open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
2025–2026 m. Bardsragujn chumb

**2025–2026 m. [[Bardsragujn chumb]]** – 33-asis aukščiausiosios lygos sezonas šalyje. Sezonas prasidėjo 2025 m. rugpjūčio 1 d., baigėsi 2026 m. gegužės d.

## Dalyviai
* Po 2025–2026 m. sezone žaidė viena komanda mažiau nei 2024–2025 m. sezone.

## Turnyrinė lentelė
*  **[[]]** tapo šalies čempionais.

## Taip pat skaitykite
 Bardsragujn chumb

## Išnašos

## Nuorodos
* RSSSF duomenų bazė:
: 2025–2026 m. Premjer lyga
: Čempionų sąrašas ir sezonai
: Armėnijos futbolo taurės turnyrai
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
Peršamaisko apylinkė

**Peršamaisko** arba **Sabackinės kaimiškoji apylinkė** () – apylinkė Gudijoje, Ščiutino rajono šiaurėje, Lietuvos (Varėnos rajono) pasienyje. Centras – Sabackinė (Peršamaiskas).

Sudaryta 1940 m. kaip Sabackinės apylinkė Baranovičių apskrityje, Vosyliškių rajone. 1954 m. pervadinta Peršamaisko apylinke. 1960–1962 m. buvo Rodūnios rajone, nuo 1962 m. priklauso Ščiutino rajonui.

1972 m. prijungta Hadzilonių apylinkė.

2009 m. 59,4 % gyventojų buvo baltarusiai, 38,7 % – lenkai, 1,0 % – rusai.

## Gyvenvietės
; Agromiesteliai
* Sabackinė (Peršamaiskas, *Першамайск*)

;Kaimai:
* Biankai (*Бянькі*) · Venzauščyna (*Вензаўшчына*) · Verabiejas (*Вераб’і*) · Vugolnikai (*Вугольнікі*) · Gaikaučiai (*Гайкаўцы*) · Ganelkai (*Ганэлькі*) · Glušniai (*Глушні*) · Daubenkai (*Даўбенкі*) · Dudkos (*Дудкі*) · Žalabai (*Жалабы*) · Zaliašanai (*Заляшаны*) · Zamascianai (*Замасцяны*) · Zomašiai (*Замошша*) · Zubravas (*Зубрава*) · Zianiapišai (*Зяняпішы*) · Kazackija (*Казацкія*) · Kudzerkai (*Кудзеркі*) · Kuliešiai (*Куляшы*) · Kurpiai (*Курпі*) · Motyliai (*Матылі*) · Mikuliškiai (*Мікулішкі*) · Nauja Padūbė (*Новыя Паддубы*) · Neliubaičiai (*Нялюбаўцы*) · Paharelecas (*Пагарэлец*) · Padhališkės (*Падгалішкі*) · Palujanaucai (*Палуянаўцы*) · Perachodai (*Пераходы*) · Petrošiškė (*Петрашышкі*) · Plenta (*Плянта*) · Piaciuleucai (*Пяцюлеўцы*) · Ramanavas (*Раманова*) · Ryskai (*Рыскі*) · Skorbai (*Скорбы*) · Sena Padūbė (*Старыя Паддубы*) · Stralkai (*Стралкі*) · Tabaličiai (*Табалічы*) · Hadziloniai (*Хадзілоні*) · Šamiakai (*Шамякі*) · Šastakoucai (*Шастакоўцы*) · Juškaičiai (*Юшкаўцы*)

## Šaltiniai
Pamedė (Varanavas)

**Pamedė** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 2 km į šiaurę nuo Balčiškių, prie miškų. Yra kapinės.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Mažeikių apylinkėje, priklausė Eišiškių dvarui.

1940–1961 m. buvo Pamedės apylinkės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Surkantai

**Surkantai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Varanavo rajone, Balčiškių apylinkėje. Įsikūręs 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Balčiškių, 1 km į pietus nuo Pelesos, prie numelioruoto Praūžos slėnio. Šalia eina kelias Rodūnia–Vosyliškės. Yra ferma, buvo „Armijos Krajovos“ karių kapai.

## Istorija
1567 m. Surkantai minimi kaip šlėktų kaimas Vilniaus vaivadijos Lydos paviete, buvo Lydos žemvaldžio Andriaus Mikalevičiaus dvaras.

XIX a. pab. Surkantai buvo šlėktų okolica Lydos apskrities Rodūnios valsčiuje, Pelesos apylinkėje. Kaimas buvo įsikūręs iškyšulyje tarp Pelesos pelkių.

1944 m. rugpjūčio 21 d. ties Surkantais įvyko Armijos Krajovos ir Raudonosios armijos mūšis. Lenkai, vadovaujami pulkininko Macejaus Kalenkevičiaus, pralaimėjo ir buvo sunaikinti. Įrengti kapai, 1991 m. kapinės atkurtos, šalia jų plėtėsi karvių fermos, o 2022 m. kapinės sunaikintos.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Lietuvių žygis į Pskovą (1210)

**Lietuvių žygis į Pskovą (1210 m.)** – 1210 m. įvykęs lietuvių plėšikavimo žygis į Pskovo respublikos, tuo metu buvusio faktine Naugardo respublikos dalimi, žemes.

Konkreti išpuolio data, lietuvių pajėgų vado vardas ir lietuvių pajėgų dydis neužfiksuoti. Iš aprašymo aišku, kad lietuvių pajėgos, įsiveržę į Pskovo žemes, nemėgino pulti įtvirtinto miesto, apiplėšė mažiau įtvirtintas vietoves ir su grobiu nesėkmingai mėgino grįžti į Lietuvą. Jas persekiojo ir sumušė Naugardo respublikos pajėgos

Konfliktas trumpai aprašytas „Būtųjų laikų pasakojime“, kur nurodoma, kad su grobiu grįžtančius lietuvius Chodynicoje (, lokalizacija dabartiniame žemėlapyje nesėkminga) pasivijo ir sumušė kunigaikščio Vladimiro Mstislatvičiaus ir posadniko Tverdislavo vadovaujamos naugardiečių pajėgos".

## Literatūra

* Отражение набега литовских войск князем Владимиром Мстиславичем , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
* Пашуто В. Т., Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959.
* ПОЛНОЕ СОБРАНІЕ РУССКИХЪ ЛЂТОПИСЕЙ Изданное по Высочайшему повелЂнію Императорскою Археографическою Коммиссіею, *Томъ второй* ИПАТЬЕВСКАЯ ЛЂТОПИСЬ**.,** Изданіе второе., С.-ПЕТЕРБУРГЪ., Типографія М. А. Александрова (Надеждинская, 43)., 1908.
* Соловьев, Сергей Михайлович, История России с древнейших времен / соч. Сергея Соловьева. – Т. 2. – Изд. 5-е. -Москва : В Унив. тип. (Катков и К°), 1874–1889.

## Išnašos
Lietuvių žygis į Brianską

**Lietuvių žygis į Brianską** – 1263 m. vasarą įvykęs Lietuvos karalystės karinių pajėgų žygis į Briansko kunigaikštystę. Karinė kampanija baigėsi įsiveržusių Lietuvos pajėgų pralaimėjimu. Taip pat manoma, kad karinė nesėkmė paskatino Lietuvos pajėgoms vadovavusį Daumantą grįžti į Lietuvą ir nužudyti jį į beprasmį žygį pasiuntusį Mindaugą.

Karinė kampanija trumpai paminėta „Būtųjų laikų pasakojime“. Jame nurodoma, kad 1263 m. vasarą Briansko kunigaikštis Romanas kovojo su įsiveržusiomis Lietuvos pajėgomis ir jas nugalėjo, tačiau pats buvo sužeistas. Po pergalės Romanas „su didele garbe“ grįžo į Brianską.

