open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tabariškių Kristaus Karaliaus bažnyčia

**Tabariškių Kristaus Karaliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tabariškių kaime, 7,5 km į vakarus nuo Aleksoto bažnyčios. Tradicinio gyvenamojo namo formos. Šalia yra Tabariškių kapinės. Parapijoje veikia Akademijos koplyčia.

## Istorija

Per 1922 m. žemės reformą būsimai parapijai skirta 8 ha žemės. 1926 m. vyskupas Antanas Karosas įkūrė naują parapiją. 1927–1928 m. pastatyta bažnyčia. 1928 m. spalio 24 d. Tabariškių parapijos pirmuoju klebonu buvo paskirtas kun. Vincentas Kizlaitis, jis 1928 m. gruodžio 23 d. pašventino bažnyčią, suteikė jai Kristaus Karaliaus titulą ir atlaikė pirmąsias kalėdines pamaldas. Bažnyčia dar nebuvo iki galo įrengta, todėl V. Kizlaitis per artimiausią dešimtmetį turėjo atlikti įvairių darbų: įsigijo varpus, bažnytinius reikmenis, fisharmoniją, įrengė naują klebonijos špitolę, iškasė šulinį, aptvėrė šventorių, įveisė sodą. Jam klebonaujant pastatyta varpinė, sutvarkyti ūkiniai trobesiai, padidinta bažnyčia, pradėtos parapinės Tabariškių kapinės. Nuo 1936 m. Tabariškių parapija priklausė Žemosios Panemunės dekanatui ir jungė apie 1850 parapijiečių.

1941 m. birželio 25 d. vokiečių kareivis bažnyčioje prie altoriaus nušovė Kauno seminarijos diakoną Vaclovą Stulginskį. Karo metais bažnyčia nenukentėjo, tačiau pokariu bažnyčiai priklausantys pastatai buvo atiduoti mokyklai, o klebonas kun. V. Kizlaitis už ryšius su partizanais 1947 m. buvo areštuotas ir išvežtas kalėti į Kazachstaną. 1980 m. bažnyčia suremontuota: pakeltos sienos, paaukštintas prienavis, įvestas centrinis šildymas.

## Architektūra

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside, prieangiu, 2 zakristijomis. Vakariniame pastato gale virš navų dalies frontono kyla aukštas siaurėjantis, 3 tarpsnių bokštas. Priekyje pastatytas didelis prienavis, kurį dengia dvišlaitis stogas. Šiauriniame fasade yra papuoštas atviras prieangis. Bažnyčios erdvė keturios poromis stulpų skaidoma į tris navas, kurias dengia cilindrinio skliauto formos perdangos. Vidurinė nava aukštesnė už šonines. Tradiciniai vargonai neįrengti. 

Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais. Virš įėjimo vartų sumūryta arka. 

## Galerija

Tabariškių Kristaus Karaliaus bažnyčia.JPG|Bažnyčia 2013 m.
2023. Tabariškių bažnyčia.JPG|Atnaujinta bažnyčia
Tabariškių bažnyčia, viduje.JPG|Bažnyčios interjeras
Tabariškių bažnyčia, balkonas.JPG|Vargonų choras
Tabariškių bažnyčia, kryžius.JPG|Šventoriaus kryžius


## Literatūra
* *Vilkaviškio vyskupijos bažnyčios* / vyr. red. D. Kandrotienė. VšĮ „Terra Publica“, 2011
* *Tabariškių parapija vakar ir šiandien* / parengė A. Dagilis. Kaunas, 2003
* 

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Tabariškių Kristaus Karaliaus parapija *vilkaviskiovyskupija.lt*
* Tabariškių Kristaus Karaliaus parapija *facebook.com*
KF Elbasani

**Elbasanio KF** – Albanijos futbolo klubas  iš Elbasanio, įkurtas susijungus Afërdita Elbasan ir Përparimi Elbasan klubams.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1923 m.

## Pasiekimai

## Sezonai
### nuo 1990/91 m. sezono

|}
### nuo 2018–2019 m. sezono

|}

### [[UEFA]] varžybos

## Emblema

Vaizdas:KS Elbasani.png|Senoji emblema
Vaizdas:KF Elbasani logo.png|Dabartinė emblema


## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* RSSSF duomenų bazė
* Globalsportsarchive
Vingio parko tiltas

**Vingio parko tiltas** – vantinis plieninis pėsčiųjų tiltas per Nerį Vilniuje. Ilgis 230,55 m, plotis 6,5 m, aukštis 11,3 m.

## Istorija

1930 m. pastatytas Vilniaus siaurojo geležinkelio tiltas iš Zakreto (Užvingio) į Žvėryną. Tiltas buvo 8 atramų, apie 150 m ilgio ir 7 m pločio, jo atramos buvo apsaugotos ledlaužiais. 1958 m. šis tiltas buvo labai stipriai apgadintas pavasarinio potvynio ir po kelerių metų nugriautas.

Maždaug 600 m atstumu prieš srovę nuo buvusio tilto vasaros sezono metu būdavo nutiesiamas pontoninis tiltas, panašus į buvusį tiltą šalia Sporto rūmų.

Dabartinis tiltas buvo pastatytas 1985 m. pontoninio tilto vietoje. Projektą parengė tuomečio Leningrado projektavimo institutas „Lengiprotransmost“. Rangovas – Rygos tiltų statybos būrys Nr. 24.

## Išnašos
Petras Perkumas

**Petras Perkumas** (1916 m. balandžio 28 d. Kadugynų kaime, Darbėnų valsčiuje, Kretingos apskrityje – 1937 m. sausio 12 d. Italijoje) – vienuolis salezietis.

## Biografija
Jauniausias sūnus Antano ir Barboros Perkumų šeimoje. Tėvas buvo prasilavinęs ūkininkas.
1928–1932 m. mokėsi Darbėnų pradžios mokykloje. 1932 susižavėjo saleziečių gyvenimu ir išvyko į Italiją.

1932–1933 m. mokėsi lietuvių saleziečių įstaigoje „Perosa Argentina“. 1933 m. pradėjo mokytis teologiją, užsienio kalbas ir siuvėjo amatą Torino misijų aspirantams skirtoje mokykloje „Conti Rebaudengo“. Mokydamasis buvo „Švenčiausiojo sakramento“ saleziečių draugijos narys, draugijos patarėjas, sekcijos vedėjas. Ketvirtaisiais mokslo metais įstojo į „Nekaltai pradėtosios“ draugiją.

Dėl pablogėjusios sveikatos mokslus nutraukė. Iki pat mirties Petras Perkumas nuoširdžiai meldėsi ir to mokė savo draugus.

## Atminimo įamžinimas
1997 m. buvusioje Perkumų gimtinės sodybvietėje pastatytas ir pašventintas kryžius su užrašu „1910 ir 1917 m. čia gimė vienuoliai saleziečiai Antanas ir Petras Perkumai“.

1997 m. šalia Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčios Petro Perkumo atminimui vienuoliai saleziečiai pastatė jo skulptūrą. Skulptūros autorius Antanas Ambrulevičius. Paminklą pašventino jo Ekscelencija Telšių vyskupas Antanas Vaičius.

## Literatūra
* 1938 m. kunigas, buvęs Petro Perkumo mokytojas Igino Muraro italų kalba parašė knygą „Pietro Perkumas“. 1979 m. knyga buvo išleista lietuviškai.
* 1982 m. dr. Vytautas Dambrava parašė knygą „Širdies giesmė Petriukui“, vėliau išverstą į anglų, ispanų, portugalų kalbas.

## Nuorodos
* Petras Perkumas – Lietuvos vaikų Šventumo garsas (sventumogarsas.lt)
Žirmūnų tiltas

**Žirmūnų tiltas** – gelžbetoninis automobilių ir pėsčiųjų tiltas per Nerį Vilniuje, jungiantis Žirmūnus ir Antakalnį. 

Tai – pirmasis SSRS rėminis-konsolinis tiltas baigtas statyti 1966 m. pagal 1964 m. Leningrado projektavimo instituto „Lenpromtransnprojekt“ projektą. Rangovas – Vilniaus antroji tiltų statybos valdyba. 

