ir pasirašinėjo *Prarajos* slapyvardžiu)  – Lietuvos agronomas, esperantininkas, žurnalistas, skautijos veikėjas.

## Biografija
Stasys Kazlauskas gimė 1901 m. rugpjūčio 20 d. Vilniuje. Tėvas Pranas Kazlauskas buvo Vilniaus Gaono gatvės batsiuvys. Motina Antanina mirė, kai Stasiui Kazlauskui buvo keli mėnesiai. Kaimynystėje gyvenusi kilminga ir turtinga dvarininkė Pinionžkova ėmė globoti Stasį Kazlauską ir skatino siekti išsilavinimo. Jai padedant Stasys baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją, gavo užsienio kalbų pagrindus, vėliau užsienio kalbų mokėsi savarankiškai. Gerai mokėjo vokiečių, rusų, lenkų, ukrainiečių, baltarusių, čekų, esperanto, anglų, prancūzų kalbas, grojo pianinu. Antano Žmuidzinavičiaus paskatintas ir mokomas tapė paveikslus. Vėliau dėl geros meninės nuojautos buvo pakviestas pareikšti savo nuomonę, svarstant nepriklausomos Lietuvos valstybės vėliavos apipavidalinimą. Esperantininku tapo 1912 m., aktyviai propagavo šią kalbą Darbėnuose, Laukžemėje (1927 m.) ir kt. vietovėse, organizavo jos mokymo kursus.

1918 metais Antano Žmuidzinavičiaus paskatintas išėjo savanoriu į besikuriančią nepriklausomos Lietuvos kariuomenę, kovoti su generolo Želigovskio armija. Už tai buvo apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordinu (žr. giminės nuotrauką).

Sunkiai išgyveno Vilniaus krašto okupaciją, o vėliau, apie 1930 m., keliaudamas po Europą ir Ameriką pasakojo apie okupacinę veiklą, sunkią Vilniaus krašto padėtį ir tuometinę lietuvių priespaudą.

1927 m. baigė agronomijos mokslus Čekoslovakijoje. Dirbo agronomu, ūkvedžiu Kretingos, Ukmergės, Tauragės, Rokiškio apskričių dvaruose, dalyvavo Lietuvos skautijos veikloje. 1934 metais, dirbdamas agronomu Klabinių kaimo (Utenos rajonas) dvare vedė Eugeniją Armalaitę, ten gimė ir jų dukra Milda. Po Antrojo pasaulinio karo Stasys Kazlauskas grįžo į Vilnių, dirbo agronomu Verkių ūkyje, tvarkė prof. Adomo Hrebnickio eksperimentinį sodą, vadintą Rojaus sodu, kuriame buvo surinkta didžiausia Lietuvos sodininkystės istorijoje vaismedžių kolekcija.

1945 m. grįžo į Vilnių, dirbo „Valstiečių laikraščio“ ir „Mūsų sodų“ redakcijose, agronomu Verkių |tarybiniame ūkyje. Daug prisidėjo 1957 m. atgaivinant Lietuvos esperantininkų veiklą.

Bičiuliavosi su esperantininku, antropologu Antanu Poška, Antanu Jonynu, Pranu Rimkumi, bendravo su Vydūnu.

Pokario rezistencijos metais ne kartą buvo tardomas NKVD patalpose.

Mirė 1964 m. rugsėjo 7 d., palaidotas Saulės kapinės, Antakalnyje.

Sutuoktinė Eugenija Armalaitė-Kazlauskienė (1908–1996) mokytoja, Ignoto Armalo ir bajorės Onos Belskytės duktė.

Dukra Milda Kazlauskaitė-Šalaševičienė (1934–2017) chemikė-inžinierė, racionalizatorė 3-čios Gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos Cheminės laboratorijos vadovė.

## Šaltiniai

* Tautininkų žinios – 2001, liepos 14
* Vaitkienė „Traukinys su LG emblema 1939-aisiais“, „Gyvenimai skirti geležinkeliams“ Vilnius : VšĮ „Geležinkelių veteranai“, 2008, p. 249.
* Stasio Kazlausko vaikaitės Aušros Vektarienės asmeninis archyvas
* Kretingos muziejus
Mes už... Lietuvą!

**Mes už... Lietuvą!** – pirmasis dokumentinis filmas apie Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės užkulisius.

Filme rodomos uždegančios vyriausiojo rinktinės trenerio Kęstučio Kemzūros kalbos, kadrai iš komandos rūbinės, į rungtynes vežančio autobuso, procedūrų kambario, „prakaito prisotintas“ akimirkos iš pasirengimo stovyklų bei treniruočių salių. Filme apstu krepšininkų juokelių, nesuvaidintų emocijų ir ypač nuoširdžių pašnekesių, kurie dažniausiai likdavo „ne žiniasklaidai“.

Filmo premjera įvyko 2012 m. gegužės 31 d.

## Pavadinimas
Skambūs kapitono žodžiai: „Mes už...“, komandos pritariantys šūksniai „Lietuvą!“ – ir visi į kovą. Šis ritualas prieš ir po kiekvienos treniruotės bei rungtynių ir įkvėpė dokumentinio filmo pavadinimą – „Mes už... Lietuvą!“.

## Kūrybinė komanda
Filmą kūrė „Audiovizualinis meno centras“, bendradarbiaudamas su Lietuvos krepšinio federacija ir Kauno kino studija.
Nonkonformizmas

**Nonkonformizmas** (iš  – 'ne' ir *conformis* – 'tinkamas, pritampantis') – individo sociokultūrinė laikysena, kuomet atsiribojama tuo laikotarpiu toje vietovėje būdingų socialinių, kultūrinių, moralinių normų, madų, elgiamasi priešingai, nei dauguma. Nonkonformizmo priešybė yra konformizmas – siekis neišsiskirti nuo aplinkinių žmonių. Tiesa, šie terminai ne visada yra visiškai priešingi – jei konformistas siekia būti grupėje ir joje pritapti, tai nonkonformistas taip pat dažnai siekia būti grupėje, bet tyčia nepritapti, pasirodyti kitoks. Abi šios pozicijos sukonstruotos individui bandant atrasti savęs ir grupės santykį.

