open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Paželviai

:: *Anksčiau Paželviais vadinosi [[Želva|Želvos]] miestelis.*

**Paželviai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurę nuo Želvos, greta kelio . Stūkso Paželvių piliakalnis, šiaurėje plyti Bliūdašilio miškas, rytuose prateka Želvos upelis (kairysis Siesarties intakas). Ties kaimu kertasi keliai  ir . Yra kaimo turizmo sodyba.

## Etimologija

Kaimo vardas – priešdėlinės darybos vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo upelio * [[Želva (upė)|Želva]]*.

## Istorija
Pokario metais apylinkėse veikė Didžiosios Kovos apygardos, "B" partizanų rinktinės Lietuvos partizanai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Paželviuose gimė etnomuzikologė, humanitarinių mokslų daktarė Genovaitė Četkauskaitė (1925–).

## Šaltiniai
Skuoliai

**Skuoliai** – kaimas Ukmergės rajono savivaldybėje, 3 km į vakarus nuo Želvos, prie kelio . Į vakarus nuo kaimo auga Labeikių miškas. Stovi akmeninė Skuolių Šv. Antano Paduviečio koplyčia (pastatyta 1848 m., neoklasicistinė; priklauso Želvos parapijai), pamaldos laikomos antradieniais. Aplink koplyčią, akmenine tvora aptvertame šventoriuje yra kapinaitės. Vyksta Šv. Antano atlaidai.

## Etimologija

Kaimo vardas yra kilęs nuo pavardės *Skuolis* – dar ir dabar čia gyvena šią pavardę turinčių žmonių.

## Istorija

Skuolių koplyčia pastatydino Labeikių dvaro valdytojai. Koplyčios rūsyje yra dvarininkų palaikai, sovietmečiu nukentėję (spėjama, dėl Butkūnų kolūkio pirmininko aršumo).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Tomotas

**Tomotas** () – miestas Rusijoje, Jakutijoje, Aldano rajone, prie Aldano upės, 390 km nuo Jakutsko, 65 km nuo Aldano.

Miestas įkurtas 1923 m. Apylinkėse išgaunamas auksas ir žėrutis. Upių prieplauka. Medienos apdirbimo pramonė. Pro Tomotą eina Lenos plentas yra stotis prie Amūro–Jakutsko magistralės.

## Etimologija

Miesto pavadinimas yra kilęs iš jakutų kalbos žodžio, kuris reiškia *neužšąlantis*.

## Ekonomika

Žėručio telkinių kasyba prasidėjo 1942 m., kai netoli miesto juos upelyje atrado medžiotojas.

## Šaltiniai
Blackburn Rovers FC

**Blakberno „Rovers“** – Anglijos futbolo klubas iš Blakberno.

## Istorija

Klubo komanda 1888 m. pradėjo žaisti Futbolo Lygoje. 1890 m. persikėlė į „Ewood Park“ stadioną, kuriame žaidžia iki šiol. 

## Pasiekimai

* Anglijos antrojo diviziono (Futbolo lygos čempionato) čempionas (1939 m.)
* Anglijos pirmojo diviziono (Futbolo lygos čempionato) antroji vieta (2001 m.)

## Sezonai

|}

### [[UEFA]] varžybos

 

|}

## Išnašos

## Nuorodos

* Oficiali klubo svetainė
Udačnas

**Udačnas** () – miestas Rusijoje, Jakutijos vakaruose, Mirno rajone, prie Marchos upės. Išsidėstęs 1370 km į šiaurės vakarus nuo Jakutsko, 550 km į šiaurę nuo Mirno. 15,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Gyvenvietė įsikūrė 1955 m., netoliese radus deimantų (Udačnajos telkinyje). 1987 m. gavo miesto statusą.

1974 m. spalio 2 d. 2,5 km į šiaurę nuo Udačno, TSRS Spalvotosios metalurgijos ministerijos nurodymu, atliktas 1,7 kilotonų branduolinis sprogdinimas. Buvo planuojami 8 sprogdinimai, kad sudaryti plokštumą fabriko statybai. Tačiau dėl didelio pavojaus vėliau atsisakyta planų. Po 18 m. nuo sprogimo susidaręs plyšys užpiltas. Sarkofago aukštis 7–12 m.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Miesto nuotraukos
* Radiacijos problemos ir grėsmės Jakutijoje
George Bush

* Džordžas H. Bušas – 41-asis JAV prezidentas;
* Džordžas V. Bušas – 43-asis JAV prezidentas.
DiSEqC

**DiSEqC** () – specialus ryšio protokolas, naudojamas tarp palydovinio imtuvo ir antenos. Tam naudojamas bendraašis kabelis. Signalus juo galima perduoti abiem kryptimis.

Yra žinomos kelios protokolo versijos:

* DiSEqC 1.0, leidžiantis persijunginėti tarp 4 resursų,
* DiSEqC 1.1, leidžiantis persijunginėti tarp 16 resursų,
* DiSEqC 1.2, leidžiantis persijunginėti tarp 16 resursų, ir kontroliuoti lėkštės padėties nustatymą,
* DiSEqC 2.0, leidžiantis dvipusį DiSEqC 1.2 ryšį

Visi šie standartai dokumentuoti 1998 vasario mėnesį, dabar yra naudojami skaitmeninėje televizijoje.

DiSEqC 1.3 ir 2.3 dažnai naudojami pažymėti kitiems protokolams, bet jie nėra aprobuoti EUTELSAT, kuri faktiškai veikia kaip protokolo standarto priežiūros agentūra.
Vilniaus Šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) bažnyčia

**Kalvarijų Šv. Kryžiaus bažnyčia** – bažnyčia Vilniaus Jeruzalėje, dešiniajame Neries krante. Kultūros paveldo objektas Nr. 1038,
vėlyvojo baroko stiliaus. Įeina į Verkių regioninio parko teritoriją. Mišios laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

## Istorija

Verkių dvaras 1387 m. paskirtas Vilniaus vyskupui. Vilniaus išvadavimui iš Maskvos valstybės užimtų žemių (1655–1661) atminti vyskupas Jurgis Bialozoras iš Verkių dvaro 1662 m. paskyrė 7 valakus žemės bažnyčiai ir Kryžiaus kelio stotims.

1669 m. pastatyta bažnyčia ir vienuolynas, tarp Baltupių, Jeruzalės ir Trinapolio – medinės koplyčios. Įkurdinti dominikonai. 1701 m. įkurta Verkių parapija.

Dvarininkų Mykolo Petrausko ir Kristinos Petrauskienės lėšomis 1755–1772 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia ir vienuolynas, kaip manoma, pagal Jono Kristupo Glaubico projektą. XVIII a. įrengtos 35 Kryžiaus kelio (kalvarijų) stotys: pastatyta 19 mūrinių barokinių koplyčių, 7 mediniai ir 1 mūriniai vartai, tiltas per Cedrono upelį. Vienuolyno prepozito Domininko Daunoravičiaus rūpesčiu prie bažnyčios 1793 m. primūryta zakristija, praplėstas vienuolynas.

1812 m. prancūzmečiu sudegė vienuolynas su biblioteka, nukentėjo bažnyčia ir koplyčios. Prancūzai iš bažnyčios ir vienuolyno paėmė 75 sidabrinius liturginius reikmenis. Bažnyčia suremontuota, vienuolyno viršininko Motiejaus Magruševskio iniciatyva restauruotos kalvarijos, 1817 m. atstatytas vienuolynas. 1850 m. vienuolynas uždarytas, jo name įrengta klebonija; bažnyčia tapo parapine.

Vilniaus gubernatorius 1867 m. carui Aleksandrui III siūlė nugriauti Kalvarijos koplyčias. Bažnyčia ir koplyčios 1893 m. atnaujintos. Stočių paveikslus piešė Juozapas Balzukevičius. 1906 m. restauruotas bažnyčios vidus.