Tilto ilgis 210,4 m., plotis 20,8 m., aukštis 18 m. Tiltas – trijų dalių, centrinės dalies ilgis – 100 metrų. Tiltu automobiliai gali važiuoti keturiomis eilėmis, įrengti du šaligatviai. Tiltas ypatingas tuo, kad upė toje vietoje daro stiprų lanką ir dešinysis krantas yra aštuoniais metrais aukštesnis, todėl suprojektuota nesimetriška konstrukcija.

Tilto projektuotojams vadovavo Solomonas Geršanokas, ir statybininkams 1971 m. paskirta SSRS Ministrų Tarybos premija.

2010 m. po tiltu pakabinta skulptūra „Karališkasis obuolys“ (aut. K. Vildžiūnas).

## Šaltiniai
Neva

**Neva** () – upė šiaurės vakarų Rusijoje, ištekanti iš Ladogos ežero ir įtekanti į Suomijos įlanką. Nevos žiotyse pastatytas Sankt Peterburgas, ištakose – Šliselburgo tvirtovė. Vidutinis plotis 400–600 m, didžiausias plotis 1200 m. Vidutinis gylis 8–11 m, didžiausias gylis 24 m.

Nepaisant nedidelio ilgio, tai šešta-septinta upė Europoje pagal vandens debitą (po Volgos, Dunojaus, Pečioros, Šiaurės Dvinos ir Kamos).

Intakai – Tosna, Ižora, Mga, Ochta. Įvairiais kanalais ir vandens keliais per Nevą galima pasiekti Baltąją jūrą, Volgą, Kaspijos jūrą, Azovo jūrą ir Juodąją jūrą.

Sankt Peterburge Nevos deltoje esantys tiltai naktį nuo 2 iki 5 val. yra pakeliami ir dalis deltos salose išsidėsčiusio miesto sausumos transportu yra nepasiekiama.

## Tiltai per Nevą
* Ladogos tiltas
* Kuzminkos geležinkelio tiltas
* Didysis Obuchovo tiltas
* Volodarskio tiltas
* Suomijos geležinkelio tiltas
Dar šeši tiltai yra Sankt Peterburge, Nevos deltoje:
* Blagoveščenskio tiltas (anksčiau Leitenanto Šmito tiltas)
* Rūmų tiltas
* Trejybės tiltas
* Liteino tiltas
* Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas
* Aleksandro Nevskio tiltas

## Deltos šakos

Pagrindinės Nevos deltos šakos yra Didžioji Neva ir Mažoji Neva bei Didžioji, Vidurinė ir Mažoji Nevka.

## Šaltiniai
Herbas

**Herbas** ( <  'palikimas') – valstybės, miesto, teritorinio vieneto, organizacijos, luomo, giminės, asmens skiriamasis ženklas, vaizduojamas vėliavose, monetose, antspauduose, ant pastatų, buities rakandų, knygose. Herbai kuriami įvairia technika pagal griežtas heraldikos taisykles.

## Istorija
Valstybių herbai dažnai randami monetose, medaliuose ir antspauduose. III tūkstantmetyje pr. m. e. šumerų herbe buvo liūto galva, senovės Egipto – gyvatė, Romos – erelis, Atėnų polio – pelėda. Vakarų Europoje herbai paplito XII a. per Kryžiaus karus iš riterių paprastų linijinių ženklų, žyminčių asmenį ir nuosavybę. Vėliau herbai pasidarė paveldimi ir pabrėžė privilegijuotą padėtį visuomenėje. Linijinius herbus pakeitė simboliniai. Viduramžiais valdančiųjų dinastijų herbai ilgainiui tapo valstybės herbais. Teisę suteikti herbą turėjo karaliai ar imperatoriai.

## Lietuvoje

Lietuvoje XIV a. kunigaikščių ženklai jau atitiko herbo aprašymą. Seniausi herbai linijiniai. Tokie yra Gediminaičių stulpai, tapę Gediminaičių dinastijos herbu (XIV a.), ir dvigubas kryžius – Jogailos simbolis (Jogailaičiai, XIV a. pabaiga), vėliau XV a. tapęs sudėtine valstybės herbo dalimi. Ponų herbai susiformavo XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje. 1413 m. Horoldės aktu kai kurie prisiėmė lenkų herbus. Daugelio šeimų, tokių kaip Beresnevičiai, Blusiai, Dorohostaiskiai, Kęstartai, Rimvydai-Mickevičiai, Skorulskiai, bajorų herbai turėjo lietuviškąjį perkirstų strėlių motyvą. 

Nuo XIV a. Lietuvos miestams suteikiant Magdeburgo teises buvo suteikiami ir herbai.

Pradžioje herbuose juntamas gotikinis stilius (XIV–XV a). Vėliau herbai tapo renesansiniai (XIV–XVII a.), barokiniai (XVII a. – XVIII a. pradžia), klasicistiniai (XVIII a. pabaiga).

## Herbo sandara

Svarbiausia herbo dalis – skydas. Skydas gali būti suskaidytas laukais. Dažnai puošiamas simboliniais piešiniais – skydo figūromis (geometriniai motyvai, daiktai, žmonių, žvėrių, fantastinių būtybių atvaizdai). Be skydo herbas dažnai turi šalmą, karūną, mantiją, skydininkus, užrašus – taip vadinamus *[[Devizas (šūkis)|devizus]]* (moto). Herbe labai svarbus vaidmuo tenka spalvoms. Kai kada skyde sukomponuojami keli herbai.

Herbų meninei išraiškai turėjo tuo metų vyravęs (dominavęs) meno stilius.

## Nuorodos
Marion Zimmer Bradley

**Marion Eleanor Zimmer Bradley** (1930 m. birželio 3 d. – 1999 m. rugsėjo 25 d.) – maginės fantastikos rašytoja, rašiusi nemažai gana feministinės tematikos romanų, iš kurių vienas garsiausių yra *„The Mists of Avalon“* (*„Avalono miglos“*). Neretai vadinama inicialais MZB.

## Biografija
Bradley gimė Didžiosios depresijos laikais. Pradėjo rašyti 1949 m., 1952 m. pardavė pirmąjį kūrinį. 1949 m. spalio 26 d. ištekėjo už Roberto Aldeno Bradley, bet 1964 m. gegužės 19 d. pora išsiskyrė. 6-tajame dešimtmetyje dalyvavo lesbietiškos grupės „The Daughters of Bilitis“ veikloje.

Išsituokusi su pirmuoju vyru, 1964 m. birželio 3 d. ištekėjo už Walterio Breeno. Su juo negyveno nuo 1979-tųjų, tačiau išsiskyrė tik 1990 m. gegužės 9 d.

1965 m. įgijo bakalauro laipsnį (Bachelor of Arts) Hardin-Simmons universitete Abilenės mieste Teksase. Po to persikėlė į Berklį Kalifornijoje ir studijas tęsė Berklio universitete.

Sūnus Davidas Bradley ir brolis Paulas Edwinas Zimmeris taip pat yra fantastikos rašytojai. Dukra Moira Stern – profesionali arfininkė ir dainininkė.

Marion Zimmer Bradley mirė Alta Bates medicinos centre Berklyje po širdies smūgio. Pelenai išbarstyti ant kalvos *Glastonbury Tor* Anglijoje.
BOINC

**Berkeley Open Infrastructure for Network Computing** (**BOINC**) – programinė įranga, aptarnaujanti projektų duomenis klientų kompiuteriuose. Programa buvo sukurta projektui SETI@home, tačiau pastebėjus jos potencialą buvo pritaikyta kituose panašaus pobūdžio kompiuteriniuose projektuose, kur reikalingi dideli skaičiavimai. Programinė įranga yra nemokama, išleista su LGPL licencija. Šiuo metu BOINC kuria grupė žmonių Kalifornijos universitete, JAV. BOINC pagalba atliekami įvairaus pobūdžio projektai, kuriuose dalyvauja daugiau 300 tūkstančių aktyvių kompiuterių, kurių duomenų apdorojimo galia apie 432 teraflopus (2006 liepos 3). Tokiu būdu sukuriamas kompiuterių tinklas – superkompiuteris, kuris yra 54 % galingesnis už greičiausią pasaulio kompiuterį, BlueGene.