Konkreti mūšio vieta nėra įvardinta. Manoma, kad tai buvo pasienio konfliktas. To meto valstybių sienos nėra aiškiai aprašytos Po 1246 m. rugsėjo 20 d. Aukso Ordoje nužudžius Černigovo kunigaikštį Michailą Vsevolodovičių, keturi jo vaikai suskaidė Černigovo kunigaikštystę į keturias dalis, kurios tapo keturiomis kunigaikštystėmis. Tai buvo Briansko, Novosilsko, Karačevo, Taruskos kunigaikštystės. Pagrindinė sostinė iš Černigovo perkelta į Brianską, o titulas Černigovo didysis kunigaikštis tapo tik nominalus. Tai, kad mūšio vietovė nenurodyta, kelia sunkumų norint lokalizuoti jo vietą – mūšis galėjo vykti tiek dabartinėse Ukrainos, tiek ir Rusijos teritorijose. Kai kur nurodoma, kad mūšis įvyko lietuvių pajėgoms jau persikėlus per Dnieprą.

## Literatūra

* Галицко-Волынская летопись. [Іпатіївський список. За виданням: *Галицко-Волынская летопись* (подг. *О.П.Лихачевой*) / ПЛДР: XIII век. – М., 1981. – 236–425.]С. 296, 298.
* Пашуто В. Т., Образование Литовского государства, М.: АН СССР, 1959.
* Пресняков А.Е. Лекции по русской истории, Государственное социально-экономическое издательство. Москва 1939.
* ПОЛНОЕ СОБРАНІЕ РУССКИХЪ ЛЂТОПИСЕЙ Изданное по Высочайшему повелЂнію Императорскою Археографическою Коммиссіею, *Томъ второй* ИПАТЬЕВСКАЯ ЛЂТОПИСЬ**.,** Изданіе второе., С.-ПЕТЕРБУРГЪ., Типографія М. А. Александрова (Надеждинская, 43)., 1908.
* Поход литовских войск на Брянское княжество , Военные конфликты, кампании и боевые действия русских войск 860–1914 гг., Runivers.ru – Россия в подлиннике.
* Соловьев, Сергей Михайлович, История России с древнейших времен / соч. Сергея Соловьева. – Т. 2. – Изд. 5-е. -Москва : В Унив. тип. (Катков и К°), 1874–1889.

## Išnašos
Šliejimas (kalbotyra)

**Šliejimas** – priklausomojo sintaksinio vieneto parinkimas ne pagal junglumą, o pagal jo reikšmę.

Paprastai prie savarankiškų kalbos dalių šliejami nekaitomieji žodžiai: prieveiksmiai, bendratys, padalyviai. Prie veiksmažodžių lietuvių kalboje šliejamos visos šios nekaitomos formos (*atskubėjau džiugiai / mokytis / skubėte / įdienojus*). Prie būdvardžių gali būti šliejami prieveiksmiai (*labai sunkus, daug geresnis*), kartais bendratys (*patogus dėvėti, palyginti nebrangus*). Prie veiksmažodinių ir dalies kitų daiktavardžių šliejamos bendratys (*ketinimas nenuvilti, proga pamatyti*), prie jų gali šlietis ir prieveiksmiai (*žingsnis atgal, buvimas kitur*). Prie prieveiksmių šliejasi tik kiti prieveiksmiai (*visai maloniai, baisiai mažai*). Galima prišlieti ir linksnių formas, kai jų nesąlygoja junglumas (*stovėjome paunksmėje, dieną snigo*). Šliejamojo žodžio sąsają su pagrindiniu neretai žymi jo vieta sakinyje, pavyzdžiui, jei sakinyje *Jie greitai važiavo ir triukšmingai kalbėjo* sukeisime vietomis prieveiksmius, tai pakeisime ir jų ryšį su veiksmažodžiais.

## Išnašos
Derinimas (kalbotyra)

**Derinimas** – sintaksiniai ryšiai, kuomet žodžių formos žymimos parenkant atitinkamus morfologinius rodiklius.

Derinimas būdingas fleksinėms kalboms. Siaurąja prasme derinimu galima vadinti vieną iš prijungimo raiškos būdų, kuriame prijungta priklausomoji žodžio forma su pagrindine yra suderinta linksniu, skaičiumi ir gimine, o vykstant pagrindinio žodžio kaitymui analogiškai kinta ir priklausomojo žodžio forma (*aukštas medis, aukšto medžio, aukštam medžiui, aukšti medžiai*).

Plačiąja prasme derinimu galima laikyti ir veiksnio susietumą su tariniu. Tokiu atveju derinama abipusiškai: veiksmažodis, vartojamas kaip tarinys, reikalauja kurios nors veiksnio formos, bet ir pats tarinys asmenimi ir skaičiumi turi būti suderintas su veiksniu (*aš važiuoju, mes važiuojame, draugai važiuoja*).

## Išnašos
Krakių holokausto vieta

**Krakių holokausto vieta** – holokausto vieta ir kapas Kėdainių rajone, Peštiniukų kaime, 1,5 km į pietvakarius nuo Krakių miestelio. Pasiekiama iš kelio , ties kryžkele pagal lankytino objekto rodyklę (1 km) pasukus į žvyrkelį. Kapavietės teritoriją juosia eglių alėja, kuri iš tolo matoma lygiame dirbamų laukų kraštovaizdyje. Pastatyta keletas skirtingų  atminimo ženklų su įrašais lietuvių ir hebrajų kalbomis, informacinė lenta. 

Bendrame kape palaidoti Baisogalos, Dotnuvos, Grinkiškio, Gudžiūnų, Krakių, Pociūnėlių, Surviliškio žydų tautybės gyventojų palaikai. 1941 m. rugsėjo 2 d., nacistinės Vokietijos valdžios suorganizuotos egzekucijos metu čia nužudytos ir užkastos 1125 aukos.

1996 m. žydų žudynių vieta ir kapas buvo įrašyti į Kultūros vertybių registrą, suteiktas nacionalinės reikšmės istorinio ir memorialinio paminklo statusas.

## Istorija

1941 m. vasarą, SSRS–Vokietijos karo pradžioje į Krakes liepta surinkti Krakių, Surviliškio, Grinkiškio, Baisogalos ir Gudžiūnų valsčių žydus. Rugpjūčio pirmoje pusėje į Krakes buvo suvežti šių valsčių žydai. Miestelyje įsteigtas getas laikyti suimtiems žydams. Į jį pateko kvartalas tarp Vilniaus, Vasario 16-osios, V. Kudirkos gatvių ir Turgaus aikštės.

1941 m. rugpjūčio ir rugsėjo mėnesių sandūroje į Krakes sunkvežimiu iš Kauno atvažiavo baudėjų būrys, įpareigotas sušaudyti visus žydų tautybės asmenis. Jų atvykimo dieną buvo parinkta žudynių vieta šalia gretimo Peštiniukų kaimo. Duobes tą pačią dieną iškasė suvaryti miestelio ir aplinkinių kaimų gyventojai. Kitos dienos ryte su Krakių policininkų ir baltaraiščių pagalba buvo atvaryti žydai į žudynių vietą. Atskiromis grupelėmis  prie duobės pirmiausia buvo statomi vyrai. Atvesta antra vyrų grupelė staiga ėmė bėgti. Dauguma bėgančiųjų buvo nušauti, bet kai kas sugebėjo išsigelbėti. Po vyrų sušaudytos darbingos moterys, o vėliausiai – vaikai, seneliai ir moterys su kūdikiais. Vėliau po masinių žudynių aplinkiniuose kaimuose buvo surasti ir sušaudyti šeši bėgliai. Vienas šaudymą išgyvenęs žydas grįžo į Krakes ir pasikorė savo namuose.

Pagal Jėgerio ataskaitą, Krakėse buvo sušaudyti 1 125 žydai: 448 vyrai, 476 moterys ir 201 vaikas.

## Šaltiniai
Krakių naujosios kapinės

**Krakių naujosios kapinės** – veikiančios kapinės Kėdainių rajone, Krakių kaime, 0,8 km į vakarus nuo Krakių miestelio centro. Įsikūrusios ties Peštiniukais, Betygalos gatvės tęsinyje, prie kelio . Kapinių sklypas stačiakampis, lygaus reljefo, pakraščiuose ir abipus pagrindinio tako apsodintas medžių (daugiausia tujų) eilėmis, aptvertas metaline tvora. Pagrindiniai vartai pastatyti nuo kelio pusės. Juos sudaro du baltų plytų stulpai, dekoruoti įmūrytų raudonų plytų kryžiais, su metalinėmis varčiomis.

