open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vaitakiemis

**Vaitakiemis** (lenk. *Wojtokiemie*) – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į pietryčius nuo Punsko, apie 15 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 123 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 1944 m. surašymo duomenimis kaime gyveno 219 lietuviai ir 13 lenkų. XXI a. pradžioje daugiau nei 90 % gyventojų – lietuviai. Išlikę keletas XIX a. statytų pastatų. Valsčiaus keliai: Užvidugirių Būda – Bokšiai (senovinio kelio iš Lazdijų į pietinę Prūsiją atkarpa) ir Seivai – Punskas. Pakelės kryžius. Punsko bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomis knygomis.

## Istorija
Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas *Baltųjų Seivų* vardu minimas nuo 1642 m., o nuo 1765 žínomas *Vaitakiemio* vardu. Tarpukaryje įsisteigia lietuviškų organizacijų skyriai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 238 žmonės, iš kurių 12 vokiečių ir 226 lietuviai. Po karo kai kurioms lietuvių šeimoms buvo draudžiama gyventi Vaitakiemyje. 1957 m. sausio 4 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Į Vaitakiemį įjungtas buvęs Čarnozemės kaimelis. Vaitakiemis garsėja savo saviveikla. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Mokykla
1919-1926 m. veikė lietuviška pradinė mokykla. Nuo 1956 m. veikia lietuvių mokykla su etnografiniu ansambliu *Malūnėlis*. Trys mokytojai ir pora dešimčių mokinių.

## Žymūs žmonės
* Motiejus Kraužlys (g. 1907 m.) – inžinierius, Vilniaus krašto lietuvių visuomenės veikėjas,
* Janina Macukonienė (Aleksaitė) (g. 1953 m.) – mokytoja, poetė ir visuomenininkė,
* Kazimieras Mielkus (1887–1965) – ūkininkas, Lietuvos visuomenės ir valstybės veikėjas,
* Anastazija Sidarienė (g. 1958 m.) – mokytoja ir kraštotyrininkė, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėja,
* Jonas Stoskeliūnas (1913–1991) – mokytojas,
* Aldona Vaicekauskienė (g. 1952 m.) – mokytoja ir etnografė, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėja.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Vaitakiemio gyventojų tinklalapis
* Kaimo geografinė padėtis Punsko valsčiuje 
* Mokyklos statybos istorija 
* Kaimas žemėlapyje
Akvaviva

**Akvaviva** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Miestas ribojasi su Borgo Madžorė ir San Marinu, bei Italijoje su Verčelio ir San Leo savivaldybėmis. Yra dvi parapijos.

Miestas pavadintas taip dėl svarbaus vietinio išteklio – vandens.

## Sportas
* SS Virtus (futbolas)

## Šaltiniai
Hanto medžioklė

**Hanto medžioklė** (, gamybinis pavadinimas *Spring Break in Bosnia*) – 2007 m. JAV režisieriaus Ričardo Šepardo drama pasakojanti apie karą Balkanuose.

Filmo premjera įvyko 2007 m. rugsėjo 3 d. Venecijos filmų festivalyje.

## Siužetas

Televizijos žinių žurnalistas Saimonas Hantas ir operatorius Dakas kartu buvo įvairiuose planetos karštuose taškuose: nuo Bosnijos iki Irako, nuo Somalio iki Salvadoro. Kartu jie nukrypdavo nuo redakcijos užduoto kelio, įrašydavo įspūdingus reportažus ir iškovojo EMI apdovanojimą. Bet kartą viskas pasikeitė. Tiesioginio eterio metu iš Bosnijos kaimo Saimoną ištinka nervinis priepuolis, po kurio Dakas paaukštinamas pareigose, o Saimonas kažkur dingsta.

Po penkerių metų Dakas sugrįžta į Sarajevą su jaunu žurnalistu Bendžeminu sukurti reportažo – „Penkeri metai po karo“. Bet netikėtai atsiranda Saimonas ir pažada jiems sensacingą išimtinį reportažą. Saimonas įtikiną Daką, kad žino kur surasti „Lapę“ – Bosnijos karo nusikaltėlį Nr. 1, kurio ieško viso pasaulio specialiosios tarnybos.

Šioje pavojingoje misijoje trys žurnalistai, apsiginklavę tik nepatikima informacija, išsiruošia į priešų teritorijos gilumą.

## Aktoriai
* Richard Gere – Saimonas Hantas
* Terrence Howard – Dakas
* James Brolin – Franklinas Haris
* Jesse Eisenberg – Bendžeminas
* Ljubomir Kerekeš – Radoslavas Bogdanovič
* Diane Kruger – Mirijana
* Mark Ivanir – Boris
* Zdravko Kocevar – Saša
* Kristina Krepela – Marda
ir kt.

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali filmo svetainė
Kazokų prikazas

**Kazokų prikazas** () – prikazas Rusijoje, tvarkęs pėsčiosios ir raitosios kazokų kariuomenės reikalus tiek Maskvoje, tiek kituose miestuose. Jam buvo pavaldūs atamanai, esaulai, sotnikai ir kiti kazokų karininkai.

Kazokų prikazas šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1618 m., paskutinį kartą – 1646 m.
Didysis naminis voras

**Didysis naminis voras** (*Tegenaria gigantea*) – piltuvininkų (*Agelenidae)* šeimos, kampavorių (*Tegenaria*) genties voras. Paplitęs Anglijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje ir Portugalijoje, taip pat Šiaurės Amerikoje ir Australijoje.

Šio voro dydis yra 7 cm tarp ištiestų kojų tarpugalių.

Šis plaukuotas ilgakojis voras dažniausiai gyvena gyvenamuosiuose pastatuose. Slepiasi tamsiuose kampuose ir čia mezga tinklą. Aukos naminis voras tyko iš voratinklio pagamintame vamzdelyje. Naktį patinai išsiruošia ieškoti patelių, todėl juos dažnai galima pamatyti bėgančius grindimis. Klajodami jie dažnai įkrenta į baseinus ar kriaukles, o įkritę nebegali išlipti, nes vorai nemoka laipioti slidžiais paviršiais.
Borgo Madžorė

**Borgo Madžorė** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Tai antras pagal dydį šalies miestas, įsikūręs Titano kalno papėdėje. Jis nesiriboja tik su Kjezanuovos savivaldybe. Borgo Madžorė yra svarbiausias miestas San Marino ekonomikoje. Veikia sraigtasparnių oro uostas.

## Sportas
Miestą atstovauja AC Libertas futbolo klubas, jo stadione taip pat žaidžia SS San Giovanni komanda.

## Šaltiniai
Vaičiuliškės

**Vaičiuliškės** (arba ***Vaičiuliškė***; ) – lietuviškas kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Punsko valsčiuje, Seinų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 4 km į šiaurę nuo Punsko, apie 23 km į šiaurės vakarus nuo Seinų ir 130 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. 68 gyventojai (1983). Daugiau nei 90 % kaimo gyventojų yra lietuviai. Trumpalio ežeras, Punsko upės ištakos. Valsčiaus kelias Punskas–Aglinė.

## Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įsikūrė XVII a. viduryje. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą kaime gyveno 142 žmonės, iš kurių 86 lenkai ir 56 lietuviai.

Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų padaliniai, o 1957 m. rugpjūčio 4 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Antrojo pasaulinio karo metais 60 % gyventojų buvo išvaryti į Lietuvą. 1946 m. gruodžio 24 d. Vinco Pauliukonio name įvyko Lietuvos ir Lenkijos partizanų susitikimas, kuriame buvo sutarta dėl bendrų kovos veiksmų. Lenkams vadovavo srities komendanto pavaduotojas Michalas Kaščikas – Staly, o lietuviams – Jurgis Krikščiūnas-Rimvydas. 1961–1973 m. veikė lietuvių pradinė mokykla. Punsko bibliotekos filialas su lietuviškomis ir lenkiškomois knygomis. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Kaimo geografinė padėtis Punsko valsčiuje 
* Kaimas žemėlapyje
* Vaizdas iš palydovo
*
Rekonstrukcija (JAV)

**[[JAV]] rekonstrukcija**&nbsp;– istorinis JAV laikotarpis, kuris vyko po pilietinio karo, 1863–1877 metais. Jos metu buvo patvirtinta vergijos panaikinimo reforma.