## Didžiausi BOINC projektai
* Cell Computing – biomedicinos projektas, ląstelių tyrimai. Svetainė (japonų k.) 
* Climateprediction.net – klimato prognozavimas XXI amžiuje. Svetainė  
* Einstein@Home – pulsarų tyrimai, naudojami duomenys gauti iš gravitacinių detektorių LIGO ir GEO 600. Svetainė 
* Folding@Home – modeliuoja baltymų lankstymąsi, baltymų agregaciją siekiant išgydyti dėl „neteisingo“ susilankstymo kylančias ligas (Alzheimerio, vėžį, Parkinsono ligą, kempinligę ir kt.). Svetainė 
* LHC@home – CERN mokslininkų atliekamas projektas, dalelių kelionės dalelių greitintuvu imitavimas. Svetainė 
* Predictor@home – modeliuojamas proteinų struktūros išskyrimas iš proteinų sekų. Svetainė  
* Rosetta@home – reikalingų proteinų struktūrų modeliavimas, siekiama išgydyti AIDS, vėžį, Alzhaimerio ligą, maliariją ir kitas ligas, kadangi dauguma ligų prasideda proteininiame lygyje. Svetainė 
* SETI@home – ieškoma nežemiškos civilizacijos radijo bangų. Svetainė 
* SIMAP – ieškoma proteinų sekų panašumų. Svetainė  
* SZTAKI Desktop Grid – ieškoma bendųjų dvejetainių skaičių sistemų. Svetainė  
* World Community Grid – siekiama sukurti pasaulio didžiausią kompiuterių tinklą apdorojanti įvairius projektus, padėsiančius žmonijai. Svetainė  

## Šaltiniai
Aimarų kalba

**Aimarų kalba** kartu su kečujų ir gvaranių kalba yra viena iš daugiausia vartojamų Pietų Amerikos indėnų kalbų. Ši kalba yra valstybinė Peru ir Bolivijos kalba.

## Paplitimas

Aimarų kalba vartojama Andų aimarų. Didžioji dalis kalbos vartotojų gyvena Altiplane, Bolivijos La Paso ir Oruro departamentuose, taip pat Peru, Čilėje ir Argentinoje.

## Taip pat skaitykite
* Aimarų Vikipedija

## Nuorodos

* 
* Aimarų kalba
* Aimarų-anglų kalbų žodynas
Sukrė

**Sukrė** (, ) – miestas pietų Bolivijoje, oficialioji šalies sostinė. Ji išsidėsčiusi į pietryčius nuo La Paso, faktiškos Bolivijos sostinės. Miestas yra 2810 m aukštyje virš jūros lygio, aplinkiniuose regionuose auginama daug vaisių ir kviečių, todėl pagrindinė Sukrės pramonė – maisto apdirbimas. Taip pat yra aliejaus, cemento, avalynės, tabako pramonė. Mieste yra šalies aukščiausiasis teismas, San Fransisko Chavjero universitetas (įkurtas 1624 m.) – viena seniausių aukštojo mokslo institucijų Pietų Amerikoje.

## Etimologija

Iki ispanų kolonizacijos vietos gyventojai inkai miestą vadino ***Čukisaka***. Šis žodis reiškia „sidabro gausa“ arba „sidabro krūva“. 1538 m. lapkričio 30 d. dabartinį miestą įkūrė ispanų markizas Pedro Anzures ir pavadino *Ciudad de la Plata de la Nueva Toledo* („Naujojo Toledo sidabro miestas“). Ilgainiui jis sutrumpintas iki pavadinimo ***La Plata***. 1839 m. liepos 12 d. miestas pervadintas ***Sukre*** Bolivijos prezidento José Miguel de Velasco teikimu. Šitaip jis norėjo pagerbti Venesuelos generolą ir politiką Antonio José de Sucre (1795–1830), kuris buvo vienas iš kovų už Pietų Amerikos nepriklausomybę nuo Ispanijos lyderių, 1825–1828 m. pirmasis Bolivijos prezidentas.

## Istorija

Dabartinis miestas įkurtas 1538 m. 1809 m. šis miestas buvo vienas pirmųjų Pietų Amerikoje, sukilusių prieš ispanų kolonizatorius.

## Futbolas
* Club Independiente Petrolero – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Universitario de Sucre – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia *Olímpico Patria* stadione (), talpinančiame 32 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vindhukas

**Vindhukas** (, ) – miestas Namibijos centrinėje dalyje, šalies sostinė. Maždaug 325 tūkst. gyventojai (2011). Išsidėstęs 1700 m virš jūros lygio, apsuptas kalvų. Tai šalies verslo, ekonomikos ir susisiekimo centras. Vyksta prekyba karakuliu, išvystyta drabužių ir maisto pramonė. Aplink miestą yra magistralės, geležinkeliais sujungtas su Okachandža, Rehobotu, Gobabiu; netoliese yra tarptautinis oro uostas. Yra valstybės archyvas, Valstybinis muziejus (įk. 1907 m.) su gamtos istorijos eksponatais, Namibijos mokslų draugijos būstinė.

## Istorija
1892 m. gyvenvietė tapo Vokietijos Pietvakarių Afrikos kolonijos administraciniu centru, bet Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. jį užėmė PAR armija. Vėliau PAR gavo Tautų Lygos mandatą valdyti šį kraštą. Tačiau vokiečių kultūra išliko, todėl miestas turi vokiškos kultūros elementų. 1990 m. Namibijai tapus nepriklausoma, Vindhukas buvo paskelbtas šalies sostine.

## Geografija
Miestas yra geografiniame šalies centre, apsuptas kalnagūbrių.

## Partneriniai miestai

*  Šanchajus
*  Ričmondas
*  Veclaras
*  Berlynas
*  Trosingenas
*  Brėmenas
*  Duala
*  Hararė
*  Johanesburgas
*  Gaboronė
*  Havana
*  Kingstonas
*  Lepalalė
*  San Antonijus, Teksasas

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali Vindhuko miesto svetainė
Tėvynei ir Laisvei/LNNK

**„Tėvynei ir Laisvei“ / Latvijos Nacionalinės Nepriklausomybės Sąjūdis** (*Tēvzemei un Brīvībai/Latvijas Nacionālās Neatkarības Kustība*) – latvių tautinės krypties politinė partija.

**Latvijos Nacionalinės Nepriklausomybės Sąjūdis** įsikūrė 1988 m. ir faktiškai atitiko Lietuvos Laisvės Lygą. Tikslas – Latvijos nepriklausomybė. Šiuo požiūriu, skyrėsi nuo Latvijos Liaudies Fronto, siekusio dalinės autonomijos Tarybų Sąjungos sudėtyje. Lyderiai – Einaras Repšė ir Juris Duobelis (*Juris Dobelis*).

Tautinė partija **„Tėvynei ir Laisvei“** įsikūrė 1993 m. iš radikaliųjų Latvijos Liaudies Fronto atstovų ir faktiškai atitiko Lietuvių tautininkų sąjungą.

1997 m. abi šios politinės organizacijos susijungė, sudarydamos vieną partiją. Šiandieninis jos vadovas – Robertas Zylė (*Roberts Zīle*).

2006 m. Saeimos rinkimuose ši partija gavo 8 vietas.

## Nuorodos

Oficiali svetainė
Umbrinės

**Umbrinės** (*Umbridae*) – žuvų šeima. Dydis – iki 35 cm. Paplitusios šiaurės pusrutulio vandenyse.

Šeimoje yra 3 gentys, 7 rūšys.

## Gentys
*Dalijos (*Dallia*)
*Vakarinės umbros (*Novumbra*)
*Paprastosios umbros (*Umbra*)

## Nuorodos
*Family Umbridae – Mudminnows 
*Umbrinių (''Umbridae'') šeimos žuvų iliustracijos ir rūšių sąrašas
Pipiras

*Šis straipsnis – apie augalų gentį. Apie genetiškai nesusijusių augalų kategoriją, vadinamus pipirais, žiūrėkite straipsnį [[pipirai (prieskonis)]]











*'Pipiras*' (*Piper*) [[pipiriniai|pipirinių]] (*Piperaceae*) šeimos augalų gentis, paplitusi tropiniuose miškuose ir subtropikuose. Tarp jų pasitaiko žolių, krūmų ir lianų.

