open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Artur Davtyan

**Arturas Davtianas** (g. 1992 m. rugpjūčio 8 d. Jerevane) – Armėnijos gimnastas, olimpietis. Specializuojasi sportinės gimnastikos rungtyse. Europos čempionatų prizininkas.

## Biografija
2011 m. dalyvavo Europos suaugusiųjų čempionate, kuriame buvo jauniausias dalyvis vyrų kategorijoje. Armėnas daugiakovėje užėmė 20-ą vietą. 2012 m. olimpiniame atrankos turnyre užėmė 12-ą vietą ir pelnė vardinį pakvietimą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė 36-ą vietą. 2013 m. pelnė pirmąjį Europos čempionatų medalį – bronzą atraminiuose šuoliuose. 2016 m. armėnas tapo Europos čempionu atraminių šuolių rungtyje. Tais pačiais metais vykusiose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 11-ą vietą atraminiuose šuoliuose. 2019 m. pasaulio sportinės gimnastikos čempionate iškovotas kelialapis į 2020 m. vasaros olimpinės žaidynės.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* TOK svetainėje
Alfred Dreyfus

**Alfredas Dreifusas** (*Alfred Dreyfus*);  – 1935 m. liepos 12 d.) – žydų kilmės Prancūzijos kariuomenės pulkininkas leitenantas, labiausiai žinomas dėl Dreifuso bylos. Dreifusui 1894 m. buvo iškeltas teismo procesas dėl kaltinimų išdavyste. Šis įvykis tapo vienu prieštaringiausiai vertinamu Prancūzijoje ir pateko į istoriją kaip Dreifuso byla. Byla baigėsi visišku Dreifuso išteisinimu.

## Biografija
Dreifusas gimė visiškai asimiliuotoje turtingo Elzaso fabrikanto šeimoje. 1894 m. A. Dreifusas Prancūzijos žvalgybos buvo apkaltinas karinės informacijos teikimu Vokietijai ir buvo nuteistas katorgai iki gyvos galvos ir įkalintas Velnio saloje. 1896 m. Prancūzijos žvalgybos viršininkas G. Pikvartas nustatė, jog Vokietijos žvalgybai informaciją teikė karininkas M. Esterhazy, tačiau 1898 m. teismas M. Esterhazy išteisino ir 1899 m. vėl pripažino A. Dreifusą kaltu.

Bylos faktai tapo žinomi Prancūzijos visuomenei. Dreifuso byla peraugo į antisemitizmo bangą visoje Prancūzijoje. Rašytojas Emilis Zola laikraštyje „L’Aurore“ publikavo straipsnį, kuriame karo ministrą ir karo teismą apkaltino falsifikavimu ir antisemitizmu. Visuomenė pasidalijo į dvi grupes: dreifusininkus ir antidreifusininkus. Palengva visuomenės nuomonė pradėjo krypti į A. Dreifuso pusę. F. Forė mirtis ir politinė krizė atvedė į valdžią kairiąsias jėgas. 1899 m. rugpjūtį A. Dreyfusas buvo amnestuotas, 1906 m. reabilituotas. Per Pirmąjį pasaulinį karą Dreifusas vėl tarnavo kariuomenėje, tarnybą baigė turėdamas pulkininko leitenanto laipsnį.

Dreifuso byla parodė, kad net demokratiškiausių pasaulio valstybių visuomenės yra nusiteikusios antisemitiškai ir paskatino sionizmą.
Nemakščių senosios žydų kapinės

**Nemakščių senosios žydų kapinės** –  neveikiančios kapinės, esančios Raseinių rajono savivaldybėje, Nemakščių miestelio pakraštyje prie kelio  (nuo Viduklės pusės). Jos yra regioninės reikšmės memorialinis paminklas, 1993 m. įrašytos į Kultūros vertybių registrą. 

## Nemakščių žydai

Vietinė žydų bendruomenė buvo turtingiausia iš aplinkinių miestelių, kuriuose gyveno daug žydų. Tarp Raseinių apskrities miestų ir valsčių centrų Nemakščiai 1940 m. buvo vienintelė gyvenvietė, kurioje daugumą gyventojų sudarė žydai (apie 650 žmonių). Daugiau žydų gyveno tik Raseinių, Jurbarko ir Kelmės miestuose.  Prasidėjus II pasauliniam karui, Nemakščių valsčiaus žydus vyrus naciai įkalino įkurtame gete prie Viduklės geležinkelio stoties. Jie ten buvo sušaudyti kartu su Viduklės valsčiaus žydais. Nemakščiuose įrengtas getas buvo aptvertas spygliuota tvora, saugomas vokiečių ir lietuvių. Jis veikė iki 1941 m. rugpjūčio 22 d., kai ten kalintos moterys su vaikais buvo sušaudytos Legotiškės kaime.

## Palaidojimai

Kapinėse palaidoti Nemakščių miestelio žydų tautybės gyventojų palaikai. Teritorijoje padrikai išsidėstę įvairūs mažosios  kraštovaizdžio architektūros statiniai ir vaizduojamojo meno formos – lauko akmens, betoniniai antkapiniai paminklai su įrašais hebrajų rašmenimis. Yra išlikę virš 30 antkapinių paminklų, tarp kurių daug nugriuvusių ar susmegusių į žemę antkapinių paminklų. Valstybės saugoma teritorija užima 11 870 m², kapinės aptvertos, pažymėtos informacine rodykle.

Prie kapinių įėjimo yra du akmeniniai paminklai, žymintys Nemakščių žydų kapinių teritoriją (mažesnis - šlifuoto juodo granito su įrašais hebrajų ir lietuvių kalbomis, taip pat didesnis - pilko granito su Dovydo žvaigžde, autoriai - Česlovas Snitkus ir Vladas Samuila).

## Šaltiniai
Gilzajai

**Gilzajai** (**galzajai**) − Afganistano puštūnų gentis (genčių sąjunga).

Gilzajai istoriškai yra gausiausia puštūnų genčių sąjunga. Ji buvo įtakingiausia dabartinio Afganistano teritorijoje iki 1747 m., kai Afganistane valstybę įkūrė duraniai. Pirmą kartą gilzajai paminėti XVI a. pr. kronikose. Jie daugiausiai gyvena teritorijoje, pietryčiuose apribotoje Diurando linijos ir iš šiaurės-šiaurės vakarų linijos Kandaharas−Gaznis−Kabulas, bei toliau į šiaurės rytus link Džalalabado. Po 1886 m. nepavykusio sukilimo emyras Abdur Rahmanas nemažai gilzajų ištrėmė į Afganistano šiaurę. XX a. pb. vertinta, kad apie 2/5 visų Afganistano puštūnų buvo gilzajai.

Gilzajai Afganistane žinomi savo ortodoksiškumu, jie griežtai laikosi *paštu* kodekso, kalba paštu kalba. Gilzajų kilmė neaiški. Dalis mokslininkų pasisakė, kad jie kilę iš tiurkų, gal iš heftalitų, gal iš chaladžų. Yra tikinčių, kad Delio sultonatą XV−XVI a. valdžiusi Lodi dinastija buvo gilzajų šaka. Gilzajų genčių mitologijoje jie kildina save iš Guridų princo Šacho Huseino ir Bibi Matu, bendrojo mitinio puštūnų protėvio Kaiso Abdur Rašido, dukters. Kita versija, jie kildina save iš Mukartamo Šacho, puštūnų princo iš Goro, ir persų didiko dukters. Pagal abi versijas, jiems gimė sūnus Galzajus dar iki vedybų, iš to jo vardas (*ḡal* − „vagis“, *zoy* − „sūnus“). Galzajus susilaukė dviejų sūnų: Borhano, kuris tapo rytinių gilzajų protėviu, ir Tūrano, kuris tapo vakarinių gilzajų protėviu. 
Vakarinių gilzajų pagrindinės gentys yra hotakai, tokiai, karočiai. Rytiniams gilzajams priklauso suleimancheliai, alicheliai ir torakiai. Dalis rytinių gilzajų gyvena klajokliškai.