## Istorija

1865&nbsp;m. JAV Kongresas patvirtino 13-ąją JAV Konstitucijos pataisą dėl vergijos panaikinimo. Laisvais piliečiais tapo 4 mln. juodaodžių. Buvo pradėta vykdyti A. Linkolno numatyta Pietų rekonstrukcijos programa. Ši programa turėjo pertvarkyti pietines JAV valstijas ir vėl jas prijungti prie Sąjungos. Po JAV pilietinio karo į pietines valstijas buvo įvesta federacinė kariuomenė, o jas valdė prezidento paskirti gubernatoriai.

1867&nbsp;m. Pietuose įvyko rinkimai į valstijų konventus, kurių rinkimuose dalyvavo ir juodaodžių grupės. Naujai išrinkti konventai panaikino pietinių valstijų atsiskyrimo nuo Sąjungos aktus.

1868&nbsp;m. Kongresas patvirtino 14-ąją konstitucijos reformą, kuri suteikė juodaodžiams pilietines teises, o 1870&nbsp;m. įtvirtino ir 15-ąją konstitucijos pataisą, juodaodžiai gavo rinkimų teises.

Prasidėjus rekonstrukcijai, į Pietus iš šiaurinių valstijų plūstelėjo daug lengvo pelno ieškotojų. Vieni supirkinėjo žemes ir turtėjo spekuliuodami, kiti siekė politinės karjeros. Prezidento Uliso Granto valdymo metais šalyje klestėjo korupcija ir piktnaudžiavimas valdžia, kuris ypač pasireiškė Pietuose. Daugelis rekonstrukcijos šalininkų nusivylė respublikonų politika. Baltaodžiai, pasinaudoję rasiniais prietarais, pradėjo stumti juodaodžius iš politinio gyvenimo. Baugino, gąsdino, trukdė balsuoti. Kadangi fermeriai bijojo juodaodžių konkurencijos, plantatoriai skirstė baltaodžius nuo juodaodžių. Taip demokratų partijos atstovai vėl įsitvirtino vietiniuose valdžios organuose.

1877&nbsp;m., po ginčytinų prezidento rinkimų respublikonai, susitarę su demokratais, kad jų kandidatas būtų pripažintas prezidentu, pažadėjo tais pačiais metais iš Pietų išvesti federacinę kariuomenę. Ją išvedus rekonstrukcija baigėsi. Baltaodžiai priėmė segregacinius įstatymus, kurie juodaodžius atskyrė nuo baltaodžių visuomenės.

Juodaodžiams buvo draudžiama lankytis daugelyje viešų vietų. Jie negalėjo laisvai keliauti ir gyventi. Daliai iš jų buvo atimta teisė balsuoti. Po pilietinio karo juodaodžiai gavo laisvę, tačiau ne lygybę.

## Nuorodos
*http://www.pbs.org/  Tinklalapis apie JAV rekonstrukciją
Domanjanas

**Domanjanas** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Miestas ribojasi su Borgo Madžorė, Faetnu ir Seravale, vakaruose su Italiją.

## Istorija

Anksčiau miestas vadinosi ***Montelupu*** ().

## Sportas

Miestą atstovauja FC Domagnano futbolo klubas, jo stadione žaidžia ir SP Cailungo bei SP Tre Penne komandos.

## Šaltiniai
Faetanas

**Faetanas** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Miestas ribojasi su Borgo Madžorė, Fiorentinu, Domanjanu ir Montedžardinu, vakaruose su Italiją.

## Istorija

Prie San Marino prijungtas 1463 m.

## Sportas
* SC Faetano (futbolas)

## Šaltiniai
Fiorentinas

**Fiorentinas** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Miestas ribojasi su Borgo Madžorė, Kjezanuova, Faetanu, Montedžardinu ir San Marinu, pietuose su Italija.

## Istorija

Vietovė apgyvendinta dar iki romėnų laikų.

## Sportas

### Futbolas
* FC Fiorentino
* SP Tre Fiori

## Šaltiniai
Svetimšalių prikazas

**Svetimšalių prikazas** () – Maskvos Rusijos prikazas, tvarkęs Rusijos kariuomenėje tarnavusių svetimšalių reikalus. Žinoma, kad jis mokėdavo kariuomenėje tarnavusiems svetimšaliams algas.

Prikazas jau egzistavo caro Fiodoro Ivanovičiaus laikais. Iki 1666 m. Svetimšalių prikazui priklausė Vokiečių kvartalas (*Немецкая слобода*) Maskvoje. 1680 m. lapkričio 12 d. įsakymu Svetimšalių prikazas buvo sujungtas su Reitarų prikazu.

Svetimšalių prikazo funkcijos iki šiol nėra ištirtos, nors dalis šio prikazo bylų yra išlikusios Rusijos Teisingumo ministerijos archyve Maskvoje.
Seravalė

**Seravalė** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų, didžiausias miestas valstybėje. Įsikūręs šalies šiaurėje, Apeninų kalnų pakraštyje. Stovi Šv. Andriaus bažnyčia.

## Istorija

Pirmą sykį dokumentuose paminėtas 962 m. kaip *Castrum Olnani*. 1463 m. popiežius Pijus II perleido Seravalės valdymo teises San Marinui.

## Sportas

Miestui atstovauja SS Cosmos futbolo klubas, jo stadione žaidžia taip pat SS Folgore/Falciano, SC Faetano ir AC Juvenes/Dogana klubai.

## Šaltiniai
Montedžardinas

**Montedžardinas** – savivaldybė ir vienas iš devynių San Marino miestų. Tai mažiausias miestas valstybėje. Miestas ribojasi su Fiorentinu ir Faetanu, su Italija.

## Istorija

Prie San Marino prijungtas 1463 m.

## Sportas

Miestą atstovauja SP La Fiorita futbolo klubas, jo stadione taip pat žaidžia SS Murata komanda.

## Šaltiniai
Ginklų prikazas

**Ginklų prikazas** () – Maskvos Rusijos prikazas, tvarkęs šaunamųjų parakinių ginklų (išskyrus patrankas) gamybą. Jis valdė šaunamųjų ginklų dirbtuves, ginklų meistrus ir Ginklų palatą (ginklų sandėlį).

Manoma, kad Ginklų prikazas buvo įkurtas XVI a. pradžioje. Dokumentuose prikazas minimas nuo 1610 iki 1669 m. 1669 m. Ginklų prikazą pakeitė Ginklų palata.

Ginklų prikazui vadovavo *oružničis* (*оружничий*), kuris būdavo bojarinas ar okolničis.
X-Ray Dog

**X-Ray Dog** – JAV muzikinė studija, įsikūrusi Berbanke, Kalifornijoje. Kuria muzikinius takelius filmams. Būdinga pompastiška, teatralinė, epinė orkestrinė muzika su stipriais chorų pritarimais. X-Ray Dog garso takeliai daugiausia naudojami veiksmo, fantastiniams, mokslinės fantastikos, nuotykių filmams.

