open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pudučeris

**Pudučeris** () arba **Pondičeris** (, ) – Indijos sąjunginė teritorija, apimanti 4 eksklavus Indostano pusiasalio pietinėje dalyje. Administracinis centras – Pudučeris.

## Geografija

Teritoriją sudaro 4, vienas nuo kito atskirti rajonai. 3 rajonai yra Bengalijos įlankos pakrantėje: Pudučeris, Karaikalas (apsupti Tamilnado) ir Janamas (apsuptas Andhra Pradešo). Ketvirtasis, Mahės rajonas, yra Malabaro krante, Keraloje. Kiekvienas iš šių rajonų savo ruožtu sudaryti iš mažų eksklavų.

## Istorija

Prancūzai nuo XVII a. bandė kolonizuoti rytines Indostano pakrantes, tačiau XVIII a. jiems pavyko išlaikyti tik kelis pakrančių miestus, kurie sudarė Prancūzijos Indijos koloniją. 1954 m. Prancūzija šias valdas perdavė Indijai.

## Gyventojai

Pudučeryje yra patvirtintos 4 valstybinės kalbos: tamilų (daugiausia naudojama Pudučerio ir Karaikalo miestuose), telugų (daugiausia Janame), malajalių (Mahėje) ir prancūzų (kaip tradicinė kalba). Taip pat plačiai vartojama anglų kalba.

## Šaltiniai
Pudučeris (miestas)

**Pudučeris** () arba **Pondičeris** (, ) – miestas Indijoje, Bengalijos įlankos pakrantėje, apsuptas Tamilnado; Pudučerio sąjunginės teritorijos administracinis centras. Yra geležinkelio stotis, oro uostas, plentas į Čenajų. Elektronikos pramonė (kondicionierių gamyba). Išvystytas turizmas. Pudučeryje gausu XVIII–XIX a. barokinės architektūros statinių (žymiausias – Nekaltojo Prasidėjimo Mergelės katedra), šventyklų ir ašramų (pagrindinis – Šri Aurobindo), paminklų (M. Gandžiui, karo aukoms, parko vartų paminklas). Apylinkės pasižymi vaizdingais paplūdimiais. Veikia universitetas, Pondičerio prancūzų institutas, muziejus. Greta miesto įkurtas futuristinis Aurovilio (*Auroville*) projektas su įvairiais dvasiniais centrais.

## Istorija

„Eritrėjos jūros periple“ romėnų minimas indų uostas *Poduca* dažnai siejamas su Pudučeriu. Nuo IV a. miestą valdė Palavai, nuo X iki XIII a. Čolos valstybė. Vėliau priklausė kitoms indų valstybėms, kol 1674 m. Pudučerį užvaldė prancūzai, miestas tapo Prancūzijos Indijos sostine. Jų valdymas (su trumpomis pertraukomis) truko iki 1954 m., kai prancūzai perleido savo kolonijas Indijai.


File:Aurobindo Ashram.JPG|Šri Aurobindo ašramas
File:Puducherry Immaculate Conception Cathedral-2.JPG|Pondičerio katedra
File:MVtemple.JPG|Hinduistų šventykla
File:Puducherry Park Monument retouched.jpg|Pudučerio parko vartai
Visloka

**Visloka** () – upė pietryčių Lenkijoje, Vyslos intakas. Upės ilgis 164 kilometrai (26-ta ilgiausia upė Lenkijoje), baseino plotas 4110 km². Aukščiausia vietovė siekia 370 m, žemiausia – 250 m virš jūros lygio.

Vislokos upės didžiausi intakai: Jasiolka, Tuzimka ir Vielopolka.

Miestai prie Vislokos: Jaslas, Bžostekas, Pilznas, Dembica, Melecas.
Obra

**Obra** – upė vakarų Lenkijoje, Vartos intakas. Upės ilgis 164 kilometrai (27-ta ilgiausia upė Lenkijoje), baseino plotas 2758 km². Šioje upėje paplitęs kanojų ir baidarių sportas.
Ritininis stalas

**Ritininis stalas** () – XIX a. stalų tipas, atsiradęs keičiant pjedestalinį stalą – ant stalo viršaus tolimojo krašto uždėtas antstatas su lentynėlėmis, stalčiukais, skyreliais. Panašius antstatus turi *bureau à gradin* ir *Carlton House* stalas. Ritininio stalo šonuose yra borteliai, dviem bangelėmis kylantys nuo priekinio stalo krašto iki užpakalinio. Skirtingai nei *bureau à gradin* ir *Carlton House* stalas ritininis stalas turi cilindro ketvirčio pavidalu išlenktą gaubtą iš siaurų lentelių. Gaubtas slysta ar rieda borteliuose padarytuose grioveliuose. Šiuo požiūriu ritininis stalas funkcijomis ir sandara panašus į XVIII a. cilindrinį stalą. Uždaromą antstatą turi ir tambūrinis stalas, kurio antstato priekis uždaromas horizontaliai stumdomomis širmomis iš vertikalių lentelių.

Ritininiai stalai, skirtingai negu cilindriniai, nesunkiai gali būti gaminama didelėmis serijomis, kadangi taisyklingai išlenktą gaubtą iš medinių lentjuosčių pagaminti nesunku. Tuo tarpu cilindrinio stalo išlenktąjį gaubtą pagaminti iš vientiso medienos gabalo žymiai sunkiau, be to, toks gaubtas einant laikui, nuo drėgmės ir kitų veiksnių gali išsikraipyti ir nustoti slankiotis. Ritininio stalo gaubto lentelės paprastai sujungiamos tvirtinant prie audeklinio ar odinio pagrindo.

Ritininiai stalai XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje buvo vienas dažniausių stalų tipų mažuose ir vidutiniuose biuruose ir kontorose. Šiuos stalus ėmė vis rečiau vartoti atsiradus plieniniams stalams, taip pat atsirandant vis daugiau dalykinės korespondencijos ir kitų dokumentų, kurie padarė šių stalų antstato stalčiukus ir lentynėles pasenusiais. Laiškų būdavo pernelyg daug, kad darbuotojai vargtų juos lankstydami ir dėliodami į mažas lentynėles. O stalčiukų traukymas ir reikalingų daiktų ieškojimas ėmė atimti per daug laiko.

Ritininių stalų buvo pagaminta labai daug ir įvairios kokybės, todėl šie stalai yra populiari prekė senų baldų rinkoje. Jie paprastai brangiai kainuoja, jei pagaminti iš brangios medienos. Šiuos stalus taip pat naudoja dailininkai dekoratoriai teatruose ir kine, kai reikia atkurti XIX a. pabaigos ar XX a. pradžios įstaigų interjerą.


File:Writing desk.jpg|Ritininis stalas
File:Historical office attributes.jpg|Ritininis stalas iš daržovių parduotuvės buhalterio kabineto (Švedija)
File:Tallahassee1903GovernorsDesk.jpg|Ritininis stalas iš Floridos valstijos gubernatoriaus kabineto (1903 m.)


## Nuorodos
* Baumert, Kenneth. "Building a rolltop desk: Interlocking slats form an all-wood tambour. " *Fine Woodworking*. Volume 79. December 1989. pp. 48-53.
* Gloag, John. *A Complete Dictionary of Furniture.* Woodstock, N.Y. : Overlook Press, 1991.
Lenkijos šventės

**Šventės [[Lenkija|Lenkijoje]]** yra reglamentuojamos pagal 1951 m. sausio 18 d. Nedarbo dienų nutarimą. Šis nutarimas pakeistas 2025 m., nuo tada yra skiriama 14-a valstybinių švenčių.

## Valstybinės šventės
Lentelėje išvardytos tik valstybinės šventės, t. y. šventės, kurios legaliai pripažintos nedarbo dienomis.
Tambūrinis stalas

**Tambūrinis stalas** () – rašomasis stalas su ant paviršiaus įtaisytu antstatu su stalčiukais ir nišomis, primenantis stalą *bureau à gradin*. Antstato stalčiukus ir lentynėles esant reikalui uždengia stumdomos širmos *tambūrai* () iš pusapvalių strypelių ar lentelių. Atidarant šios širmos nustumiamos į šonus, viena kairėn, kita – dešinėn.