Istoriškai gilzajai dėl įtakos konkuravo su abdaliais (duraniais). To ištakos yra Persijos ir Mogolų imperijos varžymasis. Abdaliai rėmė persus, o gilzajai mogolus. Kai šachas Abasas I Didysis (1587−1629) perkėlė jam ištikimus abdalius iš Kandaharo į Heratą gilzajai pradėjo dominuoti Kandahare. 1709 m. vadas Mirvaisas iš hotakų nuvertė vietos persų valdytoją ir įkūrė nepriklausomą valstybę. Machmūdas Hotakas 1722 m. įsiveržė į Persiją ir užėmė jos sostinę Isfahaną. Jį nuvertęs pusbrolis Ašrafas buvo Osmanų imperijos pripažintas Persijos šachu. Tačiau hotakų dominavimas truko neilgai. 1729 m. Nadiras išvijo juos iš Persijos ir 1738 m. užėmė Kandaharą. Dauguma gilzajų iš Kandaharo buvo išvaryti į Mazandaraną. 1747 m. mirus Nadirui nepriklausomą valstybę didelėje teritorijoje, apimančioje dabartinius Afganistaną, Pakistaną ir kitas teritorijas, įkūrė duraniai. Gilzajai buvo sukėlę kelis sukilimus prieš jų valdžią. Po 1978 m. duranių dinastijos nuvertimo keletas Afganistano prezidentų buvo iš gilzajų tarpo.
## Šaltiniai
* Enciklopedija Iranica
* Enciklopedija Britannica
Loreta Ivaškevičienė

**Loreta Ivaškevičienė** (g. 1947 m. rugpjūčio 21 d. Kaune) – Lietuvos respublikos medicinos mokslų habilituota daktarė.

## Biografija
Mokėsi Salomėjos Nėries vidurinėje moykloje. 1964 metais įstojo į Vilniaus universitetą ir jį baigė 1970 metais su raudonu diplomu. Vilniaus universitete dirbo iki 2016 metų. Dėstė gydytojų tobulinimosi fakultete gydytojams kardiologams.
Kol dar mokėsi mokykloje, lankė meninę gimnastiką, dalyvaudavo varžybose. Taip pat mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje, grojo akordionu.

## Šeima
Turėjo didelę šeimą Žemaitijoje. Abu tėvai buvo tarnautojai. Mama baigė Dotnuvos žemės ūkio akademiją ir įgijo namų ruošos specialybę, vėliau dėstė Vilniaus kooperatyviniame technikume. Loretos Ivaškevičienės tėtis taip pat baigė Dotnuvos žemės ūkio akademiją ir tapo agronomu, dirbo maisto pramonės ministerijoje skyriaus viršininku. Brolis baigė Kauno politechnikos institutą (dabar jis vadinasi Kauno technologijos universitetu ir dirbo inžinierium, o sesuo baigė Vilniaus universitetą Biologijos fakultetą ir įgijo biochemijos specialybę bei dirbo Vilniaus maisto pramonės ministerijoje. Šiuo metu jie abu gyvena Jungtinėse Amerikos Valstijose.
Vyras – Lietuvos gydytojas anesteziologas, reanimatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras Juozas Ivaškevičius. Nuo 1967 metų Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1990 metų – profesorius, Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Pirmosios anesteziologijos ir reanimatologijos klinikos vedėjas, nuo 2006 metų anesteziologijos, reanimatologijos ir kritinių būklių medicinos centro vedėjas. 2014 metais Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė už nuopelnus Lietuvos Respublikai ir už Lietuvos vardo garsinimą pasaulyje habil. dr. Juozui Ivaškevičiui įteikė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžių.
Turi dvi dukras, abi jos yra gydytojos. Viena – gydytoja anesteziologė reanimatologė, o kita gydytoja odontologė.

## Profesinė veikla
1970–2006 metais dirbo Vilniaus universiteto Širdies chirurgijos klinikoje, nuo 2006 metų – Vilniaus universiteto Širdies ir kraujagyslių ligų klinikos vyriausioji mokslo darbuotoja. Nuo 1983 metų dar ir Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikos gydytoja kardiologė; docentė (1994 m.). Stažavo Vokietijoje (1995 m.). Europos kardiologų draugijos narė (nuo 1999 m.). Nuo 2003 m. dirba Vilniaus „Kardiolitos klinikos“ gydytoja kardiologe.

## Mokslinė veikla
Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių. Mokslinio darbo svarbiausia sritis – koronarinė širdies liga. 2000 m. habilitacinis darbas tema „Ligonių po vainikinių širdies arterijų apeinamųjų jungčių operacijų vėlyvi rezultatai“. Disertaciją apgynė mokslų įstaigoje Vilniaus universitetas. 1976 birželio 25 d. apgynė Lietuvos respublikos medicinos mokslų daktaro disertaciją „Koronarinių arterijų pakenkimo, išaiškinto koronorografijos metu ligoniams su išeimine širdies liga, klinikinė charakteristika“. Disertaciją apgynė mokslų įstaigoje: Kauno medicinos institutas.
Respublikinės premijos laureate tapo 2005 metais.

## Šaltiniai

* https://mokslas.lmt.lt/22/apie2.php
Abdullah Al-Rashidi

**Abdula al-Rašidis** (g. 1963 m. rugpjūčio 21 d.) – Kuveito šaulys stendiniame šaudyme. Daugkartinis pasaulio čempionatų prizininkas, olimpietis.

## Rezultatai

## Nuorodos
* ISSF svetainėje
Valentin Belaud

**Valentin Belaud** (g. 1992 m. rugsėjo 16 d.) – Prancūzijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpietis.

## Biografija
2015 m. Europos čempionato individualioje penkiakovės rungtyje iškovojo kelialapį į 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkas užėmė 20-ą vietą.

2019 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionate antrą kartą tapo pasaulio individualios rungties čempionu. Sportininkas taip pat pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

## Nuorodos
* UIPM svetainėje
Marie Oteiza

**Marie Oteiza** (g. 1994 m. sausio 30 d.) – Prancūzijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, Europos čempionė.

## Biografija
2018 m. Europos šiuolaikinės penkiakovės čempionate pelnė trys medalius - auksą individualioje rungtyje ir mišrioje estafetėje, bei bronzą komandinėje įskaitoje.

2019 m. Europos šiuolaikinės penkiakovės čempionate užėmė 10 vietą ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes. 2019 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionate užimta 20 vieta.

## Nuorodos
* UIPM svetainėje
Amro El-Geziry

**Amro El-Geziry** (g. 1986 m. lapkričio 19 d.) – Egipto šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpietis. Nuo 2017 m. atstovauja JAV rinktinę.

## Biografija
Gimė sportininkų šeimoje. Broliai Emad El Geziry ir Omar El Geziry taip pat olimpiniai penkiakovininkai.

Atstovavo Egiptą trijose olimpinėse žaidynėse: 2008 - 32 vieta, 2012 - 33 vieta, 2016 - 25 vieta. 2016 m. vedė JAV penkiakovininkę Isabella Isaksen. 2017 m. kartu su žmona įstojo į JAV armiją ir pakeitė pilietybę.

2019 m. pelnė du medalius Panamerikos žaidynėse ir iškovojo kelialapį į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

## Nuorodos
* UIPM svetainėje
Abdulrahman Al-Faihan

**Abdulrahmanas al-Faihanas** (g. 1986 m. birželio 24 d.) – Kuveito šaulys stendiniame šaudyme. Daugkartinis pasaulio čempionatų prizininkas, olimpietis.