X-Ray Dog muzika skamba tokiuose filmuose kaip „Žiedų valdovas“, „Aleksandras“, „Kruvinasis deimantas“, „Narnijos kronikos“, „Karibų piratai“, „Ekvilibriumas“, „Niujorko gaujos“, „Haris Poteris“, „Aš - robotas“, „Nužudyti Bilą“, „Kingkongas“, „Dangaus karalystė“, „Pano labirintas“, „Ridiko kronikos“, „Ženklai“, „Žmogus-voras“, „Terminatorius 3“, „Diena po rytojaus“, „Troja“, „Van Helsingas“, „X-Menai“, „Avinėlių tylėjimas“, „Tamsos riteris“, „Dingę“ ir kt.

Studijai vadovauja Chris Field. Be jo, pagrindiniai kompozitoriai yra Paul Dinletir, Mark Griskey, Justin R. Durban, Lior Rosner, Inon Zur, Jim Crew, Michael Rubino, Mitch Lijewski, Bernhard Groinig, Tim Stithem, Brian Rogers, Juan Suarez, Jono Brown, Assaf Rinde, Alistair Cooper, LeakyBrain, Tom Lilly. Be to, prisideda visa eilė kviestinių kompozitorių.

## Diskografija
X-Ray Dog yra sudarę 35 albumus, tačiau šie komerciškai nėra platinami.

## Nuorodos
* Oficiali svetainė ;
* X-Ray Dog aprašymas;
* .

**Muzikos pavyzdžiai:**
* Kūrinys ''Here comes the king'';
* Kūrinys ''Dethroned'';
* Kūrinys ''Gothic power''.
Lazerinė abliacija

**Lazerinė abliacija** – procesas, kurio metu naudojant lazerio šviesą pašalinama medžiaga iš kietojo kūno ar skysčio (žr. abliacija). Esant mažam lazerio srautui, medžiaga yra šildoma sugerta lazerio energija, dėl to garuoja arba sublimuoja (pasikeičia iš kietos į dujinę būseną nepereidama skystos būsenos). Esant dideliam lazerio srautui, medžiaga paprastai virsta plazma. Dažniausiai lazerinei abliacijai naudojami impulsiniai lazeriai, tačiau ji galima ir su nuolatinės veikos lazeriais.

Gylis, iki kurio sugeriama lazerio energija ir pašalintos medžiagos kiekis vienu lazerio impulsu priklauso nuo tos medžiagos optinių savybių ir lazerio bangos ilgio.

## Taikymai

Kadangi lazerio impulsų trukmės (nuo milisekundžių iki femtosekundžių) ir srautai gali būti tiksliai kontroliuojami, lazerinė abliacija vertinga tiek moksliniams, tiek pramoniniams taikymams – nuo lazerinio apdirbimo iki lazerinės spektroskopijos ar anglies nanovamzdelių gamybos.

### Apdirbimas

Paprasčiausias lazerinės abliacijos taikymas – lazerinis apdirbimas ir lazerinis gręžimas. Impulsinių lazerių pagalba galima išgręžti itin mažas, gilias skyles netgi labai kietose medžiagose. Dėl trumpo lazerio impulso medžiaga pašalinama taip greitai, kad aplinkui esanti medžiaga įšyla labai mažai.

### Valymas

Dėl skirtingai sugeriamos lazerio spinduliuotės energijos, impulsiniai lazeriai (pvz., CO<sub>2</sub> ar  lazeriai) gali būti panaudoti paviršių valymui: pavyzdžiui, dažų, dangos, nešvarumų pašalinimui nepažeidžiant valomo paviršiaus.

Lazerinio valymo privalumai:
* nenaudojami tirpikliai ir kiti chemikalai;
* lengvai automatizuojamas procesas;
* mažos eksploatacinės išlaidos, palyginus su alternatyviais metodais, nors pradiniai investavimo kaštai didesni;
* minimalus objekto šilimas.
*Itin tikslus valymo plotas, nepažeidžiamas šalia esantys paviršius.
*Galima valyti lengvai pažeidžiamas medžiagas, pvz: popierius, stiklas, drobė, ploni metalo lakštai.
*Esant keliems skirtingiems dažų sluoksniams, galima juos šalinti (atidenginėti) po vieną sluoksnį. Ši technologija taikoma restauruojant uždažytas freskas, paveikslus.

### Padengimas

Lazerinė abliacija gali būti naudojama ir dangų sudarymui. Tai pasiekiama abliuojant dangos medžiagą ir leidžiant jai nusėsti ant padengiamo paviršiaus. Naudojama dangoms iš tų medžiagų sukurti, kurios paprastai sunkiai garuoja kitais būdais ir, pvz., taikoma gaminant tam tikrus aukštatemperatūrius superlaidininkus.

### Medicina

Lazerinė abliacija dažnai taikoma medicinoje, pavyzdžiui, navikiniams audiniams naikinti ar lazerinėje chirurgijoje. Lazerinė chirurgija plačiai taikoma operuojant akis, pvz., LASIK ir LASEK chirurgijoje trumparegystės, toliaregystės ir astigmatizmo koregavimui. Čia naudojami eksimeriniai lazeriai.

## Nuorodos
* Lazerinio mikroapdirbimo technologijų laboratorija Vilniuje
*Lazerinis valymas
Povilas Pukys

**Povilas Pukys** (1882 m. gruodžio 17 d. Gyvakaruose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 1964 m. rugpjūčio 22 d. Tirkšliuose) – Lietuvos kunigas, prelatas, bažnyčių statytojas, ekonominių draugijų kūrėjas, spaudos platintojas, 1905 m. Vilniaus seimo dalyvis.

## Biografija

Iki 1905 m. platino draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis. Atstovavo kupiškėnus Didžiajame Vilniaus seime. Slapstydamasis nuo policijos 1906–1907 m. privačiai mokėsi Liepojoje, 1907 m. lankė „Saulės“ kursus Kaune, 1908 m. išlaikė egzaminus į Kauno kunigų seminariją, 1913 m. gegužės 26 d. įšventintas kunigu. Paskirtas vikaru į Plungę, platino spaudą. Tais pačiais metais perkeltas vikaru prie Karmelitų bažnyčios Kaune, po 3 mėn. vėl grąžintas į Plungę. Pirmojo pasaulinio karo metu pasitraukus Plungės klebonui, 1915 m. lapkričio 10 d. paskirtas parapijos administratoriumi, pareigose išbuvo iki 1918 m. lapkričio 17 d. Išplėtė labdaros veiklą, 1918 m. Plungėje suorganizavo lietuvišką knygyną, kooperatyvą, jaunimo „Varpo“ draugiją.

Stalgalėje (dab. Stalgėnai tarp Plungės ir Rietavo) pastatė bažnyčią, pašventintą 1918 m. spalio 3 d. 1918 m. lapkričio 23 d. paskirtas Stalgėnų klebonu. Čia padėjo įkurti 4 pradžios mokyklas, buvo Plungės valčiaus valdybos narys. 1922 m. vasario 1 d. paskirtas klebonu į Žemaičių Kalvariją, kur sutvarkė bažnyčią, Kryžiaus kelių koplyčias, įtaisė du varpus, pastatė ūkio trobesių, platino spaudą, įkūrė smulkaus kredito draugiją, sėkmingai veikusią ir gyvavusią iki 1944 m. 1925 m. paskirtas Alsėdžių dekanu, 1927 m. pakeltas į Telšių katedros garbės kanauninkus, 1928 m. sausio 1 d. paskirtas klebonu į Plungę, kur 1933 m. baigė statyti didelę bažnyčią, pradėtą dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Statybai išleista 538 534,20 Lt. Be to, pastatė parapijos mūrinę salę, moterų ir vargšų namus.

1940 m. vasario 19 d. pakeltas popiežiaus Rūmų prelatu. Vykstant Antrajam pasauliniam karui 1943 m. savo lėšomis pastatė mūrinę bažnyčią Pakutuvėnų kaime. Plungėje dirbo iki 1945 m. liepos 30 d., po to ištremtas į Sibirą. 1955 m. grįžo ir gyveno altaristu Tirkšliuose.