Tambūrinio stalo širmos pagamintos iš vertikaliai išdėstytų strypelių ar lentelių. Tuo tarpu ritininio stalo gaubto elementai išdėstyti horizontaliai. Tambūrinis stalas stovi ne ant pjedestalų, o ant trumpų kojų, prilaikančių nedideles spinteles su keletu stalčių. Neretai tambūrinio stalo rašomojo paviršiaus priekinė dalis nenaudojama gali būti užverčiama link antstato ar įstumiama į specialų plyšį.

Tambūriniai stalai yra JAV kilęs būdingas senovinis stalų tipas.

## Nuorodos
Bzura

**Bzura** – upė centrinėje Lenkijoje, Vyslos upės intakas. Upės ilgis 166 kilometrai (25-ta ilgiausia upė), baseino plotas 7 788 km². Ši upė buvo itin svarbi Antrojo pasaulinio karo metu, kai Lenkijos pajėgos stipriai puolė Vermachtą, bandydamos pašalinti vokiečių pranašumą Varšuvoje.
Sunny Lane

**Sani Lein** (tikrasis vardas – **Holly Hodges**; g. 1980 m. kovo 2 d. Džordžija) – JAV pornografinių filmų aktorė ir šokėja.

## Biografija

Sani gimė oro linijų darbuotojų Shelby ir Mike šeimoje ir yra vienintelis jų vaikas. Jos protėviai turi airių, škotų, vokiečių ir čerokių kraujo.

Jau vaikystėje ji pamėgo sportą ir netrukus tapo perspektyvia ratukinių pačiūžų bei ledo čiuožėja. Sani net buvo tarp kandidačių patekti į Olimpines žaidynes, bet automobilio avarijoje patirtas sužeidimas nutraukė jos sportinę karjerą.

Reabilitacijos metu ji ėmė treniruoti čiuožti vaikus ir įsidarbino jogos bei kvėpavimo technikos instruktore.

Supratusi, kad grįžti į sportą nepavyks, Sani ėmė ieškoti kitos veiklos. Kadangi jai patiko būti dėmesio centre, ji tapo striptizo šokėja ir 2004 m. laimėjo „Déjà Vu“ Showgirl of the Year“ turnyrą.

Netrukus po to ji ėmė pozuoti erotinėms nuotraukoms ir tapo žurnalo „Nightmoves Magazine“ 2005 metų kalendoriaus viršelio mergina.

Pradėjusi garsėti kaip šokėja ir žurnalų suaugusiems modelis, ji iš aktorės Serenity gavo kvietimą į 2005 m. AVN apdovanojimų įteikimo renginį. „- Kai ceremonijos pabaigoje visi šoko ant scenos, manęs paklausė:“- Kodėl tu nešoki, Sani?“, atsakiau, kad nesu viena iš jų, tačiau kitais metais norėčiau čia būti“ – vėliau interviu sakė ji.

Po apdovanojimų vykusiame vakarėlyje ji susipažino su aktoriumi bei režisieriumi Sean Michaels ir Playboy agentu, iš kurio vėliau gavo kvietimą vesti laidą Playboy radijuje. Sekantis karjeros žingsnis tapo debiutas pornografiniame filme ir tai įvyko 2005 metais.

Greta striptizo šokėjos ir sėkmingos aktorės, pelniusios ne vieną apdovanojimą, Sani įvairiais karjeros laikotarpiais dirbo Nevadoje įsikūrusiuose „Moonlite BunnyRanch“ viešuosiuose namuose  kaip legali prostitutė.

Visą Sani karjerą nuolatos rėmė ir palaikė tėvai, atviro mąstymo ir pozityvūs bet kokios jos veiklos atžvilgiu.

2011 m. vasarą Sani paskelbė apie sužadėtuves ir pareiškė ketinanti padaryti pertrauką nuo pornografijos, tačiau jau 2012 m. pabaigoje pranešė apie ketinimą vaidinti filme „Not the Love Boat XXX“ bei toliau tęsti savo veiklą  „Moonlite Bunnyranch“.

## Kita veikla
Sani kurį laiką dirbo Playboy radijuje kaip laidų vedėja ir pasirodė „Fuse TV“ šou „Pants-Off Dance-Off“.

2006 m. ji dalyvavo „ABC Primetime: The Outsiders“ laidoje, kurioje kalbėjo apie savo pasirinktą karjerą.

Tais pačiais metais ji pasirodė realybės šou – komedijos „My Bare Lady“ pirmajame epizode, kur taip pat vaidino Sani Leon, Bruk Heven ir Kirsten Prais.

## Apdovanojimai

### [[AVN apdovanojimas]]

### Kiti apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
Anicetas Ignotas

**Anicetas Ignotas** (g. 1952 m. kovo 21 d. Šilutės rajonas) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, politinis veikėjas.

## Biografija
1971–1976 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius ekonomistas. 1975–1977 m. Kauno politechnikos instituto inžinierius. 1977–1980 m. Maskvos valstybinio universiteto aspirantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1981 m. ekonomikos mokslų kandidatas. 1981–1989 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos dėstytojas, docentas. 1989–1990 m. LSSR MA Ekonomikos instituto skyriaus vedėjas.

1990–1991 m. LR ekonomikos ministrų Vyto Navicko ir Alberto Šimėno pavaduotojas. 1991–1992 m. LMA Ekonomikos instituto direktorius. 1992–1993 m. Valstybinės akcinės įmonės „Eiva“ direktoriaus pavaduotojas. 1993–1994 m. LR pramonės ir prekybos ministro pavaduotojas, 1994–1997 m. sekretorius. 1997–2000 m. LR ūkio ministro Vinco Babiliaus patarėjas. 2000–2001 m. LR ūkio ministerijos Energetikos vystymo departamento direktorius. 2001–2002 m. LR ūkio ministro Petro Čėsnos pavaduotojas, 2002–2009 m. LR ūkio ministerijos sekretorius. 2009–2011 m. VĮ „Energetikos agentūra“ vyriausiasis ekspertas. Nuo 2010 m. Lietuvos edukologijos universiteto Socialinių mokslų fakulteto dėstytojas-valandininkas, docentas, mokslo ir tarptautinių ryšių prodekanas.

2013 m. birželio mėn. pripažintas kaltu dėl piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi bei dėl valstybės tarnautojo vardo pažeminimo.

2014 m. gegužės mėn. išteisintas dėl 2013 metais priimto nuosprendžio 

## Šaltiniai
Vicca

**Vika** (dar žinoma kaip **Victoria Queen**, **Vicky** ir **Viktoria Karina**; g. 1974 m. rugpjūčio 13 d. Maskva) – buvusi pornografinių filmų aktorė.

## Biografija
Jau sulaukusi 14 Vika tapo modeliu ir laimėjo konkursą „Miss Teen Moscow“, tačiau tėvai nebuvo patenkinti jos noru tapti foto modeliu.

Mokykloje Vikai gerai sekėsi matematika ir fizika, be to ji priklausė Rusijos fechtavimosi jaunimo rinktinei.

Būdama 16, ji išvyko studijuoti optinių elektroninių sistemų į vieną Sibire esančių universitetų. Vis dėlto netrukus persigalvojo ir, metusi mokslus, išvyko į Budapeštą, tikėdamasi tapti modeliu. Čia Vika susipažino su Nikita Gross, buvusia Mis Kirgizija. Merginos keletą metų darbavosi kaip modeliai, kol galiausiai susigundė pasiūlymu nusifilmuoti pornografiniame filme.

Juosta, kuri vadinosi „The Coming of Nikita“, buvo sukurta 1995 m. ir atkreipė į save JAV režisieriaus Michael Ninn dėmesį. Jo dėka 1996 m. Vika persikraustė į JAV ir pasirašė sutartį su „VCA Pictures“, o vėliau – su „Private Media Group“.

