open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vladislovas Raugelė

**Vladislovas Raugelė** (g. 1927 m. gegužės 15 d. Ratkūnų k., Rokiškio r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

1941 m. baigęs Suvainiškio pradžios mokyklą, mokėsi Pandėlio progimnazijoje ir Rokiškio gimnazijoje. Nesant muzikos mokytojo, jaunuolis suorganizavo gimnazijos baigiamųjų klasių mišrųjį chorą.

Baigęs gimnaziją, 1947 m. rudenį pradėjo mokytojauti Pandėlio vidurinėje mokykloje – dėstė muziką, fiziką ir matematiką. Suorganizavo vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį ir mergaičių chorus, vėliau – ir vaikų chorą bei skudučių ansamblį. Mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei.

1953–1956 m. – Pandėlio darbo jaunimo vidurinės mokyklos direktorius ir matematikos mokytojas. Kurį laiką neakivaizdiniu būdu studijavo fiziką – matematiką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1955–1959 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Antanas Ilčiukas).

Pandėlio vidurinės mokyklos vaikų chorą ir skudučių ansamblį parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Skudučių ansamblis konkurse pelnė antrąją vietą. Kiek laiko vadovavo Pandėlio kultūros namų ir Suvainiškio kaimo mišriesiems chorams, su kuriais lankėsi Latvijoje ir Estijoje.

1960–1991 m. – Kauno 15-osios ir 1961–1966 m. – Kauno 13-osios vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių, pučiamųjų orkestro ir skudučių ansamblio vadovas. Vaikų chorus parengė visoms respublikinėms moksleivių dainų šventėms, taip pat 1965, 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. Skudučių ansamblis dalyvavo 1964 ir 1969 m. respublikinėse moksleivių dainų šventėse.

Gausius chorų kolektyvus mokytojas parengė ir Kauno miesto dainų šventėms, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnydavo prizinių vietų, dažnai koncertuodavo moksleiviams ir jų tėvams. Be to, pedagogas 1960–1963 m. muzikos mokė ir Kauno 9-ojoje septynmetėje mokykloje, 1961–1963 m. buvo Kauno vaikų namų choro ir mergaičių vokalinio ansamblio vadovas. Taip pat vadovavo Kauno mokytojų namų ir fabriko „Mada“ pučiamųjų orkestrams.

V. Raugelė – Pandėlio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Kauno miesto dainų švenčių dirigentas. 1968–1971 m. – Kauno miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1964 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gediminas Ramanauskas

**Gediminas Ramanauskas** (1961 m. birželio 22 d. Panevėžyje), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Mokėsi Panevėžio J. Balčikonio vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje. 1972–1979 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. G. Navasaitienė ir N. Kazakauskienė). 1979–1984 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. N. Kazakauskienės klasė). Studijų metais vadovavo Vilniaus darbo veteranų mišriajam chorui (1981–1983), 1984–1986 tarnavo sovietinėje armijoje. 1995 stažavo Anglijoje – Manchesterio universiteto Muzikos departamente.

Nuo 1986 rudens Šiaulių pedagoginio instituto (universiteto) Muzikos katedros dėstytojas, nuo 1992 vyr. asistentas.

Nuo 1986 vadovavo Muzikos katedros choro studijai, iš kurios vėliau suformuotas studentų mišrusis choras „Studium“ (45 dalyviai). Chorą išmokė daug įvairių autorių kūrinių, koncertavo su juo Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje, Rusijoje, Čekijoje, Švedijoje, Danijoje, Prancūzijoje. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei Gediminas Ramanauskas dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų (chorų konkurse savo kategorijoje laimėjo antrąją vietą) šventėms Lietuvoje, 1988, 1991 ir 1995 Baltijos studentų dainų šventėms „Gaudeamus“ Vilniuje, Rygoje ir Tartu. 1997 III Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų chorų festivalyje Vilniuje G. Ramanausko diriguojamas choras ir kamerinis orkestras meniškai atliko Č. Sasnausko „Requiem“. 1986–1993 pedagogas vadovavo ir Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas" moterų chorui – jj parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. G. Ramanauskas diriguoja Šiaulių miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose.

Nuo 2006 m. sausio 6 d. yra koncertines įstaigos Šiaulių valstybinio kamerinio choro „Polifonija“ vadovas.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Birutė Razauskienė-Daukintaitė

**Birutė Razauskienė-Daukintaitė** (1929 m. gruodžio 30 d. Nagurkos k., Žarėnų valsč., Telšių apskr. – 2009 m. vasario 28 d. Vilnius) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo Telšių gimnazijoje iš Albino Jasenausko ir Irenos Dylevičienės – mokė Birutę skambinti fortepijonu. Baigusi Telšių gimnazijos šešias klases, 1946–1949 m. Kauno konservatorijoje studijavo dainavimą (E. Martinonienės-Navickaitės klasė), lankė Nikodemo Martinonio vadovaujamą choro studiją, 1948 m. baigė Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją.

1949–1954 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Povilo Bekerio klasė). Studijuodama dirbo dėstytoja ir chormeistere Vilniaus dešimtmetėje vidurinėje mokykloje (1962–1954 m.). Konservatoriją baigė su pagyrimu.

1954–1958 m. – choro dirigavimo dėstytoja Klaipėdos muzikos mokykloje. Kartu vadovavo Baltijos laivų statybos kultūros namų ir medicinos darbuotojų mišriesiems chorams bei vyrų vokaliniam ansambliui.

1958–1962 m. choro dirigavimą dėstė ir vadovavo moksleivių chorams Vilniaus kultūros – švietimo technikume: 1960–1962 m. kūrybiškai dirbo su merginų choru – surengta koncertų, dainuota Estijoje. 1962–1964 m. choro dirigavimą dėstė ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje.

1962–1974 m. – Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros choro dirigavimo dėstytoja ir vyr. dėstytoja, žemesniųjų kursų studentų choro studijos vadovė, nuo 1970 m. – prodekanė ir dekanė, nuo 1972 m. – Choro dirigavimo katedros vedėja, 1973–1974 m. – choro studijos vadovė.

Nuo 1974 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytoja, nuo 1976 m. – vyr. dėstytoja, nuo 1979 m. – e. doc. pareigas, 1976–1985 m. – Choro dirigavimo ir teatrinio meno fakulteto dekanė, 1989–1996 m. – Choro dirigavimo katedros docentė. Kurį laiką buvo konservatorijos kamerinio choro chormeisterė – dirigentė. 1978 m. kėlė kvalifikaciją Odesos A. V. Meždanovos valstybinėje konservatorijoje. Mokyklose pedagogė išugdė nemažą būrį chorvedžių.

B. Razauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių ir 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės dirigentė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė, valstybinių egzaminų komisijų pirmininkė ir narė, respublikinių dainų švenčių konsultantė. 1983 m. pedagogei suteiktas nusipelniusios dėstytojos vardas.

Mirė 2009 metų vasario 28 dieną Vilniuje.

## Šeima

Vyras – Romualdas Razauskas. Sūnus – Dainius Razauskas. Anūkai – Domantas Razauskas, D. Razauskas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Rakauskas

**Stasys Rakauskas** (1877 ? ? Lietuvoje -1950 m. gruodžio 14 d. Elizabethe, NJ – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Vienas iš pirmųjų lietuvių vargonininkų, 1892 m. atvykęs į JAV ir daug nuveikęs muzikos baruose. Tuo metu buvo laikomas net vargonų virtuozu ir sumaniu chorvedžiu. Vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje JAV lietuvių parapijų: Angelų Karalienės Brooklyne, NY, Šv. Kazimiero Amsterdame, Niujorke, Šv. Jurgio, Šv. Kotrynos Genovaitės ir Visų Šventųjų Čikagoje, IL. 1936–1938 m. vadovavo Čikagos Vyčių chorui. 1939 m. sausio 22 d. Visų Šventųjų parapijos choras koncertu pažymėjo savo 30-metį. Chorai dalyvavo lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. S. Rakauskas harmonizavo lietuvių liaudies dainas, kurias spausdino „Viltyje“. Pasirašinėdavo S. Vėžio slapyvardžiu. 1914 m. „Muzikos aidai" išleido jo kūrinių rinkinį fortepijonui. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos aktyvus narys. Sūnus Stasys Rakauskas taip pat muzikas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stefa Rimkevičiūtė

**Stefa Rimkevičiūtė** (1936 m. lapkričio 4 d. Laukuvoje, Šilalės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija

1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. A. Buzys). 1956–1961 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Motiekaičio klasė). Studijų metais dėstė muzikos literatūrą Vilniaus kultūros – švietimo technikume, dirbo koncertmeistere J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams.

1961–1962 Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja ir miesto vokalinių ansamblių vadovė.

Nuo 1963 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką dėstė ir Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. Pedagogė išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1963–1966 vadovavo uostamiesčio mėgėjų chorams ir vokaliniams ansambliams, „Dailės" kombinato mišrųjį chorą parengė 1965 respublikinei dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1966 S. Rimkevičiūtė – Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) metodinio kabineto vadovė, vėliau kompozitoriaus Stasio Šimkaus muziejaus vedėja. Padėjo organizuoti mokslines konferencijas, konsultavo vaikų muzikos mokyklas, muzikos mokytojams teikė metodinę pagalbą. 1979 V respublikiniams pedagoginiams skaitymams parengė metodinį darbą „Intonacinė klausa ir jos ugdymas“, sudarė bukletą „Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesnioji muzikos mokykla" (1973), vietos spaudoje paskelbė straipsnių. 1986 pedagogė apdovanota Kultūros žymūno ženklu. 

Brolis Kasparas Rimkevičius – taip pat kvalifikuotas chorvedys ir pedagogas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vida Rimaitytė

**Vida Paulina Rimaitytė** (1944 m. birželio 22 d. Pakruojyje – 2025 m. vasario 1 d.) – lietuvių choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Baigusi Pakruojo vidurinę mokyklą, 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). 1966–1972 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė). Studijų metais Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo jaunučių ir vyresniųjų klasių merginų chorui bei vokaliniam ansambliui.

1972–1974 m. Kaišiadorių rajoninių kultūros namų meno vadovė, moterų ir mišriojo choro bei vokalinio ansamblio vadovė. 1974–1983 m. Respublikinių liaudies kultūros rūmų Muzikos skyriaus darbuotoja, daug prisidėjo organizuojant „Sidabrinių balsų“ ir „Šilų aidų“ vokalinių ansamblių konkursus, chorų sąskrydžius, 1975 ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkursus.

Nuo 1972 m. Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas“ chormeisterė. 1983–1989 m. „Ąžuoliuko" muzikos mokyklos mokytoja, 1983–1989 m. teorinio skyriaus vedėja ir jaunučių choro vadovė.

Nuo 1989 m. I–IV klasių choro vadovė, dirigavimo ir kitų disciplinų mokytoja, nuo 1993 m. chorinio dainavimo skyriaus vedėja, nuo 1994 m. vyresnioji mokytoja, nuo 1995 m. muzikos mokytoja metodininkė. Jaunučių choras dalyvauja koncertuose ir dainų šventėse, choras ir vokaliniai ansambliai padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, plokštelėms, prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose.

V. Rimaitytė 1978 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. Sudarė dainų rinkinį chorams „Saulę dovanosim“ (1978) ir vokaliniams ansambliams „Jaunystės saulė" (1982). 1985 m. mokytoja apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Rimydis

**Juozas Rimydis** (1869 m. birželio 21 d. Guikaliuose, Nemakščių valsčius, Tauragės apskritis – 1960 m. rugsėjo 7 d. Tytuvėnuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys.

## Biografija
Vargonuoti išmoko iš parapijos vargonininko ir pradėjo savarankiškai vargonuoti Eržvilke, o ilgiausiai vargonininkavo Tytuvėnuose. Dirigavimo ir chorvedybos mokėsi iš Stasio Šimkaus, kai jis į Tytuvėnus atvykdavo atostogauti. Dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą Gražutiškio pievose (aplink miškai) rengdavo lietuviškas dainų šventes, kurios sutraukdavo daug klausytojų ir iš gretimų parapijų. Tai sukeldavo didelių rūpesčių caro žandarams. Buvo tautinio prisikėlimo Tytuvėnuose pradininkas.

Pirmojo pasaulinio karo metu pasitraukęs į Rusiją dirbo fabrikuose, vėliau vargonininkavo Šv. Kotrynos bažnyčioje Petrapilyje, paskui katalikų bažnyčiose Vladimire ir Taganroge. 1918 m. grįžęs į Tytuvėnus, vėl vargonininkavo ir vadovavo chorui iki žilos senatvės – šį darbą dirbo daugiau kaip 60 metų.