Kėdainių rajono savivaldybės patvirtintame kapinių sąraše Krakių miestelio naujosios kapinės užima 0,5158 ha plotą. 

2012 m. liepos mėn. kapinės buvo surašytos ir suskaitmenintos. Nustatyta: palaidoti – 1061 žmogus, bevardžiai antkapiai – 46, nebeįskaitomi antkapiai – 2.	

2021 m. Krakių seniūnijos rūpesčiu kapinės buvo atnaujintos: pakeista senoji metalinė tvora, susidėvėję stulpai. Buvo aptverta visa teritorija, nes dalis kapinių iš viso neturėjo tvoros. 

## Žymūs palaidojimai

* Petronėlė Levenaitė-Gaučienė (1863–1957) – knygnešė, tretininkė
* Jonas Viržonis (1899–1999) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas

## Šaltiniai
Pašušvio I pasaulinio karo karių kapinės

**Pašušvio I pasaulinio karo karių kapinės** – neveikiančios karių kapinės, esančios Kėdainių rajono savivaldybėje, buvusio Pašušvio dvaro sodybos (Krakių sen.) parke, Rėgulių kaime, netoli kelio , 150 m į pietryčius nuo Pašušvio tilto. Kapines nuo kelio skiria lapuočių medžiai ir krūmai. Parkas plyti priešingame Šušvės krante, nei dvaro rūmai.

Kaip regioninės reikšmės memorialinis paminklas, Pirmojo pasaulinio karo metais žuvusių Rusijos imperijos kariuomenės karių palaidojimo vieta 1992 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

## Istorija

Per Pirmąjį pasaulinį karą prie Dubysos vyko dideli mūšiai. Pašušvio dvare buvo įrengta karo ligoninė. Neišgyvenę kariai buvo laidojami parko pakraštyje, prie kelio į Krakes įrengtose kapinėse. Kapai buvo pažymėti mediniais kryžiais. 1936 m. Krakių šaulių iniciatyva nykstantys kryžiai pakeisti betoniniu paminklu.

Kapinės buvo aptvertos metaline tvora su betoniniais stulpeliais. Sovietmečiu pagrindinis paminklas retkarčiais būdavo perdažomas, sutvarkoma aplinka.

2013 m. karių palaidojimo vieta ir aplinka buvo sutvarkyta Rusijos Federacijos ambasados lėšomis. Atnaujintas pagrindinis paminklas bei visa aplinka, pastatytas naujas paminklinis akmuo. Kapinių paminklą pašventino Krakių bažnyčios ir Viešpaties Atsimainymo cerkvės (Kauno) kunigai.

## Atminimo ženklai

Kapinių priekyje prie trinkelėmis grįsto tako pastatytas naujas rausvo granito akmuo su memorialiniu įrašu lietuvių ir rusų kalbomis: „*Pirmojo pasaulinio karo pradžioje į Rusijos armiją buvo mobilizuota apie 60 tūkstančių lietuvių. 1915 m. liepos mėnesį prie Dubysos įvyko Vokietijos ir Rusijos armijų mūšis. Sužeisti Rusijos armijos kariai buvo vežami į Pašušvio dvarą, kur buvo įrengta lauko ligoninė. Mirusius karius laidojo parke, specialiai tam skirtoje vietoje. Sunykus mediniams kryžiams, 1937 m. Krakių šaulių iniciatyva kapinės buvo sutvarkytos ir pastatytas bendras paminklas. Čia guli skirtingų tautybių ir religijų kariai, 2014 m.*“

Aptvertame kapinių sklype stūkso senasis, masyvus trijų tarpsnių betoninis paminklas. Jo antrame tarpsnyje iškaltas įgilintų raidžių memorialinis įrašas lietuvių kalba: „*Čia guli Rusijos kariuomenės kariai, žuvę Didžiajame kare 1915 m. prie Dubysos. Pastatė 1937 m. Krakių V. Didžiojo karo dalyviai*“. Aplink paminklą, kampuose pastatyti keturi juodo granito stačiatikių kryžiai.

## Pastabos

## Šaltiniai
Audronė Teofilė Pšibilskienė

**Audronė Teofilė Pšibilskienė** – aktyvi alto muzikos propaguotoja, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorė, pirmoji daugelio žymiausių lietuvių kompozitorių kūrinių atlikėja. Grodama lietuvių muziką kameriniams ansambliams su Danijos, Vokietijos, Šveicarijos, Prancūzijos, Islandijos, Čekijos muzikantais inspiravo jos sklaidą plačiai už Lietuvos ribų. Yra Lietuvos nusipelniusi artistė (1987 m.), tarptautinio styginių kvartetų konkurso laureatė.

Įgrojo penkis CD, Hans – Rostbau - studio (Vokietija) įrašė 68 minutes lietuviškos muzikos (O. Narbutaitės, O. Balakausko, R. Merkelio, B. Kutavičiaus, M. Urbaičio) ir nemažai klasikinės muzikos Lietuvos radijuje. Jos įrašai transliuojami per Lietuvos, Vokietijos, Liuksemburgo, Lenkijos radiją. Su Lietuvos kameriniu orkestru, Vilniaus kvartetu ir įvairiais kameriniais ansambliais koncertavo daugelyje Europos šalių, JAV, Kuboje, Japonijoje. Yra natų rinkinio „Lietuvių kamerinė muzika“ sumanytoja, sudarytoja ir redaktorė.

Apdovanota Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Garbės medaliu, Lietuvos Respublikos prezidentės D. Grybauskaitės ir Kultūros ministro padėkomis. Gavo kultūros ir meno kūrėjams skiriamą stipendiją. Yra Kazimiero Motiekos fondo atstovė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje rengiamo Motiekos stipendijai laimėti konkurso vertinimo komisijos pirmininkė. Paskelbė straipsnių mokslo leidiniuose ir periodinėje spaudoje, dalyvavo mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Vedė meistriškumo kursus Danijoje, Šveicarijoje, Lenkijoje.

Jos kamerinio ansamblio ir alto specialybės klases baigė gausus būrys žinomų atlikėjų: profesorius R. Bliškevičius, profesorė R. Kryžauskienė, Kauno simfoninio orkestro altų grupės koncertmeisterė Ž. Janonienė, LNOBT orkestro altų grupės koncertmeisteris T. Savickas, LNSO artistė E. Delkutė – Kloufi ir kiti.

## Nuorodos

* Audronė Pšibilskienė – Muzikos atlikėjų informacijos centras
Valdymas (kalbotyra)

**Valdymas** – sintaksinių ryšių rūšis, kai žodžių junginyje pagrindinis žodis reikalauja tam tikros priklausomojo žodžio kaitybinės formos.

Lietuvių kalboje linksnio parinkimą paprastai lemia veiksmažodžiai (pavyzdžiui, *rašau laišką, ieškau namų*), prielinksniai (*prie kranto, pro duris*), kartais – daiktavardžiai (*noras šlovės, dovana vaikams*), būdvardžiai (*kupinas išdidumo*), skaitvardžiai (*vienuolika metų*), prieveiksmiai (*mažai pastangų*), tam tikrais atvejais jaustukai bei ištiktukai (*te kiaušinį, grybšt plaukus*). Jei valdomieji linksniai eina su prielinksniais, tokios konstrukcijos gali priklausyti nuo kitų žodžių junglumo, kitaip sakant, jos gali būti valdomos, sakykime, *sušėrė (per sprandą)*, *geresnis (už kitus)*. Esama keletą formų galinčių valdyti žodžių (*paprašyk jį pagalbos*). Valdomasis žodis gali būti ir nekaitomasis, pavyzdžiui, bendratis (*noriu važiuoti*).

## Išnašos
Elnio Rago Miškas

**Elnio Rago Miškas** – lietuvių alternatyviosios muzikos grupė iš Vilniaus, susikūrusi 2016 metais. Grupė jungia psichodelinio roko, ambient ir folk elementus, kurdama atmosferinį garsą, įkvėptą gamtos, mitologijos ir sapniškų vizijų.