## Šaltiniai
Jakutų kalba

**Jakutų kalba** (*саха тыла*) – tiurkų kalbų šeimos kalba, vartojama Rusijoje, Jakutijoje gyvenančių jakutų. Kalbančiųjų skaičius – apie 460 tūkst. Jakutų kalba priklauso šiaurės tiurkų pogrupiui ir yra gimininga tuvių, dolganų, šorų kalboms.

Jakutų kalba turi balsių harmoniją, ji yra agliutinacinė, neturi giminių. Sakinio tvarka: veiksnys – papildinys – tarinys.

Jakutų kalba naudoja 1939 m. kirilicos pagrindu sudarytą abėcėlę:

А Б Г Ҕ Д Дь И Й К Л М Н Ҥ Нь О Ө П Р С Һ Т У Ү Х Ч Ы Э

Skoliniuose iš rusų kalbos dar naudojamos šios raidės:

В Е Ё Ж З Ф Ц Ш Щ Ъ Ь Ю Я

## Nuorodos
*
Inauguracija

**Inauguracija** ( 'įvesdinimas, iškilminga pradžia') – iškilmingas priėmimas į luomą, tarnybą, diplomo įteikimas; valdžios (perėmimo) įteisinimas ir jos tęstinumą įtvirtinantis aktas.

## Lietuvoje
Lietuvoje inauguracija vykdavo 2 etapais, pasaulietinį pakėlimą valdovu sujungus su Katalikų bažnyčios teikiamu pašventinimu. Pirmuoju atveju – tik popiežiaus sankcionuota recepcija, pritaikius Vokietijos karalių karūnacijos formuliarą, kada karūnos uždėjimui prilygo ir patepimas šventintais aliejais. Antruoju etapu pasaulietinį pakėlimą valdovu taip pat papildė Bažnyčios teikiamas pašventinimas. Apie tokius inauguracijos elementus žinoma iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto insignijų (didžiojo kunigaikščio arba Gedimino kepurė, kalavijas, žiedas, vėliava, antspaudas) perdavimo ceremonialo istorijos. Per inauguraciją buvo uždedama Gedimino kepurė (tą atlikdavo Vilniaus vyskupas), kalaviją įteikdavo didysis maršalka.

Liublino unijos (1569 m.) aktais Lietuvos didžiojo kunigaikščio inauguracija panaikinta. Vainikuojant Lenkijos karalių, jis tapdavo ir Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu, o jo karūna skelbiama ir lietuvių tautos (bajorų) nuosavybe. Pažymėtina, kad Lietuvos valdovo insignijos nebuvo išsaugotos. Po unijos išliko tik LDK kanclerio saugomas didysis antspaudas ir vėliava, kurią valdovui iš kairės nešdavo didysis vėliavininkas.
Iskander

**Iskander** (NATO klasifikacijoje – *SS-26 Stone*, ) – operatyvinis-taktinis raketų kompleksas gaminamas Rusijoje, skirtas paleisti trumpo nuotolio, vienapakopėms raketoms.

Raketa – kvazibalistinė (). Viso skrydžio metu raketa valdoma aerodinaminiais ir dujų dinaminiais vairais. Raketa gaminama naudojant stealth technologiją: mažas atspindžio paviršius, nėra išsikišančių elementų, padengta specialiu sluoksniu sumažinančiu aptinkamumą. Didesnę laiko atkarpą raketa skrieja plokščia trajektorija atmosferoje, atlikdamos klaidinančius manevrus. Raketos nusitaikymas – mišrus. Pirmoje ir vidurinėje skrydžio fazėje raketa nutaikoma inerciškuoju būdu, baigiamajame – optiniu.

2008 m. lapkričio 5 d. Rusijos federacijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas metinėje kalboje pažadėjo, kad Rusija dislokuos Kaliningrado srityje raketinį kompleksą Iskander. Tokiu būdu Rusija planuoja neutralizuoti netoli savo sienų esantį naują pozicinį amerikietiškos sistemos PRG (**P**rieš**r**aketinė **g**ynyba) rajoną.

2013 m. gruodžio 15 d. vokiečių laikraštis „Bild“, remdamasis šaltiniais saugumo tarnyboje pranešė, kad Rusija Kaliningrado srityje prie sienos su Lietuva dislokavo artimojo nuotolio raketas Iskander-M.

## Variantai

* Iskander-M () – kompleksas, skirtas Rusijos karinėms pajėgoms. Raketos skrydžio nuotolis – 400 km, krovinio masė – 480 kg.
* Iskander-K () – variantas su sparnuotosiomis raketomis, kurių skrydžio nuotolis – 500 km, krovinio masė – 480 kg.
* Iskander-E () – eksportui skirtas variantas. Skrydžio nuotolis – 280 km, krovinio masė – 480 kg.

## Charakteristikos
Gamintojas: Kolomnos KBM

* Raketos skrydžio nuotolis:
** didžiausias: 280 km (Iskander-E) ir 500 km (Iskander-K)
** minimalus: 50 km
* Taiklumas: 20 m
* Svoris (t):
* Nutaikymas: inercinis, su GPS\GLONASS nutaikymo galimybe, optinis
* Komplekso pakaba: visi varomi ratai
* Įgula: 3

## Naudotojai
*  – 25 paleidimo sistemos;
*  – 48 paleidimo sistemos;
*  – 2022 m. gegužės mėn. Aleksandras Lukašenka pranešė, jog Baltarusija įsigis Iskander sistemų;
*  – apie 160 paleidimo sistemų.

## Išnašos

## Nuorodos

* SS-26 Stone (defense-update.com)
Dėstymas

**Dėstymas** – vienas populiariausių mokymo modelių. Tikslai - perteikti žinias, siekti, kad jos būtų įsisavinimos ir išlaikomos. Mokyklos mokymo programos yra sudarytos remiantis gamtos mokslų, matematikos, anglų kalbos, socialinių mokslų žiniomis. Mokymo programos vadovai, vadovėliai bei testai, remiasi atitinkamų sričių didaktika (metodika). Dėstymas mokyklose yra laikomas veiksmingu būdu įgyti daug ir įvairių visuomenei svarbių žinių. Dėstyti ir aiškinti išmokti nėra sudėtinga. Nors vieši pasisakymai ir dėstymas auditorijai, to tikslai skiriasi, tačiau informacijos perteikimo įgūdžiai yra tie patys.

Dėstymo modelis ir jo pedagogika remiasi žinių sandaros samprata, prasmingo verbalinio mokymosi psichologija ir kognityvine psichologija (suvokiant, kaip žinios įgyjamos ir atvaizduojamos).

## Žinių struktūra
Žinios apie pasaulį skirstomos pagal įvairias dalykų sritis, vadinamąsias disciplinas. 1960 m. *[[Jerome Bruner]]* („Ugdymo procesas“) teigė, kad *kiekviena disciplina turi struktūra, kurią sudaro tą discipliną apibrėžiančios pagrindinės sąvokos*. Egzistuojančios struktūros padeda kaupti informaciją apie įvairius dalykus, skirstyti informaciją į įvairias kategorijas ir parodyti santykius tarp įvairių informacijos kategorijų. Struktūruojant žinias, svarbu mokyti kiekvienos struktūros (pagrindinių) idėjų, o ne daugybės visiškai skirtingų arba pavienių faktų. Pasak Bruner (1962), norint žinoti apie namą *nereiškia žinoti apie vinis, skiedras, sienas ir langus*. Visybiška namo sąvoka – štai kas svarbu ir reikšminga.
Karaimų kalba

**Karaimų kalba** (*къарай тили*) – tiurkų kalba, priklausanti kipčiakų grupei, vartojama karaimų tautybės žmonių. Smarkiai paveikta hebrajų kalbos. Kalbančiųjų skaičius itin mažas (išlikę ~100 šią kalbą vartojančių žmonių). Yra išskiriami trys karaimų kalbos dialektai: Krymo, Lucko-Haličo ir Trakų. Trakų dialektas išlikęs geriausiai, kadangi Lietuvoje skatinamas karaimų kultūros išsaugojimas.