Prieš Antrąjį pasaulinį karą kalvarijas lankydavo visos Lietuvos maldininkai. Po karo jas lankyti uždrausta. Kai kurie paskutiniųjų 1949 m. eitynių dalyviai areštuoti ir tardyti. Iš buvusių 35 stočių liko tik 4 mūrinės koplyčios greta šventoriaus. Kitos 1962 m. sunaikintos, mūrinės – išsprogdintos.

1990 m. koplyčios pradėtos atstatyti pagal Brigitos Radavičiūtės projektą. Klebono Vaclovo Aliulio rūpesčiu 1969 ir 1983 m. remontuotas bažnyčios fasadas. 2006 m. bažnyčia rekonstruota.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Parapijos informacija
* Vilniaus Šv. Kryžiaus Atradimo (Kalvarijų) parapijos ministrantų svetainė
* Bažnyčios vargonai 
* Šv. Kryžiaus atradimo (Kalvarijų) bažnyčia
Kalvių šv. Antano Paduviečio bažnyčia

**Kalvių šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kalvių kaime, pietrytiniame Kalvių ežero krante, prie kelio . Kultūros paveldo objektas Nr. 969.

## Istorija

Bažnyčia Kalviuose pastatyta 1753 m. 1773 m. gyveno kunigas dominikonas, vėliau dvasininkai atvažiuodavo iš Jiezno. 1792 m. bažnyčia sudegė.

Tomo Vavžeckio ir jo žmonos Juzefos rūpesčiu 1800–1806 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Po 1870 m. gaisro atstatyta, įrengti 3 altoriai. Kunigas Feliksas Žukas pamokslus sakė lietuviškai, tačiau jam mirus, 1890–1896 m. bažnyčioje lietuviškų pamaldų nebuvo. 1897 m. kunigas Ignotas Šopara, be lenkiškų, laikė ir lietuviškas pamaldas, kurios vėliau nebuvo panaikintos. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1936 m. bažnyčia atnaujinta, rekonstruotas žibintas. 1969–1976 m. Kalviuose klebonavo Zigmas Neciunskas, 1946–1956 m. politinis kalinys (suimtas Nedzingėje).

## Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, rotondos tipo, su kupolu ir cilindriniu žibintu. Prie rotondos prišlieta zakristija su prieangiu. Sienos be langų. Šalia stovi medinė varpinė.

Teigiama, kad ši bažnyčia yra viena iš kelių statinių, kuri pradėjo naują etapą Lietuvos architektūroje ir statybos technikoje – romantinį akmens mūro atgimimą. Sienos aptaisyti nedideliais apie 5 cm skersmens rausvos spalvos akmens skaldos gabaliukais, tad šiuo atveju akmenys gal pirmą kartą Lietuvos statybos technikos istorijoje, po kelių šimtmečių pertraukos nuo Viduramžių, visu fasadų plotu eksponuoti estetiniais tikslais, o ne slėpti mūro viduje kaip užpildas. Toks fasadų aptaisymas smulkiais akmenukais yra gana retas Lietuvos architektūroje. Akmenukų skaldą sudaro skaldyti raudoni lauko rieduliai: granitas, jotnio smiltainis, Raudonasis Baltijos porfyras ir Alandų porfyras. Vietomis skalda nubyrėjusi ir užtinkuota maskuojančiu rausvu skiediniu, kuris užteptas tyčia grublėtai, kad imituotų nevienalytę skaldos faktūrą.

Šventoriuje palaidotas iš Kalvių parapijos kilęs kunigas Vytautas Melkūnas (1929–1990).

## Galerija

Kalvių bažnyčios varpinė, Kaišiadorių raj.JPG|Varpinė
Kalviai church2.jpg|
Kalviai church3.jpg


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
Kamajų šv. Kazimiero bažnyčia

**Kamajų šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kamajų miestelyje, kairiajame Šetekšnos krante. Kultūros paveldo objektas Nr. 30583.

## Istorija

Kamajų dvaro savininkas Adomas Lukianskis-Paulavičius 1635 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią, jai paskyrė 4 margų sklypą, o 1650 m. – Duokiškio palivarką ir 3000 auksinų. Metrikų knygos rašytos nuo 1637 m. Samuelis Lukianskis-Paulavičius 1677 m. įkūrė altariją ir skyrė jai išlaikymą. Bažnyčia 1737 m. sudegė.

1773 m. toje pačioje vietoje pastatyta antroji medinė bažnyčia. 1774 m. įsteigta parapinė mokykla. 1820 m. bažnyčia perstatyta, pailginta. Šventorius apmūrytas. Kamajuose nuo 1820 m. gyveno (1824 m. vikaravo) poetas kunigas Antanas Strazdas (1763–1833; palaidotas Kamajų kapinėse). Kamajų klebonas Ignas Macevičius 1863 m. ištremtas į Orenburgą (Orenburgo gubernija; 1887 m. grįžo į Rygą). Vikaras Jonas Juozapaitis 1893 m. (už raginimą nesimelsti už carą) valdžios įsakymu dvejiems metams uždarytas į Kretingos vienuolyną.

1892 m. prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią, bet prašymas atmestas. Bažnyčią 1896 m. leido statyti konsistorija, kai valdžios leidimo nereikėjo. 1897 m. senoji bažnyčia nugriauta ir pagal Rygos inžinieriaus Floriano Vyganovskio projektą pastatyta dabartinė, trečioji plytų mūro bažnyčia. Panevėžio vyskupijos kurijos archyve esantis bažnyčios inventoriaus aprašas liudija, kad bažnyčios statyba baigta 1903 m.

Apie 1908 m. įrengti šv. Juozapo ir šv. Kazimiero vitražai (vitražistas Vladislovas Pšibitnevskis). Statyba rūpinosi klebonas J. Jokimas (palaidotas prie bažnyčios). 1908 m. įsikūrė „Saulės“ draugijos skyrius ir įsteigė biblioteką-skaityklą. 1908 m. įsikūrė Lietuvių katalikų draugijos blaivybės skyrius, kuris 1913 m. įrengė arbatinę. 1909 m. įsteigta „Saulės“ mergaičių mokykla. Klebono V. Velžio rūpesčiu 1912 m. pastatyta mūrinė klebonija. 1934 m. įrengti vargonai.

1937 m. perstatyta prieglauda, įrengta susirinkimų salė. 1944 m. bažnyčia sužalota, nugriauti bokštai. Vėliau suremontuota, bokštų viršūnės neatstatytos. Klebonas Stanislovas Masilionis (1908–1955) 1945 m. suimtas, nuteistas 10 metų kalėti, į Lietuvą grįžo 1955 m.

## Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, dvibokštė, raudonų plytų fasado, netinkuota (tinkuotas tik vidus), stogai skardiniai, skliautus remia galingi pilioriai su ornamentuotais kapiteliais, su buvusiomis medinėmis apskardintomis bokštų smailėmis. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje stovi paminklinė šarvojimo koplyčia.

Kryžminis planas – ilgis 48 m, plotis – 24 m, aukštis iki skliautų viršaus – 21 m; mūrų aukštis iki smailių beveik 31 m, buvusių medinių apskardintų smailių aukštis apie 24–26 m, bendras buvusių bokštų aukštis iki kryžiaus viršaus apie 57,5 m.

Vidus 3 navų, įrengti 3 ąžuoliniai neogotikiniai altoriai, sakykla ir aštuonios klausyklos. Vitražai per karą buvo sunaikinti.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vyskupijos informacija
* Dr. Aldona Vasiliauskienė. Kamajų šv. Kazimiero bažnyčia ir parapija 
* Parapijos puslapis 
* Panoraminė nuotrauka
* Bažnytiniai dokumentai
Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčia

**Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kapčiamiesčio miestelyje, Lazdijų rajone. Tituluojama Dievo Apvaizdos vardu.