Nonkonformizmas dažnai pasireiškia per priklausymą subkultūroms, gyvenimą atsiskyrėliškai, disidentinę ir revoliucinę veiklą. Mene nonkonformizmas neretai lemia naujų meno srovių suklestėjimą – pavyzdžiui, racionalizmui oponavę menininkai XIX a. davė pradžią romantizmui. Nonkonformistai neigiamai vertina žmonių prisitaikėliškumą ir laiko tai daugelio pasaulio problemų priežastimi.  

## Taip pat skaitykite
* Balta varna
* Individualizmas

## Šaltiniai
Donatas Bondorovas

**Donatas Bondorovas** (g. 1980 m. lapkričio 12 d. Kaune) – Lietuvos boksininkas profesionalas. 2013 m. UBF organizacijos vidutinio svorio kategorijos profesionalų bokso čempionas.

## Biografija
2002 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją (LKKA), dabar Lietuvos Sporto Universitetas (LSU) sporto technologijų bakalauras; nuo 2006 m. LKKA studijuoja turizmo ir sporto vadybos magistrantūroje. Stovėsena ringe: dešiniarankis.
Svorio kategorija: pirmasis vidutinis (iki 69,8 kg) ir vidutinis (iki 72,5 kg) Treneriai: Lietuvoje – Vilius Buika, Vitalijus Straleckas, JAV – 
Don Turner, Sam Colonna

## Pasiekimai
*Lietuvos jaunimo bokso čempionas (1997 m.);
*Europos jaunimo bokso čempionato 5-osios vietos  laimėtojas. (1997 m. Birmingham, UK) ;
*Atrankos turnyro į Sidnejaus Olimpines žaidynes dalyvis (2000 m. Halle, GER)
*Algirdo Šociko bokso turnyro nugalėtojas (1997, 2000, 2003, 2006 ir 2009 m.);
*Lietuvos bokso čempionas (2004, 2006, 2007 ir 2008 m.);
*Lietuvos kariuomenės bokso čempionas (2004, 2005 ir 2007 m.);
*Tarptautinės kariškių sporto tarybos (CISM) pasaulio žaidynių bronzos medalio laimėtojas. (2003 m. Catania, Italija);
*Europos Sąjungos bokso čempionato bronzos medalio laimėtojas (2003 m. Strasbourg, Prancūzija);
*2003-2005m. atstovavimas BC 04 Demmin klubui Vokietijos bokso 1-oje lygoje
*CISM pasaulio bokso čempionato bronzos medalių laimėtojas (2004 m. Fort Huachuca, Arizona, JAV ir 2005 m. Peoria, Pietų Afrikos Respublika);
*Tarptautinės bokso mėgėjų asociacijos (AIBA) pasaulio čempionato 9-osios vietos laimėtojas (2005 m. Mianiang, Kinija);
*Pasaulio karių bokso čempionato 5-os vietos laimėtojas (2006 m. Warendorf, Vokietija)
*Europos bokso čempionato dalyvis (2006m. Plovdiv, Bulgarija)
*Pasaulio bokso čempionato dalyvis (2007m. Chicago, JAV)
*Tarptautinio bokso turnyro „Grand Prix - Slovakia“ nugaletojas (2007 Vranov, Slovakija)
*Atrankos turnyro i Pekino Olimpines žaidynes dalyvis (2008m. Pescara, Italija)
*Baltijos šalių bokso čempionas (2008m. Kohla-Jarve, EST)
*AIBA Tarptautinio bokso turnyro “Grand Prix - Ostrava” nugaletojas (2008 Ostrava, Čekija)
*Daugkartinis įvairių tarptautinių bokso turnyrų nugalėtojas ir prizininkas
*Lietuvos bokso rinktinės narys
*Kandidatas į Lietuvos Olimpinę rinktinę
*Lietuvos kariuomenės bokso rinktinės narys
*Kauno bokso klubo “GONGAS” narys
*UBF organizacijos vidutinio svorio kategorijos profesionalų bokso čempiono titulas (2013 m.);
*Dvikovų statistika: mėgėjų ringe – 220 susitikimų, 190 pergalių; profesionalų ringe: 25 susitikimai – 19 pergalių, 1 lygiosios.
Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai

**Tarptautiniai jaunimo apdovanojimai -** pasaulinė programa, skirta jauniems žmonėms nuo 14 iki 25 metų, suteikianti jiems gyvenimui reikalingų įgūdžių padedančių keisti pasaulį, bendruomenę, save. Programos esmė – jauni žmonės išskielia tobulėjimo tikslus ir padedami mentorių įveikia asmeninius iššūkius. Taip programos dalyviai tampa atsakingais, aktyviais piliečiais, prisidedančiais prie visuomenės gerovės. Tai savanoriška veikla, nepripažįstanti jokios konkurencijos, skatinanti savęs pažinimą ir tobulėjimą. 

Lietuvoje programa pristatyta Didžiosios Britanijos ambasados iniciatyva dar 1990 metais. Programos pilotiniai projektai pradėti 2000-aisiais metais. 2006 metais Jungtinės Karalystės karalienės Elžbietos II vizito Lietuvoje metu programa buvo oficialiai pradėta. Ta proga Edinburgo hercogas princas Filipas Vilniaus botanikos sode pasodino medelį.

2013 m. programos pavadinimas visose pasaulio šalyse buvo suvienodintas. Pavadinimas Lietuvoje iš "Tarptautinių jaunimo apdovanojimų" pakeistas į "The Duke of Edinburgh's International Award Lietuva". 2014 metais Lietuvai išpildžius tarptautinius reikalavimus, buvo pasirašyta tarptautinė programos licencija, suteikianti teisę koordinuoti programą nacionaliniam koordinatoriui. Nacionaliniu koordinatoriumi tapo Lietuvos vaikų ir jaunimo centras.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis
* http://www.dofe.org/
* http://www.dofe.org/en/content/cms/leaders/edofe/edofe.aspx
Mvanza

**Mvanza** () – miestas, išsidėstęs Tanzanijos šiaurės vakaruose, prie pietinio Viktorijos ežero kranto. Turėdamas apie 385 000 gyventojų, miestas yra antras pagal dydį visoje šalyje, po Dar es Salamo. Miestas yra Mvanzos regiono sostinė.

Daugiau nei 90% miesto populiacijos sudaro didžiausia Tanzanijos etninė grupė – Sukumai. Maždaug 85% Mvanzos regiono gyventojų verčiasi žemės ūkiu. Taip pat, dėl didelės žuvų gausos Viktorijos ežere, daugelis žmonių užsiima žvejyba.