## Istorija
Grupė pradėjo veiklą 2016 m. ir veikia nuo tol.

Pirmasis albumas ***Šamano Duktė*** pasirodė 2019 m.

2021 m. pasirodė antrasis albumas ***A Downbeat Dream***.

Minialbumas „Daugiau šviesos“ išleistas 2023 m. ir turi kūrinį „Nemiga“, kuriam sukurtas vaizdo klipas.  

2025 m. grupė pristatė albumą *Po Oda*. Jis apibūdinamas kaip intymus / konceptualus kūrinys, kuriame dominuoja poezija „po oda“, skambesys balansuoja tarp melancholijos / postpanko / minimalistinės atmosferos.

## Stilius ir temos
„Elnio Rago Miškas“ muziką kritikai apibūdina kaip keliantį atmosferinę įtampą, post-roko / psichodelikos nuotaikas, su melancholišku / introspektyviu bruožu.  
Jų grojaraščio charakteristika aprašoma renginyje „Albumai, kuriuos mėgsta“, kur grupė pristatė savo muzikos pasirinkimus – nuo „The Beatles“ iki „Swans“.

## Diskografija
### Albumai / leidiniai
* *Šamano Duktė* (2019)  
* *A Downbeat Dream* (2021)  
* *Daugiau Šviesos* (minialbumas, 2023)  
* *Po Oda* (2025)  

## Nariai
* Žilvinas Ališauskas – vokalas / gitaros / efektai  
* Justas Žemaitis – gitara  
* Linas Ramanauskas – bosinė gitara  
* Bogdan Čikarda – mušamieji  

## Išorinės nuorodos
* Elnio Rago Miškas Bandcamp
* Elnio Rago Miškas – Music.lt profilis
* Oficialus Facebook puslapis

## Šaltiniai
Alūkstos mūšis

**Alūkstos mūšis** () – 1625 m. spalio 12 d. prie Alūkstos (, dab. Ilūkstė, Latvija) įvykusios Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Švedijos imperijos karinių pajėgų mūšių, vienos Antrojo ATR-Švedijos karo (ATR–Švedijos karo (1600–1629)) kautynių.

Mūšis neturėjo didelės strateginės reikšmės, nėra išsamiai išnagrinėtas istoriografijoje.

ATR karinės pajėgos, vadovaujamos Aleksandro Korvino Gosievskio, naktį į spalio 12 d. atakavo Gustavo Horno vadovaujamą Švedijos kariuomenės dalinį. Po intensyvios kovos ATR pajėgos buvo priverstos atsitraukti. Vis dėlto Hornas savo pozicijas įvertino kaip neapginamas, todėl po mūšio pasitraukė į toliau buvusias pozicijas.

Užfiksuota, kad švedai neteko apie 200 karių žuvusiais. ATR pajėgų nuostoliai nežinomi.

## Literatūra

* Compendium Diariussu Expeditiej Jego Mci Pana Hetmana Wielkiego Litewskiego do Inflant w roku 1625
* Generalstabens krigshistoriska avdelning (1936). Sveriges krig, 1611–1632: Polska kriget
* Munthe, Ludvig Wilhelmson (1902). *Kongl. fortifikationens historia*

## Išnašos
Tuskanija

**Tuskanija** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Viterbo provincijoje, 20 km į vakarus nuo Viterbo, prie Martos upės.

Yra dvi romaninės-lombardinės bažnyčios: Šv. Petro (VIII–XII a., su langu-rozete ir dviem bokštais) bei Švč. Mergelės Marijos (VII–XII a.). Taip pat yra etruskų muziejus, etruskų nekropolis, romėnų kelio *Via Clodia* liekanos, miesto sienos.

## Istorija
III a. pr. m. e. Tuskanija buvo svarbus etruskų miestas. Apylinkėse rasta daug etruskų kapų ir kitų radinių.

1971 m. vasario 6 d. Tuskaniją nusiaubė žemės drebėjimas ir sugriovė daugelį istorinių pastatų. XX a. pab. jie buvo atstatyti.


Museo Archeologico Nazionale di Tuscania 09.jpg|Etruskų sarkofagai
San Pietro Tuscania.jpg|Šv. Petro bažnyčia
Tuscania - Basilica di Santa Maria Maggiore 1.JPG|Švč. Marijos bažnyčia
Tuscania 01.JPG|Miesto įtvirtinimai


## Šaltiniai
Verabiejas (Ščiutinas)

**Verabiejas** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ščiutino rajone, Peršamaisko apylinkėje. Įsikūręs 2 km į pietvakarius nuo Sabackinės (Peršamaisko), 10 km nuo sienos su Lietuva.

## Istorija
XIX a. pab. kaimas buvo Lydos apskrities Sabackinės (Pokrovsko) valsčiuje ir apylinkėje. Buvo dvi dalys – Biornackiai ir Marcevičiai.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Haikaucai

**Haikaucai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ščiutino rajone, Peršamaisko apylinkėje. Įsikūręs 4 km į šiaurę nuo Sabackinės (Peršamaisko), 3 km nuo sienos su Lietuva, šalia Skarbiankos upelio. Šalia eina Sabackinės–Rakų kelias. Yra fermos.

## Istorija

1696 m. buvo Lydos pakamario Vladislovo Narbuto valda.

XIX a. pab. buvo Haikaucų kaimas ir palivarkas Lydos apskrities Sabackinės (Pokrovsko) valsčiuje ir apylinkėje. Palivarkas priklausė Moravskiams, XX a. pr. – Protasevičiams.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Juškaičiai (Ščiutinas)

**Juškaičiai** arba **Juškaucai** (, ) – kaimas Gudijoje, Gardino srityje, Ščiutino rajone, Peršamaisko apylinkėje. Įsikūręs 7 km į šiaurės rytus nuo Sabackinės (Peršamaisko), 1 km į pietus nuo Rakų, Lietuvos pasienyje. Šalia eina Sabackinės–Rakų kelias.

## Istorija

XIX a. pab. buvo kaimas Lydos apskrities Sabackinės (Pokrovsko) valsčiuje ir apylinkėje.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Anjenė

**Anjenė** (, ) – upė vidurio Italijoje, Lacijuje; Tibro kairysis intakas. Prasideda dviem ištakomis Apeninuose, Simburuinių masyve, netoli Subjako. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, toliau – į pietvakarius siauru slėniu. Vėliau išsilieja į Romos lygumą. Įteka į Tibrą Romos miesto šiaurinėje dalyje.

Pagrindiniai miestai prie Anjenės: Subjakas, Vikovaras, Santa Balbina, Tivolis, Vilanova, Roma.

Antikoje imperatoriaus Nerono nurodymu aukščiau Subjako upė buvo užtvenkta, sudaryti tvenkiniai, pastatyta vila imperatoriui. 1305 m. potvynis užtvankas sugriovė. Romėnų laikais Anjenės vanduo *Anio Vetus* ir *Anio Novus* akvedukais tiektas Romai. Seniau Anjenė ties Tivoliu sudarė vaizdingus krioklius, kurie buvo populiarus romiečių lankomas objektas, tačiau vėliau dėl didelio vandens panaudojimo akvedukams ir hidroelektrinėms, krioklys sumenko.

## Šaltiniai
Subjakas

**Subjakas** () – miestas Italijoje, Lacijuje, Romos provincijoje, 73 km į rytus nuo Romos, prie Anjenės upės, Apeninų kalnuose. Keliai į Frozinonę, Karsolį. Verčiamasi žemės ūkiu, veikia popieriaus fabrikas, akmenų skaldykla.