Buvo sumanus chorvedys ir geras vargonininkas, parengė būrį savo mokinių. Su choru nemažai koncertavo ir dalyvavo dainų šventėse Kaune. Laisvalaikiu harmonizavo lietuvių liaudies dainas, dalyvavo visuomeninėje veikloje. Turėjo gražią rašyseną, išrašinėjo metrikus miestelio ir aplinkinių kaimų gyventojams. Sūnus Antanas Rimydis (1905–1994) buvo žurnalistas, poetas, literatas, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, o 1950 m. išvyko į JAV.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Jonas Rimša (1944)

**Jonas Rimša** (1944 m. rugsėjo 15 d. Paliepių k., Pasvalio r.), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Vaškų vidurinę mokyklą, 1961–1965 studijavo muziką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Talžūnas ir B. Razauskienė). 1974–1978 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė).

1965–1971 Vilniaus 22-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. Mišrųjį chorą parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o merginų choras 1970 sostinės chorų apžiūroje pelnė pirmąją vietą, mieste pirmavo ir merginų vokalinis ansamblis.

Nuo 1971 M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos choro dirigavimo ir teorinių disciplinų dėstytojas, nuo 1993 M. K. Čiurlionio menų gimnazijos muzikos mokytojas metodininkas. 1997 respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Kaune du šio pedagogo mokiniai tapo konkurso laureatais.

Be pedagoginio darbo, J. Rimša dirbo ir su mėgėjų chorais. 1976–1980 buvo Vilniaus inžinerinio statybos instituto akademinio choro „Gabija“ chormeisteris, 1980–1985 Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos „Sigma“ vyrų choro „Elektronika" chormeisteris, 1991–1992 šios gamyklos mišriojo choro vadovas. 1991 choras dalyvavo tarprajoninėje Č. Sasnausko chorų šventėje Lazdijuose ir Kapčiamiestyje bei religinės muzikos festivalyje Panevėžyje, giedojo Vilniaus Šv. Rapolo ir Vilniaus Šv. Petro ir Povilo bažnyčiose, koncertavo gamyklos darbuotojams.

Nuo 1985 su pertraukomis J. Rimša buvo Vilniaus miesto vyrų choro „Vytis" chormeisteris. Kurj laiką dainavo Lietuvos valstybinės konservatorijos, Lietuvos muzikos draugijos ir kituose kameriniuose choruose. Su chorais teko koncertuoti ir jiems diriguoti ne tik Lietuvoje, bet ir Latvijoje, Vengrijoje, Suomijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje.

Nuo 1982 J. Rimša veda radijo laidas džiazo muzikos klausimais: apie džiazą spaudoje paskelbė straipsnių, nuo 1995 džiazo istoriją dėsto Lietuvos muzikos akademijoje. Išaugino sūnų Liną Rimšą – kompozitorių.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Romanas-Ramanauskas

**Vaclovas Romanas-Ramanauskas** (1907 m. rugpjūčio 12 d. Alvite, Vilkaviškio raj. – 1998 m. sausio 1 d. Pitstone, PA – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija
Muzikos pradėjo mokytis pas Alvito vargonininką brolį Juozą. 1927 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą pas Juozą Naujalį mokytis vargonuoti. 1937 m. baigė Kauno konservatoriją (Nikodemo Martinonio vargonų klasė).

Nuo 1930 m. vargonininkavo Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje Kaune, 1931–1933 m. – muzikos mokytojas Aukštosios Fredos aukštesniojoje sodininkystės-daržininkystės mokykloje. 1933–1943 m. – muzikos mokytojas Prekybos institute Kaune, mokytojavo ir Marijampolės 2-ojoje gimnazijoje.

Surengė viešų vargonų koncertų Kauno bažnyčiose: 1937 m. birželio 29 d. Kauno Jėzuitų bažnyčioje, 1938 m. birželio 11 d. Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje, 1938 m. rugsėjo 25 d. Kauno Įgulos bažnyčioje. Vadovavo ir chorui, kuris koncertavo per Kauno radiofoną.

1944 m. spalio 12 d. iš Šventosios uosto V. Romanas išplaukė mažu laiveliu per Baltijos jūrą ir pasiekė Gotlando salą (Švedija). Čia greit išmoko švedų kalbą ir 1945 m. gavo darbo „Musik centralen“ Upsalos mieste. Su Estijos ir Latvijos pabėgėliais muzikais kūrė ir aranžavo, kopijavo įvairius muzikos kūrinius ir juos platino. Vėliau Stokholmo švietimo skyrius jį paskyrė fortepijono mokytoju į Vesteros miesto muzikos mokyklą. Važinėjo ir į Hallstahammano miestą ir privačiai mokė vaikus ir jaunimą skambinti fortepijonu.

1947 m. paskirtas „Ungdomsgordens“ fortepijono mokytoju. Švedijoje subūrė lietuvių pabėgėlių vokalinį ansamblį, kuris 1945 m. gruodžio 22 d. per Stokholmo radiją atliko lietuviškas šv. Kalėdų giesmes. Kaip vargonininkas solistas koncertavo Stockholmo didžiojoje koncertų salėje. Koncertuose pasirodydavo ir vokalinis ansamblis – 1948 m. birželio 13 d. Stokholmo Engelbrekto bažnyčioje.

1950 m. atvyko į JAV ir netrukus pradėjo vargonininkauti Švč. Trejybės lietuvių parapijoje Vilks Bare, PA. Suorganizavo mišrųjį chorą (per 40 dalyvių), kuris giedojo bažnyčioje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, įvairiuose tautiniuose renginiuose. Buvo Wyomingo Klonio lietuviškųjų parapijų jungtinio choro „Art Fiesta“ dirigentas. Chorą parengė 1978 m. 5-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Toronte, 1977 ir 1978 m. etninių grupių parodų festivaliams – su jaunimo choru atliko Šv. Kalėdų giesmes.

Religinės muzikos koncertuose dažnai akompanuodavo solistams ir vargonuodavo įvairiose bažnyčiose. Buvo laikomas vargonų virtuozu.
Nuo 1950 m. priklausė ALRK vargonininkų sąjungai.

## Šaltiniai
Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Adomas Rovas

**Adomas Rovas** (1924 m. gruodžio 24 d. Mergeluičių k., Akmenės r. – 1993 m. spalio 8 d. Papilėje, Akmenės r.), dainininkas (tenoras), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. 1932–1938 m. mokėsi Kruopių pradžios mokykloje, 1938–1943 m. Žagarės progimnazijoje, 1944–1947 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje, o 1953–1957 m. solinio dainavimo – Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. J. Dargis), kur įgijo choro artisto ir solisto kvalifikaciją.