* [[Lenktalapis pipiras]] (*Piper aduncum*)
* [[Siauralapis pipiras]] (*Piper angustifolium*)
* [[Meksikos pipiras]], [[Ausytasis pipiras]] (*Piper auritum*)
* [[Betelinis pipiras]] (*Piper betle*)
* *Piper borneense*
* *Piper cenocladum*
* [[Kubebinis pipiras]] (*Piper cubeba*)
* *Piper decurrens*
* *Piper grandifolium*
* [[Gvinėjinis pipiras]] (*Piper guineense*)
* [[Šiurkščialapis pipiras]] (*Piper hispidinervum*)
* [[Japoninis pipiras]] (*Piper kadsura*)
* *Piper imperiale*
* [[Vietnaminis pipiras]] (*Piper lolot*)
* [[Ilgasis pipiras]] (*Piper longum*)
* *Piper macrophyllum*
* *Piper magnificum*
* *Piper metallicum*
* [[Svaigusis pipiras]] (*Piper methysticum*)
* [[Juodasis pipiras]] (*Piper nigrum*)
* [[Indonezinis pipiras]] (*Piper officinarum*)
* [[Margasis pipiras]] (*Piper ornatum*)
* [[Apskritalapis pipiras]] (*Piper peltatum*)
* *Piper porphyrophyllum*
* [[Indonezinis pipiras]] (*Piper retrofractum*)
* *Piper rubronodosum*
* *Piper rubrovenosum*
* [[Šventasis pipiras]] (*Piper sanctum*)
* [[Raukšlėtalapis pipiras]] (*Piper sarmentosum*)
* *Piper sylvaticum*
* [[Skėtinis pipiras]] (*Piper umbellatum*)
* *Piper unguiculatum*
* [[Pilkšvasis pipiras]] (*Piper wallichii'')
Švelniagalvinės

**Švelniagalvinės** (*Alepocephalidae*) – stintžuvių (*Osmeriformes*) šeima. Gyvena rytų Atlanto, vakarų Indijos ir rytų bei vakarų Ramiojo vandenyno gelmėse, daugiau kaip 1 km gylyje. Kai kurios rūšys turi fotoforus.

Šeimoje yra 20 genčių, 96 rūšys.
## Gentys
*Paprastosios švelniagalvės (*Alepocephalus*)
*Didžiagalvės švelniagalvės (*Asquamiceps*)
*Dūdnosės švelniagalvės (*Aulastomatomorpha*)
*Kaliforninės švelniagalvės (*Bajacalifornia*)
*Daugiadantės švelniagalvės (*Bathylaco*)
*Retadantės švelniagalvės (*Bathyprion*)
*Smulkiažvynės švelniagalvės (*Bathytroctes*)
**[[Binghamichthys]]*
*Švelniagalvės konokaros (*Conocara]]*)
*Švelniagalvės einaros (*Einara*)
*Pusdantės švelniagalvės (*Herwigia*)
*Ungurinės švelniagalvės (*Leptoderma*)
*Smulkiažibintės švelniagalvės (*Microphotolepis*)
*Mažažiotės švelniagalvės (*Mirognathus*)
*Didžiosios švelniagalvės (*Narcetes*)
*Žvaigždėtosios švelniagalvės (*Photostylus*)
*Gelminės švelniagalvės (*Rinoctes*)
*Mažašvietės švelniagalvės (*Rouleina*)
*Švelniagalvės talismanijos (*Talismania*)
*REetažibintės švelniagalvės (*Xenodermichthys*)


Image:Alepocephalus bairdii.jpg|Berdo švelniagalvė (*Alepocephalus bairdii*)
Image:Alepocephalus productus.jpg|Mažaakė švelniagalvė (*Alepocephalus productus*)
Image:Alepocephalus rostratus.jpg|Ilgasnukė švelniagalvė (*Alepocephalus rostratus*)
Image:Aulastomatomorpha phospherops.jpg|Dūdnosė švelniagalvė (*Aulastomatomorpha phospherops*)
Image:Bathylaco nigricans.jpg|Juodoji švelniagalvė (*Bathylaco nigricans*)
Image:Bathytroctes macrolepis.jpg|*Bathytroctes macrolepis*
Image:Conocara macropterum.jpg|Ilgapelekė švelniagalvė (*Conocara macropterum*)
Image:Conocara nigrum.jpg|*Conocara nigrum*
Image:Leptoderma macrops.jpg|Atlantinė ungurinė švelniagalvė (*Leptoderma macrops*)
Image:Rouleina attrita.jpg|Minkštaodė švelniagalvė (*Rouleina attrita*)
Image:Talismania antillarum.jpg|*Talismania antillarum*
Image:Xenodermichthys copei (Bluntsnout Smooth-head).gif|Atlantinė retažibintė švelniagalvė (*Xenodermichthys copei*) 


## Nuorodos
*Family Alepocephalidae – Slickheads
*Švelniagalvinių (''Alepocephalidae'') šeimos žuvų iliustracijos ir rūšių sąrašas
Plitvicų ežerai

**Plitvicų ežerai** (kroat. *Plitvička jezera*) – nacionalinis parkas Kroatijoje, apie 140 km nuo Zagrebo, netoli Bosnijos ir Hercegovinos sienos. Parkas garsėja savo 16 ežerų, tekančių vienas į kitą įspūdingais kriokliais.

Ežerai išsidėstę pietinėje Kapelos kalnų, kurie sudaro dalį Dinarų kalnų, dalyje, 503–639 m aukštyje. Visų ežerų ilgis sudaro 8 km, o bendras plotas apie 200 hektarų.

1979 m. Plitvicų ežerai buvo įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

## Nuorodos
* Plitvicų nacionalinis parkas  (anglų, kroatų k.)
Farerų salų vyrų futbolo rinktinė

**[[Farerų salos|Farerų salų]] vyrų futbolo rinktinė** – futbolo komanda, atstovaujanti Farerų saloms. Viena silpnesniųjų UEFA narių. Farerų salų rinktinė niekada nėra patekusi į pasaulio ar Europos futbolo čempionatą. Nors rinktinė egzistuoja nuo 1930 metų, tačiau FIFA ir Farerų salų futbolo asociacija oficialiomis laiko tik nuo 1988 metų sužaistas rungtynes.

Didžiausia Farerų salų rinktinės pergalė buvo pasiekta 2021 m. birželio 7 d. Torshavne, (Farerai). Farerų salų rinktinė rezultatu 5–1 sutriuškino Lichtenšteino rinktinę.

## Treneriai
*  Páll Guðlaugsson (1990–1993)
*  Allan Simonsen (1993–2001)
*  Henrik Larsen (2001–2005)
*  Jógvan Martin Olsen (2005–2008)
*  Brian Kerr (2009–2011)
*  Lars Olsen (2011–2019)
*  Håkan Ericson (2019–2024)
*  Eyðun Klakstein (2024–)

## Rezultatyviausi žaidėjai
; Po dešimt įvarčių pelnė
* Rógvi Jacobsen (1999–2009)
* **[[Klæmint Olsen]]** (2012–iki šiol)

: Atnaujinta: 2022 m. rugpjūčio 31 d.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Rokiškio sūris

**Rokiškio sūris** – didžiausia pieno perdirbimo įmonių grupė Baltijos šalyse; holdingo bendrovė. Būstinė įsikūrusi Rokiškyje.

„Rokiškio sūrio“ grupei priklauso „Utenos pienas“, „Ukmergės pieninė“ ir Latvijos įmonė SIA „Jekabpils piena kombinats“. Rokiškio įmonėje gaminami fermentiniai sūriai ir pieno cukrus (laktozė), Utenoje – švieži pieno produktai, sviestas ir sausi pieno produktai (išrūgų baltymų koncentratas „WPC“ ir išrūgų baltymų izoliatas „WPI“), Ukmergėje – varškė ir varškės sūriai.