Vika ir Nikita, kurios realiame gyvenime tapo geromis draugėmis, kartu vaidino keliolikoje filmų, o 2000–2002 m. turėjo bendrą internetinį puslapį „ViccaNikita.com“.

## Kita veikla
1998 m. gruodžio mėnesį Vika tapo JAV leidžiamo „Penthouse“ žurnalo mėnesio mergina, o 2001 m. užėmė antrą vietą metų merginos rinkimuose. Be to, nuotraukos buvo ant žurnalų „High Society“, „Adult Video News“, „Leg Show“, „Cheri“, „Fox“, „Adult Cinema Review“ viršelių.

Vika taip pat buvo ir „Playboy“ modeliu bei nusifilmavo įvairiuose jų TV kanalo laidose: „The Helmetcam Show“, „Stripsearch”, „Night Calls“ bei video rinkinyje “Playboy’s Red Hot Redheads“.

2000 m., baigusi pornografijos aktorės karjerą, Vika pasivadino Viktoria Karina ir atliko nedidelius vaidmenis keliuose Holivudo filmuose: „Beauty Betrayed” (2002 m.) ir „Secret Agent 420” (2005 m.).

## Apdovanojimai

## Šaltiniai

## Nuorodos

* IMDb profilis
Karališkoji Prūsija

**Karališkoji Prūsija** (;  ar *Preußen Königlichen Anteils*) arba **Lenkų Prūsija** (; ) – buvę Vokiečių ordino valstybės rajonai, 1466 m. Antraja Torūnės sutartimi atitekę Lenkijos karalystei. Karališkajai Prūsijai priklausė Gdanskas ir jo Pomeranija, Kulmo žemė, Liubavos žemė, Torūnė, Vyslos žiotys su Elbingu ir Malborku, Varmės vyskupija su Olštynu. Iki Liublino unijos 1569 m. Karališkoji Prūsija turėjo autonomiją, bet po to ją tiesiogiai pradėjo valdyti Lenkijos karalius.

## Istorija
Iki 1308 m. Pomeranija su Gdansku priklausė Lenkijai, bet turėjo autonomiją. Kai Lenkiją valdė Vladislovas I Trumpasis, Brandenburgo markgrafas 1308 m. pareiškė pretenzijas į Pomeraniją. Vladislovas I pagalbos kreipėsi į Vokiečių ordiną, kuris išvijo brandenburgiečius, bet pasisavino žemes ir prijungė prie Vokiečių ordino valstybės 1309 m. Tai XIV–XV a. sukėlė karus tarp lenkų ir Vokiečių ordino.

Po Žalgirio mūšio Vokiečių ordinas 1411 m. pasirašė Torūnės taiką, pagal kurią jis turėjo Lenkijai sumokėti didelę kontribuciją, ištuštinusią iždą. Kylant mokesčiams Hanzos miestų kilmingieji 1440 m. įkūrė Prūsijos sąjungą Kvidzyne, protestuodami prieš ordino vidaus politiką. Sąjungai vadovavo Gdansko Torūnės ir Elbingo piliečiai. Joje dalyvavo Kulmo žemės ir Pomeranijos kilmingieji.

## Išnašos
Helio nerija

**Helio nerija** (; kaš. *Hélskô Sztremlëzna*;  arba *Putziger*) – siauras, seklumoje susiformavęs pusiasalis, esantis šiaurinėje Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, Pucko apskrityje. Jis skiria Pucko įlanką nuo Baltijos jūros.

Pusiasalio ilgis siekia 33 km. Plotis vietomis kinta, ties Jurata siekia apie 300 m, siauriausioje dalyje vos 100 m, o smaigalyje viršija 3 km. Kadangi pusiasalis buvo suformuotas vien tik iš smėlio, žiemos audrų metu siauriausios vietos dažnai užliejamos, tad pusiasalis virsta sala. Iki XVII a. nerija buvo salų grandinė, kuri tik vasaromis suformuodavo vientisą sausumos ruožą.

Iš žemyninės dalies iki tolimiausio taško, gausiai turistų lankomo Helio miestelio, nutiestas plentas ir geležinkelis. Kiti nerijoje įsikūrę miesteliai, uostai ir kurortai yra: Jastarnija, Kužnica, Chalupai ir Vladislavovas.

Nuo 1978 m. Helio nerija priklauso Pajūrio kraštovaizdžio parkui.

## Karinė reikšmė

Nuo 1657 iki 1919 m. pusiasalis priklausė Prūsijai ir Vokietijai. Kai po Pirmojo pasaulinio karo pusiasalis atiteko Antrajai Lenkijos Respublikai, jis įgijo didelę karinę reikšmę ir buvo paverstas įtvirtintu rajonu, kuriame buvo dislokuota 3000 įgulos karių. 1939 m. Helio mūšio metu lenkų pajėgos vienoje vietoje susprogdino dalį pusiasalio, taip jį paversdami sala.

Nacistinės Vokietijos okupacijos metais Helio įtvirtinimai buvo dar labiau praplėsti, buvo įrengta 40.6 cm SK C/34 pabūklų baterija, tačiau jie greitai buvo perkelti į Atlanto sienos įtvirtinimus okupuotoje Prancūzijoje.

Lenkijai vėl atgavus sausumos ruožą, jis iki šiol naudojamas kariniams tikslams. Papildomų pabūklų buvo įrengta 5-ajame ir 6-ajame dešimtmečiuose. Dauguma šių įtvirtinimų šiandien yra atviri turistams, tačiau kai kurios pusiasalio vietovės priklauso Lenkijos ginkluotosioms pajėgoms.

## Šaltiniai
Juozas Tatoris

**Juozas Tatoris** (1905 m. rugpjūčio 31 d. Ubiškiuose, Biržų rajonas – 1977 m. birželio 26 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, zootechnikas.

## Biografija
1935 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1937–1940 m. Kėdainių žirgyno agronomas, Raseinių žemės ūkio mokyklos dėstytojas. 1940–1952 m. Belvederio aukštesniosios pienininkystės mokyklos direktorius. 1952 m. LSSR žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1952–1953 m. Gyvulininkystės ir veterinarijos instituto veisimo sektoriaus vedėjas.

Nuo 1953 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje, 1953 m. rugsėjo 1 d. – 1957 m. sausio 16 d. septintasis LŽŪA rektorius. 1957–1958 m. LSSR žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1960–1966 m. LŽŪA žemės ūkio įmonių organizavimo katedros vedėjas, nuo 1966 m. mokslo reikalų prorektorius; 1964 m. docentas. 1963 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

Paskelbė darbų apie Lietuvos juodmargių galvijų mišrinimą su Lietuvos žalaisiais, šiaudų paruošimą šėrimui, gyvulininkystės produkcijos didinimą, jos savikainos mažinimą.

## Įvertinimas
* 1965 m. LTSR nusipelnęs agronomas

## Šaltiniai
Pjedestalinis stalas

**Pjedestalinis stalas** () – paprastai didelis atskiras stalas, kurio stačiakampis stalviršis uždėtas ant dviejų pjedestalų ar ant dviejų spintelių su stalčiais (tai *spintelinis stalas*). Pjedestalai paprastai turi cokolius. Dažnai po stalviršiu tarp pjedestalų, virš sėdinčiojo kelių būna didelis stalčius. Kartais, ypač pagaminti XIX ir XX a., pjedestaliniai stalai tarp pjedestalų priekyje turi plokštę, pridengiančią sėdinčiojo kojas nuo priešais stalą esančių žmonių. Tokius stalus kartais vadina *paneliniais stalais* ().

Nuo XVIII a. vidurio pjedestaliniai stalai dažnai turėjo stalviršius, kurie buvo padengti dideliu odos ar gelumbės paneliu, kartais auksuotais apvadais, skirtu rašymui.

Labai mažai nespecialistų pjedestalinius stalus vadina pjedestaliniais. Daugelis žmonių juos vadina *vadovų stalais* (), priešpastatydami *narveliniams stalams* (), kurie atitenka tiems, kas dirba to vadovo vadovaujami. Tačiau terminas *vadovo stalas* naudojamas labai įvairiems stalams vadinti, todėl mažiau vartojamas *pjedestalinis stalas* yra tikslesnis.