1947–1950 m. Akmenės progimnazijos muzikos ir dainavimo mokytojas, mokyklos ir miesto mišriųjų chorų vadovas. Moksleivių mišrųjį chorą parengė 1950 m. respublikinei dainų šventei. 1950–1951 m. Akmenės rajono švietimo skyriaus vedėjas. 1951–1987 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas Papilės (Akmenės r.) S. Daukanto vidurinėje mokykloje. Mišrųjį chorą parengė 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, gerai pasirodė 1976, 1979 ir 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose. Choro (70 dalyvių) koncertų programose buvo sudėtingesnių lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių. Vaikų chorai irgi dalyvaudavo respublikinėse moksleivių dainų šventėse. 1975 m. respublikinei dainų šventei mokytojas paruošė moksleivių pučiamųjų orkestrą, mokė ir skudučių ansamblį. Taip pat vadovavo Papilės kultūros namų moterų ir mišriajam chorui, kurį parengė 1970 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms. Kiek laiko vadovavo Akmenės statybinių medžiagų kombinato chorui ir Papilės kultūros namų pučiamųjų orkestrui. Jo vadovaujami kolektyvai prizinių vietų pelnė meno mėgėjų apžiūrose, nuolat dalyvavo rajoninėse dainų šventėse ir koncertuose.

Nuo 1987 m. ilgai buvo Papilės kultūros namų direktorius, dainavo Respublikiniame mokytojų chore ir Akmenės rajono choruose. A. Rovas Akmenėje statytoje M. Petrausko operoje „Birutė" atliko pagrindinį tenoro vaidmenį, buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorius ir dirigentas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Ona Razutienė

**Ona Razutienė** (1908 m. gegužės 18 d. Jakaičių k., Šilalės valsč., Tauragės apskr. – 1987 m. vasario 28 d. Los Angeles, CA – JAV), muzikos ir šokių mokytoja, chorvedė.

## Biografija

1926 baigusi Tauragės mokytojų seminariją, 1936–1944 mokytojavo Tauragėje. Pasitraukusi į Vokietiją, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje, o 1949 atvyko į JAV – Los Angeles. Čia daug metų dirbo mokytoja ir chorų vadove Šv. Kazimiero lituanistinėje mokykloje, o nuo 1958 ir parapijinės mokyklos lietuviškose klasėse. Ypač išpopuliarėjo jos vadovaujamas moksleivių dainų ir šokių ansamblis, kuris 1957 įsijungė į Lietuvių bendruomenę ir pasivadino „Spindulio“ vardu. Ansamblis, minėdamas savo kūrybinės veiklos 10-metį, jau turėjo 80 dalyvių, švenčiant 20-metį, jame dalyvavo 150, o vėliau iki 200 mergaičių ir berniukų. Veikė trys ansambliečių grupės: vaikų, jaunių ir vyresniųjų, apie 30 dalyvių šokėjų grupė. Ansamblis kasmet surengdavo po 10-12 koncertų, o 1979 m. birželio 24 d. dideliu koncertu pažymėjo savo kūrybinės veiklos 30-metį. Be koncertų, dalyvavo tautinių šokių šventėse, 1971 ir 1978 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte (chorus padėjo parengti A. Polikaitis), taip pat dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Lietuvių dienoje Niujorke ir Expo-74 parodoje Spokane Vašingtone. 1975 pastatė dainų ir šokių pynę „Lietuviškos vestuvės“, o 1976 surengė Pabaltiečių dainų ir šokių šventę Hollyvoode. 1977 gastroliavo Europoje (Anglijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje), 1982 koncertavo Australijoje, 1986 Pietų Amerikoje. Jaunimo ansamblis savo repertuare turėjo apie 50 dainų ir šokių. 1980 išleido plokštelę „Spindulys", sukurtas ir filmas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vaclovas Rymavičius

**Vaclovas Rymavičius** (1899 m. rugpjūčio 26 d. Panoterių miestelyje, Ukmergės apskr. – 1972 m. rugpjūčio 12 d. Buenos Aires, Argentina) – vargonininkas ir chorvedys.

## Biografija

Tėvas buvo vargonininkas, mokęsis pas J. Naujalį. Todėl ir sūnus pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. Paūgėjęs mokėsi J. Naujalio vargonininkų kursuose Kaune ir vargonininkavo Panoteriuose. 1928 m. atvyko į Argentiną ir Kordobos provincijoje, Aušros Vartų lietuvių parapijoje, gavo vargonininko ir chorvedžio vietą. 1930 m. subūręs chorą, vėliau jį pavadino Šv. Cecilijos vardu. 1950 m. choras koncertais pažymėjo savo kūrybinės veiklos 20-metį. V. Rymavičius dirbo ir lankė Buenos Aires Villiams konservatoriją, kur mokėsi skambinti fortepijonu ir kompozicijos. Lietuvių prašomas chorą suorganizavo ir Berisso mieste – jis vadinosi Mindaugo draugijos choru. Chorai giedojo bažnyčiose, dainavo koncertuose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Šv. Cecilijos choras į plokšteles įdainavo nemaža lietuviškų dainų, kurių dauguma paties chorvedžio. 1934 m. choras giedojo 32-ajame Eucharistiniame kongrese Buenos Aires, dalyvavo Argentinos radijo programose ir lietuvių radijo valandėlėse „Lietuvos aidai“. Taip pat vadovavo „Aušros" mišriajam chorui Buenos Aires. V. Rymavičius apie 44 metus Argentinoje populiarino lietuvišką dainą, žadino mūsų tautiečių patriotinius jausmus.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Zenonas Rinkevičius

**Zenonas Rinkevičius** (1939 m. lapkričio 29 d. Igliaukoje, Igliškėlių valsčiuje – 2018 m. vasario 17 d.) – Lietuvos chorvedys, pedagogas.

## Biografija
Mokėsi Valenčiūnų ir Gelgaudiškio (Šakių r.) septynmetėse mokyklose, 1953–1957 m. – Kauno pedagoginėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš vargonininko tėvo, o Kaune mokėsi skambinti fortepijonu pas S. Graužinį. 1958–1962 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė A. Ilčiukas ir V. Četkauskas, o skambinti fortepijonu V. Landsbergis). 1969–1973 m. TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Meninio ugdymo mokslinio tyrimo instituto Maskvoje aspirantas neakivaizdininkas. 1974 ten apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją tema: „Jaunesniojo mokyklinio amžiaus mokinių polifoninės muzikos suvokimo ugdymas" (vadovė V. Beloborodova).