Lietuvos karaimai naudoja lotynišką abėcėlę, Ukrainos – kirilicą. Seniau karaimų kalba buvo užrašoma hebrajiška abėcėle.

## Nuorodos
*
Kipčiakų kalbos

**Kipčiakų kalbos** dar vadinamos **šiaurės vakarų tiurkų** ar **vakarų tiurkų** kalbomis – tiurkų kalbų pogrupis, kurio kalbomis kalba ~12 mln. žmonių nuo Lietuvos vakaruose iki Kinijos rytuose.

Kipčiakų kalbos skirstomos į 3 grupes:
* Kipčiakų – bulgarų (arba Uralo): baškirų, totorių (tarp jų Sibiro, Barabos, Astrachanės ir kt. dialektai),
* Kipčiakų – kumų (arba Ponto-Kaspijos): karačajų-balkarų, kumykų, karaimų, judėjų Krymo totorių, išnykusios kumanų ir kipčiakų kalbos, kartais priskiriamos Krymo totorių ir urumų kalbos
* Kazachų – nogajų (arba Aralo-Kaspijos): kazachų, karakalpakų, nogajų, kartais priskiriama kirgizų kalba

## Nuorodos
* Ethnologue informacija
Atrakcionizmas

**Atrakcionizmas** () – diskriminacija ar išankstinis priešiškas nusistatymas prieš asmenis vertinant jų išvaizdą. Žmonės dažnai stereotipiškai vertinami vien pagal jų išvaizdą, o neatitinkantys priimto grožio ir patrauklumo standarto dažnai stigmatizuojami. Nepatrauklios išvaizdos asmenims daug sunkiau konkuruoti darbo rinkoje, nepaisant jų gebėjimų. Tai itin pasakytina apie socialinės sferos darbus (turizmas, žiniasklaida, prekyba, aptarnavimas). Neigiama kitų asmenų reakcija į ne tokius patrauklius asmenis gali šiems kelti stresą, psichinius sutrikimus ar fizinius sutrikimus bandant pagerinti išvaizdą (pvz., anoreksija).

Priešingai nei dauguma diskriminacijos rūšių, atrakcionizmas paprastai nėra ribojamas įstatymiškai. Be to, diskriminaciją dėl išvaizdos įrodyti labai sunku, kadangi grožis – labai subjektyvi sąvoka.

## Šaltiniai
Insignija

**Insignija** () – valdžios institucijų, valdovų, aukštų pareigūnų, aukštos visuomeninės padėties, luomo ženklas. Jos daromos iš tauriųjų metalų, dramblio kaulo, brangių medžio bei audinių rūšių, puošiamos brangakmeniais, emaliais, siuviniais ir pan.

Valdovų insignijos – karūna, mantija, porfyra, skeptras, sostas, karališkasis obuolys.

Didikų insignijos – šalmas, skydas, vėliavėlė, įvairių formų lazdos.

Dvasininkų insignijos dar vadinamos *pontifikalijomis*:
* popiežiaus – tiara, pastoralas, raktai, žvejo žiedas;
* kardinolo – pastoralas, žiedas, pektoralas;
* arkivyskupo – dvigubas kryžius, palijus, žiedas, pektoralas;
* vyskupo – mitra, pastoralas, pektoralas, žiedas.
Antheminia

** Antheminia ** – skydblakių šeimos blakių gentis.

Fitofagas. Mitybiniai augalai: astriniai (*Asteraceae*): bajorė (*Centaurea*), kietis (*Artemisia*).

Rūšys:
* *Antheminia absinthii* (Wagner, 1952)
* *Antheminia aliena* (Reuter, 1891)
* *Antheminia eurynota* (Horváth, 1907)
* *Antheminia lindbergi* (Tamanini, 1962)
* *Antheminia lunulata* (Goeze, 1778)
* *Antheminia pusio* (Kolenati, 1846)
* *Antheminia pusio longiceps* (Reuter, 1884)
* *Antheminia varicornis* (Jakovlev, 1874)
Patalų prikazas

**Patalų prikazas** () – prikazas, tvarkęs Rusijos caro dvaro vidaus reikalus, pradedant patalyne ir baigiant rūmų saugumu. Patalų prikazo vadovas buvo patalininkas (*постельничий*).

Spėjama, Patalų prikazas galėjo atsirasti Ivano III (vald. 1462–1505 m.) laikais, kartu su patalininko pareigybe. Pirmą kartą šaltiniuose paminėtas 1573 m. Manoma, kad XVII a. viduryje šio prikazo nebebuvo.
Patalų prikazas galėjo būti svarbesnis, negu atrodo iš jo pavadinimo. Yra žinių, kad patalininkas saugojo specialų caro antspaudą „skubiems ir slaptiems caro reikalams“.

Patalų prikazo uždaviniai:
* Tvarkyti caro ir jo šeimos patalynę, rūbus. Patalininkams buvo pavaldžios gausios rūmų dirbtuvės, kuriose dirbo siuvėjai, odžiai, kepurininkai, batsiuviai ir kiti meistrai.
* Tvarkė daugelio rūmų tarnų veiklą. Pagal 1573 m. caro dvaro etatus patalininkui pavaldūs buvo sargai, rūmų kūrikai ir kiti tarnai.
* Rūpintis dvasinėmis caro šeimos pramogomis. Prikazo etatuose buvo dvaro kapela, kurios buvo kelios dešimtys dainininkų.
* Rūpintis caro šeimos saugumu. Patalų prikazo sargyba naktimis saugojo kambarius, kuriuose miegojo caras ir jo šeima. Vakare patalininkas asmeniškai apeidavo vidinius sargybos postus caro rūmuose, o tada eidavo miegoti prie kambario, kuriame miegodavo caras.
Caro Ivano IV laikais Patalų prikazas labai išaugo. Patalininkas disponavo stambiomis pinigų sumomis. Vien algoms prikazas išleisdavo iki tūkstančio rublių per metus.

## Nuorodos
* Глава 1 НАЧАЛО ПУТИ (iš Скрынников Р. Г. Борис Годунов.- М.: Наука, 1978.- 192 с)
Gedimino kepurė

**Gedimino kepurė** (Gedimino vainikas arba Gediminaičių karūna) - viena svarbiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės didžiųjų kunigaikščių insignijų. Lietuvos valdovo inauguracijos metu Vilniaus katedroje Gedimino kepurės uždėjimas ant galvos ir kalavijo įteikimas valdovui sudarė Lietuvos valdovo inauguracijos aktą.

## Istorija

Gedimino kepurė minima XVI a. rašytiniuose šaltiniuose. Saugota valstybės ižde. Insignijos pavadinimas leidžia teigti, kad jos simbolika buvo siejama su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Gediminu. Pirmą kartą karūna pavaizduota Vytauto Didžiojo majestotiniame antspaude prie Melno taikos (1422) sutarties.

Vyskupui Povilui Alšėniškiui sudarytoje Jano Dlugošo herbyno kopijoje, kuri buvo papildyta Lietuvos heraldikos objektais, ši insignija vaizduojama kaip apvalus nesegmentuotas galvos apdangalas.
XVI a. kronikose minimos per Aleksandro, Žygimanto Senojo ir Žygimanto Augusto pakėlimo didžiaisiais kunigaikščiais ceremonijas naudotos karūnos, puoštos perlais ir brangakmeniais.
1569 m. Liublino unijos aktu panaikinus Lietuvos didžiųjų kunigaikščių vainikavimą ir 1572 m. mirus paskutiniam gediminaičiui Žygimantui Augustui, Gedimino kepurė neteko politinės insignijos reikšmės.