## Istorija

Mikalojus Oginskis Kapčiamiestyje 1724 m. pastatė viešą koplyčią. 1744 m. ji minima kaip filija. XVIII a. antrojoje pusėje įkurta parapija. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla.

Į Kapčiamiestį 1900 m. paskirtas kunigas M. Guoga per pamaldas ėmė vartoti lietuvių kalbą. 1907 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Bridžius) įsteigė biblioteką-skaityklą.

1941 m. birželio 22 d. bažnyčia sudegė. Įrengta laikina. Klebono Aleksandro Labanausko rūpesčiu ir padedant tikintiesiems 1956 m. pastatyta nauja dabartinė bažnyčia.

1966 m. grįžęs į laisvę Kapčiamiesčio bažnyčioje savo pastoracinę veiklą tęsė antisovietinio pasipriešinimo dalyvis kunigas Juozas Zdebskis. 1968–1980 m. klebonavo visuomenės ir kultūros veikėjas, kunigas Ignas Plioraitis.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su prieangiu ir apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro.


Catholic church in Kapciamiestis.jpg|Bažnyčia 2007 m.
Kapčiamiestis, Lithuania - panoramio (31).jpg|Priekinis fasadas
Kapčiamiesčio bažnyčia.JPG|Galinė dalis
Kapčiamiestis, Lithuania - panoramio (13).jpg|Šventoriaus koplytėlė


## Literatūra

* 

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčia *panoramas.lt*
* Kapčiamiesčio Dievo apvaizdos bažnyčia 1931 m., *limis.lt*
*
Karkažiškės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

**Karkažiškės šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – neparapinė bažnyčia, stovinti Karkažiškės kaime, 4 km į pietus nuo Pabradės. Turi neoromaninės architektūros bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba. Priklauso Pabradės Švč. Mergelės Marijos Šeimos Karalienės parapijai.

## Istorija

Pirmoji bažnyčia statyta Jokūbo Nemirovičiaus. 1502 m. jo duktė Jadvyga klebonijai dovanojo palivarką, 2 smukles ir kito turto. 1611 m. Jarčevskis Karkažiškę paskyrė Vilniaus kunigų seminarijai. 1670 m. prelatas Aleksandras Sapiega bažnyčią atstatė. 1838 m. į ją trenkė žaibas, bažnyčia sudegė, vėl atstatyta.

1913 m. baigta mūryti dabartinė bažnyčia. 1964 m. vasario 25 m. ji uždaryta. Grąžinta 1990 m.

## Architektūra

Bažnyčia turi neoromaninės architektūros bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, originalaus fasado.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
Karklėnų šv. Baltramiejaus bažnyčia

**Karklėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Karklėnų miestelyje, prie kelio .

## Istorija

Karklėnų dvarininkas Ignas Šiukšta 1767 m. pastatė bažnyčią. Ji buvo Pašilės parapijos filija. 1779 m. bažnyčia atnaujinta. Jai 1841 m. priklausė 1 valakas ir 3 margai žemės.

1871 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1923 m. įkurta parapija.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė 3 tarpsnių varpinė.

Bažnyčios interjero puošybos elementai yra XVIII–XX a. pirmos pusės bažnytinės dailės paminklai.

## Galerija

Karklėnų bažnyčia, 1.JPG|Karklėnų bažnyčia 2018 m.
Karklėnų bažnyčios varpinė.JPG|Varpinė
Karklėnų bažnyčia, 2.JPG|Bažnyčios galinis fasadas


## Šaltiniai

* 

## Nuorodos
* Vyskupijos informacija
* Bažnytiniai dokumentai
Kartenos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia

**Kartenos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kartenos miestelyje, prie kelio , dešiniajame Minijos slėnio krante. Kultūros paveldo objektas Nr. 23590.

## Istorija

1634 m. Mykolas Sapiega bažnyčiai dovanojo jurisdiką Kartenos miestelyje ir Gudeliškės palivarką su Abakų, Budrių ir Šmilkščių kaimais (70 valakų). 1639 m. Mykolas Sapiega fundavo parapinę mokyklą.

1764 m. miestelyje pastatyta medinė bažnyčia, kuri 1873 m. gegužės 23 d. sudegė. Prašyta leisti statyti mūrinę, bet 1847 m. buvo gautas leidimas statyti medinę bažnyčią. Po 1875 m. Kartenoje buvo pastatyta medinė, neobarokinio stiliaus bažnyčia. 1881 m. bažnyčią konsekravo Žemaičių vyskupas Aleksandras Beresnevičius. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

## Architektūra

Bažnyčios fasadas yra neobarokinis, su medžio technikai svetimais išraitymais. Priekinis keturkampis bokštas primena miniatiūrinę varpinę, iškeltą ant bažnyčios stogo. Bažnyčia stačiakampio plano, su 2 bokšteliais, pristatytomis zakristijomis. Viduje yra plati, aukšta centrinė nava ir 2 žemos šalutinės. Įrengti 3 altoriai, išskirtinai dailaus darbo sakykla. Šventorius aptvertas akmenų tvora degtų plytų mūro pseudogotikiniais vartais su piramidiniu bokštu centre ir kalvio darbo ornamentuotais kryželiais. Jo pakraščiuose stovi 14 akmens mūro koplytėlių, pora kryžių ir koplytstulpių, pietiniame  kampe – stambių proporcijų medinė varpinė (1860 m.).

## Galerija

Kartenos bažnyčia 2.JPG
Kartenos bažnyčia 3.JPG
Kartenos bažnyčios varpinė.JPG|Bažnyčios varpinė


## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vyskupijos informacija
Padvarninkai (Andrioniškis)

**Padvarninkai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, šalia kelio Andrioniškis-Kupiškis. Seniūnaitijos centras. Telkšo Padvarninkų ežerėlis. Netoli Griežionėlių yra Didžiulių šeimos memorialinė sodyba. Senosios kaimo kapinaitės (Laisvamanių kapai), kuriose palaidoti Didžiuliai (1933 m. pastatytų antkapių autorius – skulptorius Bernardas Bučas; V. Didžiulienės antkapio skulptorius J. Vasilevičius), Jonas Šaučiūnas.

## Istorija

Kaimo apylinkėse 1929 m. vasario 9 d. nukrito Andrioniškio meteoritas.

## Didžiulių sodyba

Sodyba mena dažnus šių namų svečius – knygnešius, žandarų kratas. Stanislovas Didžiulis (1850–1927) ir jo žmona Liudvika Didžiulienė (1856–1925) buvo žinomi šio krašto kultūros ugdytojai. L. Didžiulienė žinoma kaip pirmoji moteris rašytoja (pasirašinėjo Žmonos slapyvardžiu). Lietuvių rašto draudimo laikais sodyba buvo spaudos platinimo centras. Troboje išlikusi draudžiamos spaudos slėptuvė. Didžiulių šeimos kapai yra netoli plento, ant aukšto kalnelio, kurį puošia skulptoriaus Bernardo Bučo sukurtas paminklas Liudvikai Didžiulienei.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės

Šiame kaime gimė, mirė ir yra palaidotas knygnešys Jonas Šaučiūnas (1870–1944).

## Galerija

Padvarninkai (2011) 2.jpg|Vaizdas į Padvarninkus nuo senųjų kapinių kalvos.
Padvarninkai (2011) 3 - old cemetery.jpg|Senosios Padvarninkų kapinės.
Didziulienes paminklo bar.JPG|L.Didžiulienės paminklo fragmentas.
Padvarninku ezeras.jpg|Padvarninkų ežeras.