## Biografija
2007 m. sportininkas tapo pasaulio komandų tranšeto čempionu, kartu su Kuveito rinktine. 2008 m. pirmą kartą tapo Azijos čempionu tranšeto rungtyje. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dėl Kuveito suspendavimo dalyvavo kaip nepriklausomas olimpinis atletas. Žaidynėse sportininkas užėmė 14-ą vietą. 2018 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate iškovojo savo pirmąjį individualų medalį – bronzą tranšetinėje aikštelėje. Sportininkas taip pat pelnė kelialapį į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

## Rezultatai

## Šaltiniai
Ninegalė

**Ninegalė** (), **Belet-ekalim** () – deivė Mesopotamijos mitologijoje. Sutuoktinis – Dilbato miesto dievas Urašas. Deivės kultas Senosios Babilonijos karalystės laikotarpiu nemažą svarbą buvo įgavęs Maryje. Čia ji laikyta karališkosios šeimos globėja, žinomas epitetas „skeptro viešpatė“ (). Aptikta nemažai teoforinių asmenvardžių, sveikinimo formulių (daugiausia Maryje). Ninegalė garbinta ir Katnoje, Larsoje bei Ūre, kur būta jos šventyklų.

Dantiraščiu deivės vardas dažniausiai buvo užrašomas *<sup>d</sup>NIN.É.GAL<sup>(lim)</sup>* ir reiškia „didžiųjų namų viešpatė“.

## Šaltiniai
Buddy Holly

**Čarlis Hardinas Holis** (*Charles Hardin Holley*) muzikos pasaulyje labiausiai žinomas **Badžio Holio** vardu (*Buddy Holly*, 1936 m. rugsėjo 7 d. – 1959 m. vasario 3 d.) buvo amerikiečių muzikantas ir dainų autorius, kuris šiandien laikomas vienu pirmųjų ir svarbiausių rokenrolo muzikos atlikėjų šeštajame XX a. dešimtmetyje. Gimęs Luboke (Teksase, JAV) muzikantų šeimoje, Badis išmoko dainuoti ir groti gitara kartu su savo vyresniais broliais ir seserimi Didžiosios depresijos laikais. Jo muzikinis stilius buvo įkvėptas gospelo, kantri ir ritmenbliuzo – tokią muziką grodavo kartu su klasės draugais vidurinėje mokykloje gimtajame Laboke.

Pirmą kartą vietinėje televizijoje atlikėjas pasirodė 1952 m. Kitais metais jau koncertavo kartu su grupe „Buddy and Bob“ su savo draugu Bobu Montgomeriu. 1955 m. po pasirodymo, skirto Elviui Presliui, Badis panoro pradėti tikrą muzikinę karjerą. Tais pačiais metais Elviui Presliui pasirodymus jis pradėjo triskart. Jo grupės stilius nuo kantri ir vesterno pakito į visišką rokenrolą. Po atidaromojo pasirodymo grupei „Bill Haley & His Comett“ Badis buvo pastebėtas Nešvilio skauto Edžio Krandelo, kuris padėjo pasirašyti kontraktą su „Decca Records“.

Per savo trumpą karjerą Badis parašė ir išleido ne vieną dainą. Jis padarė nemažą įtaką vėliau atsiradusiems populiariosios muzikos atlikėjams, tarp jų Elviui Presliui, Bobui Dilanui, „The Beatles“, „The Rolling Stones“, Erikui Klaptonui, Elviui Kostelui, Maršalui Krenšou ir Eltonui Džonui. Jis tapo vienu pirmųjų atlikėjų, įtrauktų į Rokenrolo šlovės muziejų 1986 m. Tarp 100 visų laikų geriausių atlikėjų žurnalas „Rolling Stone“ Badžiui skyrė 13-tą vietą.

## Diskografija

### [[The Crickets]]
* *The „Chirping“ Crickets* (1957)

### Solo albumai
* *Buddy Holly* (1958)
* *That’ll Be the Day* (1958)

## Nuorodos

*  – IMDb profilis
*
Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus

**Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus** –  rašytojo, pasakėčios žanro klasiko Simono Stanevičiaus (1799-1848) gimtoji sodyba, kurioje įsikūręs memorialinis muziejus. Sodyba yra Kanopėnų kaime, Viduklės seniūnijoje, apie 2 km į pietvakarius nuo kelių  ir  sankirtos. Kelias į muziejų pažymėtas rodyklėmis. Sodyboje-muziejuje eksponuojami rašytojo gyvenimą ir kūrybą menantys daiktai ir etnografiniai rinkiniai. Organizuojami įvairūs literatūriniai renginiai, gegužiniai giedojimai, folkloro festivaliai.

Sodyba yra regioninės reikšmės kultūros paminklas, 1992 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Vertingųjų savybių pobūdis: architektūrinis (lemiantis reikšmingumą, svarbus); etnokultūrinis (lemiantis reikšmingumą, tipiškas); kraštovaizdžio; memorialinis (lemiantis reikšmingumą, svarbus); želdynų (lemiantis reikšmingumą, tipiškas). 

Raseinių krašto autentiškos etnografinės sodybos kompleksą formuoja du kiemai: švarusis, kuriame išdėstyti gyvenamasis namas ir svirnas bei ūkinis, kuriame stovi ratinė ir tvartas. Kiemus skiria medžių karčių bei statinių tvora, teritorijos pakraštyje telkšo nedidelis tvenkinys. Sodybą supa želdiniai, į ją patenkama senų klevų alėja. Vyrauja klevai, liepos, uosiai, topoliai, yra vaismedžių sodas. Aplinkinei vietovei būdingas atviras, lygus kraštovaizdis, greta įsikūrusi ūkininko sodyba.

## Istorija

Sodyba priklausė smulkių žemaičių bajorų šeimai. Stanevičiai Kanopėnuose gyveno iki XX a. pradžios, vėliau sodybos savininkai keitėsi. Muziejus įkurtas 1986 m. Įkūrimo organizatoriai buvo mokytoja Julija Norkutė, Raseinių rajono kraštotyros draugija, Viduklės paukštininkystės ūkis. Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus nuo 2009 m. yra Raseinių krašto istorijos muziejaus padalinys.

## Šaltiniai

## Nuorodos

* Simono Stanevičiaus sodyba-muziejus *raseiniumuziejus.lt*
* Sodybos-muziejai baiminasi sunkmečio. *valstietis.lt*
Likų kalba

**Likų kalba** (*Trm̃mili*) – mirusi indoeuropiečių kalba, priklausanti Anatolijos kalbų šakai. Vartota I tūkstantmetyje pr. m. e. senovės likų, gyvenusių Likijos šalyje Mažojoje Azijoje (dab. Turkija).

Likų kalba priklauso savitai Anatolijos kalbų, vartotų Mažojoje Azijoje, šeimai ir yra gimininga taip pat mirusiai hetitų kalbai. Iš rastų įrašų išskiriamos dvi tarmės – likų A ir likų B. Kalba buvo užrašoma likų raštu, artimu graikų raštui.

Likų kalba paliudyta rastuose 172 akmenyse iškaltuose įrašuose (daugiausia antkapiniai užrašai, taip pat keletas votų ir dedikacijų), taip pat ant ~100 monetų, rastų Ksante (Kuprilio valdymo metais, 485–440 m. pr. m. e.). Kitas svarbus šaltinis yra Letono įrašas, kur ant stelos iškaltas trikalbis tekstas likų A, graikų ir aramėjų kalbomis. Taip pat rastas apiręs obeliskas Ksante su dvikalbiu įrašu likų ir graikų kalbomis, be to, yra užrašų likų B kalba (dabar kartais išskiriama į savarankišką miliečių kalbą). Be to, likų kalbos pėdsakų randama tiriant graikiškai užrašytus Likijos vietovardžius bei asmenvardžius. Likų kalbos įrašai datuojami tarp 500 ir 330 m. pr. m. e. Likų kalba buvo išstumta graikų kalbos.