„Rokiškio sūrį“ kontroliuoja įmonės vadovų įsteigta investicijų bendrovė „Pieno pramonės investicijų valdymas“, pieno perdirbimo įmonės vadovas Antanas Trumpa ir SIA „RSU Holding“, kartu valdantys 75,06 proc. akcijų. 10 proc. Naujosios Zelandijos įmonei, didžiausiai pieno produktų eksportuotojai pasaulyje „Fonterra (Europe) Coöperatie U.A.“, 5,44 proc. UAB „INVL Asset Management“.

Bendrovės akcijos kotiruojamos Vilniaus vertybinių popierių biržos Oficialiajame prekybos sąraše.

## Literatūra
* Čia Rokiškis, čia sūrius daro…: žmonės, darbai, atmintis (sud. Z. Stalauskienė, A. Visackas, D. Krasauskaitė). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2002. – 407 p.: iliustr. – ISBN 9955-9538-0-2
* Rokiškis – sūrio sostinė: leidinys akcinės bendrovės „Rokiškio sūris“ 15-os metų jubiliejui (sud. Aušra Zibolienė). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2007. – 133 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9538-1-4
* Dvidešimt sėkmės metų: skiriama akcinės bendrovės „Rokiškio sūris“ įsteigimo dvidešimties metų jubiliejui (sud. Lina Dūdaitė, Aušra Zibolienė, fotogr. Valdas Račyla). – Rokiškis: Rokiškio sūris, 2012. – 96 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9538-2-1

## Nuorodos
* Oficiali „Rokiškio sūris“ svetainė (lietuvių, anglų k.)

## Šaltiniai
Maratonas

**Maratono bėgimas** – šiuolaikinėje lengvojoje atletikoje ilgiausia bėgimo distancija, siekianti 42 km 195 m. Pavadinimas kilo nuo Maratono mūšio, vykusio (490 m. pr. m. e.). Pasakojama, kad graikų karys Filipidas atbėgo iš Maratono miestelio į Atėnus pranešti apie graikų pergalę prieš persus ir vos pasakęs tai, numirė.

## Atstumas

Dabartinis maratono atstumas yra 42 km 195 m. Šis atstumas buvo bėgamas per 1908 m. Londono Olimpines žaidynes, o 1921 m. pripažintas oficialiu maratono atstumu. Anksčiau atstumas nebuvo pastovus, bėgikai bėgdavo įvairius atstumus nuo 40 km iki 42 km 750 m. Tarp Maratono vietovės ir Atėnų atstumas yra apie 40 km.

## Rekordai

Dabartinis pasaulio rekordas priklauso Kelvin Kiptum iš Kenijos. Jis Čikaga 2023 m. atbėgo per 2:00:35. Ankstesnis rekordas priklausė Eliud Kipchoge iš Kenijos, kuris  Berlyno maratone 2022 m. buvo atbėgęs per 2:01:09.

Lietuvos vyrų rekordą 1997 m. spalio 26 d. pasiekė Česlovas Kundrotas. Jis Frankfurte maratoną nubėgo per 2:12:35. Lietuvos moterų rekordas priklauso Živilei Balčiūnaitei. 2005 m. lapkričio 20 d. Tokijo maratone ji nubėgo per 2:25:15.

## Nuorodos

* Lietuvos maratonų statistika
Arekipa

**Arekipa** (, ) – miestas Peru pietuose, antras pagal svarbą po sostinės Limos. Miestas yra Arekipos regiono ir Arekipos provincijos sostinė.

Arekipos miestas išsidėstęs ugnikalnio El Misti papėdėje. Virš jūros lygio miestas iškilęs 2 380 m. Gyventojų – 860 000 (2005). Per Arekipą eina Panamerikos plentas. Mieste – du universitetai: *Universidad Nacional de San Agustín de Arequipa* (1828 m.) ir *Universidad Católica de Santa María* (1961 m.).

## Istorija

Miestas buvo įkurtas 1540 m. rugpjūčio 15 d. Garsija Manueliu de Karbachaliu (*Garcí Manuel de Carbajal*), ispanų konkistadoro Fransisko Pisaro (*Francisco Pizarro*) emisaru. Metais vėliau, Ispanijos karalius Karolis V suteikė Arekipai miesto teises.

## Architektūra

2000 m. Arekipos senamiestis įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašus. Jam būdingi kolonijinio laikotarpio pastatai, pastatyti iš medžiagos, vadinamos *sillar* (baltos spalvos vulkaninės uolienos). Būdinga ispaniško ir andalūzietiško stiliaus architektūra. Svarbiausi objektai: XVI a. Šv. Katalinos vienuolynas, XVII a. *Goyeneche* rūmai, barokinis *Casa del Moral*, katedra, eilė kolonijinių laikų bažnyčių ir kitų pastatų.

## Sportas
* FBC Melgar – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia UNSA stadione, dar žinomame kaip Monumental Virgen de Chapi (), talpinančiame 60 tūkst. žiūrovų.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Arekipa  
* Informacija apie Arekipą
Anlokas

**Anlokas** () – miestas pietų Vietname. Miestas tapo įžymus, nes 1972 m. Vietnamo karo metu ten vyko dideli mūšiai. 15 tūkst. gyventojų.

## Nuorodos

* An Loco mūšis .
Bakziangas

**Bakziangas** () – miestas Vietname, 50 km nuo Hanojaus. Miestas buvo Bakziango provincijos sostinė. Nuo 2025 m. priklauso Bakninio provincijai.
Bosforo sąsiauris

**Bosforo sąsiauris** (arba tiesiog **Bosforas**; , ) – sąsiauris Stambule, Turkijoje, jungiantis Juodąją ir Marmuro jūras ir skiriantis Europą ir Aziją. Sąsiauris yra maždaug 30 km ilgio, didžiausias plotis 3700 m, mažiausias 700 m, gylis sąsiaurio viduryje svyruoja nuo 36 m iki 124 m. Stambule per sąsiaurį nutiesti trys tiltai: Bosforo tiltas, pastatytas 1973 m., Sultono Mehmeto tiltas, pastatytas 1988 m. maždaug už 5 km į šiaurę nuo Bosforo tilto ir 2016 m. pastatytas tiltas pavadintas XVI amžiaus osmanų sultono Selimo I Rūsčiojo vardu. 2014 m. pastatytas 13,7 km ilgio geležinkelio tunelis. Be to, Turkijos vyriausybė stato Eurazijos tunelį per sąsiaurį.
Bakkanas

**Bakkanas** () – miestas šiauriniame Vietname. Miestas buvo Bakkano provincijos sostinė, nuo 2025 m. priklauso Taingujeno provincijai. Mieste 2004 metų duomenimis gyveno 20 000 gyventojų.
Deveikiškiai

**Deveikiškiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 7 km į pietus nuo Krakių, 2 km į rytus nuo Pajieslio, prie kelio . Kaimo pakraščiu driekiasi Pajieslio geomorfologinis draustinis. Kaime išlikę daug senosios medinės aukštaičių architektūros.

## Istorija

XVI a. pab. kaimas buvo vadinamas **Deveikiais**, jame buvo 20 valakų dirbamos žemės. 1912 m. dalis kaimo išsiskirstė į vienkiemius, šalia susikūrė Deveikiškėlių kaimas.

## Gyventojai

## Galerija

Deveikiškiai001.JPG|Deveikiškiai iš šiaurės
Deveikiškiai002.JPG|Senovinis tvartas Deveikiškiuose
Deveikiškiai, gryčia 2.JPG|Sena aukštaitiška gryčia kaime
Deveikiškiai, gryčia.JPG|Sena aukštaitiška gryčia kaime


## Šaltiniai
Pusdančiai švelniagalviai

**Pusdančiai švelniagalviai** (*Leptochilichthyidae*) – stintžuvių (*Osmeriformes*) šeima. Dydis – 24-30 cm. Turi dantis tik ant apatinio žiomens. Paplitę Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenyno gelmėse, net iki 3 km gylyje. 

Šeimoje yra 1 gentis ir 3 rūšys.
Josvainių miškai

**Josvainių miškai** – miškai Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje (Kėdainių, Josvainių ir Krakių seniūnijose), 6 km į vakarus nuo Kėdainių, 4 km į šiaurę nuo Josvainių. Plotas 3110 ha, iš jų mišku apaugę 2640 ha. Susideda iš Josvainių, Giraitės, Medininkų miškų.