Po 1569 m. karūnos likimas nežinomas - galbūti ji dingo Maskvos okupacijos metais. Nors, 1563 m. Vavelio katedros inventoriuje minima vyskupo mitra, padaryta iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio karūnos.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Lietuvos istorijos studijos Nr. 14
Patalininkas

**Patalininkas** () – sena pareigybė kunigaikščio ar caro dvare; rūmininkas, tvarkantis valdovo patalynę ir nakvynes.

Šaltiniuose pirmą kartą minima 1495 m. Iki tol ši pareigybė vadinosi *покладник*. Nuo XV a. užėmė svarbią padėtį kitų rūmininkų tarpe. Patalininkas tvarkė vadinamajį „patalinį iždą“ (ikonos, kryžiai, auksiniai ir sidabriniai indai, apranga ir kt.). Patalininkas buvo vienu artimiausių caro tarnų – jis dažnai miegodavo viename kambaryje, kartu vaikščiodavo į pirtį, stebėdavo, kad caras turėtų visus reikalingus buities daiktus ir kt.

Carinėje Rusijoje patalininkas vadovavo Patalų prikazui. Patalininko pareigybė susijusi su tarnavimu asmeniškai carui. Patalininkai dažnai turėjo didelę įtaką carui, bet jis buvo asmeninis tarnas, todėl aukštos kilmės didikai šių pareigų neidavo. Iš 16 pirmųjų šeimų, kurių nariai buvo caro patalininkai, tik dvi šeimos iškilo (Volynskiai ir Godunovai). Keli patalininkai vėliau gavo aukštus rūmininkų laipsnius (pvz., okolničių).

Patalininkas paprastai būdavo šiek tiek jaunesnis už orūžničių (ginklininką).

## Nuorodos
* Постельничий
Jurgio Žemė

**Jurgio Žemė** () – sala Arktyje, Barenco jūroje. Ji yra didžiausia Prano Juozapo Žemės salyne, priklausančiame Rusijai. Plotas 2821 km². Vingiuoti krantai. Paviršiaus didžiausias aukštis 416 m; sala daugiausia padengta ledynais.

## Išnašos
Grožis

**Grožis** – asmens, objekto, vietovės, idėjos savybė, sukelianti subjektyvų estetinio malonumo, reikšmingumo, pasitenkinimo jausmą. Grožį nagrinėja estetika, sociologija, socialinė psichologija, kultūra. Visuomenėje yra iškeliami grožio etalonai, o pati grožio sąvoka dažnai iškeliama kaip siekiamybė.

Gražiais ar negražiais dalykais gali būti įvardinti tiek bet kokie materialūs daiktai, būtybės, tiek nematerialūs dalykai (idėjos, muzika, vaizdai, vidinės žmogaus savybės).

## Žmogaus grožis
Žmogaus grožis dažnai siejamas su jaunyste, seksualumu, elegancija, šarmu, grakštumu, sveikumu. Be to, grožis siejamas ir su asmens išvaizdos harmonija ir vidutiniškumu (arba koinofilija). Rengiami grožio konkursai kuriuose vertinamas dalyvių išorinis grožis (pvz., Mis Visata, Mis Pasaulis).

Vidinio grožio sąvoka naudojama apibūdinti teigiamas asmens savybes, kurios nėra pastebimos iš išorės, pavyzdžiui, jausmingumas, jautrumas, nuoširdumas, išmintis, kūrybiškumas.

Žmones, neatitinkantys grožio ir patrauklumo normų dažnai yra diskriminuojami, nuvertinami (žr. atrakcionizmas). Tačiau taip pat itin gražūs asmenys stereotipiškai vertinami kaip ne tokie protingi, susiduria su pavydu ir apkalbomis.
Kampanilė

**Kampanilė** () – varpinė, stovinti greta bažnyčios, kartais – rotušės. Daugiaaukštė, dažnai aukštesnė už bažnyčią ar rotušę. Apskrito, daugiakampio ar kvadratinio bokšto pavidalo, apatinė dalis dažniausiai be langų, viršutinė turėjo langus.

Pradėta statyti VI a., o vėliau plito romanikos, gotikos, renesanso architektūroje. Seniausių apskrito plano kampanilių išliko Ravenoje. Vienos žymiausių – Pizos katedra (1173 m.), Sienos rotušė (XIII a.), Florencijos katedra (1334 m.), Šv. Morkaus aikštė (XVI a.) Venecijoje.
Birutė Kalėdienė

**Birutė Kalėdienė-Zalagaitytė** (g. 1934 m. gruodžio 27 d. Baltrušiuose, Barzdų valsčius, dab. Šakių raj.) – Lietuvos lengvaatletė, trenerė, pirmoji iš Lietuvos lengvaatlečių pasiekusi pasaulio rekordą.

## Biografija
1952 m. baigė Vilkaviškio raj. Pilviškių vidurinę mokyklą, 1957 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją. Nuo 1966 m. trenerė Kaune. Kauno lengvosios atletikos senjorų klubo prezidentė, Kauno „Ąžuolyno“ sporto klubo valdybos narė.

## Sportiniai pasiekimai
* 1958 m. spalio 30 d. Tbilisio „Dinamo“ stadione per TSRS komandines lengvosios atletikos pirmenybes nusviedė ietį 57 m 49 cm ir pirmoji iš Lietuvos lengvaatlečių pasiekė pasaulio rekordą. Ankstesnį rekordą, priklausiusį australei A. Voitašek-Pazerai, pagerino 9 cm. Paminint Birutės Kalėdienės rekordo sukaktį Lietuvos paštas 2008 m. spalio 30 d. išleido proginį pašto voką (dail. Aušrelė Ratkevičienė)
* 1958 m. Europos lengvosios atletikos čempionato 2 vietos laimėtoja
* 1958 m., 1959 m., 1960 m. – TSRS čempionė
* 1960 m. Romos olimpinių žaidynių bronzos medalio laimėtoja (53.45 m)
* 1964 m. Tokijo olimpinių žaidynių ketvirtos vietos laimėtoja (56.31 m)
* 2005 m. rugsėjo 1 d. XVI pasaulio veteranų (F70) čempionate (San Sebastianas, Ispanija) laimėjo aukso medalį, jos rezultatas, 28.66 m naujas šios amžiaus grupės pasaulio rekordas, senasis (28.20) nuo 1997 m. priklausė britei Joan Ogden.
* 2008 m. rugsėjo 3 d. Švedijoje, pirmosiose Europos lengvosios atletikos veteranų žaidynėse, pasiekė 75 metų amžiaus moterų ieties metimo pasaulio rekordą. Jos sviesta ietis nuskriejo 26 m 21 cm. Ankstesnis šios amžiaus grupės pasaulio rekordas – 23,84 m – priklausė belgei Rachel Hanssens.

## Šaltiniai
Paulina Mongirdaitė

**Paulina Mongirdaitė** (, taip pat *Pauline Mongird, Wadwicz Mongird*; 1865 m. Raseinių apskrityje – 1924 m. lapkričio 5 d. Palangoje) – pirmoji Lietuvoje fotografė moteris, atvirukų leidybos Lietuvoje viena pradininkių.

## Biografija

Gimė 1865 m. Kauno gubernijos Raseinių apskrities bajorų Mečislovo Angelo Kandidos ir Sofijos Griškevičiūtės Mongirdų šeimoje. Apie 1885 m. šeima persikėlė į Palangą, kurioje įsigijo žemės sklypą su keliais namais. 