Likų kalba pradėta tirti nuo XIX a. pr. Georgas Frydrichas Grotfildas ją priskyrė prie indoiraėnų kalbų, bet XX a. pr. ji priskirta prie Anatolijos kalbų.

## Kalbos pavyzdys
Letono stelos įrašo pradžia:

## Šaltiniai
Ontustik FK

**Ontustik FK** arba **Šymkento „Onustik“** – Kazachijos futbolo klubas iš Šymkento. Ankstesniais metais vadinosi **Šymkento „Akademija Onustik“** arba **Akademiya Ontustik**.

## Istorija
Akademijos ištakos siekia 2017 m. Komanda suburta 2018 m. Nuo 2019 m. sezono žaidė Pirmoje lygoje, kur užėmė devintą vietą. 2023 m. sezone liko keturioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 2024 m. sezoną praleido Antroje lygoje (III), kur liko trečioje vietoje. Nuo 2025 m. varžėsi Pirmoje lygoje (II).

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

|}

## Simbolika

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

; Aprangos gamintojai
*  Joma (metai nežinomi);

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt 
* Globalsportsarchive
Snapai (Cholminas)

**Snapai** (, nuo 1946 m. ***Cholminas***, ) – buvęs kaimas ir dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 18 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 13 km į pietryčius nuo Lazdynų. 

## Istorija

Minimi nuo 1660 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 12 ugniakurų, 1823 m. – valstiečių kaimas ir vėjo malūnas su 71 gyventoju. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Šilėnų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Tarpukariu kaime buvo apie 20 nedidelių vienkiemių, išsibarsčiusių Vieškalnių girios pietiniame pakraštyje, ir dvaras į pietus nuo kaimo, prie Lazdynų – Šilėnų plento. Kaimo pietvakariniu pakraščiu tekėjo Žvirgalio upelis. Po Antrojo pasaulinio karo kaimui suteiktas rusiškas pavadinimas, bet paties kaimo neišliko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Chazarų kalba

**Chazarų kalba** – tiurkų klajoklių tautos chazarų vartota kalba, priklausiusi tiurkų kalboms, manoma, ogūrų kalbų grupei, išnykusi maždaug XIII a.

Rašytinių tekstų šia kalba nerasta. Yra trys chazarų kilmės darbai, parašyti hebrajų kalba, kurią vartojo valdantysis elitas, išpažinęs judaizmą (žr. „Chazarų laiškus“, „Kijevo laišką“). Patys chazarai naudojo runų rašmenų atmainą, kuri yra žinoma atskirais epigrafiniais užrašais, tačiau dar nėra iššifruota.

Iš užsienio rašytinių šaltinių (visų pirma arabų ir bizantiečių) žinoma apie 60 chazarų asmenvardžių ir keletas geografinių vardų. Tarp jų išsiskiria pavieniai daiktavardžiai, pavyzdžiui, *bulan* – „elnias“, *kel* – „bokštas“, *čiček* – „gėlė“, būdvardžiai: alp – „šaunus“, spalvų žymėjimas: *sār* – „baltas“, *sārïg* – „geltonas“ ir kt. Dauguma vardų ir pavadinimų yra tiurkų kilmės.

Išvada, kad chazarų kalba priklauso ogūrų grupei, kuri, savo ruožtu, yra archajiškiausia tarp vakarų tiurkų kalbų, grindžiama žodžio *[[Sarkelis]]* analize. Jis laikomas etaloniniu (tai yra, tikrai ne pasiskolintu), turinčiu būdingų šios šakos bruožų (rotacizmo). Ir taip pat – remiantis arabų autorių Istakhri ir Ibn Hawqal liudijimais, kurie, viena vertus, pažymėjo ogūrų ir chazarų kalbų panašumą, kita vertus, chazarų kalbos nepanašumą su kitomis tiurkų tarmėmis.

Iš šiuolaikinių kalbų čiuvašų kalba yra arčiausiai chazarų. Chazarų kalbos įtakos pėdsakų tikriausiai esama daugelyje tiurkų kalbų (karaimų, kumukų, azerbaidžaniečių kalbos šiaurinių tarmių).

## Literatūra

* Гаджиева Н. З. Хазарский язык // Языки мира. Тюркские языки. М., 1995.

## Nuorodos

* Khazaria.com
* ''M. Erdal''. The Khazar language
Žalgirio mūšio laukas

**Žalgirio mūšio laukas** () – teritorija šiaurės vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Ostrudos apskrityje, tarp Liudviksdorfo (, ), Ulnovo (, ) ir Stembarko (, ) kaimų. Vietovėje 1410 m. liepos 15 d. įvyko Žalgirio mūšis tarp jungtinės LDK–Lenkijos karalystės kariuomenės ir Vokiečių ordino. Šis keletui tautų mitologiniu tapęs kautynių laukas Lenkijos respublikos vyriausybės sprendimu 2010 m. paskelbtas istorijos paminklu, jame kasmet vyksta daugelis pergalingą mūšį primenančių renginių.    

## Istorija
Liaudies Lenkijoje švenčiant 550-tąsias mūšio metines, 1960 m. liepos 17 d. prie Stembarko kaimo buvo atidarytas *Žalgirio pergalės paminklas*, kurį sudaro: 
* granitinis obeliskas;
* vienuolika 30 m aukščio stiebų su lenkų, lietuvių, čekų ir rusėnų kariniais ženklais; 
* amfiteatras su kariavusių pusių išsidėstymo schema. Po juo įrengtas Žalgirio mūšio muziejus su kino sale.
Projekto autoriai: architektas Vitoldas Censkevičius ir skulptorius Ježis Bandura. Visi trys objektai išdėstyti ant kalvos, ant kurios, pasak profesoriaus Stefano Kučinskio, buvo apsuptos ir sunaikintos Vokiečių ordino didžiojo magistro vėliavos.   

Be to lauke yra:
* žuvusiam Vokiečių ordino didžiajam magistrui Ulrichui fon Jungingenui skirtos Švč. Mergelės Marijos koplyčios griuvėsiai ir nuverstas paminklinis akmuo jam (pervadintas *Jogailos akmeniu* ());
* akmuo naujai nustatytoje magistro Ulricho fon Jungingeno žuvimo vietoje; 
* pirmojo paminklo Žalgirio mūšiui atminti likučiai (dabar paminklas stovi Krokuvoje);
* 1959 m. lenkų harcerių supiltas Jogailos pilkalnis.

2020 m. mūšio lauke Lietuvos visuomenės lėšomis pastatytas atminimo akmuo su Vyčiu ir užrašu „Nuo dėkingos lietuvių tautos už Pergalę“ (skulpt. Valentinas Šimonėlis).

## Išnašos

## Šaltiniai
* Pomnik Grunwaldzki // leksykonkultury.ceik.eu
* The Grunwald Battlefield // www.powiat.ostroda.pl
Inglaudai

**Inglaudai** (, nuo 1938 m. *Inglau*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 19 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 1,5 km į pietus nuo Šilėnų. Po Antrojo pasaulinio karo – Pobedino (Šilėnų) gyvenvietės dalis.

## Istorija

Minimi nuo 1660 m. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1821 m. – valstiečių kaimas su 63 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Grumbkaukaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Šilėnų valsčiui. Tikintieji iki 1793 m. priklausė Viliūnų, vėliau – Šilėnų evangelikų liuteronų parapijai. Kaimo rytiniu pakraščiu tekėjo Ežerupė. Po Antrojo pasaulinio karo prijungtas Pobedino (Šilėnų) gyvenvietei.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Švč. Mergelės Marijos koplyčia Stembarke

**Švenčiausios Mergelės Marijos koplyčia ** (, ) – Romos katalikų koplyčia, stovėjusi Žalgirio mūšio lauke (dab. Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Ostrudos apskrityje, prie Stembarko kaimo).