Subjakas glaudžiai susijęs su šv. Benedikto gyvenimu. Čia jis ~494 m. persikėlė ir gyveno kaip atsiskyrėlis grotoje, vadinamoje Šventąja Grota (*Sacro Speco*). Apylinkėse jis įkūrė 12 vienuolynų, o vėliau iškeliavo į Kasiną. Šv. Benedikto abatijoje kalno šlaite yra IX a. freskų (Ganytojų grotoje). Šv. Benedikto urve ir po juo esančioje Šv. Grotos bažnyčioje yra XIII a. freskų, o aukštutinėje bažnyčioje – XIII–XIV a. Sienos meistrų paveikslų, vaizduojančių Kristaus gyvenimą. Taip pat yra IX a. bažnyčia, pavadinta šv. Scholastikos (Benedikto sesers) vardu (1228 m. atstatyta gotikiniu stiliumi). Virš miesto iškilusi *Roca Abaziale* tvirtovė (pastatyta 1073 m.). Išlikęs viduramžiškas miesto planas.

## Istorija
Senovėje apylinkėse virš ežero vilą turėjo imperatorius Neronas (iš čia ir pavadinimas –  'virš ežero'). 1305 m. potvynis ežerus sunaikino.

1464 m. vokiečių vienuoliai Arnoldas Panarcas ir Konradas Šveinhaimas šv. Scholastikos abatijoje įtaisė pirmąją Italijoje spausdinimo mašiną. Miestas suklestėjo XVIII a., kai vienuolyno abatu buvo būsimas popiežius Pijus VI.


Il monastero dal basso - panoramio.jpg|Šv. Scholastikos vienuolynas
Subiaco - Il Sacro Speco di San Benedetto.jpg|Šv. Grotos bažnyčia
Rocca Abbaziale (Subiaco).jpg|*Rocca Abbaziale* tvirtovė
Arco - panoramio - pietro scerrato (1).jpg|Miesto gatvelė


## Šaltiniai
Birutė Dambrauskaitė

**Birutė Dambrauskaitė** (g. 1943 m. lapkričio 30 d. Papilyje) – Lietuvos estradinės ir popmuzikos atlikėja.

B. Dambrauskaitė savo vokaliniais pasirodymais išgarsėjo „Dainavos” ir kitų Vilniaus restoranų pasirodymų programuose. Dirbo Odesos filharmonijos bigbendo vokaliste. 1974 m. atliko ir įrašė miuziklo „Velnio nuotaka” Uršulės personažo dainų partijas.

2007 m. B. Dambrauskaitei suteikta Antano Šabaniausko premija.

## Biografija

### Išsilavinimas
B. Dambrauskaitė gimė 1943 m. lapkričio 30 d. Juozo ir Zendorijos Dambrauskų šeimoje Papilyje, Biržų rajone. B. Dambrauskaitė turėjo vyresnį brolį. Jos tėvas Juozas Dambrauskas dirbo fotografu Papilyje ir Biržuose. B. Dambrauskaitės motina dirbo pardavėja, ji buvo iš siuvėjų šeimos. Jos motinos sesuo liko gyventi Latvijoje. Po karo Dambrauskų šeima persikėlė gyventi į Vilnių.

B. Dambrauskaitė baigė Vilniaus M. Čiurlionio vidurinės specialiosios muzikos mokyklos smuiko klasę. Jos teigimu, groti smuiku jai sekėsi sunkiai, tad vėliau mokymosi kryptį pakeitė į vokalą ir chorinį dirigavimą. Mokyklos laikais susidomėjo ir pamėgo estradinį dainavimą. 1961 m. baigė chorinio dirigavimo klasę.

1961 m. priimta į Lietuvos filharmonijos Juozo Tiškaus estradinį orkestrą.

1962 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją, studijavo chorvedybą. Pirmuoju bandymu įstoti į konservatorijos dienines studijas nepavyko dėl prastai įvertinto lietuvių kalbos rašinio egzamino. Dėl to B. Dambrauskaitė bandė įstoti į neakivaizdines studijas. Nesurinkusi reikiamo balo dėl žemo rašinio pažymio, B. Dambrauskaitė kreipėsi į konservatorijos dekanatą, kurio sprendimu jai buvo leista įstoti į dienines studijas.

### Vokalistės karjera

Nuo 1965 m. dainavo „Dainavos” restorano pasirodymų programoje. Taip pat koncertavo Miko Vaitkevičiaus estradiniame ansamblyje „Ritmas”. „Dainavoje” B. Dambrauskaitę pastebėjo Odesos filharmonijos bigbendo dirigentas Jurijus Stepanovas. Ji buvo pakviesta prisijungti prie bigbendo su kuriuo pradėjo koncertus kitose SSRS šalyse.

1967 m. trečiajame studijų kurse B. Dambrauskaitė paliko konservatoriją. Vėliau dainavo Machačkalos estradiniame ansamblyje „Gunib”.

1968 m. grįžo į Lietuvą ir toliau tęsė vokalinius pasirodymus „Dainavos” restorano programose. 1974 m. pakviesta atlikti ir įrašyti muzikinio filmo „Velnio nuotaka” Uršulės personažo dainų partijas. 1975 m. dalyvavo estradinės dainos atlikėjų „Vilniaus bokštai” konkurse su G. Paugos daina „Žuvusiųjų laiškai”.

1993 m. Vytenio Pauliukaičio įkalbėta sutiko dalyvauti naujametiniame renginyje Vilniaus sporto ir koncertų rūmuose. 1995 m. atliko vokalinį duetą su Virgilijumi Noreika.

Devyniolika metų dirbo mokytoja B. Dvariono muzikos mokyklos estrados ir džiazo skyriuje. 1997 m. atliko grafienės vaidmenį filme „Ar yra Venecija“ (rež. Romualdas Kaminskas). Taip pat atliko vaidmenis miuziklo „Kurto Weillio moterys” pastatymuose (2001 m., rež. V. Pauliukaitis), Kęstučio Antanėlio roko operoje „Meilė ir mirtis Veronoje” (2005 m., rež. Aidas Giniotis).

2004 m. B. Dambrauskaitė pelnė „Šlagerių karalienės" apdovanojimą. 2007 m. atlikėja apdovanota Antano Šabaniausko premija.

## Šaltiniai

## Bibliografija
* 
*
Pabiržės kapinės

**Pabiržės kapinės** – kapinės Biržų rajone, Pabiržės miestelio pietiniame pakraštyje, 0,6 km į pietryčius nuo kelio . Prie Ramiosios gatvės, arčiau Pabiržės bažnyčios yra sovietinių karių ir aktyvistų kapinės (); kiek toliau, link Pabiržės dvaro sodybos – senosios kapinės.

Biržų rajono savivaldybės 2021 m. patvirtintame kapinių sąraše Pabiržės kapinės užėmė 3,83 ha plotą. Kapinių sklypas stačiakampis, dalijamas į dvi dalis. Pagrindinė kapinių dalis aptverta tinkuoto mūro tvora, užpildyta kapavietėmis, dar vadinama *Senosiomis kapinėmis*. Rytinėje pusėje suformuotas sklypas naujiems palaidojimams, apribotas pasodintų tujų eilėmis.

## Istorija

Enciklopedijos „Mūsų Lietuva“ duomenimis, 1931 m. kapinės buvo aptvertos betonine tvora. Jose palaidoti per Pirmąjį pasaulinį karą apylinkėse žuvę 64 vokiečių ir 3 rusų kareiviai.

Abi kapinių dalis jungia senieji, originalios formos smailiaarkiai vartai, pastatyti apie 1928 m. ar anksčiau. Vartus iš šonų riboja mūrinės stačiakampės kolonos su trimituojančiais angelais. Poarkinė niša užpidyta geležiniu ažūru, vartuose įstatytos geležinės varčios. Savo forma primena Pabiržės bažnyčios pagrindinį altorių, šventoriaus vartus.

Tarp Pabiržės bažnyčios ir kapinių vedantis kelias 1991 m. buvo išasfaltuotas išeivijos lietuvės, pabiržietės Bronės Kruopytės-Palilionis lėšomis. Darbai apie 290 m. atkarpoje kraštietei kainavo ne mažiau kaip 50 tūkst. rublių. Prie senųjų vartų, dešinėje pusėje pastatytas šį darbą primenantis paminklas.