## Šaltiniai

*
Karvio šv. Juozapo bažnyčia

**Karvio šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia Vilniaus rajone, Karvio kaime, 5 km į rytus nuo Maišiagalos, prie kelio , netoli nuo pietvakarinio Karvio ežero kranto. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1865 m., pripažinta architektūros paminklu Nr. 16071.

## Istorija

Karvio dvaro savininkas, Vilniaus katedros kanauninkas Petras Tačilauskis 1779 m. Karvio kaime pastatydino pirmąją, medinę bažnyčią. Jai išlaikyti paskirtas Masionių palivarkas ir Karvio kaimas (4 valakai). 1783 m. įkurta Karvio parapija (iki 1790 m. buvo Maišiagalos parapijos filija).

1861 m. senajai Karvio bažnyčiai sudegus, 1862–1864 m. jos vietoje klebono Fabijono Goštauto rūpesčiu ir kunigaikščių Giedraičių lėšomis pastatyta mūrinė neoromaninio stiliaus bažnyčia. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje dauguma Karvio parapijiečių kalbėjo lietuviškai.

2015 m. paminėtas Karvio bažnyčios 150 metų jubiliejus.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė. Jos architektūroje vyrauja neoromaninio stiliaus bruožai; mažiau pastebimi neogotikos elementai. Akmenų mūro tvora aptvertame šventoriuje yra veikiančios (2025 m. būklė) kapinės. Jose išsiskiria iš geležinkelio bėgių pastatytas antkapinis kryžius su tvorele (bėgiai paprastai naudojami įamžinti tremtinių paskutiniojo poilsio vietas).

Bažnyčia pastatyta naudojant lauko akmenis. Taip bandyta sekti menamomis krašto senovės statybos tradicijomis. Bažnyčios bokštų viršus primena bandymą stilizuoti pilių bokštų motyvus. Plytiniuose bokštuose įkomponuotos smailiaarkės nišos gotikinei siaurų langų poros ir apvalios nišos kompozicijai. Visas pagrindinis bažnyčios tūris sumūrytas iš lauko akmenų. Didelę fasado plokštumą paįvairina smaili pagrindinio įėjimo arka, į viršų kylanti šešių laiptuotų nišelių komponuotė. Vietoje frontono viršuje ją užbaigia arkatūromis dekoruotas frizas. Statinio tūris ir stačiakampė erdvė primena klasicizmo laikotarpio šventoves. Bažnyčia dengta dvišlaičiu stogu, galinė dalis užbaigta plokščia siena. Čia nėra būdingų gotikinių kontraforsų ar tūrio galą užbaigiančios apsidės. Gotiškosios interpretacijos čia išreiškiamos per smailiaarkes langų nišas, frizo arkatūrą bei galinio frontono elementus. Interjere klasicizmo epochos principai persipina su laisvai interpretuojamais gotikiniais ornamentais.

Bažnyčioje yra išlikę vertingų religinio meno kūrinių. Paminėtini XVIII a. tapyti šventųjų paveikslai „Trys karaliai“, „Marija Rožančinė“. Išlikę trys 1778–1779 m. išlieti žalvariniai varpai. Šie liturginiai instrumentai išsiskiria pagiriamojo pobūdžio įrašais. 1778 m. varpas papuoštas Vilniuje dirbusio varpų liejiko Antano Apanavičiaus laudacija „SOLI DEO GLORIA“ (vienam Dievui garbė). 1779 m. varpas turi laudaciją „IESU TIBI SIT GLORIA“ (Jėzau, Tau tebūnie garbė).

## Galerija
Karvio bažnyčioje.JPG|Bažnyčios interjeras
Karvys. Bažnyčia.JPG|Vaizdas iš pietų pusės
Karvys, bažnyčia.JPG|Vaizdas iš šiaurės vakarų
Neogotikinė Karvio bažnyčia ( 1865 ) - panoramio.jpg|Priekinis fasadas


## Šaltiniai

## Nuorodos

* Parapijos informacija
* Karvio šv. Juozapo parapijos puslapis 
* Karvio šv. Juozapo bažnyčia *panoramas.lt*
Kaunatavos Dievo Apvaizdos bažnyčia

**Kaunatavos Dievo Apvaizdos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kaunatavos kaime, prie kelio , dešiniajame Virvytės slėnio krante. Tituluojama Dievo Apvaizdos vardu.

## Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1794 m., antroji – 1843 m. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime konfiskuotas K. Stanevičiaus Kaunatavos dvaras. Kadangi kunigą išlaikė dvaras, tai nelikus jo nuo 1866 m. bažnyčia neveikė. Bažnyčios liturginius reikmenis perėmė Luokės klebonas ir perdavė Ubiškės bažnyčiai. Atkeldinti rusai 1871 m. prašė bažnyčią perduoti stačiatikiams. Kauno gubernatorius Michailas Obolenskis nesutiko ir 1872 m. įsakė nugriauti (įsakymas neįvykdytas).

1879 m. leista bažnyčią remontuoti ir joje laikyti pamaldas (remontas kainavo 1000 rublių). 1893 m. bažnyčia parduota iš varžytinių už 81 rublį ir nugriauta. 1924 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia veikė filijos teisėmis.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė, su apside.

## Šaltiniai
* 

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
Kauno šv. Antano Paduviečio bažnyčia

**Kauno šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kaune, Gričiupyje. Pavadinta šv. Antano Paduviečio garbei.

## Istorija

1933 m. Žaliakalnyje buvo įkurta Šv. Antano Paduviečio parapija, paskirtas klebonas Juozapas Želvys (1899–1985). Senelių prieglaudoje įrengta laikina bažnyčia. Pagal inžinieriaus Antano Bistricko 1936 m. sausio 26 d. projektą netoli Zoologijos sodo pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1942 m. rugsėjo 20 d. arkivyskupas Juozapas Skvireckas bažnyčią konsekravo.

## Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, trinavė (vidurinė nava aukštesnė). Šventoriaus tvora plytų mūro. Jame palaidotas bažnyčios statytojas J. Želvys, 2021 m. perlaidota kankinė Elena Spirgevičiūtė.

## Galerija

Šv. Antano bažnyčia. Kaunas.JPG|2019 m.
Kaunas. Šv. Antano bažnyčia.JPG|Žiemą
Kaunas. Šv. Antano bažnyčioje.JPG|Bažnyčios interjeras
Kaunas. Šv. Antano bažnyčios vargonai.JPG|Vaizdas į vargonų pusę
Šv. Antano bažnyčia Kaune, šventorius.JPG|Šventoriaus kampas
Skulptūra, Šv. Antano bažnyčia.JPG|Skulptūra priekinėje sienoje
Kaunas. Šv. Antano bažnyčia, lenta.JPG|Lenta apie bažnyčios pastatymą


## Šaltiniai

* 

## Nuorodos

* 
* Arkivyskupijos informacija
Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia

**Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Karsakiškio kaime, prie kelio , dešiniajame Lėvens krante. Neoromaninė, istoristinė.

Parapijoje veikia Naujikų koplyčia, Palaukių šv. Pranciškaus koplyčia, Bygailių šv. Marijos Magdalenos koplyčia.

## Istorija

Karsakiškio dvaro savininkai Ivaškevičiai dvare laikydavo kunigus, dažniausiai altaristas. Čia 1793–1795 m. ir 1804–1806 m. gyveno poetas, kunigas Antanas Strazdas. Ivaškevičiai 1803 m. pastatė medinę bažnyčią ir kunigui išlaikyti skyrė 40 dešimtinių žemės. Bažnyčiai sudegus, 1831 m. dvarininkas Galiofas pastatė naują medinę bažnyčią. Į Karsakiškį atvykęs filialistas Leonas Skopas 1869 m. rado bažnyčią apleistą, kiauru stogu.