## Istorija
Pjedestaliniai stalai atsirado XVIII a., bet išpopuliarėjo XIX ir XX a., aplenkdami skaičiumi sekreterus ir rašomuosius biurus. Prancūzijoje pozicijas išlaikė rašomieji biurai ().

Pjedestaliniai stalai turi bent du pirmtakus:
* *[[Mazarinio biuras]]* – XVII a. antros pusės prancūziškas rašomųjų stalų tipas, pavadintas pagal kardinolą Mazarinį,
* *Jumu biuras* arba *mokslininko stalas*) – kiniškas stalas, kuriuos europiečiai žinojo beveik vien tik iš piešinių ant porceliano.
Kaip ir pjedestalinis stalas šie pirmtakai turi šoninius korpusus su stalčiais, tačiau jie stovi ant 15-30 cm aukščio kojų.


File:Hesse Schreibtisch Gaienhofen.JPG|Hesės pjedestalinis stalas
File:DeskMxRevChurubuscoDF.JPG|Meksikietiškas pjedestalinis stalas (XX a. pradžia)
File:Robert Schuman Office.JPG|Pjedestalinis stalas politiko Roberto Šumano kabinete
File:Villa Mulini - Bibliothek.jpg|Pjedestalinis stalas Napoleono kabinete Elbos saloje


## Variantai
* Pjedestalinio stalo variantas yra *[[partnerinis stalas]]* – jo stalviršis dukart didesnis, beveik kvadrato formos, su stalčiais iš abiejų pusių. Prie jo sėdi du žmonės veidais vienas į kitą. *Thomas Chippendale* tokių stalų, plačiai naudotų bibliotekose, brėžinių pateikė knygoje „The Gentleman and Cabinet-Maker’s Director“ (1753–4 ir 1762 m.).
* Pjedestaliniai stalai iš lakštinio metalo imti naudoti 1946 m. ir JAV buvo populiarūs iki 8-ojo dešimtmečio. Juos, vadinamus *tanker desks*, naudojo mokyklose, verslo ir vyriausybiniuose biuruose.
* Pjedestalinis stalas, kurio stalviršis sumažintas maždaug trečdaliu, o vienas pjedestalas pakeistas kojomis, vadinamas *dešiniapjedestaliu stalu* ar *kairiapjedestaliu stalu*. Tokie stalai dažnai naudoti kaip studentų darbo stalai.
* Vienu iš dviejų kampaninių stalų variantų yra pjedestalinis stalas. Tokius stalus praeityje naudojo kariškiai. Šie stalai buvo skirti dažniems pergabenimams – jie lengvai išsiardo į du pjedestalus su stalčiais ir nuimamą stalviršį. Šios trys dalys dažniausiai turi šonuose dideles rankenas, skirtas pernešimui.
Helis (Lenkija)

**Helis** (, ) – miestelis Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, Pucko apskrityje. Išsidėstęs Helio nerijos smaigalyje, apie 33 km nuo žemyninės Lenkijos.

## Istorija
Gyvenvietė pirmąkart paminėta 1198 m. kaip prekybos silkėmis centras, *Gellen* pavadinimu. XIII a. gyvenvietė išaugo į vieną didžiausių regiono prekybos centrų, konkuravo su netoliese įsikūrusiu Gdansku. Tuo metu jai miesto teises suteikė Pomeranijos kunigaikštis Sventopelkas II.

Miestelis buvo įsikūręs maždaug 1,5 km nuo dabartinio centro. XV a. pusiasaliui ėmus trauktis dėl jūros erozijos, miestelis buvo perkeltas į saugesnę vietą. 1466 m. Kazimieras Jogailaitis miestelį paskyrė Gdansko valdytojų feodu, taip užbaigdamas šimtmečius trukusias grumtynes tarp abiejų miestų dėl ekonominio viešpatavimo Gdansko įlankos regione. 1526 m. Žygimantas Senasis panaikino buvusias privilegijas ir pardavė miestelį Gdansko valdžiai, nes miestelis ir taip buvo priklausomas nuo Gdansko.

Dėl XVII–XVIII a. trukusių karų miestelis patyrė didžiulę žalą, negana to 1872 m. buvo atimtos miesto teisės. 1896 m. miesteliui buvo suteiktas kurorto statutas. 1921 m. ištisai pusiasaliu iki Helo buvo nutiestas geležinkelis. Ketvirtajame XX a. dešimtmetyje miestelio uostas buvo paskelbtas Lenkijos kariuomenės laivyno baze.

1963 m. buvo gražintos miesto teisės. 1996 m. Lenkijos laivynas perleido likusią pusiasalio dalį miesto valdžiai, bet jam dar priklauso nedidelė bazė. Mieste įrengta jachtų marina.

## Galerija

Vaizdas:Port Hel (widok ogólny).JPG|Uostas
Vaizdas:Lighthouse of Hel.jpg|Helo švytyrys
Vaizdas:Mina morska typu M 1908-39.jpg|Jūrinė mina wz. 08/39, saugoma muziejuje po atviru dangumi
Aš ir hipopotamai

**Aš ir hipopotamai** ()  – 1979 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje vaidino aktoriai Terensas Hilas ir Badas Spenceris. Tai 13 bendras judviejų filmas.

Pagrindinio neigiamo herojaus Džeko Ormondo vaidmenį atliko vengrų kilmės buvęs profesionalus boksininkas, 3 kartus Europos čempionas Joe Bugner.

Juostos filmavimo darbai buvo atliekami PAR.

## Pagrindiniai aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Slimas
* Bud Spencer – Tomas
* Joe Bugner – Džekas Ormondas   
* May Dlamini – mama Leone 
* Dawn Jurgens – Stela 

## Turinys

1950-ieji metai, Afrika. Tomas organizuoja safari medžiokles turistams, tačiau, kad saugodamas gyvūnus, iš tiesų duoda šaudyti tuščiaisiais šoviniais.

Netrukus atvykus jo nemėgstamam pusbroliui Slimui, prisiekusiam gamtosaugininkui, jiedu įsivelia į konfliktą su Džeku Ormondu, besiverčiančiu laukinių gyvūnų kontrabanda. Šiam nepavykus pusbrolių papirkti ir su jais susidoroti, papirkta vietinė policija uždaro juodu į kalėjimą. Slimui pavyksta pabėgti teismo posėdžio metu ir vėliau jis, buldozeriu išgriovęs kalėjimo sieną, išlaisvina Tomą.
 
Ištrūkę pusbroliai skuba į uostą, kur į laivą jau baigiami krauti narvai su laukiniais žvėrimis, kad sutrukdytų juos išgabenti iš šalies.

## Apdovanojimai
1980 m. filmas pelnė vieną Golden Screen apdovanojimą.
Pucko įlanka

**Pucko įlanka** (; kaš. *Pùckô Hôwinga*), istoriškai taip pat žinoma kaip **Pucigo įlanka** () – sekli vakarinė Gdansko įlankos dalis Baltijos jūroje, skalauja Gdansko Pomerelijos krantus (Lenkija). Ją nuo atviros jūros skiria Helio nerija.

Įlankos vidutinis gylis svyruoja nuo 2 m iki 6 m, didžiausias gylis 55 m. Plotas siekia 364 km². Nuo Revos kyšulio žemyninėje šalies dalyje iki Helo nerijos viduryje esančios Kužnicos per įlanką nusidriekęs siauras smėlio seklumos ruožas. Įlankoje laivuojama tik nedideliais žvejybiniais laiveliais ir jachtomis, kurie turi laikytis griežtų gilesnių maršrutų. Vietomis žiemą įlanka užšąla.

Įlankos dugne randama kalio druskos klodų. Pucko įlankos teritorija paskelbta specialiąja saugoma teritorija, saugomi regiono paukščiai. Taip pat įlankos regionas yra populiarus jėgos aitvarų ir banglenčių sporto mėgėjų tarpe.