Nemažą dalį pajamų miestas gauna iš turistų, kurių skaičius kasmet vis auga. Mieste yra oro uostas, taip pat – 2 universitetai.

## Istorija

Mvanza buvo įkurta 1892 m., praėjus keleriems metams po to, kai Vokietija kolonizavo Tanganiką. Tuomet šis miestas tapo Mvanzos srities sostine. Veliau, kai rytų Afrikos regioną ėmė kontroliuoti Britanija, Mvanzos sritis įėjo į *Ežerų Provincijos* sudėtį. Tik po nepriklausomybės paskelbimo 1963 m. buvo įkurtas oficialus Mvanzos regionas, o Mvanzos miestas tapo jo sostine.

## Sportas
* Pamba SC – sporto klubas; garsėjantis futbolo ekipa;
* CCM Kirumba stadionas

## Išnašos

## Nuorodos

* Mvanzos regiono puslapis (anglų k.)
* Informacija apie Mvanzą keliautojams (anglų k.)
Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas

**Babtų-Varluvos miškų biosferos poligonas** – biosferos poligonas, įsteigtas Kauno rajone, Varluvos–Babtų miškų masyve 2004 m. Priklauso Kauno miškų urėdijai.

## Geografija

Biosferos poligonas plyti tarp automagistralės  vakaruose ir kelio  rytuose, ruože nuo Sausinės iki Babtų. Teritorija ištįsusi iš šiaurės į pietus apie 13 km. Plotas – 44,19 km².

## Poligono tikslai

Biosferos poligone siekiama išsaugoti Babtų–Varluvos miškų ekosistemą, ypač siekiant išlaikyti vidutinio margojo genio (*Dendrocopos medius*) ir baltnugario genio (*Dendrocopos leucotos*) populiacijas teritorijoje. Čia vykdomas saugomų rūšių monitoringas, moksliniai tyrimai, kaupiama informacija apie rūšių įvairovę. Be to, atliekami gamtosaugos eksperimentai natūraliuose gamtiniuose kompleksuose ir jų aplinkinėse teritorijose, analizuojamas žmogaus veiklos poveikis natūralioms ekosistemoms.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Babtų-Varluvos biosferos poligonas 
* Babtų-Varluvos biosferos poligono planas
LBS buriavimo mokykla

**Lietuvos buriuotojų sąjungos buriavimo mokykla** – 1936–1937 m. Smiltynėje veikusi buriavimo mokykla.

## Mokyklos įsteigimas
1936 m. liepos 1 d. mokyklą Smiltynėje įsteigė Lietuvos buriuotojų sąjunga. Mokyklos tikslas supažindinti jaunimą su jūrininkystės pagrindais, propaguoti buriavimą, ruošti buriuotojus ir jachtų vadus. Pilnas kursas, steigėjų sumanymu, turėjo užtrukti trejus metus. Kiekvieniems mokslo metams skirta sava klasė: pirmaisiais metais – vidaus plaukiojimo jachtų vadų kursas („A“ klasė), antraisiais metais – jūrų pakrantės plaukiojimo jachtų vadų kursas („B“ klasė), trečiaisiais metais – jūrų plaukiojimo jachtų vadų kursas („C“ klasė).

Mokykloje buvo kariška drausmė, auklėtiniai gyveno mokyklos patalpose. Už mokslą ir išlaikymą nustatytas 100 litų mokestis. Į mokyklą buvo priimami ne jaunesni kaip 16 metų amžiaus, turintys nemažesnį kaip 4 klasių išsilavinimą piliečiai, nepriklausomai nuo lyties.

Mokyklos reikmėms buvo nupirkta jachta „Žalčių karalienė“.

### 1936 m.
Mokyklos viršininku paskirtas Fricas Buntinas. Inspektorius – A. Patas, lektoriais: S. Dagys, Povilas Julius Labanauskas, Valteris Didžys, Fricas Buntinas, L. Serafinas, Kalvaitis.

1936 m. buvo organizuojamas vidaus plaukiojimo vadų kursas. Kurso medžiagą sudarė:
* laivininkystės istorija
* jūrinių laivų konstrukcija ir klasifikacija
* irklavimas
* praktiniai jūrininkų darbai (mazgai, kilpos, špleisai, burių siuvimas ir kt.)
* buriavimo praktika (15 m² burių ploto burvaltėmis ir jūrinėmis jachtomis)
* regatinis buriavimas
* vidaus vandenų ir pakraščių navigacija
* svarbiausieji laivininkystės įstatymai
* jūrų kelių ir prasilenkimo taisyklės
* buriavimo sporto Lietuvoje santvarka
* jachtų etiketas

Liepos 17 d. buriavimo mokyklą sukretė skaudi nelaimė. Du mokyklos kadetai, jūrų skautai Stasys Niemcinavičius ir Jurgis Garmus, išėję pasivaikščioti ant pietinio molo, buvo nublokšti bangos į jūrą ir ten nuskendo.

### 1937 m.
1937 m. mokyklos viršininku paskirtas Juozas Andžejauskas, mokyklos inspektorius – A. Patas, lektoriai – Valteris Didžys, Fricas Buntinas, Povilas Julius Labanauskas, S. Dagys, instruktoriai – Kalvaitis ir Bučys.

Mokykla darbą pradėjo birželio 27 d.

## Šaltiniai

## Literatūra
* „Gero Vėjo!: Lietuvos buriavimo istorijos puslapiai“. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2002. – ISBN 9986-31-061-X – 36-37 psl.

## Nuorodos
* Laivai ir jūrininkai. II tomas: LBS buriavimo mokykla
Artilerijos tankas

**Artilerijos tankas** () – tankas (kartais šarvuota savaeigė), ginkluotas didelio kalibro patranka, skirtas artilerijos ugnimi palaikyti likusius tankus, vadintus linijiniais tankais. Tai Tarybų Sąjungoje XX a. 4-tą dešimtmetį naudotas terminas.

## Istorija
Artilerijos tanko idėja išpopuliarėjo po SU-1 bandymų 1932–1933 m., tam įtaką padarė TSRS gynybos liaudies komisaro pavaduotojas M. Tuchačevskis ir užsienio spauda.