## Istorija
Žalgirio mūšio finaliniame etape jungtinė Lenkijos karalystės ir LDK kariuomenė apsupo ant kalnelio pasiduoti nelinkusius Vokiečių ordino vadovus. Paskutinių kautynių metu žuvo Vokiečių ordino didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas ir daugybė jį ginusių riterių. 

Vėlesnis didysis magistras Heinrichas fon Plauenas prie buvusios Vokiečių ordino vadovybės stovyklos paliepė pastatyti koplyčią, kuri 1413 m. buvo pašventinta ordino globėjos Švč. Mergelės Marijos vardu. Jau po metų Lenkijos kariuomenė šią koplyčią sugriovė. Kai ji vėl buvo atstatyta, tapo piligrimų traukos centru. Spėjama, kad antrą kartą buvo sugriauta 1656 m., kai į Rytprūsius buvo įsiveržę totoriai.

1901 m. Osterodės apskrities valdytojas Rudolfas fon Brantas (), kuriam priklausė ši teritorija, prie buvusios koplyčios atvilko ir pastatė 10 t akmeninį paminklą čia žuvusiam Ulrichui fon Jungingenui (po 1945 m. šis riedulys pervadintas į *Jogailos akmenį* ()). Dar vienas, taip pat šiam magistrui skirtas akmuo guli naujai nustatytoje jo žuvimo vietoje apie 50 m į pietvakarius nuo Mūšio muziejaus.  

Jau po Antrojo pasaulinio karo buvo atkasti išlikę koplyčios griuvėsiai, jie paimti Lenkijos valstybės globon.

Netoli koplyčios, pasak legendos, buvo nedidelis ežeriukas į kurį tekėjo mūšyje žuvusiųjų kraujas. Toks nedidelis vandens telkinys iš tikrųjų išliko iki mūsų dienų, tačiau jo atsiradimo laikas ir kilmė nėra ištirti.
   
## Šaltiniai

* Tomasz Torbus. *Die Konventsburgen im Deutschordensland Preußen* – München: Oldenbourg Verlag, 1998 ISBN 3-486-56358-0
* Ordenskapelle und Jungingenstein // www.ostpreussen.net 
* Adrian Godlewski. ''Tajemnica ruin kaplicy i Świętego Stawu na Polach Grunwaldzkich'' // www.naszaostroda.pl 
* Kamień Jagiełły (Jagiełłowy) // polska-org.pl
Adityvas

**Adityvas** ( 'pridėti, prijungti') – linksnis, nurodantis, į kieno pusę pradedama judėti. Kaip retai vartojamas linksnis sutinkamas, pavyzdžiui, vepsų kalboje.

Jei žodis dažniau vartojamas su iliatyvu, vepsų kalboje vartojamas vadinamasis pirmasis adityvas, sudaromas prie iliatyvo priesagos *-hA* jungiant priesagą *-päi* (*-h*V*päi* – I adityvas). Jei žodis dažniau vartojamas su aliatyvu, pasitelkiamas antrasis adityvas, tą pačią priesagą *-päi* pridedant prie aliatyvo priesagos *-le* (*-lepäi* – II adityvas). Vartosenos pavyzdžiai: *Lapsed tönduiba kodi*'hepäi*** 'Vaikai patraukė prie namo'; ''Aig mäni keza'''hapäi*** 'Vasarėja' (pažodžiui 'Laikas pradėjo eiti į vasarą').
## Išnašos
Dongša salos

**Dongša salos** () – atolinių salų grupė Pietų Kinijos jūros šiaurėje.

Salynas apima vakaruose esančią Dongša salą ir rytuose esančius du arkinius 50 km ilgio koralinius rifus *Nanwei* ir *Beiwei*. Visus tris darinius jungia povandeninis atolas, supantis seklią lagūną salyno centre. Dongša sala yra vienintelė teritorija virš jūros lygio. Jos plotas apie 240 ha. Salos išsidėsčiusios maždaug 450 km į pietvakarius nuo Taivano krantų ir apie 300 km į pietryčius nuo Honkongo.

Priklauso Kinijos Respublikai (Taivanas), tačiau pretenzijas į salas reiškia ir Kinijos Liaudies Respublika. Ginčytinoje teritorijoje nėra nuolatinių gyventojų. Čia lankosi tik žvejai, Kinijos Respublikos kariškiai ir tyrėjai. Yra oro uostas.

## Išnašos
Čangningas

**Čangningas** () – Šanchajaus rajonas, sudarantis pietvakarinę miesto branduolio dalį. Plotas 37,19 km², gyventojų 690 tūkst. (2010 m.).

Rajonas yra greta į vakarus nutiesto Šanchajaus Hongčiao tarptautinio oro uosto. Taip pat yra Šanchajaus Hongčiao geležinkelio stotis, paskutinė Pekino–Šanchajaus greitojo geležinkelio atkarpa. Veikia keli universitetai. Teritorijoje daugiausia vyrauja gyvenamųjų daugiabučių kvartalai, yra daug žaliųjų zonų. Rajone gyvena nemažai užsieniečių.
## Šaltiniai
Čingpu

**Čingpu** () – Šanchajaus rajonas, esantis miesto vakarinėje dalyje. Plotas 675,11 km², gyventojų 1 mln. (2010 m.).

Rajono teritorija vakaruose ribojasi su Dianšano ežeru, vieninteliu gėlo vandens telkiniu Šanchajuje. Rajono ribas taip pat žymi Dianpu ir Vusongo upės. Čingpu yra saugomu nacionaliniu istoriniu ir kultūriniu objektu paskelbtas senovinis miestelis ant vandens Džudziadziao (dar žinomas kaip „Šanchajaus Venecija“); populiari turistų lankoma vieta. Dėl mokestinių lengvatų teritorijoje eksploatuojama daug užsienio kompanijų gamyklų.

## Išnašos
Baošanas

**Baošanas** () – Šanchajaus rajonas, esantis miesto šiaurinėje dalyje. Plotas 424,58 km², gyventojų 1,9 mln. (2010 m.).

Apylinkėse teka Jangdzės, Huangpu upės. Iš Baošano kursuoja keltas į Čongmingo sąlą.

## Istorija

Baošano apylinkėse vyko Šanchajaus mūšis.

## Ekonomika
Baošane yra trys Šanchajaus uosto krovinių terminalai, kurių bendra krovos apimtis sudaro 70 % visų uosto krovos pajėgumų. Eksploatuojama daug plieno gamyklų, priklausančių Fortune Global 500 sąraše esančiai plieno perdirbimo įmonei „Baosteel“. Yra Baošano industrinis parkas.

## Šaltiniai
Tomas Gvazdinskas

**Tomas Gvazdinskas** (g. 2000 m. balandžio 3 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

## Karjera
Profesionalo karjerą pradėjo 2018 m. Klaipėdos „Atlante“. Komandoje atsirado po to, kai klubas turėjo finansinių problemų ir sezonui užbaigti buvo pasikviesta jaunų žaidėjų. Šiame sezone pasirodė keturis kartus A lygoje.

2019 m. žaidė Klaipėdos „Atlante“. Sezono metu atstovavo Atlantas B ekipą. Pagrindinėje sudėtyje pirmą kartą sužaidė 2019 m. lapkričio 4 d. Šiose rungtynėse pasižymėjo įvarčiu. Tai buvo pirmasis rungtynių įvartis ir po jo klaipėdiečiai išsiveržė į priekį bei trumpai pirmavo 1-0. Vėliau komanda žaisdama prieš FK Riteriai prasileido penkis įvarčius ir pralaimėjo rezultatu 2-5.

2020 m. kovo mėn. pranešta, kad žaidėjas atstovaus FK Minija (2017).

## Laimėjimai


## Šaltiniai

## Nuorodos
* alyga.lt
* Soccerway
Aproksimatyvas

**Aproksimatyvas** ( 'artėju') – linksnis, reiškiantis buvimą šalia ko nors arba judėjimą ko nors link. Vartojamas baskų, Uralo ir kai kuriose kitose kalbose.