Pagrindiniai uostai prie įlankos yra Puckas, Jastarnija, Helis ir Vladislavovas.

## Šaltiniai
Puckas

**Puckas** (; ) – miestas Lenkijos šiaurės vakaruose. Įsikūręs Gdansko Pomerelijoje, ant Pucko įlankos kranto, piečiau Helio nerijos, į pietus nuo Plutnicos upės žiočių.

1975–1998 m. priklausė Gdansko vaivadijai, o nuo 1999 m. yra Pamario vaivadijos Pucko apskrities centras.

Tai žvejybos uostas, kurortas, plėtojamas turizmas, vandens sportas (yra jachtų uostas). Yra krašto muziejus, žvejybos skansenas, gotikinė Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia. Apylinėse yra Pamario kraštovaizdžio parkas.

## Istorija
Gyvenvietė prekyviete ir uostu tapo maždaug VII a. Viduramžiais miestas vadintas skirtingai: 1277 m. dokumente kaip *Putzc*, *Pusecz* (1277 m.), *Puczse* ir *Putsk* (1288 m.), *Pucz* (1289 m.). XIII a. antrojoje pusėje buvo Pamario Rytų kunigaikščių kaštelionų miestas. 1309 m. kaip dalis Pomerelijos atsidūrė Kryžiuočių ordino valdžioje. 1348 m. Puckui buvo suteiktos miesto teisės. Antrosios Torunės taikos sutarties sąlygomis kartu su visa Karališkąja Prūsija atiteko Lenkijai. Čia rinkosi žemietijų seimeliai ir teismai.

Prie Žygimanto Augusto buvo kaperių laivyno bazė. Valdant Vladislovui Vazai čia pastatyta tvirtovė, įkurtas karinis uostas.

Po 1772 m. ATR padalijimų, miestas atiteko Prūsijos karalystei. Po Pirmojo pasaulinio karo Versalio sutarties sąlygomis Puckas buvo perleistas Antrajai Lenkijos Respublikai. Karo pabaigoje, 1918 m., padedant prancūzams ir britams, Pucke buvo įkurtas Lenkijos karinis laivynas, nors tai nesėkmingai bandyta padaryti keliais šimtmečiais anksčiau. 1920 m. mieste atšvęstas Lenkijos atgautas priėjimas prie Baltijos jūros. Iki kol 3-ajame dešimtmetyje buvo įkurtas Gdynės uostas, Puckas buvo vienintelis šalies uostas ir pagrindinė Lenkijos karinio laivyno bazė iki Antrojo pasaulinio karo.

Nacistinės Vokietijos okupacijos metais Pucke nuo 1941 iki 1944 m. veikė Štuthofo koncentracijos stovyklos skyrius. Pucko kapinėse palaidoti 234 koncentracijos stovyklos kaliniai, žuvę per stovyklos evakavimą; tarp jų lietuviai A. Lipniūnas, A. Šapalas.

Po karo miestas atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai.

## Galerija

Vaizdas:Puck05.jpg|Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia
Vaizdas:Saints Peter and Paul church in Puck (3).jpg|Atminimo lenta kun. Alfonsui Lipniūnui Šv.Petro ir Povilo bažnyčioje (viršuje, kairėje)
Vaizdas:PuckU (12).jpg|Jachtų uostas
Vaizdas:Puck - wieczorem.jpg|Miestelio vaizdas nuo Pucko įlankos pusės
Vaizdas:Puck miejsce zaslubin z morzem.JPG|Paminklas Lenkijos atgautam priėjimui prie Baltijos jūros


## Išnašos

## Šaltiniai ir nuorodos
* 
* Puck // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 267
* Miesto oficiali internetinė svetainė 
* Apie Pucko miestą
* Istorinės fotografijos
Pucko apskritis

**Pucko apskritis** () – apskritis šiaurės rytų Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Pucko mieste. Apskritis vakaruose ir pietvakariuose ribojasi su Veiherovo apskritimi, pietuose su Gdynės miestu. Taip pat apskritį iš šiaurės supa Baltijos jūra, o iš rytų – Pucko įlanka.

## Istorija

Pucko apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.

## Apskrities valsčiai

Apskrityje yra 7 valsčiai:

## Nuorodos
* Powiat pucki (Polskawliczbach.pl)
Venus apdovanojimas

**Venus apdovanojimas** – apdovanojimas, skiriamas pornografijos kino pramonės atstovams.

Apdovanojimai buvo teikiami nuo 1994 iki 2004 m. Berlyne ir buvo viena iš tarptautinio erotikos festivalio sudedamųjų dalių. Viso buvo atrenkama beveik 30 įvairių kategorijų nugalėtojų.

Nuo 2005 m. šį apdovanojimą pakeitė Eroticline apdovanojimas, kuris buvo teikiamas iki 2009 m.

2010 m. **Venus apdovanojimas** vėl tapo pagrindiniu Berlyno erotikos festivalio akcentu.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
XBIZ apdovanojimas

**XBIZ apdovanojimas** – apdovanojimas, skiriamas pornografijos kino pramonės atstovams, kompanijoms bei atskiriems filmams. Šių apdovanojimų organizatorius – suaugusiems skirtas JAV leidžiamas žurnalas „XBIZ“, teikiantis apdovanojimus nuo 2003 m.

Nominacijas bei nugalėtojus renka žurnalo vadovybė, skaitytojai bei įvairios suaugusiųjų pramogų verslo organizacijos. Pradžioje apdovanojimas buvo skirtas išskirtinai internetu platinamai ir demonstruojamai produkcijai įvertinti, tačiau vėliau kategorijų sąrašas buvo gerokai išplėstas.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
Canis edwardii

**Edvardo vilkas** (*Canis edwardii*; ) – išnykusi šuninių žinduolių rūšis, kuri buvo endeminė Šiaurės Amerikoje ir gyveno nuo plioceno epochos Blanko periodo iki pleistoceno epochos Irvingtono periodo (prieš 4,9–0,3 mln. metų). Rūšis egzistavo apie 4,6 mln. metų. Rūšis artima šakalams.

Edvardo vilkų amžininkai buvo baisieji vilkai (prieš 1,8–0,011 mln. metų), kiškėdžiai vilkai (*[[Canis lepophagus]]*, prieš 10,3–1,8 mln. metų), Armbrusterio vilkai (prieš 1,8–0,3 mln. metų), rudieji vilkai (*Canis rufus*; gyvuoja nuo prieš 1–2 mln. metų iki dabar) ir pilkieji vilkai (gyvuoja nuo prieš 3,5 mln. metų iki dabar).

## Taksonomija
Edvardo vilkams pavadinimą *Canis edwardii* 1942 m. suteikė *Gazin*.

Keli specialistai teigia, kad ši rūšis yra pilkojo vilko (*Canis lupus*) sinonimas – taip manė B. Kurten (1974 m.) ir B. Kurten su E. Anderson (1980 m.). Dabar rūšis Edvardo vilkas laikoma validžia.

## Morfologija
Tiriant Edvardo vilkų fosilijas buvo įvertintos dviejų individų kūno masės – vienas svėrė 35 kg, kitas – 31 kg.

## Nuorodos
Damiano Damiani

**Damiano Damiani** (1922 m. liepos 13 d. – 2013 m. kovo 7 d.) – italų režisierius bei scenarijų autorius, išgarsėjęs kriminaliniais filmais apie mafiją.

## Biografija
Damiano Damiani studijavo Breros meno akademijoje (*Accademia di Brera*) universitete Milane ir 1947 m. debiutavo dokumentiniu filmu „La banda d’Affari“. Iki 1960 m. pagal jo scenarijus buvo sukurta 10 juostų, o pirmasis vaidybinis filmas buvo „Lūpdažis“. Jau 1962 m. juosta „Artūro sala“ buvo apdovanota San Sebastiano kino filmų festivalyje.

Netrukus Damiano Damiani tapo vienu populiariausių ir sėkmingiausių šalies režisierių.