Artilerijos tanko sąvoka neturėjo griežtos apibrėžties. P. Važigino straipsnyje (1933 m.) buvo rašoma: „… tai visiškai ar iš dalies šarvuoti tankai, kurių pagrindinis pabūklas yra patranka, dažniausiai, didelio kalibro, įtaisyta besisukiojančiame bokštelyje ar be jo. A.T. skirti naudoti kaip artilerinė tankų palyda, jie šaudo į aptiktus taikinius iš vietos, iš uždarų ar atvirų pozicijų.“ Pagal šią apibrėžtį artilerijos tankas niekuo nesiskyrė nuo artilerinės savaeigės, todėl apibrėžtyje minimas „besisukiojantis bokštelis, leidęs greituose mūšiuose manevruoti ugnimi“.

Pirmasis Tarybų Sąjungoje artilerijos tanko D-38 projektas buvo sukurtas 1932 m. pradžioje DVRA Mechanizacijos ir motorizacijos valdybos (vėliau Gynybos ministerijos Vyriausioji automobilių ir tankų valdyba) konstruktorių bandomajame biure vadovaujant Nikolajui Dyrenkovui (*Николай Иванович Дыренков*). D-38 sukurtas tanko BT-2 bazėje. Pirmajame variante buvo naudojama, manoma, 76 mm 1909 m. pavyzdžio kalnų patranka, naudota 1910 m. šarvuotajame automobilyje „Garford-Putilov“. Antrasis variantas buvo ginkluotas dviem patrankomis: 76,2 mm patranka korpuse ir 37 mm patranka bokštelyje.

## Nuorodos
* Свирин М. Самоходки Сталина. История советской САУ 1919–1945. – М.: Яуза, Эксмо, 2008. – 384 с. – (Война и мы. Советские танки). – 10 000 экз. – ISBN 978-5-699-20527-1, ББК 68.513 С24
Inžinerinis tankas

**Inžinerinis tankas** arba **inžinerinė karinė mašina** (; ) – paprastai tai universali kovinė vikšrinė inžinerinė mašina, sukonstruota tanko bazėje. Skirta gynybiniams įtvirtinimams įrengti arba priešininko įtvirtinimams ardyti priešui apšaudant.

Inžineriniai tankai paprastai būna serijiniai tankai, modernizuoti inžinerinėms užduotims. Tam juose įrengiama inžinerinė įranga: buldozerių peiliai su hidrauline pavara, kranų strėlės, traukimo gervės, voliniai ar kitokie minų tralai minų laukams įveikti, sprogdinimo darbų įranga. Paprastai naudojamas priešakiniame mūšio ruože atliekant įvairius inžinerinės paramos darbus. Pritaikytas veiksmams radioaktyvios ir cheminės taršos zonose.
Mažasis tankas

**Mažasis tankas** () – tankas (dažnai - plaukiаmasis tankas), kurio masė mažesnė kaip 5 tonos, ginkluotas vienu ar keliais kulkosvaidžiais bokštelyje. Tanketės buvo panašios masės, tačiau jos neturėjo bokštelio, jų kulkosvaidžiai būdavo įrengti tiesiai korpuse. 

Mažojo tanko sąvoka buvo TSRS XX a. 4-to dešimtmečio tankų klasifikacijos dalis. Mažieji tankai buvo tarpinė tarp tankečių ir lengvųjų tankų kovos mašinų forma. 

Mažieji tankai buvo skirti žvalgybai tankų ir pėstininkų daliniuose bei junginiuose, ryšiams palaikyti, pėstininkų ir kavalerijos dalinių galiai padidinti, lengvųjų prieštankinių patrankų gabenimui. Buvo leidžiama mažuosius tankus naudoti ir puolant gynyboje esantį priešą, bet tik tada, kai jo priešakinės linijos pralaužtos ir kai mažuosius tankus dengia bent lengvieji tankai..

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui nustoti išskirti mažųjų tankų klasę, nes praktiškai visi ikikariniai mažieji tankai buvo sunaikinti ar susidėvėję, o pati mažųjų tankų koncepcija buvo visiškai pasenusi. Sąvoka 'mažasis tankas' liko istorine. 
 
Kitur pasaulyje mažieji tankai nebuvo išskiriami į atskirą tankų klasę. Vakarų istorinėje literatūroje mašinos, kurios pagal tarybinę klasifikaciją vadintos mažaisiais tankais, priskiriamos tanketėms arba lengviesiems tankams. Tokius lengvuosius tankus kartais vadina  'superlengvaisiais tankais'.).

## Nuorodos
Lomžos Kapucinų vienuolynas

**Lomžos Kapucinų vienuolynas** () - vyrų kapucinų vienuolynas esantis Lomžos mieste. Vienuolynas priklauso Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo dekanatui, Lomžos Šv. Dievo Motinos parapijai. Vienuolynas ant Narevo upės kranto pastatytas 1770-1772 m. baroko architektūros stiliumi. 1788-1789 m. šalia vienuolyno pastatyta *Šv. Dievo Motinos* šventykla. 1980 m. kovo 5 d. vienuolynas buvo įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.


Vaizdas:Lomza Nativity scene all.JPG|Vienuolyno prakartėlė
Vaizdas:Kapucyni Lomza fc01.jpg
Vaizdas:Kapucyni Lomza fc02.jpg


## Nuorodos

* Vienuolyno tinklalapis (lenk.) ;
* Aprašymas apie vienuolyną (lenk.);
* Aprašymas apie vienuolyno prakartėlę (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

## Literatūra

* Rafał Zubkowicz: Łomża: Gród na nadnarwiańskiej skarpie. Kraków: Wydawnictwo PolskaTurystyczna.pl, 2009, s. 51. ISBN 978-83-7560-066-7. 
* ks. prał. Tadeusz Śliwowski i in. „Rocznik Jubileuszowy Diecezji Łomżyńskiej 2009/2010”. Łomżyńska Kuria Diecezjalna. ISSN 1233-7668. S.369.
Lomžos Šv. Trejybės soboras

**Lomžos Šv. Trejybės soboras** () - buvusi cerkvė ir nuo 1885 m. soboras, o nuo 1918 m. bažnyčia Lomžos mieste. 

## Istorija

1834 m. mieste įkurta stačiatikių parapija. XIX a. 6 dešimtmetyje parapijoje buvo 842 žmonės. Cerkvė buvo pastatyta 1873 metais. Pastačius cerkvę šalia jos veikė mokykla ir biblioteka. 1885 m. cerkvė tapo soboru. 1901 m. parapijoje buvo 2014 žmonės, iš kurių 1604 buvo iš Lomžos miesto. Dauguma parapijiečių buvo Rusijos imperijos kareiviai, karininkai ir jų šeimos. Per I pasaulinį karą visi parapijiečiai pasitraukė į Rusiją. 1918 m. cerkvė atiteko katalikams ir tapo bažnyčia. 