1884 m. bažnyčia sudegė. L. Skopo rūpesčiu, remiant Sirapavo dvaro savininkui Petkevičiui, 1887–1888 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1902–1905 m. įrengė kunigas Juozapas Remeikis. Pastatyti 8 registrų vargonai, nupirkti varpai (1915 m. išvežti į Rusiją). Klebono Povilo Svilo iniciatyva 1908–1909 m. bažnyčia nutinkuota ir išdažyta, apmūrytas šventorius. Klebonas savo lėšomis pastatė kleboniją, sutvarkė ūkinius trobesius. Vyskupas Pranciškus Karevičius bažnyčią 1914 m. konsekravo. 1924–1934 m. filijos reikalus tvarkė kunigas Vincentas Velžys. Nupirkti varpai, įsigyta naujų liturginių rūbų, indų, pastatyta suolų.

## Architektūra

Bažnyčia neoromaninė, istoristinė, kryžminio plano (31,4×10,6 m), vienabokštė. Joje įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora ažūrinė, plytų mūro.

## Šaltiniai
* 

## Nuorodos

* Vyskupijos informacija
* Parapijos puslapis 
* Bažnytiniai dokumentai
Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia

**Kauno šv. Gertrūdos bažnyčia** (arba ***Kauno marijonų bažnyčia, Šaričių bažnyčia***) – gotikos stiliaus rektoratinė bažnyčia Kauno senamiesčio rytuose, vakariniame Laisvės alėjos gale, nedideliame kieme. Bažnyčia kvadratinio plano, vienabokštė, su siauresne ir žemesne kvadratine presbiterija. Kultūros paveldo objektas Nr. 820.

## Istorija

Manoma, kad ši viena seniausių gotikinių Lietuvos bažnyčių išmūryta XV a. antrojoje pusėje (istorinių žinių neišliko). 1503 m. Ldk Aleksandras ją paskyrė Kauno parapinei bažnyčiai. Apie XVI a. vidurį pristatytas neaukštas bokštas. 1655 m. Švedų tvano metu apgriauta, suremontuota apie 1680 m.

1782 m. vizitacijų aktuose teigiama, kad bažnyčia ilgą laiką stovėjo apleista. 1750 m. Vandžiogalos klebonas Petras Novomeiskis prie bažnyčios pristatė medinę ligoninę; įkurdinti vienuoliai rokitai, kuriems skirta piniginė fundacija. Iki 1750 m. bažnyčia remontuota. 1782 m. buvo 5 vienuoliai rokitai, jie išlaikė ligoninės gydytoją.

1786 m. kunigas Jurgis Ulazevičius Kauno rokitams paskyrė 12 000 auksinų (zlotų), 1790 m. kunigas Domas Mankovskis dovanojo palivarką, 1793 m. duota pievų, 1796 m. – pinigų. Rokitai bažnyčią atnaujino: navos gale pastatė vargonų chorą, o buvusio choro vietoje, bokšte, įrengė patalpas klebonui gyventi, bokšto išorėje pristatė laiptus. Rekonstruota bažnyčia pašventinta 1794 m.

1812 m. visi rokitų mediniai pastatai sudegė. Per gaisrą nukentėjo ir bažnyčia. Ilgainiui likęs vienas vienuolis rokitas nebepajėgė rūpintis ligonine. 1824 m. bažnyčia su ligonine atiduota gailestingosioms seserims šaritėms (<  – „labdara“). 1843 m. medinį ligoninės pastatą su visu turtu perėmė Kauno magistratas. Ligonius toliau leista slaugyti šaritėms. Šaričių vienuolynas uždarytas 1864 m., seserys vienuolės išvyko į Lenkiją.

1871 m. ligoninė perkelta į atstatytą pranciškonų vienuolyną. Šaritės pastatė atskirą mūrinį namelį kapelionui, o bažnyčios bokšte įrengė koplyčią ir ten pastatė Nukryžiuotojo Išganytojo figūrą, suremontavo bažnyčią. Iškėlus ligoninę, jos pastate įsikūrė muzikantai. Po 1880 m. senoji ligoninė nugriauta, o jos vietoje pastatytas privatus mūrinis namas. Nuo 1864 m. bažnyčia buvo Kauno parapijos filija. Apie 1920 m. nutinkuoti fasadai.

1921 m. bažnyčia perduota marijonams. Jie šventoriaus kampe pastatė mūrinį vienuolyną. 1948 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Bažnyčia paversta medicinos įrangos sandėliu. Marijonų vienuolyne įsikūrė administracinės įstaigos, vėliau Požėlos rajono komunistų partijos ir vykdomasis komitetai.

1988 m. pradėjus statyti šių administracinių įstaigų priestatą ir rengiantis nugriauti bažnyčią, visuomenė pasipriešino. 1988 m. vasarą pradėti bažnyčios architektūriniai tyrimai, o 1989 m. – restauravimas. Nuo 1991 m. vyksta pamaldos.

## Literatūra
* Jonas Puzinas. Iš Kauno bažnyčių istorijos // Savivaldybė, 1928 m., Nr. 12, 12-13 psl. http://www.epaveldas.lt/vbspi/biRecord.do?biExemplarId=3090

## Šaltiniai

* 

## Nuorodos

* 
* Arkivyskupijos informacija
* Kauno buvęs Rokitų (vėliau - Šaričių, dabar - Marijonų) vienuolynas ir šv. Gertrūdos bažnyčia
Kauno šv. Juozapo bažnyčia

**Kauno šv. Juozapo bažnyčia** (arba ***Vilijampolės bažnyčia***) – bažnyčia Vilijampolėje (Kaunas), šalia Sąjungos aikštės. Aptarnaujama parapija, kurioje gyvena apie 20 tūkst. žmonių. Sekmadieniais šv. Mišiose dalyvauja apie 400 tikinčiųjų.

Gretimame kvartale stovi Lietuvos laisvės koplyčia.

## Istorija

Vilijampolėje po Pirmojo pasaulinio karo prelatas Povilas Januševičius įkūrė ir šelpė Vaikelio Jėzaus draugiją našlaičiams globoti ir auklėti. Buvusiose arklidėse įrengė prieglaudą, įsteigė pradžios ir amatų mokyklas, dirbtuves, VIII forte – vaikų su psichikos sutrikimais mokyklą-izoliatorių.

1932 m. pastatyta mūrinė bažnyčia (statyba daugiausia rūpinosi klebonas Juozapas Dagilis), įkurta parapija. Bažnyčia turėjo būti laikina, kadangi buvo parengtas didelės ir gražios mūrinės bažnyčios projektas. Tačiau Antrasis pasaulinis karas sutrukdė įgyvendinti šį projektą iki galo. Bažnyčiai priklausė vaikų prieglauda, vidurinė amatų mokykla. Buvo 2 vaikų darželiai (steigėjai – kunigas Juodeika ir Kazimieras Murikevičius), vieną tvarkė seselės benediktinės, kitą – Šv. Vincento Paduviečio draugija.

Vilijampolėje gyveno altarista Kazimieras Žitkus (1893–1986), poetas, rašęs Vinco Stonio slapyvardžiu, 1953–1959 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius, nuo 1958 m. Kauno kapitulos kanauninkas.

Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia įrengta mūriniame 2 aukštų name. 1974 m. Kauno vykdomojo komiteto sprendimu iš bažnyčios atimta dalis šventoriaus ir pastatytas kino teatras „Vilnis“.