1966 m. pasirodė jo politinis vesternas „Kulka generolui“, o 1968 m. – „Pelėdos diena“, kuriame pirmą kartą pasireiškė jo socialinė kritika, dažnai pateikiama per politikų bei nusikaltėlių tarpusavio ryšius.

1971 m. filmas „Policijos komisaro prisipažinimas“ pelnė prizą Maskvos filmų festivalyje.

Režisierius kūrė paties įvairiausio žanro filmus: vesternus („Kulka generolui“, „Genijus, du bendrininkai ir naivuolis“), istorinius („Tyrimas“) ir net siaubo filmus („Amitvilis 2“), tačiau kriminalinės juostos pelnė jam tarptautinį pripažinimą.

1984 m. Damiano Damiani režisavo didžiulio populiarumo sulaukusį serialą „Aštuonkojis“, kurį vėliau pratęsė kiti režisieriai.

Paskutinis režisieriaus darbas „Žmogžudystė šventinę dieną“ pasirodė 2002 m.

Damiano Damiani mirė 2013 m. kovo 7 d. savo namuose Romoje, sulaukęs 90 metų amžiaus.

## Kūryba

## Apdovanojimai
* San Sebastiano filmų festivalis – pagrindinis prizas už „Artūro salą“ (1962 m.)
* Berlyno FIPRESCI prizas – už „Susijungimą“ (1963 m.)
* Auksinio lokio nominacija Berlyno kino festivalyje – už „Susijungimą“ (1963 m.)
* Auksinio lokio nominacija Berlyno kino festivalyje – už „Pelėdos dieną“ (1968 m.)
* Auksinis Maskvos kino filmų festivalio prizas – už „Policijos komisaro prisipažinimą“ (1971 m.)
* Sidabrinis lokys Berlyno kino festivalyje – už „Ryšį per piceriją“ (1985 m.)
* Auksinio lokio nominacija Berlyno kino festivalyje – už „Ryšį per piceriją“ (1985 m.)
* „David di Donatello“ „Alitalia“ apdovanojimas – už „Tyrimą“ (1986 m.)

## Šaltiniai

## Nuorodos
* IMDb profilis
Darvino puijila

**Darvino puijila** (*Puijila darwini*) – išnykusi ruoninių pobūrio rūšis, gyvenusi mioceno laikais (prieš 24-21 mln. metų). Buvo apie 1 m ilgio, turėjo nedaug prisitaikymų plaukti. Skirtingai negu dabartiniai ruoniniai puijilos neturėjo plaukmenų, o visa jų kūno forma buvo ūdriška, nors labiau specializuota. Kaukolė ir dantys yra kūno dalys, kurios labiausiai rodo, kad puijilos buvo ruoniniai. Puijilos laikomos primityviausiais kada nors aptiktais ruoninių atstovais.

Genties pavadinimas kilęs iš  'jaunas ruonis'. Rūšiniu pavadinimu parinkta gamtininko Čarlzo Darvino pavardė. Vienintelis žinomas pavyzdys yra fosilizuotas beveik visas išlikęs skeletas, saugomas Kanados gamtos muziejuje (*Canadian Museum of Nature*) Otavoje.

## Aprašas

*Puijila darwini* buvo pusiau vandeninis mėsėdis, kuris yra morfologiškai tarpinė grandis ankstyvojoje ruoninių evoliucijoje. Šios rūšies fosilijose aptiktos padidėjusios pėdos, matyt su plėvelėmis tarpupirščiuose, tvirtos priekinės kojos ir nespecializuota uodega. Tai rodo, kad puijilos plaukiodavo keturkojiškai, varydamosios plėvelėtomis priekinėmis ir užpakalinėmis kojomis. Filogeneziniai tyrimai, apimantys molekulinį lygį, rodo, kad ruoninių seserinės grupės yra ursoidai (lokiniai) ir musteloidai (kiauniniai).

Buvo populiari nuomonė, kad sausumos žinduoliai tam tikru evoliucijos momentu perėjo į labiau jūrinį gyvenimo būdą, „grįžo į jūrą“, kad gautų didesnius šansus išgyventi. Tačiau šio perėjimo fosiliniai įrodymai buvo silpni arba ginčytini. Puijilos atradimas atskleidė svarbią morfologinę grandį iš ankstyvosios ruoninių evoliucijos. Ši grandis ankstyvesnė, nei labiau pažįstamą ruonišką sandarą turinti gentis *[[Enaliarctos]]*. Gentis *Puijila* yra pereinamoji forma, kuri suteikia informacijos, kaip ruoniniai grįžo į vandenynus. Panašiai *[[Archaeopteryx]]* nušviečia dabartinių paukščių evoliuciją.

## Atradimas
Šią naują rūšį 2007 m. atrado Natalija Rybčinski (*Natalia Rybczynski*) ir jos grupė, Devono saloje (Nunavutas, Kanada) rinkusi paviršinius pavyzdžius ankstyvojo mioceno ežerų nuosėdose, priklausančiose *Haughton* formacijai. Paleobotaniniai duomenys rodo, kad senovinę ežero aplinką sudarė miškų bendrija, pereinamoji tarp borealinio ir spygliuočių-lapuočių miškų, o klimatas buvo vėsus vidutinis pakrantinis, su vidutinėmis žiemomis. *Puijila darwini* yra pirma mėsėdžių žinduolių rūšis, aptikta *Haughton* ežero nuosėdose. Šie duomenys taip pat yra užuomina, kad visa ruoninių šeima galbūt yra atsiradusi Arktikoje.

Pirmąjį radinį aptiko lauko asistentė Elizabeta Ros (*Elizabeth Ross*). Ros, važiuodama grupės džipu, buvo priversta sustoti, nes iki pagrindinės stovyklos likus keliems kilometrams pasibaigė degalai. ten ir aptiko pirmą fosiliją. Metais vėliau, pirmą 2008 m. ekspedicijos dieną, puijilos kaukolę aptiko grupės fotografas Martinas Lipmanas.

## Nuorodos
Koloneris

**Koloneris** () – ilgiausia upė Sent Vinsente ir Grenadinuose, esanti pagrindinėje Sent Vinsento saloje. Išteka iš Grand Bohomnės viršūnės pietryčių, šiaurės rytų kryptimi. Prieš įtekėdamas į Atlanto vandenyną, salos rytinėje pakrantėje pasuka rytų kryptimi. Šalia upės įkurtas Kolonerio miestas.
Veiherovo apskritis

**Veiherovo apskritis** () – apskritis šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje. Apskrities centras įsikūręs Veiherovo mieste. Apskritis šiaurės rytuose ribojasi su Pucko apskritimi, rytuose su Gdynės miestu, pietuose su Kartuzų apskritimi ir vakaruose su Lemborko apskritimi. Iš šiaurės apskritį taip pat supa Baltijos jūra.

## Istorija

Veiherovo apskritis įkurta 1999 m. sausio 1 d., po Lenkijos vietos savivaldos reformos, priimtos 1998 m.

## Apskrities valsčiai

Apskrityje yra 10 valsčių:

## Nuorodos
* Powiat wejherowski (Polskawliczbach.pl)
Vyškuvas

**Výškuvas**  () – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje; Vyškuvo apskrities administracinis centras. 27 tūkst. gyventojų (2006 m.).

## Istorija

Pirmąkart Vyškuvo kaimas dokumentuose paminėtas 1203 m. Miesto teisės jam suteiktos 1502 m. Antrojo Šiaurės karo metu, 1655–1660 m., miestas buvo sugriautas ir neteko svarbos regione. Pramonę imta plėtoti 1897 m., kai buvo nutiestas Pilavos–Tluščo–Ostrolenkos geležinkelis.

## Šaltiniai
Bronius Povilaitis (1948)

**Bronius Povilaitis** (g. 1948 m. kovo 1 d. Klopuose, Joniškio rajonas) – ekonomistas, buvęs Lietuvos banko valdybos pirmininkas.