Vaizdas:Lomza Wniebowziecia fc01.jpg
Vaizdas:Lomza Wniebowziecia fc02.jpg
Vaizdas:Sobór łomża2.jpg


## Literatūra

* Grzegorz Sosna, Antonina Troc-Sosna: Zapomniane dziedzictwo. Nie istniejące już cerkwie w dorzeczu Biebrzy i Narwi. Białystok: Orthdruk, 2002. ISBN 83-85368-94-9.
Šv. arkangelo Mykolo katedra (Lomža)

**Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo katedra** () – katedra esanti Lomžos mieste. Katedra priklauso Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo dekanatui, Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo parapijai. Katedra pastatyta 1504–1525 metais, gotikiniu architektūros stiliumi. Pašventinta 1531 metais. Švedų tvano metu katedra buvo labai sugriauta, 1691–1692 m. buvo atstatyta barokiniu architektūros stiliumi. Architektas italas Simonas Džiuzepė Belotis. 1925 m. spalio 28 d. katedra tapo vykupijos centru. Per II pasaulinį karą buvo dalinai sugriauta. 1952 m. atstatyta. 1953 m. vasario 28 d. katedra buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.


Vaizdas:Lomza katedra fc05.jpg|Katedros vidus
Vaizdas:Lomza katedra fc03.jpg|Altorius
Vaizdas:Łomża Fara 1.jpg|Katedra XX a. pradžioje
Vaizdas:Łomża Katedra Dzwonnica.jpg|Katedros varpinė
Vaizdas:Katedra św. Michała Archanioła w Łomży, nr rej. A-39 z 28.02.1953 r..jpg
Vaizdas:Łomża Katedra(front).jpg
Vaizdas:Łomża Katedra Prezbiterium2.jpg
Vaizdas:Lomza katedra fc02.jpg


## Nuorodos

* Katedros tinklalapis (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

## Literatūra

* Rzeczniowski Leon, Dawna i teraźniejsza Łomża, Warszawa 1861
* Katedra Łomżyńska: Przeszłość i współczesność, 2010, Parafia św. Michała Archanioła w Łomży
Lomžos katedros kapinės

**Lomžos katedros kapinės** () – katalikų, protestantų ir stačiatikių kapinės esančios Lomžos mieste. Kapinės įkurtos 1797 metais. Kapinėse yra daug įvairių architektūros stilių paminklų: klasicizmo, neoklasicizmo, neogotikos, elektikos ir neorenesansiniai. 1985 m. vasario 25 d. kapinės įtrauktos į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. Žymiausi žmonės palaidoti kapinėse yra lenkų botanikas Jokūbas Ignacas Vaga, lietuvių-lenkų rašytojas Feliksas Bernatovičius, lenkų teisininkas Marian Śmiarowski, gydytojas archeologas Alfons Budziński ir pirmasis Lomžos miesto prezidentas Klemens Szczawiński. Taip pat kapinėse palaidoti įvairūs vyskupai, karininkai, teisininkai, turtingi miesto gyventojai ir abiejų pasaulinių karų kareiviai.


Vaizdas:Dawna kaplica ewangelicka na cmentarzu katedralnym w Łomży.jpg|Kapinių koplyčia
Vaizdas:Cmentarz katedralny w Łomży - Kaplica Śmiarowskich (2).jpg|Šmiarovskių šeimos mauzoliejus
Vaizdas:Łomża CmentarzKatedralny FeliksBernatowicz.jpg|Felikso Bernatavičiaus paminklas


## Literatūra

* Z kształtów cienia: dwieście lat łomżyńskiego cmentarza, Towarzystwo Przyjaciół Ziemi Łomżyńskiej, Łomża 2001, ISBN 8391203735
Lomžos Naujosios žydų kapinės

**Lomžos Naujosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos 1892 m. Lomžos mieste. Kapinės įkurtos po to kai persipildė Lomžos Senosios žydų kapinės. Paskutinis laidojimas įvyko 1941 metais. Per II pasaulinį karą kapinės buvo nusiaubtos. Kapinių plotas 1,9 ha, kapinėse išlikę apie 500 paminklų. Kapinės aptvertos tvora. Kapinėse buvo palaidotas žydų aktorius Abraham Izaak Kamiński.


Vaizdas:Nowy cmentarz żydowski w Łomży 7.JPG
Vaizdas:Nowy cmentarz żydowski w Łomży.JPG
Vaizdas:Nowy cmentarz żydowski w Łomży 3.JPG
Vaizdas:Nowy cmentarz żydowski w Łomży 1.JPG


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 67.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.) .
Lomžos Senosios žydų kapinės

**Lomžos Senosios žydų kapinės** () – žydų kapinės, įkurtos 1830 m. Lomžos mieste. 1892 m. kapinės persipildė ir jose buvo uždrausta laidoti, todėl buvo įkurtos Lomžos Naujosios žydų kapinės. Kapinių plotas 1,5 ha, kapinėse išlikę apie 150 paminklų.


Vaizdas:Stary cmentarz żydowski w Łomży 8.JPG
Vaizdas:Stary cmentarz żydowski w Łomży 2.JPG
Vaizdas:Stary cmentarz żydowski w Łomży 9.jpg
Vaizdas:Stary cmentarz żydowski w Łomży 3.JPG


## Literatūra

* Przemysław Burchard: Pamiątki i zabytki kultury żydowskiej w Polsce. Warszawa: 1990 m., s. 67.   
 
## Nuorodos

* Aprašymas apie kapines (lenk.)
Lomžos geležinkelio stotis

**Lomžos geležinkelio stotis** () – nebenaudojama geležinkelio stotis Lomžos mieste, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje. Stotis atidaryta 1915 m. sausio 1 dieną. Stotis priklauso Šniadovas-Lomža geležinkelio linijai. Nuo stoties iki Kozikų geležinkelio stotelės yra 7,9 km.