1957–1958 m. Z. Rinkevičiaus buvo Jotyškių (Šakių r.) pradžios mokyklos vedėjas. 1960–1961 m. Vilniaus 15-osios vidurinės mokyklos, 1962–1963 m. Vievio vaikų muzikos mokyklos mokytojas. Apsigyvenęs Šiauliuose, 1963–1965 m. buvo miesto 5-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir merginų chorų vadovas. 1968–1971 m. vadovavo Šiaulių miesto berniukų chorui, su kuriuo surengė koncertų, įrašų padarė Lietuvos radijas. 1963–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytojas ir vyr. dėstytojas (nuo 1966 m.). 1965–1969 m. buvo instituto merginų choro „Pavasaris“ chormeisteris ir merginų vokalinio kvarteto vadovas. 1975–1979 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakulteto Muzikos pedagogikos katedros vedėjas (nuo 1977 m. docentas), kurį laiką dėstė ir choro dirigavimą, vėliau Klaipėdos universiteto Menų fakulteto teorinių disciplinų dėstytojas docentas.

Z. Rinkevičius paskelbė per 100 mokslinių, metodinių ir publicistinių straipsnių (iš jų apie 20 chorinio dainavimo ir chorinės kultūros ugdymo klausimais), parašė koncertų ir knygų recenzijų, dalyvavo mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir svetur. Parašė ir išleido šias monografijas: „Ar suvokia vaikai polifoniją“ (1979 m., rusų kalba), „Apie muzikos polifoniškumą ir jo suvokimo ugdymą“ (1980 m.), „Mokinių muzikinis ugdymas“ (1993 m.), „Muzikos pedagogika“ (1998 m.). Parengė dainų rinkinį „Dvibalsio dainavimo pradmenys“ (1991 m.), 1995 m. išleido brošiūrą „Muzikos mokymo funkcijos bendrojo lavinimo mokykloje“. Kartu su R. Pliskiene sudarė dainų rinkinius „Anglų dainos I-IV klasių moksleiviams“ (1991 m.), „Anglų dainos V-VIII klasių moksleiviams“ (1992 m.) ir „Anglų dainos IX-XII klasių moksleiviams“ (1992 m.). Z. Rinkevičius spaudai parengė V. Banaičio harmonizuotų lietuvių liaudies dainų rinkinį (1993 m.). 

Pedagogo žmona Rimtauta Rinkevičienė – Klaipėdos J. Karoso muzikos mokyklos akordeono mokytoja, vyresnioji duktė Daiva Rinkevičiūtė – „Lietuvos ryto" apžvalgininkė, Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, jaunesnioji duktė Aušrinė Rinkevičiūtė-Richter – dailininkė (dizainerė); gyvena ir dirba Vokietijoje.

Palaidotas Vievio kapinėse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Albertas Rožė

**Albertas Rožė** (1950 m. gruodžio 5 d. Ryliškiuose, Utenos rajone – 2024 m. balandžio mėn.) – lietuvių choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija
Mokydamasis Vilniaus A. Vienuolio vidurinėje mokykloje, dainavo berniukų chore „Ąžuoliukas“. Baigęs vidurinę mokyklą, 1968–1972 muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė Ž. Barauskienė). Institutą baigęs su pagyrimu, įgijo muzikos mokytojo-chorvedžio kvalifikaciją. 1977–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu dar tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė).

1972–1985 m. Klaipėdos 2-osios vaikų muzikos mokyklos mokytojas, berniukų choro „Gintarėlis“ chormeisteris, nuo 1974 m. meno vadovas ir dirigentas. Choro koncertines programas papildė užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūriniais, nemaža koncertų surengė Lietuvoje, dainavo Latvijoje, Baltarusijoje, dalyvavo televizijos ir radijo laidose, 1975, 1977, 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. „Gintarėlis“ ne kartą dainavo su suaugusiųjų mišriaisiais chorais, dalyvavo M. K. Čiurlionio gimimo 100-ųjų ir Č. Sasnausko gimimo 110-ųjų metinių minėjimų koncertuose. Iš sudėtingesnių kūrinių „Gintarėlis“ profesionaliai atliko G. Pergolesi „Stabat Mater“, A. Scarlatti „Stabat Mater“, J. Haydno „Missa brevis“, A. Bražinsko „Piemenėlių dainas" ir kt.

1983–1992 m. Klaipėdos E. Balsio vidurinės meno mokyklos direktorius ir vaikų choro vadovas.

1992 m. kartu su ukrainiete žmona Henrieta, buvusia Klaipėdos J. Kačinsko muzikos mokyklos mokytoja, išvyko gyventi į Ukrainą. Ten apsistojo Kamianskėje, Dniepropetrovsko srityje, kur gyveno iki 2022 m. Dėl Rusijos invazijos į Ukrainą, padedant buvusiam mokiniui prezidentui Gitanui Nausėdai, buvo evakuotas su žmona į Klaipėdą.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

## Įvertinimas
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius (2023).

## Literatūra
* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. 

## Šaltiniai
Irena Lebiodaitė-Rudgalvienė

**Irena Lebiodaitė-Rudgalvienė** (1937 m. sausio 31 d. Panevėžyje – 2026 m. sausio 23 d.) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

## Biografija
Pirmąsias muzikos žinias gavo iš Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vargonininko A. Visockio, mokėsi Panevėžio 4-ojoje vidurinėje mokykloje, dainavo chore, kuriam vadovavo J. Šidlauskas. 1952–1956 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. A. Liberis), o 1960–1966 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė).

Nuo 1956 m. trumpai dirbo Panevėžio rajono kultūros skyriuje, 1957–1959 m. mokytojavo Pasvalio septynmetėje mokykloje, dirbo moksleivių ir kultūros namuose, vadovavo vaikų chorui, skudučių ir kanklių ansambliui, organizavo koncertus ir konsultavo kaimo meno mėgėjų kolektyvus. 1959–1960 m. Panevėžio muzikos mokyklos koncertmeisterė, vadovavo karininkų namų vyrų chorui – koncertavo Rygoje.

Nuo 1960 m. Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, vakarinio skyriaus ir dieninio skyriaus (1968–1975) vedėja. 1975–1978 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė, 1974–1978 m. moksleivių choro studijos vadovė. Choro mokomąsias ir koncertines programas papildė klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūriniais, 1995 m. respublikinės dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, 1978 m. suorganizavo Klaipėdos, Liepojos, Kaliningrado ir Debreceno chorų draugystės šventę. Mokykloje pastatė M. Karkos operetę „Šviesutė“, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

1960–1970 m. vadovavo Klaipėdos kojinių fabriko „Aušra“ mišriajam chorui, buvo berniukų choro „Gintarėlis“ chormeisterė.