## Geografija
Josvainių miškų šiaurės vakariniu pakraščiu teka Smilga (Nevėžio intakas), per miškų pietinę dalį teka jos intakas – Smilgaitis. Reljefas lyguminis; žemesnėse vietose pelkės. Didžioji miškų dalis nusausinta. Dirvožemiai velėniniai glėjiški ir glėjiniai priemoliai bei moliai, vietomis – velėniniai karbonatiniai moliai.

Josvainių miškai priklauso Kėdainių miškų urėdijos Ąžuoloto girininkijai (būstinė Stasiūnuose). Miške įsikūręs Barsukynės kaimas, o jo pakraščiuose Palainiškiai, Čiukiškiai, Stasiūnai, Grašva. Josvainių miškai priklauso Dotnuvos–Josvainių miškų biosferos poligonui, kurio tikslas išsaugoti juodųjų gandrų, vidutinių genių buveines, užtikrinti subalansuotą miško išteklių naudojimą. Miško teritorijoje yra Smilgos kraštovaizdžio draustinis.

## Medynai
Augavietės labai derlingos laikinai įmirkusios, vietomis įmirkusios ir pelkinės. 61 % miškų IV grupės ūkiniai, 29 % III grupės apsauginiai, 7 % II grupės ekosistemų apsaugos, 3 % rekreaciniai. Kultūrinės kilmės medynų 6 %.

Sudėtis:
* beržynai – 52 %
* eglynai – 24 %
* uosynai – 8 %
* drebulynai – 5 %
* ąžuolynai – 3 %
* juodalksnynai – 3 %
* baltalksnynai – 3 %
* pušynai – 2 %.

Jaunuolynai sudaro apie 26 % medžių, pusamžiai medynai 25 %, bręstantys 16 %, brandūs 33 %. Vidutinis medynų amžius – 43 metai. Bonitetas 1,4, skalsumas 0,71, tūris 180 m³/ha.

Nepaisant, kad miškai įeina į biosferos poligoną ir draustinį, vyksta masinis miško naikinimas – vidury vasaros plynai iškertami medžiai, plyti dideli kirtimų, brūzgynų plotai. Neliestų miško kvartalų beveik nelikę.

## Fauna
Miškuose daug stambiųjų kanopinių žvėrių (šernų, stirnų) ir plėšrūnų (lapių, mangutų, kiaunių), yra jerubių, slankų, suopių, paukštvanagių, vištvanagių, pelėdų, juodųjų gandrų.

## Istorija
Nuo 1944 m. rudens Josvainių miškuose veikė Lietuvos partizanų būriai (vadai: S. Arštikis, slap. Saulė, S. Rūšis, P. Kunevičius), kurie priklausė LLA Kovo rinktinei, nuo 1948 m. – Jūros srities Prisikėlimo apygardai.

Miške tarybiniais metais buvo įrengta karinė bazė. Dabar telikę jos griuvėsiai.

## Galerija

Josvainių miškas010.JPG|Miško tankmėje
Josvainių miškas004.JPG|Smilgos baseino vandens griovys
Josvainių miškas008.JPG|Smilgos baseino vandens griovys
Josvainių miškas005.JPG|Pavasarį pražydusios baltos žibuoklės
Josvainių miškas006.JPG|Kankorėžiai ant eglaitės
Josvainių miškas007.JPG
Keleriškių bazė001.JPG|Tarybinės karinės bazės liekanos miške netoli Keleriškių
Josvainių miškas009.JPG|Vidurvasarį iškirstas miško plotas šalia raketinės bazės
Josvainių miškas003.JPG|Eglynėlis


## Šaltiniai
Čiukiškiai

**Čiukiškiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, 3,5 km į šiaurę nuo Josvainių, prie Josvainių miškų. Į vakarus nuo kaimo teka Šušvė. Svarbiausias objektas – UAB „Sistem“ kiaulininkystės kompleksas su srutų tvenkiniais.

## Istorija

Ties Josvainių–Krakių ir atšakos į Čiukiškius sankryža yra senkapis. Rasti du senoviniai kirviai siaurėjančia pentimi.

Čiukiškiai minimi šaltiniuose nuo 1593 m. Tuomet kaimą sudarė 31 valakas. 1621 m. Josvainių bažnyčios metrikose kaimas minimas Čiukiškių ir Čiukių pavadinimais. 1928 m. išskirstytas į vienkiemius.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Švytsilkės

**Švytsilkės** (*Platytroctidae*) – stintžuvių (*Osmeriformes*) šeima. Dydis – 9-30 cm. Paplitusios Atlanto, Indijos ir Ramiojo vandenynų gelmėse. Gyvena 300-1000 m gylyje.

Šeimoje yra 13 genčių, 39 rūšys.

## Gentys
* Barbantai (*Barbantus*)
* Gelsvažibintės silkės (*Holtbyrnia*)
* *[[Matsuichthys]]*
* Maulizijos (*Maulisia*)
* Švytintieji mentodai (*Mentodus*)
* Švytsilkės miroriktai (*Mirorictus*)
* Daugiaporės švytsilkės (*Normichthys*)
* *[[Pectinantus]]*
* Apvaliažibintės švytsilkės (*Persparsia*)
* Plokščiosios švytsilkės (*Platytroctes*)
* Išvirkščiažvynės silkės (*Sagamichthys*)
* Juostažibintės silkės (*Searsia*)
* *[[Searsioides]]*

## Šaltiniai
Lipliūnai

:: *Apie kaimą Druskininkų savivaldybėje žr. [[Lipliūnai (Druskininkai)]]*.

**Lipliūnai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, apie 8 km į šiaurės vakarus nuo Kėdainių. Yra pradinė mokykla, biblioteka. Yra kapinaitės (prie kelio į Krakes), Lipliūnų dvaro liekanos (dvaro rūmai, ūkvedžio namas).

Į šiaurę nuo kaimo praeina kelias  (atšakos į Ruoščius, Urnėžius). Pietiniu Lipliūnų pakraščiu vingiuoja Smilgos upė, vakaruose į ją įteka Graisupis. Iš pietų ir vakarų prieina Josvainių miškai.

## Etimologija
Pavadinimas sietinas su asmenvardžiais **Lipnius*, **Liplius*. XVII a. pab. – XVIII a. pr. apylinkėse minimos pavardės *Liplewicz, Lipniewicz, Lipnewicz*. Jos kildintinos iš žodžių *li̇̀pti* „kibti, klijuotis, prisikabinti“, *lipnùs* bei *li̇̀ptas* „lieptas“.

## Istorija

Kaime rastas archeologinis radinys – akmeninis kirvis.

Nuo XVI a. pab. minimi kaip Lipniūnai (istorinis laukas, dvaras). Lipliūnų pavadinimas įsitvirtino nuo 1731 m. (pirmąsyk paminėtas 1638 m.). 1740 m. minimas ir Lipliūnų miestas (*De Orbe Luplini*). Lipniūnų dvarą valdė Einikis (1690 m.), Utkevičiai ir kiti savininkai.

1859 m. buvo spirito varykla. XX a. pr. buvo Josvainių valsčiuje; Adamavičių, Eigirdavičių, Einikių, Jakševičių ir Montvilų valda. Po 1863 m. sukilimo kaimas atiduotas rusams, pervadintas Novosiolkais.

Tarybiniais metais Lipliūnai buvo Hidrotechnikos ir melioracijos instituto eksperimentinio ūkio pagalbinė gyvenvietė. Dvaro rūmuose veikė pradinė mokykla.

## Gyventojai

## Galerija

Lipliūnai1.JPG|Lipliūnų kapinaitės
Lipliūnai2.JPG|Lipliūnų gyvenvietė nuo kelio į Krakes
Lipliūnai3.JPG|Sena kaimo sodyba
Lipliūnų dvaras, 1.jpg|Lipliūnų dvaro rūmai


## Šaltiniai
Juodasis pipiras

**Juodasis pipiras** (*Piper nigrum*) –  pipirinių (*Piperaceae*) šeimos pipirų (*Piper*) genties augalų rūšis.

Juodasis pipiras kilęs iš Pietų Indijos, bet dabar auginamas daugelyje tropinių regionų (Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, Madagaskare). 