Paulina buvo išsilavinusi bajoraitė, mokėjo keletą užsienio kalbų, mėgo piešti. Ji piešė spalvotas miniatiūras su Palangos vaizdais, kurias apie 1892 m. panaudojo albumui „Polonga Bains de mer“ („Palangos jūros maudyklės“). Susidomėjusi fotografija, fotografuoti mokėsi Varšuvoje. Iš ten į Palangą parsivežė fotografijos aparatūrą ir apie 1888 m. pradėjo daryti nuotraukas, o 1892 m. savo namuose šalia Palangos senosios vaistinės atidarė fotografijos ateljė. Pirmąsias nuotraukas ji žymėjo spaudais „Fotografija P. Mongird. Polangen“ (kirilicos šriftu) arba „Wadwicz Mongird Polangen“ (lenkų kalba).

P. Mongirdaitė fotografavo Palangą, jos nuostabią gamtą, pajūrį. Poilsiautojai noriai pirko jos fotografijas, kurios buvo publikuojamas ir lenkų spaudoje. Be Palangos vaizdų, 1912–1914 m. ji išleido atvirukų su Kretingos turgaus aikšte, Rusijos–Vokietijos sienos Kretingos perėjimo punkto ir kitais vaizdais.

Jos sugebėjimus pripažino grafai Tiškevičiai, kvietę fotografuoti šeimos narius, užsakę parengti Palangos ir Kretingos dvarų vaizdų albumus. 

XX a. pradžioje veikli moteris fotografė buvo didelė retenybė.

P. Mongirdaitė mirė nuo vėžio, palaidota 1924 m. lapkričio 7 d. Palangos senosiose kapinėse, šalia kapinių koplyčios, tiksli kapo vieta nežinoma.

## Darbai

Nuotraukos publikuotos Palangos reklaminiuose leidiniuose, Lietuvos ir Lenkijos spaudoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose ir Latvijoje išleistuose albumuose apie Lietuvą. Pirmieji atvirukai litografuoti spalvotos grafikos technika, vėlesni – fotografijos su grafikos elementais, buvo jungiama fotografija ir piešinys. Išleisti albumai, rinkiniai:
* 49 fotografijų rankų darbo albumas „Kretynga“ (1890 m., saugomas Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje),
* spausdinti litografiniai albumėliai „Palangos jūros maudyklės“ (*Polonga Bains de mer*, apie 1892 m., Dainiaus Raupelio kolekcija),
* „Palanga: Pauline’os Mongird ateljė“ (*Polonga: Atelier de Pauline Mongird*, iki 1912 m., Nacionalinė biblioteka Varšuvoje),
* 1899–1924 m. išleisti atvirukai su Palangos, Kretingos, Gargždų, Vaitkuškio dvaro vaizdais, Lietuvos didžiųjų kunigaikščių portretai. 

## Šaltiniai

* Virgilijus Juodakis. Lietuvos fotografijos istorija 1854–1940. – Vilnius: Austėja, 1996
* Jolanta Klietkutė. Pirmieji pajūrio fotografai: Paulina Mongirdaitė, Ignas Stropus. – Kretinga: J. Klietkutė, 2015

## Nuorodos

* Fotografė Paulina Mongirdaitė
* Jolanta Klietkutė. Paulina Mongirdaitė – fotografė, kurios gyvenimą gaubia paslaptis. – Bernardinai.lt
*Pamiršti vardai fotografijoje. Paulina Mongirdaitė ir Ignas Stropus
Šimonių piliakalnis

**Šimonių piliakalnis**, dar žinomas kaip *Migonių, Paberžių ar Sindriūnų piliakalnis* – piliakalnis Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, 6 km į vakarus nuo Pasvalio, Migonių kaimo šiaurėje, Pasvalio seniūnija, dešiniajame Mūšos upės krante. Pasiekiamas plentu  pro Valakėlius, Gustonis pavažiavus nuo jo susikirtimo su siauruoju geležinkeliu 1,3 km, yra 50 m į dešinę šiaurėje nuo kelio.

## Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kranto kyšulyje Mūšos dešiniajame krante, santakoje su Pušynės upeliu. Aikštelė apskrita, 30 m skersmens, apjuosta 1-3,5 m aukščio, 12-22 m pločio pylimu, aukščiausiu vakarinėje pusėje. Vakaruose nuo aukštumos piliakalnis atskirtas lanko formos 90 m ilgio ir 2-3 m gylio, 12 m pločio grioviu, juosiančiu jo galą. Šlaitai statūs, 7-10 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIII a.

Piliakalnis dirvonuoja, šlaitų viršutinėje dalyje auga paskiri beržai bei liepos, vakariniame šlaite iš liepų suformuotas alėja-takas.
 
Piliakalnis tyrinėtas tik žvalgomųjų ekspedicijų metu. Manoma, kad piliakalnis buvo naudojamas kaip gynybinis įtvirtinimas, saugojęs žemgalių žemes nuo kalavijuočių.

## Nuotraukos

Vaizdas:Migoniu (Simoniu) piliakalnis is rytu puses.jpg ‎ |Migonių (Šimonių) piliakalnis iš rytų pusės
Vaizdas:Migoniu (Simoniu) piliakalnis is vakaru pusės.jpg |‎ Migonių (Šimonių) piliakalnis iš vakarų pusės
Vaizdas:Migoniu piliakalnio panorama nuo rytines keteros.jpg |‎Migonių (Šimonių) piliakalnio panorama nuo rytinės keteros


## Šaltiniai
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 67.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V., 1973, p.155
* LAA, p. 164 (Nr. 732)
* Butėnas P. 1922. Mūsų kalnai // Mūsų senovė. Tilžė. T. 1. Knygos 4–5, p. 596-597.

## Nuorodos
* travel.lt informacija
* Lietuvos piliakalniai
* Hillforts.eu atvirųjų duomenų ištekliai
Pingas

**Pingas** arba **bulgunjachas**, **hidrolakolitas** – kalva, iškelta ledo luito, būdinga arktiniams ir antarktiniams regionams.

Pingas susidaro išdžiūvusio ežero ar upės vietoje, arba ten kur išeina artezinis vanduo. Pingas formuojasi daug metų, ledo luitui žiemą plečiantis ir keliant gruntą. Dideli pingai turi kraterius, kurie susiformuoja vasarą, kai ledas tirpsta ir į susidariusią tuštumą sukrenta žemė.

Kalvos gali siekti 70 m aukštį ir 2 km skersmenį. Susidaro amžino įšalo zonoje, kur klimatas žemyninis ir žiemą gruntas smarkiai įšąla.

Didžiausios pingų santalkos yra Makenzio deltoje (Kanada), Aliaskoje, Grenlandijoje, Špicbergene, Sibire (Jakutijoje).
Pamedžiokalnis

**Pamedžiokalnis** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, netoli Kražių. Yra Kražių girininkija (Tytuvėnų MU), žvyro telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Kurganas

**Kurganas** () – Rusijoje, Rytų Europoje paplitusi pilkapių forma, siejama su hipotetine kurganų kultūra. Kurganai statyti vario, bronzos, geležies amžiaus laikotarpiu, antikoje, ankstyvaisiais viduramžiais. Kurganus statė Jamo, Srubnos kultūros, skitai, hunai, sarmatai, kumai-kipčiakai. Vietovardžiai su šaknimi *kurgan* išplitę nuo Baikalo iki Juodosios jūros.

Kurganuose buvo laidojami didikų kūnai, drauge su brangenybėmis, ginklais, arkliais.

Pasak Marijos Gimbutienės 1956 m. iškeltos kurganų hipotezės, kurganų statymo kultūra sietina su indoeuropiečių prokalbės susiformavimu.