Nuo 1971 m. buvo uostamiesčio buitinio gyventojų aptarnavimo kombinatų susivienijimo „Pajūris“ klubo mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė – chorą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. 1981–1985 m. vadovavo „Pajūrio“ folkloriniam ansambliui, su juo dalyvavo koncertuose ir konkursuose. Išėjusi į pensiją, vadovavo sakralinės muzikos vaikų chorams, dirbo katechetinį darbą.

I. Rudgalvienė buvo Pasvalio rajono ir Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė, meno mėgėjų kolektyvų konsultantė, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narė. 1977 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Palaidota Palangos miesto civilinės kapinėse.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Vydmantas Ruzgys

**Vydmantas Ruzgys** (1950 m. gruodžio 4 d. Groblaukio k., Šiaulių r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Mokėsi Ketūnų aštuonmetėje mokykloje, o 1974 baigė Jonelaičių vakarinę vidurinę mokyklą. 1973–1976 choro dirgavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Andriuškevičius). Kartu buvo Ginkūnų kultūros namų meno vadovas. 1976–1981 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Bekerio klasė), o 1987–1989 choro dirgavimo žinias gilino Maskvos Gnesinų pedagoginiame institute (prof. V. Semeniuko klasė).

Nuo 1981 rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (universiteto Menų fakulteto) Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1989 vyr. asistentas ir studentų mišriojo choro vadovas. Pedagogas su choru parengė valstybinių egzaminų programas, šis kolektyvas dalyvavo 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje ir 1991 Baltijos studentų dainų šventėje „Gaudeamus-XI" Latvijoje. Vėliau V. Ruzgys Menų fakulteto neakivaizdininkų mišriojo choro meno vadovas. Pedagogas išugdė apie 40 būsimųjų muzikos mokytojų – chorvedžių.

1981–1990 Klaipėdos miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovas ir dirigentas. Choras dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo uostamiesčio dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse moterys laimėjo pirmąją vietą, o 1987 VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą ir laureato vardą.

Nuo 1990 Klaipėdos miesto Muzikos centro kamerinio mišriojo choro (apie 27 dalyviai) meno vadovas ir dirigentas. Chore dainuoja muzikos mokyklų mokytojai, Klaipėdos universiteto Menų fakuteto dėstytojai ir studentai. Dirigentas kolektyvą parengia Klaipėdos miesto dainų šventėms ir tradiciniams „Muzikos pavasario“ koncertams, choras dalyvavo 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Lietuvoje, gieda bažnyčiose, koncertavo Latvijoje, Austrijoje, Italijoje, Vokietijoje ir Lenkijoje. Choras yra pirmasis klaipėdiškių kompozitorių A. Remesos, R. Šileikos, Z. Virkšo bei kitų autorių naujų kūrinių atlikėjas. 1995 m. lapkričio 26 d. kolektyvo kūrybinės veiklos 5-mečio proga Vilniaus Šv. Jono bažnyčioje buvo atliktos J. Haydno „Missa Cellensis“ („Dangiškosios mišios“). 1997 XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse choras laimėjo antrąją vietą ir specialų prizą už geriausią S. Šimkaus kūrinio „Nakties tylumoje" interpretavimą.

V. Ruzgys nuo 1983 Klaipėdos miesto ir Klaipėdos zonos dainų švenčių bei 1991 Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XI“ Latvijoje dirigentas, nuo 1996 Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras" tarybos narys.

## Šaltiniai
* Boleslovas Zubrickas. *Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas*. Vilnius, 1999.
Elena Retikevičiutė-Rich

**Elena Retikevičiutė-Rich** (1911 m. kovo 2 d. Brooklyne, NY – JAV), pianistė, pedagogė, chorvedė, kompozitorė.

## Biografija

Tėvas Vincas Retikevičius (1871 m. gruodžio 20 d. – 1940 m. sausio 31 d.) kapelmeisteris – pučiamųjų orkestrų vadovas ir solistas. Todėl ir Elena pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo. Išmokusi skambinti fortepijonu, dalyvavo tėvo rengiamuose koncertuose. Vėliau studijavo Hunter College Niujorke ir gavo bakalauro diplomą. Studijas dar tęsė Columbia University Teachers College ir įgijo magistro laipsnį. Bendruosius muzikos dalykus (teoriją, kompoziciją, dirigavimą, vokalą, fortepijoną) studijavo Julliard School of Music Niujorke, NY. Studijuodama pradėjo vadovauti lietuvių chorams.

Nuo 1930 vadovavo mišriajam ir vyrų „Lyros“ chorams Maspethe, NY. Kolektyvai buvo gan populiarūs ir daug koncertavo. 1930–1933 vadovavo pagarsėjusiam mišriajam chorui „Aidas“ Brooklyne, o nuo 1933 Brooklyno „Naujos gadynės" chorui. Su chorais organizavo koncertus lietuvių kolonijose, statė operetes ir dalyvavo tautiniuose renginiuose.

E. Retikevičiūtė dėstė muziką ir anglų kalbą įvairiose New Yorko bendrojo lavinimo mokyklose, buvo ir mokyklos vedėja, akompanavo lietuvių ir kitataučių koncertuose, radijo laidose, dėstė pedagoginiuose kursuose. Parašė operetę „Nebaigta kova“, kurią pastatė „Aido" choras ir parodė keliuose JAV miestuose. Sukūrė dainų chorui ir solistams.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kostas Sabonis

**Kostas Sabonis** (1891 m. Mančiūnų kaime, Alovės apylinkėje, Alytaus apskr. – 1963 m. kovo 27 d. Čikagoje, Iinojuje, JAV) – vargonininkas, dainininkas, chorvedys.

## Biografija
Vargonuoti mokėsi pas Fydą Alytuje, o sulaukęs 18 metų pradėjo vargonininkauti Ūdrijoje. 1909 m. atvykęs į JAV, vargonininkavo Šv. Vincento lietuvių parapijoje Pitsburge ir mokėsi dainuoti konservatorijoje pas prof. Wietzelj ir Barnesą. Koncertavo kaip solistas, vaidino operetėse, vadovavo parapijos ir Lietuvos Vyčių chorams.

Nuo 1920 m. vargonininkavo Šv. Jurgio ir Aušros Vartų lietuvių parapijose Čikagoje.