## Nuorodos

* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Raketinis tankas

**Raketinis tankas** (; ) – tankas, kurio pagrindinis ginklas yra raketų leistuvas. Raketiniams tankams tradiciškai priskiriamos kovos mašinos, kurios šarvuotos kaip tipiniai to laikotarpio tankai.. Ne viena valstybė eksperimentavo ir kūrė raketinių tankų prototipus. Pvz., Tarybų Sąjunga, kai TSKP generalinis sekretorius buvo Nikita Chruščiovas, vykdė keletą raketinių tankų projektų, pvz., Objekto 287 ir Objekto 775. 1968 m. į TSRS armijos ginkluotę buvo priimtas raketinis tankų naikintuvas () IT-1 (), pagamintas tanko T-62 bazėje. Tiesa, ši mašina nebuvo tikras raketinis tankas, nes neturėjo priešpėstinių raketinių šaudmenų, jais buvo ginkluotos ne tankų divizijos, bet atskirieji tankų naikintuvų batalionai motošaulių divizijose. Toks raketinis tankas funkciniu požiūriu buvo artimesnis šiuolaikinei Rusijos prieštankinių raketų savaeigei Chrizantema. Jau 8-to dešimtmečio pradžioje IT-1 buvo išbrauktas iš ginkluotės. Panašus raketinis tankas buvo kuriamas Vakarų Vokietijoje.

XX a. 4-tą dešimtmetį TSRS bandė raketinį tanką RBT-5 (), kurio pagrindinis ginklas buvo bokštelio raketinė turelė su dviem 250 kg masės nevaldomomis raketomis TT, vadintomis *tankinėmis torpedomis* ().

Kartais raketiniais tankais vadina įprastinius tankus, kurie gali ne tik sviediniais šaudyti iš tanko patrankos, bet ir leisti prieštankines valdomąsias raketas. Tokie tankai buvo JAV ir Vokietijos prototipinis tankas MBT-70, iš ginkluotės išbrauktas amerikiečių M551 Sheridan, prancūzų AMX-13, taip pat tarybiniai, rusiški ir ukrainietiški tankai T-64, T-72, T-80, T-84 ir T-90. Kai kurie tankai T-55, dabar naudojami Peru armijoje, ant bokštelių turi stovus su raketų leistuvais.

Lenkiškas inžinerinis tarybinio tanko T-55А variantas buvo ginkluotas raketomis PW-LWD. Tačiau šis tankas nebuvo tikras kovinis raketinis tankas.

## Nuorodos

* Широкорад Александр Ракетные танки или как прививали броне чужеродную конструкцию
* Павлов М., Павлов И. «Дракон» – истребитель танков . In: *Моделист-конструктор*. № 7, 8. 2005 г.
* Карпенко, А. В. Ракетные танки. – М.: Техника – молодёжи, Восточный горизонт, 2002. – 52 с. – (Библиотека журнала «Техника – молодёжи»). – 1000 экз.
* Zaloga Steven J. T-54 and T-55 Main Battle Tanks 1944–2004. – Osprey, 2004. – ISBN 1-84176-792-1
Lomžos Mažoji sinagoga

**Lomžos Mažoji sinagoga** () - sinagoga stovėjusi Lomžos mieste ul. Senatorskiej gatvėje, buvusioje Lomžos pilies vietoje. Sinagoga buvo pastatyta 1842 metais. Nėra žinoma tiksli data kai sinagoga buvo nugriauta.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
Lomžos Senoji sinagoga

**Lomžos Senoji sinagoga** () - medinė sinagoga stovėjusi Lomžos mieste ul. Senatorskiej gatvėje, buvusioje Lomžos pilies vietoje. Sinagoga buvo pastatyta 1815 metais. 1831 m. sukilimo metu sinagoga buvo sudeginta.

## Nuorodos

* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
Lomžos Didžioji sinagoga

**Lomžos Didžioji sinagoga** () - mūrinė sinagoga stovėjusi Lomžos mieste *ul. Senatorskiej 28* gatvėje. Sinagoga buvo pastatyta 1878-1889 m., architektas Henrikas Markonis. Sinagoga buvo sugriauta II pasaulinio karo metu. 


Vaizdas:PL Lomża synagogue.jpg|Sinagogos vieta
Vaizdas:Łomża Senatorska Synagoga.jpg|Paminklinė lenta


## Nuorodos

* Sinagogos nuotrauka I;
* Sinagogos nuotrauka II;
* Senosios sinagogos nuotrauka;
* Sinagogos aprašymas (lenk.) .
Lomžos rotušė

**Lomžos rotušė** () - mūrinė klasicistinio architektūros stiliaus miesto rotušė pastatyta 1823 m., Lomžos mieste, senojo turgaus aikštėje. Architektas *Aleksandr Groffe*. Tai stačiakampio formos pastatas su bokštu, kuriame yra laikrodis. 


Vaizdas:Łomża Stary Rynek (1) 1912.jpg|Rotušė 1912 m.
Vaizdas:Ratusz, nr rej. A-214 z 26.11.1985.jpg
Lomžos pilis

**Lomžos pilis** () – nebeegzistuojanti Mazovijos kunigaikščių pilis stovėjusi šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Lomžos apskrityje, Lomžos mieste tarp dabartinių *ul. Senatorski ir ul. Dworna* gatvių. 

## Istorija
  
Manoma, kad pilį XII a. įkūrė Mazovijos kunigaikštis Boleslovas IV Garbanius. Atlikus archeologinius tyrimus paaiškėjo, kad XV a. pilis buvo pastatyta iš plytų. Pilis buvo labai apgriauta per XVII a. neramumus, po kurių iš pilies liko tik vienas buvęs iždo pastatas, kuriame iki 1824 m. veikė Lomžos žemių archyvas. Vėliau ir šis pastatas buvo nugriautas. Pilies vietoje įsikūrė žydų kvartalas, čia stovėjo sinagogos, veikė biblioteka ir vaikų darželis.

## Nuorodos

* [Aprašymas apie pilį [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom V (Kutowa Wola – Malczyce) z 1884 r. (lenk.)].
ŁKS 1926 Łomża

**Lomžos „ŁKS 1926“** - Lenkijos futbolo klubas iš Lomžos. 

## Istorija

Įkurtas 1926 m. balandžio 16 dieną.