## Biografija
1966 m. baigė Joniškio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

Iki 1990 m. SSRS valstybinio banko Lietuvos SSR respublikinio banko valdytojo pirmasis pavaduotojas. Nuo 1990 m. dirbo Lietuvos banke; 1990 m. valdybos pirmininkas , 1990–1993 m. valdybos narys, 1993–1996 m. Pinigų politikos departamento direktorius, 2000–2012 m. šio departamento direktoriaus patarėjas. Nuo 2012 m. dėsto Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete.

## Šaltiniai

|-
Vinciūniškės

**Vinciūniškės** – šiaurės rytinė Vilniaus miesto dalis, esanti į rytus nuo kelio , dešiniajame Veržuvos upės krante (upės žemupyje), tarp Veržuvos (vakaruose) ir Žemosios Veržuvos (rytuose). Šioje vietovėje įsikūrę Vinciūniškių kolektyviniai sodai. Vietovė įdomi tuo, kad šalia esančiame miške, kai Vilniaus kraštas buvo okupuotas Lenkijos (1920–1939 m.), vyko lenkų karinės pratybos. Miške buvo iškasta ištisa apkasų sistema, kuria naudojosi lenkų, o vėliau ir sovietų kareiviai, atvykdavę čia iš Vismaliukų poligono.

Nuo 2014 m. Vinciūniškes aptarnauja 114 nr. autobusas.
Italų mastifas

**Italų mastifas** arba **Kanų Korsas** – italų šunų veislė.

## Kilmė
Italų mastifas – tiesioginis senovės Romos molosų palikuonis. Seniau ši veislė buvo paplitusi visoje Italijoje, tačiau dabar šios veislės šunų yra tik pietinėje Italijos provincijoje Puglijoje ir kaimyniniuose regionuose. Veislės pavadinimas kilęs iš lotynų kalbos žodžio „cohors“ (sodybos kiemas arba aptvaras), ir reiškia gynėją, fermų, kiemų ir aptvertos nuosavybės sargą. Šios veislės šunys išveisti XVI a., dažniausiai buvo naudojami medžioklei bei apsaugai.

## Išvaizda
Tvirtas, raumeningas, elegantiškas ir judrus šuo. Gana stora oda. Risčia eisena.

## Naudojimas
Sarginis ir apsauginis šuo. Bandų ganytojas. Medžioklinis šuo.

## Charakteris ir temperamentas
Šis šiurkštus, įžūlus šuo yra pilnas energijos ir ypatingai drąsus. Italų mastifas yra išdidus, švelnus ir prisirišęs prie savo šeimininko. Šios veislės šunys toleruoja vaikus ir noriai žaidžia su jais. Atsargus su nepažįstamaisiais. Juos lengva dresuoti.

## Nuorodos
* http://www.kika.lt/index.php?module=encyclopedia&action=view_animal&animal_id=27665195
Dula

**Dula** ( – „moters tarnaitė“ arba „vergė“)  – gimdyvės padėjėja, galinti padėti gimdančiai moteriai prieš gimdymą, gimdymo metu ir laikotarpiu po gimdymo. Ji neteikia jokių medicininių paslaugų, tačiau padeda suteikdama gimdyvei ir jos partneriui ar (ir) šeimai informaciją (žinias), fizinę pagalbą ir emocinę paramą. 

Istoriškai moterys visuomet turėjo giminaičių ar kitų gentainių paramą, tačiau medicinos praktika iš dalies pašalino poreikį kartais su neigiamomis pasekmėmis. Terminas „dula“ pirmą kartą pavartotas antropologiniame tyrime, kurį 1973 m. vykdė Dana Raphael. D. Raphael teigė, kad tarp gyvūnų žinduolių įprasta, jog gimdyme dalyvauja tos pačios rūšies moteriškos lyties žinduolis. Žmonių bendruomenėse gimdyme tradiciškai dalyvaudavo šeimynykštė ar draugė. Anot autorės, jų dalyvavimas užtikrindavo sėkmingą gimdymą ir ilgą žindymą. Šiame kontekste Raphael įvedė „dulos“ terminą. Jį galutinai įtvirtino Marshall Klaus ir John Kennell, JAV mokslininkai, tyrinėję klinikinių gimdymų, kuriuose dalyvavo gimdyvės padėjėja, eigą.

## Medicininiai aspektai
Nuolatinė parama gimdyvei gimdymo metu, kurią teikia gimdyvės padėjėja (greta kitų potencialiai gimdyme dalyvaujančių grupių, pvz., bendrosios praktikos slaugytojos, akušerės, kiti ligoninės darbuotojai, partneriai, šeimos nariai ar draugai), teigiamai veikia gimdymo eigą ir motinos bei naujagimio sveikatą. JAV atlikti tyrimai liudija apie šiuos teigiamus rodiklius: trumpesnė gimdymo trukmė, mažiau Cezario pjūvio operacijų, mažiau gimdymo komplikacijų, saikingesnis medikamentų naudojimas, retesni atvejai, kai prireikė mechaniškai išimti vaisių, geresni naujagimių Apgar skalės rodikliai, trumpesnis laikas, praleistas neonatalinės intensyviosios terapijos skyriuose, pozityvi motinų psichologinė savijauta, pasitenkinimas gimdymo patirtimi, didesnis žindančių mamų skaičius.

## Organizacijos
DONA (būstinė JAV) yra didžiausia ir seniausia gimdyvių padėjėjas vienijanti pasaulinė organizacija, įkurta 1992 metais. Šiuo metu ji vienija daugiau nei 7000 narių. Atskirose šalyse veikia nacionalinės gimdyvių padėjėjų organizacijos. Europos šalių gimdyvių padėjėjų organizacijos 2010 m. susivienijo į Europos gimdyvių padėjėjų tinklą.

## Šaltiniai
Kininis gvazdikas

**Kininis gvazdikas** (*Dianthus chinensis*; ; ) – gvazdikų genties (*Dianthus*) rūšis, kurios natūralus arealas yra šiaurės Kinija, Korėja, Mongolija ir pietryčių Rusija.

Tai žolinis daugiametis augalas, užaugantis iki 30–50 cm aukščio. Lapai būna žali ar pilkšvai žali, siauri, 3–5 cm ilgio ir 2–4 mm pločio. Žiedai būna balti, rausvi ar raudoni, 3–4 cm skersmens, augantys po vieną ar mažuose žiedynuose. Žydi nuo pavasario iki vidurvasario.

Ši rūšis plačiai auginama kaip gėlė, tiek Kinijoje, tiek visur vidutinės klimato juostos kraštuose. Auginimui darželiuose buvo išvesta daug veislių.

## Šaltiniai
Pati gražiausia žmona

**Pati gražiausia žmona** ()  – 1970 m. italų režisieriaus Damiano Damiani sukurta kriminalinė drama, pradėjusi aktorės Ornelos Muti karjerą kine. 

Juosta paremta tikrais 1965 m. įvykiais apie merginą iš pietų Italijos Franca Viola, kuri buvo pagrobta ir išprievartauta, tačiau atsisakė tekėti už savo skriaudiko. Vėliau ši moteris tapo pokarinės Italijos moterų emancipacijos simboliu. 

## Pagrindiniai aktoriai

: *Aktorius – vaidmuo*
* Ornella Muti – Frančeska
* Alessio Orano – Vito Juvara
* Tano Cimarosa – Gaetano Čimarosa, Frančeskos tėvas   
* Enzo Andronico – advokatas  
* Amerigo Tot – Antonino Stela 

## Turinys

Viename Sicilijos miestelyje mafijos vadeiva prieš sėsdamas į kalėjimą, pasikviečia būsimą savo įpėdinį Vitą Juvarą. Be kitų pamokymų jis liepia šiam vesti gerą merginą, kad santuoka sustiprintų jo padėtį visuomenėje ir suteiktų užuovėją.

Vitui į akį krenta vos 15 sulaukusi gražuolė Frančeska, tačiau mergina nenori turėti jokių reikalų su žmogumi, siejamu su nusikaltėliais. Kuo atkaklesnis darosi Vitas, tuo labiau jam priešinasi Frančeska, nepadeda nei tėvų, kurie tiesiog bijo būsimo žento.