Juodojo pipiro kaulavaisiai plačiai naudojami buityje kaip prieskonis. Vienas svarbiausių maistinių pipirų. Iš šio augalo gaminami juodieji, baltieji ir žalieji pipirai.

Juodojo pipiro augalas yra daugiametis medingas vijoklis, besivyniojantis ant medžių. Lapai priešiniai, 5-10 cm ilgio, 6 cm pločio. Žiedai smulkūs, susitelkę ant 15 cm ilgio žiedyno varpos. Nužydėję žiedai sudaro vaisius. Ant vieno stiebo susidaro 20-30 tokių varpų su vaisiais. Jie yra surenkami prieš prinokstant, kuomet tik 1-2 vaisiai ant varpos tėra paraudę. Vaisiai džiovinami saulės atokaitoje.


File:Piper nigrum Dried fruits with and without pericarp - Penja Cameroun.jpg|Juodi ir balti pipirai
File:Pepper091.jpg|Pipiro vaisiai ant krūmo
Septyneri metai Tibete

***Septyneri metai Tibete*** () – 1997 m. Holivudo filmas pagal dokumentinę Hainricho Harerio knygą, išleistą 1953 m.

Knyga ir filmas pasakoja apie austrų alpinistą Hainrichą Harerį ir Pėterį Aufšnaiterį, atsidūrusius užsieniečiams neprieinamame Tibete. Čia herojai susiduria su kitokia kultūra bei kinų agresija. 

Filmo režisierius Jean-Jacques Annaud, jame vaidina Bredas Pitas, Deividas Thewlis, Ingeborga Dapkūnaitė.

## Aktoriai
:*Aktorius – filmo veikėjas*
*Brad Pitt – Heinrich Harrer (*garsus austrų alpinistas*)
*David Thewlis – Peter Aufschnaiter (*austrų alpinistas ir mokslininkas*)
*Jamyang Jamtsho Wangchuk – Dalai Lama XIV (*Tibeto vadovas*) 
*Mako – Kungo Tsarong (*gynybos ministras*)
*Lhakpa Tsamchoe – Pema Lakhi (*Aufšnaiterio žmona*)
*B. D. Wong – Ngawang Jigme (*vyriausybės sekretorius*)
*Ingeborga Dapkūnaitė – Ingrid Harrer (*Harerio žmona*)
 
## Ginčytini faktai

*Filmas neigiamai priimtas Kinijos valdžios. Ji teigia, neva filme labai neigiamai vaizduojami Kinijos generolai ir armija. Dalai Lama nepelnytai iškeliamas kaip herojus. 
*Vokiečių žurnalas „Stern“ teigia, kad realiame gyvenime Hareris buvo Nacių ir SS narys, o filme jis tai niekina.
*Po dvejų metų nuo išleidimo filmo režisierius pripažino, kad dvi grupės slapta filmavo Tibete, nors tą daryti buvo uždraudusi Kinijos vyriausybė.

## Siužetas

II pasaulinio karo pradžioje vokiečių alpinistų (jų tarpe ir garsus alpinistas Hainrichas Hareris) ekspedicija išvyksta į britų Indiją. Tačiau britams paskelbus karą nacistinei Vokietijai, ekspedicijos dalyviai suimami ir uždaromi į kalėjimą. Po keleto nesėkmingų bandymų Hareris su keliais kitais kaliniais pasprunka. Jis atsiskiria nuo kitų ir per Himalajus traukia į Tibetą. Prie jo prisijungia ir Pėteris Aufšnaiteris. Po alinančios kelionės, keliautojai galiausiai pasiekia uždraustąjį miestą – Lasą. Čia jie maloniai priimami ne tik vietinių gyventojų, bet ir valdžios atstovų. Tibetą valdo dar nedidelis berniukas – Dalai Lama XIV (Kundunas). Jis labai susidomi atvykėliais ir Hareris tampa jo mokytoju ir draugu. Tačiau Kinijoje valdžią paima komunistai ir reiškia pretenzijas į Tibeto žemes. Jie visiškai ignoruoja Tibeto kultūrą, naikina šventyklas ir žudo gyventojus. Tibetiečiams nepavyksta pasipriešinti ir šalyje įvedama komunistinė diktatūra. Hareris grįžta pas savo šeimą į Austriją.
Jurgis Mikšas

**Jurgis Mikšas** (1862 m. kovo 18 d. Virkytuose netoli Saugų, Šilutės raj. – 1903 m. gegužės 1 d. Labguvoje) – Mažosios Lietuvos spaudos darbuotojas, aušrininkas, visuomenės veikėjas, vertėjas.

## Biografija
1875–1878 m. (ar 1876–1879 m.) mokėsi Tilžės gimnazijoje, iš jos buvo pašalintas. Aušrininko A. Vištelio paveiktas pasijuto esąs lietuvininkas, iš *Georg Mikschas* virto *Jurgiu Mikšu*. Palaikė ryšį su M. Šerniumi, J. Zauerweinu.

1883 m. kovo mėn. pradėjus leisti pirmąjį tautinį lietuvių mėnraštį „Aušra“ atsikėlė į Ragainę. Čia Albano ir Kybelkos spaustuvėje mokėsi raidžių rinkėjo amato, tapo vienu svarbiausių „Aušros“ organizatoriumi, pasirašinėjo atsakinguoju sekretoriumi. 1884 m. apsigyveno Bitėnuose pas M. Jankų ir 1884 m. kovo mėn. – 1885 m. rugsėjo mėn. redagavo „Aušrą“, kaupė šio leidinio biblioteką, rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu. 1885 m. su kitais įsteigė „Birutės“ draugiją, pirmasis jos pirmininkas. Kovojo su lietuvininkų germanizacija.

Įsigijęs spaustuvę Ragainėje, 1885 m. gruodžio mėn. – 1886 m. birželio mėn. pats redagavo ir spausdino „Aušrą“, 1884 – 1885 m. Ragainėje, 1885–1887 m. Tilžėje leido laikraštį „Nemuno sargas“. Redagavo S. Dagilio, B. Gaidžio, M. Davainio–Silvestraičio knygeles. Kartu su M. Jankumi išleido „Lietuvišką Aušros kalendorių ant 1885 metų“. 1886 m. vidurvasarį spaustuvė bankrutavo dėl finansinių sunkumų ir blogai organizuotos įmonės veiklos. J. Mikšas po spaustuvės ir „Aušros“ žlugimo (buvo išleista 40 numerių) liko apšmeižtas, sukompromituotas, be pragyvenimo šaltinio. 1886–1892 m. dirbo Tilžės apskrities, 1892–1903 m. Labguvos teismo raštinėje lietuvių kalbos vertėju.

1900 m. išvertė iš vokiečių kalbos ir išleido teisinių dokumentų sudarymo vadovą. Parengė ir išspausdino savo leidinių, lietuvių poezijos kūrinių ir liaudies dainų rinkinių, taip pat M. Frydebergo knygą „Vaizdai iš Rytų pasienio“ (*Bilder von der Ostgrenze*, 1884 m.), M. Miežinio „Lietuviška gramatika“ (1886 m.) ir kitką.

## Bibliografija
* Prospektas „Auszra“, 1884 m.
* Niamuno sargo Lietuwiszkos Kalendros ant metu 1885 m., 1884 m.
* Lietuviškas „Aušros“ kalendorius ant metų 1886 m., 1885 m.
* Įstatai Lietuwiszkosios Draugystės Byrutes, 1885 m.
* Vytautas, didis Lietuvos kunigaikštis, 1885 m.
* Trumpas Atsiszaukimas, 1886 m.
* Atsiliepimas ant pono Jankaus užpuolimo visuotiniame susiėjime lieluviszkos draugystės Byrutės, 1886 m. 

## Atminimas
Jo vardu pavadinta Saugų pagrindinė mokykla.

## Literatūra
* Domas Kaunas. Aušrininkas: Tautinio atgimimo spaudos kūrėjas Jurgis Mikšas, Vilnius, 1996 m.

## Šaltiniai
Šmotiškiai

**Šmotiškiai** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, apie 9 km į pietus nuo Krakių, 2,5 km į pietryčius nuo Pajieslio, prie kelio . Yra dailės paminklas – koplytstulpis.