### Rekonstrukcija

Bažnyčios architektūroje atsispindi keli jos plėtros etapai. Iki 1983 m. bažnyčios pastatas priminė įprastą statinį: jo pirmame aukšte vykdavo pamaldos, o antrame aukšte įrengta klebonija su raštine ir gyvenamaisiais butais. Vilijampolei išsiplėtus ir pagausėjus gyventojų, parapija nebegalėjo patenkinti tikinčiųjų poreikių, todėl atsirado būtinybė bažnyčią padidinti. 1983 m. buvo atlikta didelė rekonstrukcija: panaikinti butai antrame aukšte, lubos pakeltos iki pastogės. Ant naujų gelžbetonio kolonų sumontuoti balkonai. Naujame mūriniame priestate įrengti erdvūs laiptai, kuriais patenkama į balkonus. Taip pat pastatytas naujas didysis altorius ir du šoniniai altoriai.

1995–1998 m. vyko bažnyčios remonto darbai. Rūsyje įrengtos papildomos patalpos „Caritas“ veiklai, atnaujinta salė ir kambarys, skirtas vaikams bei jaunimui. 2001 m. prie bažnyčios pastatyta nedidelė klebonija. Pagal architekto Valentino Baršausko projektą 2004 m. atlikta kita bažnyčios rekonstrukcija - ji padidinta į ilgį, be to, į Sąjungos aikštės pusę pristatytas varpinės bokštas. Vien pagrindinė šv. Mišių salė pirmame aukšte padidėjo 60 m², joje padaugėjo sėdimų vietų. Įrengta nauja klasė parapijos katechezei ir salė choristams. 

## Šaltiniai
* 

## Nuorodos

* 
* Arkivyskupijos informacija
* Bažnyčia puošiasi nauju rūbu 
* Vilijampolės šv. Juozapo bažnyčia
Papšiai

**Papšiai** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 2 km į rytus nuo Debeikių, prie šiaurinio Aknystų pakraščio. Yra Papšių koplyčia.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Čekonys

**Čekonys** – kaimas Anykščių rajono savivaldybėje, 6 km į vakarus nuo Debeikių, šalia kelio . Seniūnaitijos centras. Yra Čekonių koplyčia.

## Etimologija

Kaimo vardas yra asmenvardinis vietovardis, kilęs nuo asmenvardžio *[[Čekonis]]*.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Povilas Dundulis (1894–1942), karinis veikėjas, pulkininkas
* Ona Sedelskytė(1923–1970), literatė, muziejininkė

## Galerija

Unnamed2_-_panoramio_(5329).jpg|Kapinių koplyčia
Unnamed2 - panoramio (5325).jpg|Kapinių vartai
Čekonys, ūkio pastatai.JPG|Ūkio pastatai, kelio gale – koplyčia
Čekonys, ženklas.JPG|Riboženklis


## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
*
Paketuriai

**Paketuriai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie Lėvens upės ir Kupiškio marių užtvankos. Seniūnaitijos centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Intapai

**Intapai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į vakarus nuo Kupiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Svideniai

**Svideniai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į vakarus nuo Kupiškio. Pasiekiamas keliu . Pro kaimą teka dešinysis Lėvens intakas Švento Jono upelis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Svideniuose 1896 m. vasario 7 d. gimė kalbininkas, žodynininkas Napalys Grigas.

## Šaltiniai
Vizgiūnai

**Vizgiūnai** (anksčiau ***Visgiūnai***) – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, dešiniajame Lėvens krante. Gamtos paminklas – Visgiūnų šaltinis. Kaimo pietuose yra žvyro ir smėlio karjeras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Suvainiškis (Kupiškis)

**Suvainiškis** – viensėdis centrinėje Kupiškio rajono dalyje, 5 km į vakarus nuo Kupiškio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Didžprūdėliai

**Didžprūdėliai** – kaimas vakarinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, šalia kelio . Per kaimą teka Didžprūdis, kuris ties kaimu buvo patvenktas ir suformuotas Didžprūdėlių tvenkinys.

## Istorija

Iš pradžių apylinkės vadintos Didžprūdžiais ir minimos nuo 1596 m., o jau 1782 m. šaltiniuose sutinkamas Didžprūdėlių vardas. 1861–1915 m. kaimas priklausė Kupiškio valsčiaus Parfiono seniūnijai, 1919–1929 m. – Keršuliškių ir 1929–1940 m. – Svydenių seniūnijoms. 1949 m. įsteigtas „Didžprūdžio“ kolūkis. 1950–1975 m. priklausė „Neries“ kolūkiui, 1975–1991 – „Ateities“.

1947 m. gruodžio 31 d. iš Bikonių atkelta pradinė mokykla, 1949 m. performuota į spetynmetę, vėliau ir į aštuonmetę. 1973 m. dėl mažo mokinių skaičiaus vėl tapo pradine, o 1988 m. perkelta į Paketurius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Akmenytė (Kupiškis)

**Akmenytė** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie kelio Kupiškis–Antašava.

## Etimologija

XIX a. kaimo žemėse buvo Paketurių ganyklos. Iš akmenuotų ganyklų laukų ir kilęs Akmenytės pavadinimas.

Liaudies etimologija pasakoja, kad labai seniai velnias nešęs palei Lėvens upę didelį maišą akmenų. Tarp mažų akmenų buvęs ir didelis, nusmukęs maišo dugnan ir jį pratrynęs. Maišas praplyšo ir visi akmenys iškrito kaimo ganyklose.

## Istorija

1872 m. buvusios Paketurių ganyklų žemės išdalintos trims savininkams, o pastatų nebūta dar iki 1910 m. 1923 m. kaime minimos jau 4 sodybos.

Nuo 1950 m. priklausė „Ateities“ kolūkiui. Pradėjus melioraciją ėmė nykti.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Keršuliškiai

**Keršuliškiai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio, prie kelio . Pro kaimą teka kairysis Pyvesos intakas Didžprūdis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Vaideginė (Kupiškis)

**Vaideginė** – viensėdis centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Kupiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Didžiagrašiai

**Didžiagrašiai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietvakarius nuo Kupiškio.

## Gyventojai
 

## Šaltiniai
Blizgė (Noriūnai)

**Blizgė** – viensėdis centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 2,5 km į pietvakarius nuo Kupiškio, 4 km į šiaurės rytus nuo Palėvenės, prie plento Kupiškis–Panevėžys. Iš vakarų prieina Blizgės miškas.

## Istorija

Vietovė minima nuo XIX a., buvo Noriūnų dvaro Byčių užsienis. 1923 m. priklausė Kupiškio valsčiui. Visą laiką čia būta tik vienos sodybos, apylinkės žemės priklausė keliems savininkams, naudotos ūkininkavimui, ganykloms.

Pokariu priklausė Byčių kolūkiui.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kačerginės seniūnija

**Kačerginės seniūnija** – administracinis-teritorinis vienetas Kauno rajono savivaldybės vakaruose, Suvalkijos etnografiniame regione, sutampantis su Kačerginės miestelio ribomis. Administracija įsikūrusi V. Rėklaičio viloje (). Seniūnijoje yra pagrindinė mokykla, daugiafunkcis centras, vaikų darželis, ambulatorija, paštas, parduotuvės, kavinė-baras. Veikia VšĮ Respublikinės Kauno ligoninės padalinys Kačerginės vaikų sanatorija „Žibutė“. Kačerginės šv. Onos koplyčia pastatyta 1998 m. pagal architekto V. Landsbergio-Žemkalnio projektą. Įsisteigusios ne pelno siekiančios organizacijos: Kačerginės bendruomenės centras, Kačerginės bendruomenė „Vizija“, Prano ir Jono Mašiotų palikimo puoselėtojų draugija.