Nuo 1926 m. Dievo Apvaizdos ir Visų Šventųjų lietuvių parapijų Čikagoje vargonininkas. Visur buvo suorganizavęs ir chorus, kuriuos išmokė daug giesmių ir dainų, taip pat mišių ir mišparų. Chorai giedojo bažnyčiose, koncertavo ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose.

Nuo 1914 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1920 m. išrinktas Centro valdybos vicepirmininku. Jo žmona Leokadija Simėnaitė (1893–1990 m.) buvo smuikininkė, vargonininkė ir pedagogė, nuo 1947 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narė. Sūnūs Robertas ir Ričardas irgi muzikai – vargonininkai ir chorvedžiai, ALRK Vargonininkų sąjungos nariai, dukra Silva – pianistė. 1913 m. tėvas, motina ir duktė sudarė Sabonių trio ir su juo daug koncertavo.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Stasys Sadauskas

**Stasys Sadauskas** (1934 m. balandžio 10 d. Seirijų miestelyje, Lazdijų r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

## Biografija

Lankė Seirijų vidurinę mokyklą, 1953–1957 Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje mokėsi griežti kontrabosu (dėst. J. Rimkevičius). 1963–1964 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. L. Ragaišis). 1975–1980 muziką studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Juščius).

1957–1963 dirbo Šalčininkų rajone: mokytojavo mokyklose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams, organizavo dainų šventes. 1963–1969 Gudelių (Marijampolės r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas. Su chorais dažnai pasirodydavo koncertuose, juos parengdavo rajono dainų šventėms. 1969–1983 Marijampolės 4-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių bei pučiamųjų orkestro vadovas. Mokytojas sėkmingai dirbo su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru, kuris pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė zoninėse ir respublikinėse chorų apžiūrose, dalyvavo 1977 respublikinėje moksleivių dainų šventėje ir 1981 moksleivių spartakiados atidarymo iškilmėse Vilniuje. Mokytojo parengti mergaičių duetai yra 1980 ir 1982 respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai. Keletą metų S. Sadauskas mokytojavo Marijampolės 6-ojoje vidurinėje mokykloje – jaunių chorą parengė 1987 respublikinei moksleivių dainų šventei. 1983–1993 Marijampolės aukštesniojoje pedagoginėje mokykloje dėstė instrumentinę muziką.

S. Sadauskas vedė parodomąsias muzikos ir dainavimo pamokas Šiaulių miesto ir šalies rajonų muzikos pedagogams, buvo Šalčininkų ir Marijampolės rajonų bei Marijampolės miesto dainų švenčių dirigentas, miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1987 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vytautas Saikauskas

**Vytautas Saikauskas** (1949 m. gegužės 29 d. Petrovkos k., Pasvalio r.), choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

1964–1965 lankė vienerių metų chorvedžių kursus prie Biržų vaikų muzikos mokyklos. 1965–1969 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1969–1974 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus 4-osios internatinės mokyklos vaikų chorui ir miesto įstaigų vokaliniams ansamliams.

1974–1990 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Muzikos pedagogikos katedros choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas ir vyr. dėstytojas. Kurį laiką buvo berniukų choro „Gintarėlis" chormeisteris.

Nuo 1977 Klaipėdos miesto medicinos darbuotojų kamerinio mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1978 choras dalyvavo B. Bartoko konkurse Vengrijoje (Debrecene), III Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje jis laimėjo antrąją vietą, buvo parengtas 1980 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1990 V. Šalkauskas – Klaipėdos E. Balsio menų gimnazijos choro ir kitų disciplinų dėstytojas, 1992–1994 choro dirigavimo skyriaus vedėjas, nuo 1994 muzikos mokytojas metodininkas. Su gimnazijos berniukų choru lankėsi Rusijoje, Čekijoje, Lenkijoje ir Japonijoje; sudarė 14 berniukų ansamblį, parengė programą ir 1992 dalyvavo Euroazijos vaikų muzikos festivalyje.

Nuo 1992 Klaipėdos politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro „Atminties gaida“ vadovas. Renka ir harmonizuoja tremtinių dainas, sudarė dainų rinkinį „Leiskit į tėvynę" (1996). Organizuoja politinių kalinių ir tremtinių chorų šventes (1993 Vilniuje, 1995 Panevėžyje, 1997 Klaipėdoje), buvo jų meno vadovas ir vyr. dirigentas. Savo chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje.

1993 Klaipėdos universitete suorganizavo studentų dainų ir šokių ansamblį „Vytinė" ir yra jo meno vadovas. Ansamblis koncertavo Estijoje, du kartus Vokietijoje ir Lenkijoje.

Nuo 1996 yra European Folk Culture Organisation sąjungos tikrasis narys Vokietijoje.

V. Saikauskas – respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų konkursų žiuri narys, Lietuvos chorvedžių sąjungos ir Klaipėdos miesto chorinės bendrijos „Aukuras“ narys. Parengė metodinę priemonę „Muzikos pažinimas pradinėse klasėse" (1985), paskelbė straipsnių, gvildenančių moksleivių muzikinio auklėjimo įvairias pedagogines problemas.

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Emilija Pakštaitė-Sakadolskienė

**Emilija Sakadolskienė-Pakštaitė** (1955 m. balandžio 18 d. Čikaga) – pedagogė ir chorvedė, muziko Balio Pakšto duktė.

## Biografija

Pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvai, o vėliau skambinti fortepijonu mokė A. Kučiūnas, F. Ganz, S. Dortman ir T. Kozuch, dainuoti mokė A. Stephens, A. Peters ir N. Williams, smuikuoti P. Matiukas. 1973 m. baigė Marijos gimnaziją, vėliau lankė lietuvių kalbos ir literatūros kursus bei seminarus. 1976 m. baigė De Paulo universitetą Čikagoje ir iš muzikos pedagogikos įgijo bakalauro laipsnį, o 1985 m. tame pačiame universitete gavo muzikos magistro laipsnį. 1985 m. stažavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, nuo 1990 m. Marylando valstybinio universiteto edukologijos ir muzikos pedagogikos doktorantė, vėliau filosofijos mokslų daktarė.