Vepsų kalboje buvimo šalia ko nors reikšme vartojamas aproksimatyvas vadinamas pirmuoju, jis sudaromas su priesagomis *-nno* (vienaskaita) ir 	*-idenno* (daugiskaita), pavyzdžiui, *Pert' seižub korktoiden *'kall’oidenno*** 'Namas stovi prie aukštų uolų'. Judėjimo ko nors link aproksimatyvas vepsų kalboje vadinamas antruoju ir yra sudaromas su priesagomis ''-nnoks'' (vienaskaita) ir ''-(i)dennoks'' (daugiskaita), pavyzdžiui, ''Kalanik töndui suriden '''kividennoks*** 'Žvejas patraukė prie didelių akmenų'. Antrojo aproksimatyvo reikšmė vepsų kalboje sutampa su iliatyvu arba aliatyvu.

Komių kalboje šis linksnis sudaromas su priesaga *-лань* (*-lan*), pavyzdžiui, *керкалань* (*kerkalan*) 'namo link'. 

Baskų kalboje aproksimatyvo priesaga yra *-raino*: *etxeraino* 'namo link'.
## Išnašos
BVC Amsterdam

**BVC Amsterdam** – Nyderlandų futbolo klubas  iš Amsterdamo. 

## Istorija
BVC Amsterdam žaidė elito divizione, o 1958 m. buvo prijungtas prie DWS Amsterdam.

## Pasiekimai


## Sezonai
;1956/57 ir 1957/58 m. sezonuose (BVC Amsterdam)

|}

## Išnašos

## Nuorodos
*
Ninšubur

**Ninšubur** – dievybė Mesopotamijos mitologijoje, dievų pasiuntinys, patikėtinis, šauklys (*sukkal*). Buvo laikomas tiek moteriškąja, tiek vyriškąja dievybe, lytis būdavo tokia pat, kaip ir dievybės, kurios pasiuntiniu tarnavo. Ninšubur minimas įvairiuose mituose, kuriuose ši dievybė – deivės Inanos arba dangaus dievo Anu pasiuntinys.

Pirmosios žinios apie Ninšubur siekia ankstyvąjį dinastinį laikotarpį. Šiuo laikotarpiu Ninšubur buvo Lagašo valdovo Urukaginos dievybė globėja, taip pat aptikta apžadinė auka, kurios įraše Ninšubur pirmąkart įvardijamas dievų pasiuntiniu. Žinoma keletas teoforinių asmenvardžių, datuojamų Trečiosios Ūro dinastijos laikais. Dievybė minima šumerų šventyklų himnuose, pasak kurių, Akilo vietovėje būta jos šventyklos.

Kaip deivės Inanos pasiuntinė, minima šumerų mite „Inanos nužengimas į požemio pasaulį“. Čia ji maldaudama kreipiasi į įvairius dievus, mėgindama įtikinti juos išgelbėti Inaną iš požemio pasaulio. Mite „Inana ir Enkis“ Ninšubur išgelbsti Inaną nuo Enkio pasiųstų pabaisų. Šiame mite Ninšubur atlieka panašų vaidmenį kaip ir dievas Isimudas, Enkio pasiuntinys Inanai.

Šumerų mituose Ninšubur vaizduojama kaip visiškai atsidavusi savo viešpatei Inanai, be to, ji pasižymi gilia išmintimi, turi ir karo dievybės bruožų. Kaip dievo Anu pasiuntinys ir sergėtojas, Ninšubur galėdavęs kada panorėjęs vaikščioti jo akivaizdoje (tokį statusą paprastai turėdavę asmens sargybiniai).

Ninšubur minima ir Isino šventųjų vestuvių tekstuose, pasak jų, deivė lydi jaunąjį pas mylimąją. Šiuo atveju Ninšubur, kaip nurodo danų istorikas Thorkild Jacobsen, yra „šventoji *E-anna* tarnaitė“.

Ilgainiui Ninšubur buvo sutapatintas su dievu Papsukalu, kuris buvo ne konkrečių dievybių, o apskritai dievų pasiuntinys. Tapatintas su žvaigždynu, atitinkančiu dabartinį Oriono žvaigždyną.

Dievybės vardas šumerų kalba reiškia „rytų viešpats / viešpatė“.

## Šaltiniai
Dziadingas

**Dziadingas** () – Šanchajaus rajonas, esantis miesto šiaurės vakarinėje dalyje. Plotas 463,9 km², gyventojų 1,4 mln. (2010 m.).

Rajonas išsidėstęs lygumose, išvagotas upių, kurių bendras ilgis rajono teritorijoje viršija 1800 kilometrų.

## Ekonomika
Apylinkėse yra 1992 m. įsteigta specialioji pramoninė zona, daug inžinerijos institutų. Vystoma elektronikos, mašinų, automobilių pramonė.

Antingo savivaldybėje yra Kinijos automobilių statybos milžinės Šanchajaus automobilių pramonės korporacijos (SAIC) būstinė ir vienas iš gamybos padalinių, šioje zonoje taip pat įsikūrusi „SAIC“ bendra įmonė su „Volkswagen AG“, „Shanghai Volkswagen Automotive“, Šanchajaus automobilių muziejus, Šanchajaus tarptautinė trasa, kurioje rengiamos Formulė 1 pasaulio čempionato etapo Kinijos Grand Prix varžybos.

## Lankytinos vietos
Dziadingo rajone gausu architektūrinio paveldo: Antingo vartai iš Mingų ir Čingų laikų, Antingo upę kerta senovinis Jansi mėnulio tiltas, budistų šventykla nuo trijų karalysčių laikų. Didžiojoje savivaldybėje beveik nėra jokių paminklų, žymiausi objektai Dziadingo Konfucijaus šventykla, Fahua pagoda, Bambuko drožybos muziejus. Toliau į šiaurę nuo miesto yra Rudens debesų sodas (秋霞 圃, *Qiūxiá Pǔ*), seniausias klasikinis sodas Šanchajuje (įrengtas 1502 m.).

## Miestai partneriai
Miestai, su kuriais Dziadingas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

*  Volfsburgas, Vokietija

## Išnašos
Dzinšanas (Šanchajus)

**Dzinšanas ** () – Šanchajaus rajonas, esantis miesto pietvakarinėje dalyje. Plotas 586,14 km², gyventojų 732,5 tūkst. (2010 m.).

Tai pramoninis rajonas, vystoma naftos chemijos, farmacijos, tekstilės, elektronikos, automobilių dalių pramonės. Yra „Sinopec“ padalinys Šanchajuje. Taip pat verčiamasi žemės ūkiu. Vyrauja iš kaimiškų į priemiestines gyvenamąsias zonas pereinantys kvartalai.

Populiari turistų lankoma vieta – Dzinšano pakrantė, nuo kurios krantų apie 6,2 km Hangdžou įlankoje išsidėsčiusios trys mažos salos Dadzinšanas, Siaodzinšanas ir Fušanas.

## Išnašos
Iberų kalba

**Iberų kalba** – mirusi kalba, vartota rytų Ispanijoje gyvenusių iberų, iki romėnai pradėjo Pirėnų pusiasalio kolonizaciją (žr. Viduržemio kalbos).

Iberų kalbos paminklų randama pagal visą Ispanijos Viduržemio jūros pakrantę iki pat Hero upės Prancūzijoje. Rašto paminklai datuojami maždaug tarp V ir I a. pr. m. e., užrašyti keletu iberų rašto atmainų. Šis raštas priklauso platesnei senovės ispanų pusiau skiemeninių raštų grupei, greičiausiai kilusiai iš finikiečių rašto. Taip pat yra įrašų graikų jonėnų rašto atmaina. Dauguma iberiškų užrašų labai lakoniški – įrašai ant monetų, savininką nurodantys įrašai ant keramikos ir pan. Ilgiausias žinomas įrašas – daugiau nei 600 ženklų švininė lentelė iš Jatovos (Valensijos regionas).