## Geografija

Seniūnija įsikūrusi kairiajame Nemuno krante, ji užima 147 ha, iš jų 37 proc. užstatyti plotai, 13 proc. – miškai ir parkai. Miesteliu eina kelias , pietiniu pakraščiu eina . Seniūnija išsidėsčiusi išilgai rytų–vakarų kryptimi, centrinė gatvė – J. Janonio gatvė, palei Nemuną eina dviračių ir pėsčiųjų takas.

## Istorija

Seniūnija įkurta 1995 m. kaip miesto seniūnija, 1997 m. tapo miestelio seniūnija (Kačerginei pakeitus gyvenvietės statusą). 1999 m. patvirtintas Kačerginės herbas, kurį naudoja ir seniūnija. Iki 2014 m. (ar anksčiau) administracijos buveinė buvo J. Janonio g. 20, vėliau perkelta į J. Janonio g. 86 esančią V. Rėklaičio vilą.

|-
| 2001-04  || || 715 || 1 miestelis (Kačerginė)
|-
| 2009-09-01  || || || 1 miestelis
|-
| 2011 m.  || || 772 || 1 miestelis
|-
| 2016-08-13  || || || 1 miestelis
|-
| 2021 m.  || || 739 || 1 miestelis
|}

## Seniūnai
* Dalia Žėkienė, 2008 m.
* Aistė Ivanovaitė-Petraitienė, 2022 m.

## Seniūnaitijos

2009 m. įkurtos 3 seniūnaitijos:
* Rytų seniūnaitija: J. Biliūno g., Nemuno g., Kranto g., P. Mašioto g.;
* Vidurio seniūnaitija: J. Zikaro g., Šaltinio g., Vijoklių g., J. Janonio g. (iki Nr. 38);
* Vakarų seniūnaitija: J. Janonio g. (nuo Nr. 38), Taikos g., V. Mykolaičio-Putino g., Pušyno g.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Seniūnijos svetainė
Račiupėnai

**Račiupėnai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietus nuo Kupiškio, prie Račiupio upelio, šalia kelių sankirtos  ir . Dabar didesnioji kaimo dalis yra Kupiškio miesto gyvenamųjų namų rajonas.

## Etimologija

Kaimo vardas yra vandenvardinis vietovardis, kilęs nuo Račiupio upelio.

## Istorija

Račiupėnų kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo Kaune po 1876 m. birželio 28 d. didžiojo Kupiškio gaisro. Kaimas Kupiškio bažnyčios krikštų metrikų knygoje pirmą kartą minimas 1878 m. lapkričio 26 d., nes jame jau gimė pirmasis kūdikis, t. y. Natalija Petronytė, Povilo ir Onos Siaurytės-Petronienės duktė, o 1879 m. liepos 1 d. mirė pirmasis kūdikis Petras Chrapovickas, Jono ir Bogumilos Vaitiekūnaitės-Chrapovickienės sūnus. Plečiantis Kupiškiui, didžioji kaimo dalis prijungta prie miesto.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Petras Juodakis (1872–1940), chemikas, visuomenės veikėjas
* Povilas Krapavickas (krikšto metrikuose – Chrapovickas, 1873–1951), knygnešys, 2008 m. birželio 14 d. atidengta paminklinė lenta prie sodybos klėties (dabar Račiupėnų g. 8)
* Domas Vaitkūnas (1893–1988), kooperatininkas, visuomenės veikėjas, ilgametis Kupiškio valsčiaus viršaitis
* Pranas Petronis (1910–1998), Lietuvos kariuomenės karininkas, sovietinės kariuomenės generolas-majoras
* Regina Vaitkūnaitė-Gamziukienė (g. 1930 m.), gydytoja-oftolmologė, ilgametė Kauno klinikų gydytoja-okulistė
* Nijolė Gaškaitė-Žemaitienė (1938–2000), vieno iš Lietuvos partizanų vado Jono Žemaičio žmona.
* Vidmantas Jurgis Krapavickas (1944–), kultūros darbuotojas
* Dovilė Krapavickaitė-Kulbokienė (g. 1951 m.), gydytoja-terapiautė, ilgametė Kupiškio poliklinikos direktorė
* Vytautas Mockus, Kupiškio rajono meras (1995–1997 m.)
* Gintautas Mockus, ilgametis Kupiškio rajono tarybos narys 
* Romualdas Kliukas (g. 1958 m. spalio 13 d.) Vilniaus Gedimino Technikos universiteto rektorius (2021 m. spalio 20 d.)

## Šaltiniai
Buivėnai (Kupiškis)

**Buivėnai** – kaimas Kupiškio rajono savivaldybės viduryje, 0,5 km į šiaurę nuo Palėvenės, 6 km į pietvakarius nuo Kupiškio, Lėvens dešiniajame krante. Kaime auga apie 700 metų amžiaus 26,7 m aukščio, 2,2 m skersmens ir 7 m apimties Buivėnų ąžuolas, 1960 m. paskelbtas gamtos paminklu.

Į šiaurės vakarus nuo kelio Palėvenė–Kupiškis, Lėvens šlaito iškyšulyje yra išlikęs Buivėnų kapinynas (senkapis), vadinamas *Milžinų kapais*. Vadovaujant P. Tebelškiui 1983 m. ištirtas, rasta 13 kapų, o juose – 36 monetos (Lietuvos didžiųjų kunigaikščių Kazimiero, Aleksandro, Žygimanto Senojo, Stepono Batoro).

## Etimologija

Spėjama, kad kaimo pavadinimas – asmenvardinis vietovardis, kilęs iš asmenvardžio *Buivėnas*, *Buivė*.

## Istorija

Šalia Buivėnų esančiame senkapyje rasti radiniai liudija, kad žmonės čia gyveno nuo XV a. antros pusės. Pirmą kartą kaimas paminėtas 1603 m., priklausė ponui Suliatickiui. XVIII a. priklausė Kupiškio parapijai, Palėvenės domininkonų vienuolynui. 1861–1915 m. priklausė Ukmergės apskrities Subačiaus valsčiui, 1919–1950 m. – Kupiškio valsčiui, buvo seniūnijos centras. Seniūnijai priklausė: Aukštaičiai, Girelka, Kirdiškiai, Mikalauskynė, Mutkūnai, Kupiškis, Ropiškis, Suvainiškis, Siauriai, Vasalava, Stirniškiai.

1949 m. spalio 7 d. įkurtas M. Melnikaitės kolūkis, netrukus sujungtas į Aukštaičių kolūkį, o vėliau prijungtas prie Byčių.

Pokario metais šalia kaimo buvo kasami dolomitai, veikė Kupiškio statybinių medžiagų gamyklos kalkių degimo šachta Nr.3.

## Gyventojai

Šaltinis: 

### Žymūs žmonės
* Kaime gimė žymus kalbininkas Aleksandras Vanagas (1934–1995).

## Šaltiniai
Smilgiai (Kupiškis)

**Smilgiai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietvakarius nuo Kupiškio.

## Istorija

Kaimas buvo suprojektuotas Gubernijos braižymo skyriaus inžinieriaus Tokminovo, Kaune, po didžiojo 1876 m. birželio 28 d. Kupiškio gaisro. Pradžioje buvo vadinamas Trakagaliais. Pirmą kartą Trakagaliai paminėti Kupiškio bažnyčios 1878 m. mirčių metrikų knygoje. 1879 m. kovo 11 d. minimi kaip Smilgiai.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Povilas Pakarklis (1902–1955), teisininkas, istorikas, kraštotyrininkas
* Pranciškus Alfonsas Matuliauskas (1931–), matematikas

## Šaltiniai
Kikonys

**Kikonys** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Petras Vaitiekūnas (1891–1946), klebonas, Jonavos burmistras
* Jonas Kalvelis (1925–1987), fotografas

## Šaltiniai
Stičkalnis

**Stičkalnis** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, į pietryčius nuo Kupiškio. 

## Gyventojai

## Šaltiniai
Slavinčiškis

**Slavinčiškis** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 1 km į pietryčius nuo Kupiškio.

## Istorija

1873 m. Slavinčiškyje atidaryta Kupiškio geležinkelio stotis.