## Žymūs palaidojimai

* Petras Kubilius (?–1919) – eilinis karys, Nepriklausomybės kovų 1919–1920 m. dalyvis, žuvęs ties Budbergiu mūšyje su bermontininkais.
* Povilas Kaziliūnas (1878–1943) – agronomas, matininkas, visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas
* Antanas Macijauskas (1874–1950) – inžinierius, visuomenės veikėjas, Didžiojo Vilniaus seimo delegatas
* Bronė Kruopytė–Palilionis (1923−2011) − išeivijos lietuvė, visuomenės veikėja, mecenatė
* Edvardas Rulinskas (1894–1984) – Nepriklausomybės kovų 1919–1920 m. savanoris, Vyčio kryžiaus kavalierius

## Šaltiniai

## Nuorodos
Abromiškių senosios kapinės

**Abromiškių senosios kapinės** – riboto laidojimo civilinės kapinės, įsikūrusios Elektrėnų savivaldybėje, Abromiškių kaimo dalyje tarp Žebertonių ir Streipūnų kaimų, 200 m į šiaurę nuo kelio , priešingoje magistralės  pusėje nuo pagrindinės Abromiškių gyvenvietės.

 
Kapinių sklypas prigludęs miško prieigose, šalia senojo Vilniaus–Kauno plento, nuo kurio veda beržais apsodintas kelias. Aptvertos šiuolaikine metaline tvora, užima 0,2173 ha. 

Kapinių teritorijoje, priekiniame pakraštyje auga saugomas gamtos paveldo objektas Streipūnų ąžuolas.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Senosios Abromiškių kapinės *cemety.lt*
* Abromiškių kapinės *wikimapia.org.*
Julius Čepėnas

**Julius Čepėnas** (1925 m. balandžio 12 d. Kaunas – 2011 m.) – Lietuvos tapytojas, grafikas ir dailės pedagogas. 

## Biografija
1948 m. baigė Kauno valstybinį taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą, kur įgijo teatro pastatymų dailininko specialybę, studijavo vadovaujant Liudui Truikiui.

1948–1949 m. dirbo Žemaičių dramos teatre, sukūrė scenografiją Carlo Goldonio pjesei „Žaismingas nuotykis“.

1949–1953 m. – Kauno politechnikos instituto Architektūros fakulteto Grafinių darbų katedros asistentas. 1951–1952 m. rinko medžiagą lietuvių liaudies architektūros ir baldų tyrimams ekspedicijose (vadovas Kazys Šešelgis).

1954–1959 m. dirbo pedagoginį darbą Kauno miesto mokyklose.

1960–1965 m. ir 1970–1980 m. – „Šviesos“ leidyklos meninis redaktorius, vyriausiasis dailininkas ir redakcijos vedėjas.

1980–1985 m. mokė akvarelės ir tapybos Juozo Naujalio meno mokykloje.

## Kūryba
Ankstyvieji darbai – Kauno m. ir jo apylinkių gamtos peizažai („Botanikos sodas“, „Freda“). Vėlesni darbai – Kauno m. istoriniai urbanistiniai paminklai („Vytauto bažnyčia“, „Benediktinių vienuolynas“, „Jurgio bažnyčia“). Iš kūrybinių komandiruočių – Palangos žiemos vaizdai, Klaipėdos uosto, Šventosios molo, Nidos peizažai; iš Krymo – Gurzufo kalnų ir gyvenviečių peizažai.
## Parodos
Parodose dalyvavo nuo 1949 m.

* 1967 m. – personalinė paroda, Kaunas  

* 2005 m. – personalinė paroda, Kaunas  

* 2015 m. – „Pasivaikščiojimai po senąjį Kauną“, Parko galerija  

* 2015 m. – „Neatrastas Julius Čepėnas (1925–2011)“, Kauno paveikslų galerija ir Birštonas  

* 2017 m. – paroda „Kelias“, Lietuvos švietimo istorijos muziejus  

* 2020 m. – paroda „Laiko ratu“, Parko galerija

## Apdovanojimai

* 1942 m. – I premija už plakatą „Motinos dienai“ 

* 1985 m. – LTSR kultūros ministerijos garbės raštas už kūrybinę ir pedagoginę veiklą

* 1989 m. – paskatinamoji premija „Lietuvos kančių“ memorialo projekte

* 1999 m. – Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

## Išnašos
Permės gubernija

**Permės gubernija** () – Rusijos imperijos gubernija, buvusi Rusijos centrinėje dalyje abipus Uralo kalnų. Centras – Permė.

## Istorija

Permės gubernija sudaryta 1796 m. Iki tol jos vietoje buvo Permės vietininkystė, vėliau – Permės generalgubernija. XIX a. 2-ojoje pusėje į šią guberniją buvo tremiami kai kurie caro valdžiai nepalankūs lietuviai.

## Administracinis suskirstymas

Permės gubernijai priklausė 12 apskričių. 1913 m. buvo 496 valsčiai, 3422 seniūnijos, 15 miestų, 12 621 kita gyvenvietė.

## Šaltiniai
Pabiržės senosios kapinės

**Pabiržės senosios kapinės** – neveikiančios, istorinės kapinės, esančios Biržų rajone, Pabiržės miestelyje, 0,25 km į rytus nuo Pabiržės bažnyčios, pakeliui į buvusio Pabiržės dvaro sodybą (1 km). Kapinėse yra XIX a. paminklų, geležinių kryžių, tvorelių. 

Biržų rajono savivaldybės 2021 m. patvirtintame kapinių sąraše šios neveikiančios kapinės įvarijamos Pabiržės I kapinėmis, kurios užėmė 0,25 ha plotą.

Kapinėse stovi geležinė koplytėlė – dvarininkų Borovskių šeimos antkapinis paminklas, datuojamas XIX a. pabaigos laikotarpiu. Nuo 1993 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą, jam suteiktas vietinės reikšmės dailės paminklo statusas. Trijų tarpsnių paminklą sudaro „Kristaus nešančio kryžių skulptūra“, postamento kampuose stovinčios 4 kolonos su smailiomis viršūnėmis, kurias užbaigia kryžiai. Koplytėlės gotikinis stogelis su 4 trikampio formos stogeliais, centre stogelis baigiasi paaukštintu stogeliu ir kryžiumi. Koplytėlė ir skulptūra pagamintos iš ketaus. Ant koplytėlės padaryti įrašai lenkų kalba, jog čia guli Franciszeko Borowskio, mirusio 1881 m., kūnas ir palaidota Salomėja Borowska, mergautine pavarde Wiludzka, mirusi 1864 m.

## Palaidojimai

Senosiose Pabiržės kapinėse yra Salomėjos Borowskos-Wiludzkos (1821-1864) ir Teklės Komorowskos-Borowskos (1789-1865) antkapiai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
Zofija Zarankaitė-Puteikienė

**Zofija Zarankaitė-Puteikienė** (1935 m. sausio 12 d. – 1989 m. rugsėjo 12 d.) – Lietuvos folkloristė, tautosakos tyrinėtoja, etnomuzikologė.

Daug metų dirbo Lietuvių literatūros ir tautosakos institute, čia rengė Lietuvių liaudies dainyną, užrašė ir iššifravo kelis tūkstančius lietuvių liaudies dainų melodijų.

## Veikla

1994 metų Lietuvos mokslo premijos laureatė (po mirties) humanitarinių, socialinių ir teologijos mokslų srityje kartu su A. Jonynu, P. Jokimaitiene (po mirties), B. Kazlauskiene, K. A. Aleksynu už darbą „Lietuvių liaudies dainynas. I–V tomai“ (1980–1989 m.).

Brolis Petras Vytautas Zaranka.