## Lietuviai
* Aivaras Bražinskas, vartininkas 2015 m.

## Išnašos

## Nuorodos

* Klubo tinklalapis (lenk.).
Jedynka Łomża

**Jedynka Łomża** - moterų tinklinio klubas iš Lomžos miesto. 

## Klubo informacija
* **Adresas:** ul. Reymonta 9,18-400 Lomža;
* **Salė:** *Olimpijczyków Polskich*, Lomža;
* **Aprangos spalvos:** Mėlyna ir oranžinė;
* **Direktorius:** Czesław Filipkowski.

## Nuorodos

* Lenkijos tinklinio federacijos tinklalapis (lenk.).
Šuras

**Šuras** () - nebeegzistuojanti gyvenvietė šalia Lomžos miesto, į rytus nuo Stara Lomžos gyvenvietės. 1340 m. šioje vietovėje karalius Kazimieras III Didysis pastatė pilį, kuri stovėjo iki XVI a. amžiaus. 1805 m. archeologinių tyrinėjimų metu buvo atkasti pilies pamatai. XIX a. šioje vietovėje buvo žydų kvartalas.

## Nuorodos

* [Szur [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XII (Szlurpkiszki – Warłynka) z 1892 r. (lenk.)].
Stara Lomža

**Stara Lomža** () – gyvenvietė Lenkijos šiaurės rytuose, Lomžos valsčiuje, Lomžos apskrityje, Palenkės vaivadijoje, šalia Lomžos miesto. Gyvenvietę sudaro šie kaimai: Stara Lomža nad Žeka (260 gyventojų), Stara Lomža pži Šosiai (140 gyventojų) ir Zosinas (60 gyventojų).

## Istorija

Jau IX a. šioje vietovėje stovėjo pilis, kuri buvo Lomžos žemių centras ir kurią XI a. jau supo gynybinė siena. Teritoriją saugojo šalia tekanti Narevo upė ir jos pelkėti krantai. Maždaug tuo metu gyvenvietėje veikė ir parapijinė Šv. Petro bažnyčia. Kai kurių tyrinėtojų nuomone, pilis perduodavo pavojaus ugnies signalus grandine toliau – Ostrolenkos, Naugardo, Ružano, Pultusko įguloms. Šį mozūrų gynybinį įrenginį nuolat puldinėdavo jotvingiai ir lietuviai, galiausiai jis buvo sunaikintas. XII a. pilis atstatoma, apjuosiama grunto pylimu, bet apie 1250 m. Lietuvos kunigaikštis Traidenis ją negrįžtamai sudegino. Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis paliepė suręsti naują pilį kitoje vietoje – gretimame Šure (dabar vietovė nebeegzistuoja). Po Liublino unijos lietuvių puolimai liovėsi ir sunkiai pasiekiama Stara Lomža ir Šuras tampa nebepatrauklūs keleiviams ir prekeiviams. Už 5 km Narevo upės vingyje pamažu ima formuotis nauja gyvenvietė, ant *Popo kalno* 1392 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia, kuriai 1410 m. buvo suteiktos parapijinės teisės. Naujoji gyvenvietė įvardinta vardu *Lomža*. Šiandien Stara Lomžoje išlikęs piliakalnis vadinamas *Karalienės Bonos kalnu*, o kaimynystėje esantis kalnelis – *Šv. Lauryno aukštuma*. Pasak padavimo, ant pastarosios kalvos stovėjo pirmoji Šv. Brunono Kverfurtietiečio bažnyčia, o pats šventasis, atvykęs skleisti krikščionybę į pagonių jotvingių ir lietuvių kraštą, apie 1009 m. buvo nužudytas keliasdešimt kilometrų į rytus nuo šios vietovės prie Viznos kaimo.

## Nuorodos

* Vaizdinė medžiaga apie gyvenvietę (lenk.);
* Karalienės Bonos kalno nuotraukos ;
* [Stara Łomża [Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografinis žodynas|Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne], Tom XI (Sochaczew – Szlubowska Wola) z 1890 r. (lenk.)].
Lomžos mūšis

**Lomžos mūšis** () – 1939 m. rugsėjo 7 d.–10 d. vykęs mūšis tarp Trečiojo Reicho ir Lenkijos kariuomenių. Mūšis buvo vienas iš pradinių Įsiveržimo į Lenkiją kampanijos mūšių.

## Mūšis

1939 m. rugsėjo 3 d. iš Rytų Prūsijos vokiečiai pradėjo puolimą Narevo upės kryptimi, tą dieną iš oro buvo bombarduojamas Lomžos miestas. Rugsėjo 7 d. vokiečių kariuomenė pasiekė miestą ir surengė kelias atakas, bet miesto gynėjai sėkmingai apsigynė. Rugsėjo 8 d. vokiečiai sutelkė kariuomenę kitoje Narevo upės pusėje prie Piontnicos kaimo esančiuose įtvirtinimuose ir surengė kelias atakas, bet ir šios buvo sėkmingai atremtos. Tos pačios dienos naktį dalis vokiečių kareivių perėjo Narevo upę ir pajudėjo link Novogrudo, kur įvyko Novogrudo mūšis. Rugsėjo 9 d. vokiečiai visą dieną įnirtingai puolė gynybinius įtvirtinimus, bet jų atakos buvo nesėkmingos. Rugsėjo 10 d. vėl vyko vokiečių atakos, kurios baigdavosi nesėkmingai. Apie 18:00 valandą vokiečiai sustabdė puolimą. Apie 20:30 valandą gynybai vadovavęs lenkų karininkas Stefan Kossecki įsakė trauktis ir Lenkijos kariuomenė pradėjo trauktis iš savo užimamų pozicijų link Bače Mokrės kaimo. Tos pačios dienos vėlų vakarą vokiečiai įžengė į miestą.

## Literatūra

* Mała Encyklopedia Wojskowa, Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, Warszawa 1967, Wydanie I, Tom 2
* Aprašymas apie mūšį I (lenk.) ;
* Aprašymas apie mūšį II (lenk.) .
Lomžos tvirtovė

**Lomžos tvirtovė** () – Rusijos imperijos kariuomenės 1896–1914 m. pastatyti įtvirtinimai aplink Lomžos miestą, šalia Piontnicos kaimo ir Narevo upės.