## Gyventojai

### Žymūs žmonės
* Slavinčiškyje gimė energetikas, nusipelnęs inžinierius Vytautas Petrulis (1930–).

## Šaltiniai
Anabaras

: *Apie apygardą [[Nauru]] skaitykite [[Anabaras (Nauru)]]*

**Anabaras** (, ) – upė Rusijoje, Jakutijos šiaurės vakaruose. Prasideda Anabaro plynaukštėje. Aukštupyje (kur vadinama **Didžiąja Kuonamka**; *Болшая Куонамка, Улахан Куонамка*) teka siauru šiauriniu Vidurio Sibiro plokščiakalnio slėniu, stačiais uolėtais krantais, žemupyje – kalvotomis Šiaurės Sibiro žemumos tundromis, kur slėnis labai išsiplėčia. Įteka į Laptevų jūros Anabaro įlanką (estuariją).

Svarbiausi intakai:
* dešinieji – Mažoji Kuonamka, Udža, Uzlė;
* kairieji – Suolama, Charabylas.

Baseine gausu ežerų. Mityba remiasi lietaus ir sniego tirpsmo vandeniu. Užšalusi upė nuo rugsėjo pabaigos iki birželio pradžios. Vykdoma žvejyba (lašišos, muksunai, sykai ir kt.). Upė pritaikyta laivybai nuo Mažosios Kuonamkos žiočių. Anabaro baseine vykdoma deimantų kasyba.
Skodiniai

**Skodiniai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 5 km į pietryčius nuo Kupiškio, prie kelio  ir Skodinio upelio.

## Gyventojai

;Žymūs žmonės:
* Skodiniuose 1942 m. birželio 25 d. gimė kalbininkė, lituanistė, pirmųjų lietuvių kalbos dažninių žodynų sudarytoja Vida Žilinskienė (Augustinaitė).

## Šaltiniai
Čivonys (Kupiškis)

**Čivonys** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 7 km į pietvakarius nuo Skapiškio, 8 km į rytus nuo Kupiškio. Yra veikiančios kapinės.

## Etimologija

Kaimo pavadinimas greičiausiai kilęs iš asmenvardžio *Čivonis* (asmenvardinis vietovardis).

## Istorija

Čivonių kaimas Skapiškio parapijos Bažnyčios gimimų metrikoje pirmą kartą paminėtas 1796 m. vasario 4 d. Kaimas XVII–XVIII a. priklausė Pienionių seniūnijai Kepurinės vaivadijai. Vėliau iki 1915 m. – Ukmergės apskrities Puponių valsčiaus Bogorodickojės seniūnijai, 1919–1940 m. – Kupiškio valsčiui.

1920 m. lapkričio 1 d. atidaryta valdiška pradinė mokykla, 1955 m. reorganizuota į septynmetę, 1962 m. – aštuonmetę. 1965 m. perkelta į naujas patalpas Naiviuose. 1949 m. spalio 31 d. įkurtas „Pakupio“ kolūkis.

## Gyventojai

Šaltinis: 

## Šaltiniai
Šepeta

**Šepeta** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio, Aukštaičių aukštumos vakaruose, prie kelio . Šalia teka Kupos intakas Skodinys (su intaku Šepeta). Šepetos seniūnaitija. Veikia biblioteka (nuo 1960 m.), koplyčia, medicinos punktas, psichoneurologinis internatas. Plyti Šepetos pelkė, yra durpių telkinys (veikia durpių gavybos įmonė), į pietus nuo kaimo tęsiasi Šepetos miškai.

## Istorija

Kaimas pradėjo kurtis ~1940 m., pradėjus statyti durpių įmonę. LTSR laikais Šepeta buvo Skodinių tarybinio ūkio centrinė gyvenvietė. Veikė ryšių skyrius, felčerių ir akušerių punktas (nuo 1956 m.), kultūros namai (nuo 1961 m.), mokykla (1969–1986 m. aštuonmetė, vėliau devynmetė, nuo 2000 m. pagrindinė).

## Gyventojai

## Literatūra
* Šepetos kaimo bendruomenės šviesuliai (sud. Vanda Vanagienė). – Utena: Utenos spaustuvė, 2008. – 66 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-35-044-6

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Pašepetis

**Pašepetis** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 3 km į pietryčius nuo Kupiškio, šalia Šepetos kaimo ir durpyno. Praeina kelias .

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pyragiai

**Pyragiai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, prie šiaurės rytinio Kupiškio miesto pakraščio. Seniūnaitijos centras. Telkšo ežeras Indubas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Viliujus

**Viliujus** (, ) – upė Rusijoje, Rytų Sibire (Krasnojarsko krašte ir Jakutijoje); kairysis Lenos intakas. Teka į rytus per Vidurio Sibiro plokščiakalnį ir Centrinės Jakutijos žemumą. Krantai miškingi, vagoje – slenksčiai. Nuo Černyševskio kaimo iki Čirkuo upės žiočių upės baseine sudarytas Viliujaus tvenkinys. Nuo Suntaro slėnis išsiplėčia. Nuo Viliujsko teka plačiu pelkėtu slėniu, vingiuodamas ir sudarydamas salas (Chočentacho s. ilgis 15&nbsp;km).

Svarbiausi intakai:
* dešinieji: Ulachan Vava, Čirkuo, Čona, Ulachan Botuobuja;
* kairieji: Ygyata, Achtaranda, Marcha, Tiukianas, Tiungas

Vidutinis Viliujaus debitas ties Černyševskiu – 600 m³/s, ties Suntaru – 800 m³/s, ties žiotimis – 1700 m³/s. Pavasario potvynio metu debitas gali siekti 10 000–15 000 m³/s, o žiemą – 2–5 m³/s. Pavasario potvynio aukštis 10–15 m. Užšalusi upė būna nuo spalio vidurio iki gegužės pabaigos. Pavasarį žemupyje susidaro ledų kamščiai. Laivyba nuo Černyševskio (1170&nbsp;km). Svarbiausios prieplaukos: Viliujskas, Niurba, Suntaras, Černyševskis.

Turtinga žuvų (eršketai, lašišinės žuvys ir kt.). Upės baseine yra deimantų, akmens anglių, gamtinių dujų, valgomosios druskos telkiniai.

## Šaltiniai
Plundakai

**Plundakai** – kaimas centrinėje Kupiškio rajono savivaldybės dalyje, 2 km į šiaurės rytus nuo Kupiškio. Aptiktas kapinynas.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kaliaropė

**Kaliaropė** arba **ropinis kopūstas** (, ) – kopūsto atmaina, auginama dėl didelių valgomų stiebų, kurių skonis kaip kopūsto, tik kiek saldesnis. Ši gana neįprastai atrodanti daržovė atsirado šiaurės Europoje ir nėra sena - prieš 500 metų dar nebuvo žinoma. Stiebai savo forma kiek primena ropes, ir žodis „ropė“ pasitaiko augalo pavadinime. Tačiau kaliaropė nėra ropė. Tai kopūstas, *Brassica oleracea*.

Kaliaropės auga gana sparčiai: nuo sėklos iki derliaus užtrunka 45 – 50 dienų. Perbrendę stiebai pradeda medėti, skonis suprastėja, todėl ilgiau neauginamos. Kaliaropė yra dvimetis augalas ir sėklas užaugina tik antraisiais metais.

Valgoma žalia (salotose), virta, garinta arba kepta su sviestu ar aliejumi. Lapai tinka pašarui.

## Šaltiniai