## Istorija

Šmotiškiai rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėti 1593 m. Tuomet kaimui priklausė 13 valakų dirbamos žemės ir 15 – miško. XVIII a. buvo karališkuoju kaimu.

Tarybiniais metais Šmotiškiai priklausė Pajieslio apylinkei.

## Gyventojai

1738 m. kaime gyveno 4 šeimos.

## Šaltiniai
Varnupė

**Varnupė** – kaimas Kėdainių rajono savivaldybėje, Šušvės kairiajame krante, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Josvainių, prie Josvainių–Krakių kelio. Į šiaurės rytus nuo kaimo plyti Josvainių miškai.

## Etimologija
Kaimo pavadinimas (*Varnupė*, dar žinoma kaip *Varnupis, Varnupiai*) kilusi nuo upės vardo *Varnupė*.

## Gyventojai
Varnupė rašytiniuose šaltiniuose minima 1761 m. (*de Warnupie*). XX a. pr. buvo užusienis Josvainių valsčiuje.

1923 m. joje buvo 5 kiemai.

## Šaltiniai
Sudota

**Sudota** – kaimas Švenčionių rajono savivaldybėje, prie Sudotos ir Sudotėlio ežero. Šalia kaimo į Žeimenos upę įteka Mėžios (Miežio) upelis.

## Istorija

Kaimo atsiradimas tikriausiai sietinas su buvusiu Sudotos dvareliu ar palivarku, kuris pagal archeologinius radinius datuojamas XV a. pabaiga – XVI a. pradžia. Kaimo, o kartu ir dvarelio, sunykimas sietinas su XIX a. viduryje nutiestu Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkeliu, kuris kaimo teritoriją padalino pusiau bei panašiu metu vykusiais dideliais gaisrais (gaisro pėdsakai ryškiai matyti aplinkinių tyrinėtų archeologinių objektų litologiniuose sluoksniuose).

Kaime gausu archeologijos vertybių – 5 akmens amžiaus gyvenvietės, 4 Sudotos pilkapynai, čia yra buvusi XV–XX a. pradžios dvaro sodyba. Tyrinėjant vieną iš pilkapynų aptiktas IV–V a. kunigaikštiškas palaidojimas. Gretimose kaimui apylinkėse dar yra 2 Kirdeikiškių pilkapynai ir senovės gyvenvietė, Pabuobės-Saltaliūnės akmens amžiaus gyvenvietė, 3 Paduobės-Šaltaliūnės pilkapynai, Paduobės-Šaltaliūnės piliakalnis. Kaimo pietiniame pakraštyje būta stambaus riedulio, kuris vadintas „Karaliaus akmeniu“. Kaime stovėjo 1776 m. statyta medinė aštuoniakampė koplyčia, kuri vėliau buvo iškelta į Račkiškes (Račkiškės koplyčia, stovėjo senųjų kapinių teritorijoje), o iš ten sovietmečiu perkelta į Lietuvos liaudies buities muziejų.

Sudotos kaime veikia Sudotos kaimo bendruomenė (nuo 2006 m.).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pipirai (prieskonis)

**Pipirai** – bendras pavadinimas kai kuriems prieskoniniams augalams, kurie dažnai neturi jokių giminystės ryšių, tačiau pasižymi aštriu, deginančiu skoniu. Dažniausiai naudojami pasaulio kulinarijoje yra šių rūšių pipirai:
* Juodasis pipiras – gaminamas iš augalo *Piper nigrum*, jo neprinokusias sėklas išvirus ir išdžiovinus saulėje. Šio proceso metu sėklų luobelė sukietėja ir patamsėja. Tai – vienas populiauriausių pipirų pasaulyje.
* Baltasis pipiras – gaminamas iš to paties augalo, tačiau čia naudojamos prinokusios sėklos, kurios mirkomos vandenyje tam, kad nusiluptų odelė. Tokiu būdu gaunami šviesios spalvos pipirai, kurių skonis yra švelnus.
* Žaliasis pipiras – gaminamas iš neprinokusių *Piper nigrum* uogų, kurios apdorojamos įvairiais būdais, siekiant išlaikyti žalią spalvą. Daugiausiai naudojami Tailando virtuvėje.

* Kvapusis pipiras – gaminamas iš kvapiojo pimento *Pimenta dioica* uogų, kurios kilusios iš Centrinės ir Pietų Amerikos bei Karibų.
* Ilgasis pipiras – gaminamas iš *Piper longum* vaisių, kurie kilę iš Indonezijos. Europoje žinomas seniai, tačiau vėliau išstumtas čili pipirų. Gimininga rūšis – indonezinis pipiras (*Piper retrofractum*).
* Japoniškas pipiras () – gaminamas iš *Zanthoxylum piperitum*/*Piper kadsura* augalo vaisių, naudojamas Tolimųjų Rytų virtuvėje.
* Sičuano pipiras (pinyin *huajiao*) – gaminamas iš *Zanthoxylum bungeanum* vaisių, naudojamas Tolimųjų Rytų virtuvėje.
* Braziliškas pipiras (port. *aroeira*) – gaminamas iš augalo *Schinus terebinthifolius* vaisių. Naudojamas Pietų Amerikos virtuvėje.
* Švelnusis pipiras (Peru pipiras) – gaunamas iš augalo *Schinus molle* vaisių. *Schinus terebinthifolius* ir *Schinus molle* vaisių dažnas pavadinimas prekyboje – rožiniai pipirai.
* Paprika (raudonasis pipiras) – gaminamas iš bulvinių šeimos *capsicum* genties augalų vaisių. Šis augalas prijaukintas Centrinėje Amerikoje, tačiau dabar yra išplitęs visame pasaulyje ir yra svarbus daugelio virtuvių prieskonis. Maistui vartojami tiek jo žali, tiek džiovinti malti vaisiai. Ši pipirų rūšis savo ruožtu yra klasifikuojama dar smulkiau.
Tunisas (miestas)

**Tunisas** () – uostamiestis šiaurės rytų Tunise, prie Viduržemio jūros; šalies sostinė. Gerai išvystyta susisiekimo infrastruktūra – netoliese yra tarptautinis oro uostas, geležinkelis veda į kitus šiaurinės Afrikos uostus. Tai verslo ir pramonės centras, išvystyta chemijos, maisto, tekstilės pramonė. Laivų kanalas jungia uostą su Viduržemio jūra. Eksportas: kilimai, vaisiai, geležies rūda, aliejai.

Miestą sudaro dvi dalys: senamiestis (musulmonų kvartalas su aukštomis sienomis) ir naujamiestis (europietiško stiliaus). Senamiestyje gatvės yra siauros, vingiuotos, gausu turgelių ir mečečių. Čia yra buvusio bėjaus (vietinio valdovo) rūmai, kuriuose įsikūręs meno ir istorijos muziejus, Alyvmedžio mečetė (pastatyta 732 m.), kuri buvo ir islamo universitetas. 1960 m. įkurtas Tuniso universitetas. Greta miesto yra senovės Kartaginos griuvėsiai (dabartinis Kartažo miestukas).

## Istorija
Tunisą tikriausiai bus įkūrę finikiečiai apie VI a. pr. m. e. kaip *Tunes*, tačiau jis ilgą laiką buvo Kartaginos šešėlyje. 146 m. pr. m. e. Tunisą kartu su Kartagina nukariavo romėnai. Kai VII a. Tunisą užėmė arabai, miestas atsigavo ir suklestėjo, ypač Hafsidų dinastijos metu (1228–1574 m.). Prekyba ir piratai XVII–XVIII a. taip pat sąlygojo miesto klestėjimą.

Dabartinis Tunisas susiformavo valdant prancūzams (1881–1956 m.). Šiuo laikotarpiu ypač išaugo gyventojų skaičius (tiek europiečių, tiek ir musulmonų), vystėsi verslo ir pramonės sektorius. Vėliau Tunisas tapo nepriklausomos šalies sostine, pagerėjo gyvenimo sąlygos.

## Sportas
* Club Africain futbolo klubas;
* Espérance Sportive de Tunis futbolo klubas;

## Galerija