Galiausiai, neapsikentęs draugų pašaipų, Vito pagrobia merginą ir nusiveža į atokius namus. Matydamas, kad jo merginimasis bergždžias, Vitas ją išprievartauja, tikėdamasis, kad dabar reikalai klostysis savaime, mat Sicilijoje priimta, kad nekaltybę praradusi mergina privalo ištekėti.

Tačiau netrukus Frančeska parašo pareiškimą policijai, tuo sukrėsdama visą miestelį, kuriame nepriimta priešintis mafijos atstovams. Vis dėlto policija negali pradėti tyrimo, nes apie nusikaltimą gali paliudyti tik Frančeskos jaunesnysis brolis, taigi abu nepilnamečiai, o Vitas gali surinkti visą būrį liudininkų, patvirtinsiančių, jog šis jokio nusikaltimo nepadarė. Tam, kad Frančeskos žodžiais būtų patikėta, ji turi įtikinti liudyti savo tėvus. Pastarieji įbauginti ir netgi dėl visko kaltina pačią dukrą, o Vitas tuo metu jau planuoja sužadėtuves ir vestuves. Frančeskai dar  kartą jį atstūmus, Vito žmonės užmuša jos tėvų ožką, tuo perspėdami, kad jiems beviltiška priešintis. Dar daugiau, miestelio moterys sumuša merginą, išdrįsusią paremti Frančeską, o ją įtikinėti atsiimti pareiškimą imasi net miestelio šventikas.

Spaudimas prieš ją vis labiau didėja, merginą palaiko tik mama ir brolis, tačiau visas miestelis ją smerkia. Galiausiai Frančeska pati sudegina tėvų ūkį, sunaikindama jų baimės priežastį ir tuo parodydama, kad jos niekas negali palaužti. Sukrėstas tėvas galiausiai parašo pareiškimą policijai ir Vitas supranta, kad bausmės jam nepavyks išvengti.

## Įdomūs faktai
Filmo kūrimo metu Ornelai Muti buvo tik 14 ir tai buvo jos debiutas kine. 

1975 m. ji ištekėjo už Alessio Orano, kuris šiame filme vaidino jos skriaudiką. Jų santuoka truko iki 1981 m.

Frančeskos tėvą filme vaidina Tano Cimarosa, buvusioje Tarybų Sąjungoje geriausiai žinomas Rozarijo Agro vaidmeniu 1974 m. rusų-italų komedijoje „Nepaprasti italų nuotykiai Rusijoje“.
Musteloidai

**Musteloidai** (*Musteloidea*) – plėšriųjų žinduolių būrio antšeimis, kurį sudarančias rūšis vienija kaukolės ir dantų sandara. Musteloidai turi bendrą protėvį su ruoniniais.

*Musteloidea* antšeimį sudari šios šeimos:
* mažosios pandos (*Ailuridae*) – mažoji panda,
* kiauniniai (*[[Mustelidae]]*) – žebenkštis, ūdra, kiaunė, barsukas ir kt.
* meškėniniai (*Procyonidae*) – meškėnas, koatis, kibiauodegis meškėnas ir kt.
* skunsiniai (*Mephitidae*) – skunsai.

Šiaurės Amerikoje ursoidai ir musteloidai pasirodė vėlyvajame eocene, Čedrono periode. Europoje ursoidai ir musteloidai pirmąkart pasirodė ankstyvajame oligocene, išsyk po eoceno-oligoceno išmirimo.

Gali būti, kad antšeimis *Musteloidea* yra ne monofilinis. Keletas ar visi diagnostiniai musteloidų požymiai galbūt galėjo išsivystyti dviejų ar daugiau adaptyviųjų radiacijų dėka iš primityviųjų ursoidų (pvz., *[[Amphicynodon]]*).

## Nuorodos
Kolombo planas

**Kolombo planas** () – tarptautinė organizacija, įkurta 1950 m. sausio mėn. Kolombe, Šri Lankoje vykusio Tautų Sandraugos šalių ministrų susitikimo metu. Pirmosios narės buvo Australija, Indija, Naujoji Zelandija, Pakistanas ir Šri Lanka. Vėliau prisijungė JAV, Didžioji Britanija, Kanada, dauguma Pietų ir Pietryčių Azijos bei Okeanijos valstybių. Šiuo metu organizacijai priklauso 27 šalys.

Iš pradžių Kolombo planas buvo įsteigtas kaip laikina organizacija šešeriems metams. Vėliau jo gyvavimas pratęstas kelis kartus, o 1980 m. – neribotam laikotarpiui. Organizacijos tikslas – stiprinti ekonominį šalių vystymąsi, suteikiant finansinę ir technologinę pakalbą. Ankstyvuoju laikotarpiu Kolombo plano pagrindu išsivysčiusios šalys narės (kaip kad JAV ar Japonija) vykdė besivystančiose šalyse įvairius projektus: plėtė infrastruktrą, statė ligonines, universitetus, pramonės gamyklas, finansavo specialistų paruošimą. Šiuo metu organizacija turi keturias nuolatines programas, kurių projektus finansuoja įvairūs šalių narių donorai.

## Nuorodos
* Oficialus puslapis 

## Šaltiniai
Valilabu

**Valilabu** () – upė šiaurės vakarų Sent Vinsente ir Grenadinuose. Išteka iš Grand Bonhomės kalnų centrinėje salos dalyje ir teka šiaurės vakarų kryptimi, kol įteka į Karibų jūrą. Šioje vietovėje, netoliese Levardo greitkelio esančios Valilabu versmės, yra ypač paplitusios tarp turistų. Šalia upės ištakų buvo nufilmuotos kelios „Karibų piratai: Juodojo perlo prakeiksmas“ filmo scenos.
Sent Vinsentas

**Sent Vinsentas** () – vulkaninė sala Karibų jūros regione, Priešvėjinių Antilų salų grupėje, tarp Sent Lusijos šiaurėje ir Grenadinų pietuose. Įeina į Sent Vinsento ir Grenadinų valstybę, yra didžiausia ir gausiausiai apgyvendinta jos sala.

Salos plotas 345 km². Ji nusidriekusi iš šiaurės į pietus 29 km, plotis siekia 18 km. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 84 km. Salos paviršius kalnuotas, sudarytas iš vulkaninių masyvų, kurių svarbiausias – aktyvus Sufriero ugnikalnis (1234 m). Sent Vinsento saloje veši tropinės džiunglės, pakrantėse driekiasi juodo smėlio paplūdimiai.

Sent Vinsente gyvena apie 100 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai: Kingstaunas, Leju, Barualjė, Šatobleras, Džordžtaunas, Kaliaka.

Salą 1498 m. atrado Kristupas Kolumbas ir pavadino Šv. Vincento Saragosiečio garbei. Karibai salą tuo tarpu vadino Hairuna.
Liublinecas

**Liublinecas** () – miestas pietų Lenkijoje, turintis 24 229 gyventojų (2006 m.). Tai Liublineco apskrities sostinė, Silezijos vaivadijos, iki 1999 m. vadintos Čestochova, dalis.

## Geografija
Liublinecas yra istorinio Aukštutinės Silezijos regiono šiaurėje, maždaug 60 km į šiaurės vakarus nuo Katovicų. Tai svarbus geležinkelio mazgas, kuriame kertasi ypatingos svarbos linijos – rytų-vakarų (iš Čenstakavos į Opolę) ir pietų-vakarų (iš Katovicės į Poznanę), taip pat plėtojama lengvoji ir chemijos pramonė. Vietovė apsupta miškų, įskaitant Aukštutinį Lisvartos Mišų kraštovaizdžio parką į šiaurę nuo miesto.

## Istorija
Liublinecas įkurtas apie 1270 m. Piasto kunigaikščio Vladislavo Opolskio, pakeliui iš jo rezidencijos Opolėje į Krokuvą. XIII a. pabaigoje – XIV a. pradžioje Liublinecui Magdeburgo teise suteiktas miesto statusas.