## Bibliografija

* *Sisteminis lietuvių liaudies dainų melodijų katalogas*
* *Mūsų dėdė Juozas : Juozo Averkos tautosakos ir atsiminimų rinktinė, atsiminimai apie Juozą Averką* (2010 m.)
* 5, *Vestuvinės dainos. [Kn.] 3: Mergvakario ir jaunojo sutiktuvių dainos* (1989 m.)
* *Aušta aušrelė: lietuvių liaudies dainos* (1989 m.)
* 3, *Karinės-istorinės dainos*. [Kn.] 1 (1985 m.)
* Linelius roviau, dainavau : Onos Bluzmienės tautosakos ir atsiminimų rinktinė (sudarė ir parengė Bronė Stundžienė, Zofija Puteikienė, Kazimieras Garšva, Kazimieras Kalibatas, 1990 m.)
* 2, *Vestuvinės dainos*. [Kn.] 1: *Piršlybų dainos* (1983 m.)
* 1, *Vaikų dainos* (1980 m.)
* 6, *Darbo dainos*. [Kn.] 1: *Rugiapjūtės, avižapjūtės ir grikių rovimo dainos* (1993 m.)
* 4, *Vestuvinės dainos.* [Kn.] 2: *Sutartuvių–jaunojo išleistuvių dainos* (1988 m.)

## Šaltiniai
Petras Vytautas Zaranka

**Petras Vytautas Zaranka** (1933 m. balandžio 14 d. – 2021 m. sausio 13 d.) – Lietuvos dailininkas–architektas.
 
## Biografija
1952 m. baigė Utenos pirmąją berniukų gimnaziją, 1958 m. – Vilniaus dailės institutą. Dailininkas–architektas, Lietuvos nusipelnęs kultūros darbuotojas (1980 m.).

1956–1960 m. Vilniaus 16 vidurinės mokyklos mokytojas. 1958–1960 m. Lietuvos kultūros ministerijos Kapitalinės statybos skyriaus vyr. inžinierius. 1960–1967 m. Vilniaus „Dailės“ kombinato vyr. inžinierius, 1967–1986 m. to kombinato direktorius, 1986–1997 m. šio kombinato dailininkas–architektas. Jo vadovaujamas Vilniaus dailės kombinatas virtinę metų buvo apdovanojamas įvairiomis premijomis ir diplomais. Nuo 1997 m. individualios įmonės „V. Zarankos projektavimo studija“ savininkas.

Rengė Lietuvos istorijos ir etnografijos, Trakų pilies, Trakų karaimų, Šlapelių ir kitų muziejų, parodų bei apipavidalinimo projektus. Tokius projektus rengė ir parodoms užsienyje: 1980 – Vokietijoje, 1972 – Čilėje, 1976 – Lenkijoje, 1980 – Suomijoje, 1981 – Vengrijoje, 1982 – Graikijoje, 1986 – Austrijoje, 1987 – TSRS ir kitur.

Kūrė memorialines lentas, antkapinius paminklus ir kt. žymiems Lietuvos veikėjams.

Nuo 1967 m. priklausė Lietuvos dailininkų sąjungai narys.

Sesuo Zofija Zarankaitė-Puteikienė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* https://llma.archyvai.lrv.lt/en/about-us/fund-pointer/all-funds/
Zaranka

;Zaranka
* Petras Vytautas Zaranka – dailininkas–architektas.
;Zarankaitė
* Zofija Zarankaitė-Puteikienė – folkloristė, tautosakos tyrinėtoja, etnomuzikologė.

Pavardė, labiausiai paplitusi šiaurės rytų Aukštaitijoje (Leliūnai, Debeikiai, Utena). Kilusi iš , .

## Šaltiniai
Demitologizacija

**Demitologizacija** – teologinė Biblijos kritika, kuri su dabartinių laikų žmogaus sąvokomis bei vaizdiniais susieja jos turinį. Demitologizaciją paveikė egzistencializmas, dialektinė teologija.

Šią koncepciją įvedė ir išpopuliarino Rudolf Bultmann. R. Bultmann iškėlė mintį, jog reikia skirti tikėjimo turinį, Dievo apreikštą Biblijoje, ir gamtos mokslų sąvokomis operuojančiam žmogui svetimą mitologinį jo išraiškos pavidalą. Mitams priskiriama ir dalis tikėjimo tiesų, ne vien stebuklai, aprašyti Biblijoje.

Demitologizacijos tikslas – eliminuoti anachronizmus iš krikščionybės ortodoksijos, tuo pat metu apsaugant ją nuo protestantiškojo „liberalizmo“.

## Šaltiniai
Antakalnio kaimo kapinės (Rumšiškės)

**Antakalnio kaimo kapinės** – veikiančios civilinės kapinės Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Antakalnio kaime, 0,4 km į pietryčius nuo kelio  ir magistralės  viaduko. Kapinės įsikūrusios prie žvyrkelio (Pušies gatvės), vedančio į Būblius (1 km), jas supa banguojantis atvirų dirbamų laukų kraštovaizdis. Kapinių tolimajame kampe iki 2023 m. augo Antakalnio pušis, pažymėta gamtos paveldo objekto ženklu.

Antakalnio kaimo kapinės užima 0,4206 ir 0,5663 ha dydžio sklypą. Kapinės aptvertos šiuolaikine metaline tvora. Užlaidotas plotas atskirtas nuo teritorijos, skirtos naujoms kapavietėms.

Prie kapinių įsikūręs krematoriumas (statomas), skirtas naminių gyvūnų kremavimui.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Antakalnio kaimo kapinės *cemety.lt*
Tobolsko gubernija

**Tobolsko gubernija** () – Rusijos imperijos gubernija, buvusi Sibiro vakarinėje dalyje. Centras – Tobolskas.

## Istorija

Tobolsko gubernija sudaryta 1796 m. Iki tol jos vietoje buvo Tobolsko vietininkystė. 1804 m. iš pietinės dalies Tobolsko gubernijos sudaryta nauja Tomsko gubernija. XIX a. 2-ojoje pusėje į šią guberniją buvo tremiami kai kurie caro valdžiai nepalankūs lietuviai. Per guberniją ėjo Permės–Tiumenės (70 varstų) ir Sibiro (275 varstai) geležinkeliai.

## Administracinis suskirstymas

Tobolsko gubernijai priklausė 10 apskričių.

## Šaltiniai
Plokščių kapinės

**Plokščių kapinės** – veikiančios civilipės kapinės Šakių rajone, Plokščių kaime, viršutinėje Nemuno terasoje, netoli Plokščių bažnyčios (150 m). Posūkyje iš Bažnyčios gatvės link kapinių vartų auga 1925 m. sodintas Nepriklausomybės ąžuolas, pažymėtas koplytstulpiu su Rūpintojėlio skulptūra. Šalia kapinių stovėjo senoji mokykla, 1988 m. perkelta į Rumšiškių liaudies buities muziejų. Jos vietoje pastatytas ąžuolinis atminimo paminklas.

Iki žemės reformos Plokščiai statėsi pakalnėje, Nemuno slėnyje. Čia buvo sutelktos svarbiausios įstaigos, krautuvės. Ant kalno stovėjo tik bažnyčia su atskiru pastatu vikarui, klebonija ir ūkiniais pastatais, poros ūkininkų gyvenamieji namai. Po žemės reformos čia pradėta statyti namus, susiformavo nedidelė gatvelė.  

Plokščių kapinės užima 1,6344 ha plotą. Kapinių sklypas ištęsto stačiakampio formos, aptvertas medinių statinių tvora. Kapinės apaugusios brandžiais medžiais. Išsiskiria pagrindinio tako liepų alėja ir keturių aukštaūgių maumedžių grupė aplink vieną iš kapaviečių, kurioje palaidotas kunigas Jonas Naujokaitis. Nors nesama tikslių žinių apie šį dvasininką, jo mirties metus, spėjama, kad maumedžiai buvo pasodinti kunigo garbei, tad šiems maumedžiams galėtų būti apie 90 metų.

Pagrindiniai kapinių vartai mediniai, su trikampiu skersiniu, šoniniais stulpais. Vartų kraštinėse viršūnėse įtaisytos medinės angelų skulptūros, vidurinėje – perpus didesnė šventosios skulptūra. Kapinėse ant T. Glodo kapo pastatytas medinis stogastulpis su keliais išskobtais bareljefais (aut. Leonas Juozonis, 1979 m.).