Dėl skurdžių šaltinių apie iberų kalbą žinoma mažai, beveik visa informacija yra hipotezių lygmenyje. Iberų kalbos sąsajos su kitomis kalbomis nenustatytos, nors randama panašumų su baskų kalba: lyginamos iberų priesagos *-sken* / *-ken* su baskų daugiskaitos galūne *-k* ir kilmininko galūne *-en*, atkreiptas dėmesys į panašumą tarp iberų *ili* („miestas, gyvenvietė“?) ir baskų *hiri* („miestas“), iberų *śalir* („pinigai, vertė“?) ir baskų *sari* („vertė, atlygis, alga“). Taip pat daug panašumų įžvelgta tarp iberiškų ir baskiškų skaitvardžių. Nors dalis kalbininkų linksta iberų ir baskų kalbas jungti į hipotetinę vaskonų kalbų šeimą, kiti mano, kad panašumai gali būti nulemti bendrų kalbų sąjungos bruožų.

Tik keletas iberiškų žodžių yra daugmaž aiškios reikšmės – *aŕe take* („štai jis čia“, iš dvikalbio lotyniško/iberiško užrašo), *eban* ir *ebanen* („rūpinosi, vykdė“), *iltiŕ* ir *iltun* („miestas, gyvenvietė“), *ekiar* („darė, atliko“), *seltar* ir *siltar* („kapas“), *śalir* („pinigai, vertė, moneta“). Manoma, kad iberų kalba paliko ryškų kalbinį posluoksnį ispanų kalboje: kaip galimi iberiški žodžiai išskiriami *ardilla* („voverė“), *arroyo* („upelis“), *balsa* („tvenkinys, kūdra“), *calabaza* („moliūgas“) < *galápago* („vėžlys“), *cama* („lova“), *gusano* („kirminas“), *perro* („šuo“), *urraca* („šarka“) ir kt.

Iberų kalba apie I–II a. buvo išstumta lotynų kalbos tarmių, nors vietomis dar galėjo gyvuoti iki vizigotų laikmečio.

## Šaltiniai
Skitų kalba

**Skitų kalba** – senovės iranėnų kalba ar kalbų grupė, vartota Eurazijos stepėse gyvenusių skitų. Kalba priklausė rytų iranėnų šakai, iš kurios išsirutuliojo dabartinės osetinų ir pamyriečių kalbos. Skitų tarmės buvo vartojamos plačioje Eurazijos stepių erdvėje nuo Vyslos ir Dunojaus vidurupio vakaruose iki Tarimo baseino rytuose. Atskiros skitų kiltys – sarmatai, sakai, masagetai, alanai, kimerai ir kt. galėjo turėti savitas kalbas arba tarmes.

Skitų kalba tiesiogiai iš esmės nepaliudyta. Kai kurie skitų areale rasti nežinomi įrašai bandomi skaityti kaip skitiški (pvz., nežinomo rašto Isyko įrašas iš Kazachstano arba hetitų hieroglifų įrašas iš Sakezo Irane). Žinoma keletas istoriniuose šaltiniuose minimų skitiškų asmenvardžių (pvz., skitų karalius **Pṛθ-tavā*), dievavardžių (*Tabiti* (<*tap-* „kaisti“), pasak Herodoto, yra Hestija, *Papaios* (<*pat-* „ganyti, saugoti“) = Dzeusas, *Api* (<*āp-* „vanduo, upė“) = Gėja, *Goitosyros* ar *Oitosyros* (plg.  „gyvūnas“ + *sūra-* „turtingas“ = Apolonas, *Argimpasa* ar *Artimpasa* (plg. av. *āθra-* „ugnis“) = Afroditė Uranija, *Thagimasadas* = Poseidonas). Taip pat Herodotas bei Plinijus Vyresnysis pateikia kelias skitiškas etimologijas. Dabartinių kalbininkų skitiškais laikomi didžiųjų Rytų Europos upių pavadinimai (Dunojus, Donas, Dniepras, Dniestras < **dānu* „upė, vanduo“, sen. Volgos pavadinimas *Rā* < „drėgmė“), galimai – Obės pavadinimas (<*āp-* „vanduo, upė“).

Skitų kalba skiriama į dvi pagrindines šakas:
* skitų–sarmatų arba alanų kalbos, vartotos dab. Ukrainoje, pietų Rusijoje, Kazachstane; iš jų išsivystė dab. osetinų kalba;
* skitų–hotanų arba sakų kalbos, vartotos Hotano karalystėje (dab. Rytų Turkestanas); su jomis susijusios dabar Pamyre vartojamos vachanų, jagnobų kalbos.
Skitų kalbai turėjo būti artimos Vidurinėje Azijoje vartotos sogdų ir chorezmiečių kalbos.

## Šaltiniai
Darbo užmokesčio mokesčiai

**Darbo užmokesčio mokesčiai** – darbdaviams ir darbuotojams taikomi mokesčiai, kurie dažniausiai apskaičiuojami kaip procentas nuo darbuotojų atlyginimų .

Darbo užmokesčio mokesčiai paprasti skirstomi į dvi kategorijas: atskaitymai iš darbuotojų darbo užmokesčio ir darbdavio mokami mokesčiai nuo darbuotojų darbo užmokesčio. Pirmojo tipo mokesčiai, kuriuos darbdaviai privalo išskaičiuoti iš darbo užmokesčio, dar žinomi kaip apmokestinimas prie pajamų šaltinio arba (angl. *[[:en:Withholding tax]]*) ir einamojo finansavimo sistema (angl. *[[:en:Pay-as-you-earn tax]]*, *PAYE*, *pay-as-you-go tax*, *PAYG*), dažnai apima išankstines pajamų mokesčio, socialinio ir kitų rūšių draudimo (pvz., nedarbo ar neįgalumo) įmokas. Antrojo tipo mokesčiai mokami iš darbdavio fondo ir yra tiesiogiai susiję su darbuotojų įdarbinimu. Mokestis gali būti fiksuotas arba proporcingas darbuotojo užmokesčiui. Darbdavio mokamas mokestis paprastai padengia darbdavio įmokas į socialinio draudimo, medicinos draudimo ir kitų rūšių draudimo fondus. Kartais teigiama, jog darbo užmokesčio mokesčio ekonominė našta beveik išimtinai gula ant darbuotojų pečių nepriklausomai nuo to ar mokesčiai atskaitomi iš darbdavio, ar iš darbuotojo, nes pastarieji sumoka savo darbo užmokesčio mokesčio dalį gaudami mažesnį atlyginimą nei gautų įprastai. Kadangi darbo užmokesčio mokesčiai atskaitomi vien tik iš atlyginimo, o ne finansinių ar fizinių investicijų grąžos, tikėtina, jog darbo užmokesčio mokesčiai lemia nepakankamą investavimą į žmogiškąjį kapitalą, pvz., aukštąjį išsilavinimą.

## Šaltiniai
Šanchajaus vertybinių popierių birža

**Šanchajaus vertybinių popierių birža** (, , **SSE**) – vertybinių popierių birža, įsikūrusi Šanchajuje, Kinijoje. Įsteigta 1990 m. lapkričio 26 d. Šanchajaus vertybinių popierių birža yra ketvirta pasaulyje pagal prekybos apimtis. Biržoje listinguojamų bendrovių rinkos kapitalizacija siekė 5,5 trln. JAV dol. (2018 m.). Prekybos sąrašuose skelbiami daugiau kaip 1041 bendrovės vertybiniai popieriai (2015 m.).