Nuo 1976 m. mokytojavo Cicero, Čikagos ir Vašingtono pradžios mokyklose, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą bei muzikos pedagogiką Čikagos, Vašingtono ir Marylando universitetuose. 1980–1983 m. buvo dienraščio “Draugas“ redaktorė, 1989–1990 m. informacijos vedėja Lietuvos ambasadoje Vašingtone, vėliau vertėja. 1970–1988 m. kanklių ansamblio vadovė Čikagoje. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo tautinių šokių ir dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. Buvo „Dainavos“ ansamblio chormeisterė ir dirigentė, vadovavo mergaičių „Audros“ ir „Grandies“ chorams, smuiku griežė F. Strolios vadovaujamame styginių orkestre. 1976–1984 m. Čikagos Lietuvių operos moterų choro chormeisterė, 1986–1988 m. Čikagos pedagoginio instituto etnografinio ansamblio muzikos vadovė, nuo 1989 m. „Dainos" choro vadovė Baltimorėje, MD. Chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

E. Sakadolskienė dalyvauja visuomeniniame gyvenime. 1988 m. kalbėjo Pasaulio lietuvių IV Kultūros kongrese Toronte. 1987 m. lapkričio 29 d. Čikagos katedroje Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejiniame minėjime Clevelando ir Čikagos jungtinis choras atliko J. Govėdo giesmę chorui ir vargonams „Kristui karaliui“ – dirigavo E. Sakadolskienė. Buvo 1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės dirigentė Kaune.

Nuo 1992 m. vadovauja APPLE muzikos kursams ir muzikos mokytojų kvalifikacijos kursams Lietuvoje. Su Čikagos kanklių ansambliu ir B. Pakšto birbynių trio įrašė ir išleido harmonizuotų lietuvių liaudies dainų plokštelę „Eikime mudu abudu“ (1984).

## Šaltiniai

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Juozas Samajauskas

**Juozas Samajauskas** (1914 m. lapkričio 4 d. Slavikuose (Šakių raj.) – 2010 m. lapkričio 22 d. Šakiuose) – muzikos pedagogas, kompozitorius, dirigentas ir chorvedys.

## Biografija

1936 m. baigęs Kauno suaugusiųjų gimnaziją, kurį laiką mokėsi Kauno Elenos Laumenskienės liaudies konservatorijoje. Neturėdamas pragyvenimo lėšų, studijas konservatorijoje nutraukė ir muzikos mokėsi savarankiškai.

1938 m. pradėjo dirbti Tauragės „Maisto“ fabriko kontoroje, suorganizavo vyrų chorą ir solistų vokalistų būrelį, surengė koncertų.

1948–1950 m. Klaipėdos muzikos mokykloje pas Juozą Karosą mokėsi choro dirigavimo, o pas Petrą Visockį – solinio dainavimo, dalyvavo koncertinėje veikloje.

1950–1979 m. – Klaipėdos muzikos mokyklos (vėliau muzikos technikumo, Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos) solinio dainavimo, choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, choro studijos (1961–1966 m.) ir vokalinių ansamblių vadovas. Choro programas papildė lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniais, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūriniuose renginiuose. Mokykloje išugdė būrį dainininkų ir chorvedžių.

J. Samajauskas daug metų vadovavo Klaipėdos miesto įvairiems meno mėgėjų kolektyvams ir bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių chorams: Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje, 1-ojoje mokykloje – internate ir kt. Buvo Klaipėdos zonos meno mėgėjų kolektyvų konsultantas, uostamiesčio dainų švenčių organizatorius ir dirigentas.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jonas Samoška

**Jonas Samoška** gali būti:

* Jonas Samoška (1940) – choro dirigentas ir pedagogas.
* Jonas Samoška (1956) – Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.
Edmundas Sapranavičius

**Edmundas Sapranavičius** (1936 m. sausio 2 d. Kaune – 2025 m. liepos 4 d.) – choro dirigentas ir pedagogas.

## Biografija

Baigęs Kauno 1-osios berniukų gimnazijos devynias klases, 1952–1955 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė). Dar besimokydamas pradėjo vadovauti Kauno 2-ųjų vaikų namų chorui, kurį parengė 1955 respublikinei dainų šventei. 1955–1960 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus universiteto ir Vilniaus pedagoginio instituto studentų vokaliniams ansambliams, Vilniaus žemės ūkio (1956–1959) ir prekybos (1959–1961) technikumų merginų chorams. Prekybos technikumo 80 merginų chorą parengė 1960 respublikinei dainų šventei ir konkurse pelnė antrąją vietą.

Nuo 1959 Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, nuo 1995 vyr. dėstytojas. 1964 suorganizavo pirmą Lietuvoje jaunųjų dirigentų konkursą. 1967–1974 vadovavo mokyklos neakivaizdinio skyriaus choro studijai – 1973 choras dalyvavo televizijos laidoje. 1971–1978 merginų choro studijos, o 1978–1979 mišriojo choro studijos vadovas.

Nuo 1993 konservatorijos choro dirigavimo specialybės vadovas. Išugdė arti 100 jaunųjų choro dirigentų.

1961–1963 E. Sapranavičius Vilniaus miesto vyrų choro vadovas, koncertų surengė Vilniuje ir Kaune. 1964–1965 ir 1975–1977 vyrų choro „Varpas“ chormeisteris – dirigentas. 1965–1967 Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika“ (1966) meno vadovas ir dirigentas. Gamykloje įkūrė choro studiją, organizavo susitikimus ir diskusijas su kompozitoriais ir atlikėjais, koncertavo Baltarusijoje, Estijoje, o 1967 Lenkijoje ir Čekoslovakijoje. Tų metų respublikiniame meno mėgėjų festivalyje – konkurse „Elektronika“ pelnė laureato vardą ir I laipsnio diplomą. 1978–1988 Vilniaus gamybinės dųjofikacijos valdybos moterų ir vyrų vokalinių ansamblių vadovas. 1965–1968 ir 1979–1982 Vilniaus miesto medicinos darbuotojų klubo moterų vokalinio ansamblio „Svaja" vadovas. Vadovavo ir kitiems Vilniaus miesto mokymo įstaigų bei organizacijų vokaliniams kolektyvams. 1980 jam suteikta pirma dirigento kategorija.

E. Sapranavičius – daugelio Vilniaus miesto ir respublikinių meno mėgėjų apžiūrų bei konkursų žiuri narys ir pirmininkas. Parašė mokymo priemonę „Manualinės dirigavimo technikos pagalbiniai pratimai“ (1987), muzikos žurnalas „Gama“ išspausdino (1995) probleminį straipsnį „Apie manualinės dirigavimo technikos vertinimo kriterijus“. 1998 išleido mokymo priemonę „Manualinės dirigavimo technikos programa". Chorvedys aranžavo kūrinių chorams ir vokaliniams ansambliams.

## Šaltiniai

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.