## Žymūs palaidojimai

* Tomas Glodas (1902–1978) – pedagogas, mokyklų direktorius, kraštotyrininkas
* Antanas Gudaitis (1872–1937) – visuomenės veikėjas, knygnešys


Plokščiai, vartai.jpeg|Mediniai vartai su 3 medinėmis skulptūromis
Glodo kapas, Plokščiai.jpeg|Kapo puošyba laidotuvių vainikais, 1978 m.
Ploksciai 2022e.jpg|Mokyklos vieta priešais kapines


## Šaltiniai

## Nuorodos

*
Kauno alus

**AB „Kauno alus“** – alaus darykla Kaune, laikoma viena seniausių istorinių daryklų Lietuvoje, veikiančių tose pačiose patalpose.

Įmonė gamina tradicinio stiliaus šviesiuosius ir tamsiuosius alus, taip pat nealkoholinius gėrimus (girą ir gaiviuosius gėrimus).

Nuo 2025 m. sausio darykla priklauso UAB „Genys Brewing Co.“ Darykla tęsia veiklą savarankiškai.

## Istorija

### Ištakos XIX a. (iki 1918 m.)
Dabartinės daryklos ištakos siejamos su XIX a. viduryje Kaune, prie tuometinio Sankt Peterburgo (dabar – Savanorių pr.) plento Šveicarijos piliečių Makso ir Henrietos Bliumentalių įkurta viena pirmųjų pramoninių daryklų mieste. Daryklos pastatų kompleksas buvo plečiamas ir modernizuojamas; savininkai laikui bėgant keitėsi (minimi M. ir H. Bliumentaliai, taip pat A. S. Soloveičikas).

### Tarpukaris (1918–1940)
Po Pirmojo pasaulinio karo 1922 m. darykla reorganizuota į Alaus ir vaisvandenių akcinę bendrovę „Ragutis“, kurios steigėjais tapo žinomi verslo ir visuomenės veikėjai (Martynas Yčas, Jokūbas Šernas, Adomas Prūsas, Volfas Frenkelis) . „Ragučio“ produkcija buvo plačiai realizuojama laikinojoje sostinėje Kaune, darykla plėsta ir modernizuota.

### Sovietmetis (1940–1990)
1940 m. darykla nacionalizuota. 1959 m. „Ragutis“ sujungtas su kita Kauno darykla („Raudonoji pašvaistė“) į vieną Kauno alaus ir nealkoholinių gėrimų kombinato „Ragutis“ struktūrą; ankstesnė darykla tapo Gamykla Nr. 2 ir naudojo „Ragučio“ prekės ženklą.  

### Atkūrimas ir „Žalsvyčio“ laikotarpis (1990–2000)
Atkūrus nepriklausomybę, XX a. dešimto dešimtmečio pradžioje buvusi „Ragučio“ darykla atsiskyrė nuo susivienijimo ir buvo pavadinta „Žalsvyčiu“.

### Vardo „Kauno alus“ grąžinimas ir modernizacija (2000–2010)
2000 m. rudenį daryklą (tuomet „Žalsvytį“) įsigijo nauji savininkai, pradėta modernizacija, išsaugant istorinius technologinius elementus. 2001 m. įmonei suteiktas AB „Kauno alus“ pavadinimas; sumontuota nauja filtravimo, taros plovimo ir etikečių klijavimo įranga, pastatytas šlapio malimo malūnas. Brandinimui pritaikyti Žaliakalnio kalvos šlaite esantys istoriniai rūsiai.

### 2010–2024 m.
Įmonė plėtė asortimentą, atidarė vaisvandenių cechą, atnaujino pilstymo į statines skyrių. Oficialiais duomenimis, įmonė kasmet didino pajamas: 2023 m. pardavimo pajamos sudarė ~5,99 mln. €, 2024 m. – ~6,33 mln. €.

### „Genys Brewing“ įsigijimas (nuo 2025 m.)
2025 m. sausio 30 d. UAB „Genys Brewing Co.“ įsigijo AB „Kauno alus“. Skelbta, kad abi daryklos Kaune veiks savarankiškai, o „Kauno alus“ ir toliau naudos savo receptūras bei prekės ženklus.

## Šaltiniai
Genys Brewing Co.

**Genys Brewing Co.** – alaus darykla (mikrobravoras) Kaune, Lietuvoje, įkurta 2016 m., įkūrėjai – Laurynas Lisauskas ir Jonas Miežys. 

Darykla gamina alų ir putojančias arbatas, organizuoja ekskursijas, degustacijas ir alaus festivalį Kaune. 

2025 m. UAB „Genys Brewing Co.“ įsigijo daryklą AB „Kauno alus“.

## Šaltiniai
Švedų žygis į Kuršą (853)

**Apuolės mūšis** (853 m.) – 853 m. Kurše vykę kautynės arba kautynių serija tarp kuršių ir danų kariuomenių.

Konflikto priežastys ir eiga aprašytos Hamburgo ir Bremeno arkivyskupo Rimberto kronikoje „*Šv. Anskaro gyvenimas*“ (, apie 875).

Kronikoje minima, kad Apuolė priklausė švedams, bet gyventojai iš jų priklausomybės išsivadavo. Kai kurių autorių nuomone, kuršiai iš švedų kontrolės išsivadavo IX amžiaus viduryje. Šis konfliktas greičiausiai vyko platesnėje Kuršo dalyje, apėmė Gruobiną (dab. Latvija) ir kitas vietoves, kuriose buvo įsikūrę skandinavų kolonistų gyvenvietės.

Siekdamas perimti rytinės Baltijos jūros pakrantės kontrolę Hamburgo ir Bremeno arkivyskupas ir apaštališkasis legatas Šiaurės kraštams (pilnas titulas - *Laegatum in omnibus circumąua-que gentibus Sveonum, sive Danorum, nec non etiam Slavorum, aliarumąue in Aquilonis par-tibus gentium constitutum. .. delegavit*) Ansgaras Švedijoje surinko didelę kariuomenę ir surengė žygį į Kuršą. Kai kur pateikiama nuomonė, kad danų pajėgų vado vardas buvo Hastingas. 

Rimberto kronikoje nurodoma, kad danų ir švedų pajėgos siekė „jų turtus išplėšti ir juos sau pasivergti“. Kuršių valstybė, kurioje buvo 5 sritys arba miestai (), sugebėjo surinkti bendras pajėgas ir surengė kontrpuolimą. Abiejų pusių karinių pajėgų dydžiai, nuostoliai ir kuršių pajėgų vado ar vadų vardas nėra užfiksuoti.

Konkreti mūšio ar mūšių vieta nėra žinoma, greičiausiai vyko keletas. Kronikoje nurodoma, kad kuršiams "atiteko pergalė: pusę danų žmonių išžudė, pusę jų laivų apiplėšė, pagrobė iš jų auksą, sidabrą ir daug kitokio turto”. Kai kurie autoriai nurodo, kad didžioji šio grobio dalinis nukeliavo į Apuolę, kuri laikoma tuometine svarbiausia kuršių (Ceklio žemės) gyvenviete.

853 m. kampanija nebuvo vienintelis skandinavų mėginimas atgauti rytinės Baltijos pakrantės kontrolę. Jau sekančiais, 854 m., švedų karalius Olafas su didele kariuomene puolęs kuršių miestą, šaltiniuose vadinamą *Apulia*, kurį gynę apie 15 000 karių (skaičiai greičiausiai perdėti) iš 5 sričių. Apgulties 9 dieną prasidėjo derybos, apuoliečiai sidabru sumokėjo išpirką, davė įkaitus ir pripažino švedų valdžią.

## Literatūra

# Ferguson, Robert (2009-11-05). *[https://books.google.com/books?id=UOFe2pIwmGEC&dq=courland+850+854&pg=PT123 The Hammer and the Cross: A New History of the Vikings]*. Penguin Books Limited. ISBN 978-0-14-192387-1
# Mickevičius, Arturas, Apuolė, Visuotinė lietuvių enciklopedija
# Raulinaitis, Zigmas, Apuolės užuolimas, Karys, 1970, Nr. 1-2, // partizanai.org.
# Šarpnickis, Pranas, 853-ieji: danai gėdingai gavo į kaulus. Pirmas pasakojimas, Skuodo kraštas

## Išnašos