Svarbiausias Šanchajaus vertybinių popierių biržos indeksas, kuris parodo, kaip kinta vertybinių popierių kursai biržoje, yra Shanghai Composite indeksas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Šanchajaus biržos oficiali svetainė
Pariakaka

**Pariakaka** – dievas Peru pakrantės indėnų mitologijoje, vėliau įtrauktas į inkų panteoną. Tai lietaus, potvynių, griaustinio dievas. Inkai jį laikė ir dievu kūrėju.

Anot inkų mito, iš pradžių buvę penki sakalo kiaušiniai. Iš vieno kiaušinio atsiradęs Pariakaka, o iš likusių – keturi vėjai. Taip pat pasakojama, kad kartą Pariakaka, vandenų dievas, užsirūstinęs ant žmonių ir užtvindęs Žemę. Pariakaka laikytas ir didžiulio kalno personifikacija. Nuo šio kalno sruvę upokšniai, čia susidarydavęs lietus.

## Šaltiniai
Songs from the Last Century

**„Songs from the Last Century“** – ketvirtasis studijinis britų atlikėjo George Michael albumas, kuris buvo išleistas 1999 m. gruodžio 6 d. „Aegean Records“ ir „Virgin Records“ įrašų kompanijų. Albumą prodiusavo Phil Ramone kartu su pačiu George – tai vienintelis jo albumas, sudarytas vien iš perkurtų dainų (angl. *covers*). Čia perkurtos senojo džiazo standartų dainos, o kai kurie kūriniai, pavyzdžiui „Roxanne“ (kurią parašė „The Police“) atlikta su Džordžo interpretacijomis. Pastaroji buvo išleista kaip singlas kitose šalyse, išskyrus Jungtinėje Karalystėje. 

## Dainų sąrašas
Visi tikrieji autoriai pažymėti skliaustuose.

# „Brother, Can You Spare a Dime?“ (E.Y. Harburg, Jay Gorney) – 4:22
# „Roxanne“ (Sting) – 4:11
# „You've Changed“ (Bill Carey, Carl Fischer) – 4:25
# „My Baby Just Cares for Me“ (Gus Kahn, Walter Donaldson) – 1:45
# „The First Time Ever I Saw Your Face“ (Ewan MacColl) – 5:19
# „Miss Sarajevo“ (Adam Clayton, Brian Eno, Dave Evans, Larry Mullen, Paul Hewson) – 5:11
# „I Remember You“ (Johnny Mercer, Victor Schertzinger) – 4:12
# „Secret Love“ (Paul Francis Webster, Sammy Fain) – 2:39
# „Wild Is the Wind“ (Dimitri Tiomkin, Ned Washington) – 4:02
# „Where or When“ / „It's All Right with Me“ (Richard Rodgers, Lorenz Hart / Cole Porter) (instrumentinė) (paslėptas takelis) – 7:00

## Pardavimai

### '''Metiniai rezultatai'''

## Šaltiniai
Tangutų kalba

**Tangutų kalba** (*Xīxià*, tang. 𗼇𗟲, ) – mirusi kalba, priklausanti šiaurės rytų tibetiečių-mianmariečių kalbų šeimai. Buvo vartojama išnykusios Azijos tautos tangutų. Dabartinėje Kinijos teritorijoje (Gansu ir Šaansi provincijos vakarinėje dalyje) 982–1227 m. gyvavo tangutų sukurta Si Sia valstybė. Kai kurių lingvistų klasifikuojama kaip viena iš čiangų kalbų. Ją tolimos giminystės ryšiai sieja su mjanmų kalba, dar tolimesnės – su kinų kalba.

Tangutų kalba buvo oficiali tangutų sukurtoje Vakarų Sia valstybėje, nepriklausomoje nuo Songų dinastijos, 1226 m. užkariautoje Čingischano. Turėjo savo raštą. Paskutiniu rašytiniu šaltiniu laikoma Budos mokymų Lotoso sūtra, datuojama 1502 m. Tai liudija, kad tangutų raštu buvo naudojamasi ir prabėgus trims šimtmečiams po tangutų imperijos išnykimo.

Šiuolaikiniai tangutų kalbos tyrimai buvo pradėti XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje, kai buvo paskelbta nepriklausomų publikacijų apie Vakarų Sia monetų, kinų-tanguto dvikalbio įrašo ant stelos Uvėjuje (Gansu provincija) ir Lotoso sūtros tangutų vertimo iššifravimą. Kinijos Vidinės Mongolijos regione, senoviniame mieste Chara Chote, 1908 m. buvo surasta apie 2000 tangutų rankraščių.

Vienas reikšmingiausių indėlių buvo rusų mokslininko Nikolajaus Nevskio (1892–1937), kuris sudarė pirmąjį tangutų žodyną ir rekonstravo daugelį tangutų gramatikos ypatybių, sudarydamas galimybę faktiškai skaityti ir suprasti tangutų tekstus. Po mirties jam suteikta sovietinė Lenino premija, kai 1960 m. buvo paskelbtas mokslo darbas „Tangutų filologija“. Nepaisant to, iki pilno tangutų kalbos supratimo dar toli: nors tam tikri morfologijos (Ksenia Kepping „Tangutų kalbos morfologija“, Maskva: Nauka, 1985) ir gramatikos (Tatsuo Nishida „Seika go no kenkyū“ ir kt.) aspektai yra suprantami, tačiau sintaksinė tangutų kalbos struktūra lieka neištirta. Ryšys tarp rašytinės kalbos ir tarties tangutų kalboje yra menkiau išreikštas nei kinų kalbose. Daugiau kaip 90 % kinų hieroglifų turi fonetinį elementą, nusakantį tarimą, o tangutų kalboje ši dalis apribota iki maždaug 10 %, todėl rekonstruojant kalbą neužtenka remtis rašytiniais šaltiniais.

Chara Choto dokumentai šiuo metu saugomi Rusijos mokslų akademijos Rytų rankraščių institute Sankt Peterburge. Jie išgyveno Leningrado blokadą, tačiau nemažai rankraščių, kuriuos turėjo N. Nevskis, kai 1937 m. jį areštavo NKVD, dingo, o paslaptingomis aplinkybėmis buvo grąžinti į Rytų rankraščių institutą tik 1991 m. Kolekciją sudaro apie 10 000 tomų, daugiausia budistinių tekstų, įstatymų kodeksų ir teisinių dokumentų, datuojamų nuo XI a. vidurio iki XIII a. pradžios. Tarp budistų tekstų neseniai buvo rasta daugybė unikalių rinkinių, nežinomų nei kinų, nei tibetiečių kalbomis. Be to, išsaugotas budizmo kanonas, kinų klasikiniai raštai ir daugybė vietinių tekstų, parašytų tangutų kalba. Mažesni tangutų kolekcijos rinkiniai priklauso Britų bibliotekai, Nacionalinei Pekino bibliotekai, Pekino universiteto bibliotekai ir kitoms bibliotekoms.

## Išnašos

## Nuorodos

* James Matisoff, 2004. „Brightening“ and the place of Xixia (Tangut) in the Qiangic subgroup of Tibeto-Burman
* Ksenia Kepping. Last Works and Documents
SC Veendam

**Sportclub Veendam**, o trumpiau **SC Veendam** arba žinomas kaip **BV Veendam** – Nyderlandų futbolo klubas iš Vendamo.

## Istorija
Klubo ištakos siekia 1894 m., kai rugsėjo 4 d. jis buvo įkurtas.

Eredivisie (aukščiausioje lygoje) žaidė du sezonus: 1986–1987 m. (17 vieta) ir 1988–1989 m. (18 vieta).

## Pasiekimai
* 42 sezonus žaidė Eerste Divisie.

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga. 

## Išnašos

## Nuorodos
* transfermarket
Vendamas

**Vendamas** – miestas Nyderlanduose, Groningeno provincijoje. Mažiausias Nyderlandų miestas.

## Sportas

### Futbolas
* SC Veendam, buvęs futbolo klubas;

### Tinklinis
* Flash Veendam, tinklinio klubas 

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Miesto svetainė