## Istorija

Tvirtovės projektas buvo sukurtas 1887 metais. 1889 m. į vakarus ir pietus nuo Lomžos miesto buvo pastatyti IV ir V fortai. 1896 m. prasidėjo I, II ir II fortų statybos aplink Piontnicos kaimą. Šie trys fortai sudaro 1,5 km liniją supančią Piontnicos kaimą iš šiaurės rytų. Šiaurėje linija atsiremia į Narevo upę, o pietuose į Narevo upės pelkes. 1920 m. lenkų ir bolševikų karo metu šiuose įtvirtinimuose nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 1 d. lenkų kareiviai gynėsi nuo bolševikų atakų. 1939 m. rugsėjo 7-10 d. Lomžos mūšio metu šiuose įtvirtinimuose lenkų kareiviai gynė Lomžos miestą nuo Trečiojo Reicho kariuomenės. Iki šių dienų yra išlikę Piontnicos fortai ir IV fortas. Viename iš Piontnicos fortų, III forte yra įsikūręs muziejus ir šaudykla.


Vaizdas:PL Lomża piatnica fort.jpg|Piontnicos fortas
Vaizdas:Piątnica fort.jpg|Piontnicos fortas


## Nuorodos

* Aprašymas apie tvirtovę (lenk.).
Piontnicos fortai

**Piontnicos fortai** () – trijų fortų sistema, priklausanti Lomžos tvirtovės fortų sistemai. Fortai pastatyti nuo 1896 m. iki 1914 m., šalia Piontnicos kaimo. III forte yra įsikūręs muziejus ir šaudykla.

Tai 1,5 km įtvirtinimų linija, supanti Piontnicos kaimą iš rytų pusės. Šiaurėje fortai atsiremia į Narevo upę, o pietuose į Narevo upės pelkes. Fortus jungia požeminės perėjos. 1939 m. rugsėjo 7-10 d. Lomžos mūšio metu aplink fortus vyko įnirtingi mūšiai tarp Lenkijos ir Vokietijos kariuomenių. 

## Galerija

Vaizdas:Twierdza Łomża 1914.png|Lomžos tvirtovės schema
Vaizdas:Piątnica fort.jpg


## Nuorodos
Dievogala (upė)

**Dievogala** – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka kairiajame krante, 194,5 km atstumu nuo pastarojo žiočių, kirsdama kelią  tarp Kačerginės ir Zapyškio. Upės ilgis – 14,2 km. Prasideda Digrių ir Alšėngirės miškuose (Alšėnų sen.).

## Geografija

Ant Dievogalos, už 2 km nuo jos žiočių, įrengtas Gaižėnų tvenkinys, taip pat apsemiantis jos intako Viekšnupio žiotis. 

Intakai:
* kairieji: Kerupė I;
* dešinieji: Balnaragas, Dubravalis, Viekšnupis, Kačupis.

Upelis teka per Nemuno žiedo lenktynių trasą. Šalia Dievogalos stūkso Virbališkių piliakalnis, taip pat įsikūrusios gyvenvietės: Gaižėnai, Girininkai II, Luobinė, Poderiškiai, Dievogala, Digriai.

## Nuorodos

* Sąrašas:Nemuno intakai
* Dievogala Gamtos katalogo portale
Lomžos Aukštoji kunigų seminarija

**Lomžos Aukštoji kunigų seminarija** () – kunigų seminarija, atidaryta 1919 metais, Lomžos mieste. Seminarijos įkūrimo iniciatorius buvo Lomžos vyskupas Romuald Jałbrzykowski. 1925 m. įkūrus Lomžos vyskupiją seminarija tapo vyskupijos centrine kunigų seminarija. 1991 m. birželio 5 d. seminarijoje lankėsi popiežius Jonas Paulius II.

## Rektoriai

* 1919–1944: ks. Henryk Betto
* 1945–1966: ks. Józef Perkowski
* 1967–1970: ks. Mikołaj Sasinowski
* 1970–1973: ks. Tadeusz Zawistowski
* 1973–1974: ks. Zdzisław Garbowski
* 1975–1982: ks. Włodzimierz Wielgat
* 1982–1983: bp Edward Samsel
* 1983–1991: ks. Antoni Boszko
* 1991–2006: ks. Andrzej Miałchowski
* nuo 2006: ks. Wojciech Nowacki


Vaizdas:Łomża Pomnik Jan Paweł II.jpg|Paminklas Jonui Pauliui II


## Nuorodos

* Seminarijos tinklalapis (lenk.) .
Lomžos vyskupai

**Lomžos vyskupai** () – Lomžos vyskupijos vyskupai ir pagalbiniai vyskupai nuo 1925 metų, kada buvo įkurta vyskupija.

### Vyskupai

* 1925–1926: Romuald Jałbrzykowski
* 1926–1948: Stanisław Kostka Łukomski
* 1949–1969: Czesław Falkowski
* 1970–1982: Mikołaj Sasinowski
* 1982–1996: Juliusz Paetz
* 1996–2011: Stanisław Stefanek
* nuo 2011: Janusz Stepnowski

### Pagalbiniai vyskupai

* 1930–1937: Bernard Dembek
* 1938–1946: Tadeusz Paweł Zakrzewski
* 1946–1951: Czesław Rydzewski
* 1952–1980: Aleksander Mościcki
* 1973–2006: Tadeusz Józef Zawistowski
* 1982–1992: Edward Samsel
* nuo 2006: Tadeusz Bronakowski

## Nuorodos

* Lomžos vyskupai.

## Literatūra

* ks. prał. Tadeusz Śliwowski i in. „Rocznik Jubileuszowy Diecezji Łomżyńskiej 2009/2010”. Łomżyńska Kuria Diecezjalna. ISSN 1233-7668.
Yla (pavardė)

**Yla** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Ylienė (ištekėjusi moteris) ir Ylaitė (mergautinė pavardė).

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Jonas Yla (1903–1976) – Kanados lietuvių žurnalistas, rašytojas, spaudos ir visuomenės veikėjas;
* Raimundas Yla (g. 1941 m.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius;
* Stasys Yla (1908–1983) – Lietuvos kunigas, rašytojas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas;
* Stasys Yla (1913–2003) – Lietuvos muzikologas, pedagogas, vertėjas;