## Taip pat skaitykite
* Pilkapis
* Dolmenas
* Pilkapių statytojų kultūra
Toleikiai (Kelmė)

**Toleikiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 3 km į šiaurės vakarus nuo Šaukėnų, prie kelio  ir Ventos aukštupio. Per Ventą nutiestas Kalniškių tiltas.  Yra smėlio telkinys.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Papušynys (Kelmė)

**Papušynys** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į vakarus nuo Pagryžuvio, prie kelio . Stūkso Papušynio piliakalnis. Papušynio spanguolynas – botaninis draustinis.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Greitiškė

**Greitiškė** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje. Gamtos paminklas – Greitiškės ąžuolas, kuris yra 0,5 km į pietus nuo Kražių miestelio.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Pavaiguvis

**Pavaiguvis** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 1 km į šiaurės vakarus nuo Vaiguvos, netoli kelio . Stūkso Pavaiguvio akmuo (su įvairiais ženklais).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Gineikiai (Kelmė)

**Gineikiai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje, 2 km į šiaurę nuo Verpenos, prie kelio . Stūkso mitologinis Gineikių akmuo.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Budriūnai

**Budriūnai** – kaimas Kelmės rajono savivaldybėje. Stūkso rausvas, trikampio formos Budriūnų akmuo („su dubeniu“).

## Gyventojai

## Šaltiniai
Digambarai

**Digambarai** (, „dangumi apsigerbę“) – didžiosios džainistų sektos nariai; jie pasekė Mahavyrą, patikėję, kad nuogumas – didi dorybė. Jų gausu šiltuose Indijos pietuose, bet viešumoje jie dėvi drabužius.

Vienuoliai nedėvi drabužių, papuošalų, gali turėti tik šluotelę ir plunksną keliui pasišluoti, kad nesumindžiotų įvairių gyvių. Nepripažįsta moterų vienuolystės (kad nebūtų pažeistas nuogumo principas). Digambarai šventyklose garbina tyrthankarų (dvasinių mokytojų, pasiekusių išsilaisvinimą) atvaizdus. Iš džainų kanono pripažįsta tik 2 tekstus – Šešių dalių agamą ir Traktatą apie aistras.

## Šaltiniai
Saturnalijos

**Saturnalijos** () – romėnų šventė, skirta mitiniam Romos karaliui Saturnui, Jupiterio tėvui. Šventė prasidėdavo gruodžio 17 dieną ir trukdavo iki gruodžio 19 d. I a. pr. m. e. šventė buvo dar labiau prailginta iki gruodžio 23 d. ir iš viso trukdavo septynias dienas.

Laikoma, kad Saturnalijos išreiškė ankstesnių laikų lygybę, laisvę, gerovę. Per Saturnalijas būdavo puotaujama, dalijamos dovanos, kai kuriuos papročius, ritualų elementus perėmė Kalėdos.

Iš šventės pavadinimo kilo sąvoka, reiškianti lėbavimą arba besaikį puotavimą.

## Šaltiniai
Jaume Duch Guillot

**Jaume Duch Guillot** (gimė 1962 m. vasario 4 d. Barselonoje, Ispanijoje) – Europos Parlamento atstovas spaudai. Jis laikinai ėjo šias pareigas nuo 2006 m. liepos mėnesio, o nuo 2008 m. liepos mėnesio užima nuolatines atstovo spaudai pareigas.

EP atstovas spaudai atsako į žurnalistų, visų pirma akredituotų Briuselyje, klausimus, susijusius su Europos Parlamento veikla. Be to, jis reguliariai veda prieš plenarines sesijas rengiamas spaudos konferencijas, taip pat padeda EP pirmininkui plėtoti ryšius su žiniasklaida.

J. Duch Guillot yra EP Žiniasklaidos direktorato, priklausančio Komunikacijos generaliniam direktoratui, direktorius. Žiniasklaidos direktoratui priklauso spaudos tarnyba, interneto komunikacijų skyrius, audiovizualinis skyrius, taip pat Parlamento internetinė televizija EuroparlTV.

Prieš pradėdamas eiti EP atstovo spaudai ir direktoriaus pareigas, nuo 1999 iki 2006 m. J. Duch Guillot vadovavo Spaudos salės skyriui bei buvo tuomečio EP pirmininko José Maria Gil-Robles kabineto atstovas spaudai.

J. Duch Guillot valstybės tarnautojo karjera prasidėjo 1990 m. Europos Parlamento administracijoje. Iki tol nuo 1987 iki 1989 m. jis dirbo vienai Katalonijos partijai atstovavusios europarlamentarės padėjėju, taip pat Barselonos universiteto tarptautinės civilinės teisės bei Europos teisės asocijuotu profesoriumi (1986–1990 m.). Jis yra Barselonos universiteto teisės magistras.

J. Duch Guillot moka kalbėti ispanų, katalonų, prancūzų, anglų bei italų kalbomis. Jis yra vedęs, turi tris vaikus ir gyvena Briuselyje. Yra parašęs įvairių straipsnių Europos Sąjungos ir komunikacijos temomis.

## Išnašos

## Nuorodos
* Europos Parlamentas
Romualdas Jonas Abraitis

**Romualdas Jonas Abraitis** (1937 m. birželio 15 d. Vaikantonyse, Onuškio valsčiuje – 2020 m. sausio 15 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas.

## Biografija
1961 m. baigė Kauno medicinos institutą, 1965 m. apgynė disertaciją „Histamino, seratonino ir acetilcholino vaidmuo eksperimentinio alerginio bronchų spazmo mechanizme“, medicinos mokslų kandidatas. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, nuo 1993 m. Fiziologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. profesorius. Paskelbė mokslinių darbų, daugiausia apie širdies anafilaksiją.

## Bibliografija
* Fiziologija, vadovėlis, vienas autorių, 1978 m.

## Šaltiniai
Laimutė Marija Abraitytė

**Laimutė Marija Abraitytė** (g. 1933 m. birželio 15 d. Kazlų Rūdoje, Marijampolės apskrityje) – Lietuvos pedagogė, politinė veikėja.

## Biografija
1957 m. baigė Vilniaus universitetą. Vilniaus 23-osios vidurinės mokyklos, Vilniaus Šv. Kristoforo vidurinės mokyklos ir kitų mokyklų lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Vilniuje. Sąjūdžio dalyvė, 1988–1991 m. jo Seimo narė. 1989–2001 m. Lietuvių kalbos ir literatūros ekspertų komisijos, 1989–1996 m. Ugdymo tarybos prie Švietimo ir mokslo ministerijos narė.

## Bibliografija
* Lietuvių literatūros vadovėlis ketvirtai klasei, 1971 m.
* Lietuvių literatūros vadovėlis devintai klasei, bendraautorė Vanda Zaborskaitė, 1992 m.
* Lietuvių literatūros vadovėlis šeštai klasei, 1995 m.
* Lietuvių literatūros vadovėlis penktai klasei, 1997 m.
* Metodiniai nurodymai 1971 m., 1995 m.
* Antanas Baranauskas: gyvenimas ir kūryba, Vilnius, UAB Baltų lankų leidyba, 2003 m. ISBN 9955-584-16-5
* Skaitiniai penktai klasei, Kaunas, Šviesa, 2008 m. Knyga 1 – ISBN 978-5-430-05058-0, knyga 2 – ISBN 978-5-430-05059-7

## Įvertinimas
* 1997 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis

## Šaltiniai
Gvaranių vandeningasis sluoksnis

**Gvaranių vandeningasis sluoksnis** (, ) – vienas didžiausių vandeningųjų sluoksnių pasaulyje, besidriekiantis Pietų Amerikoje, Paragvajaus, Brazilijos, Argentinos ir Urugvajaus teritorijose, Paranos upės baseine. Apima 1,2 mln. km² plotą, užima 40 000 km³ tūrį. Vidutinis sluoksnio storis 50-800 m, tačiau vietomis siekia 1800 m. Pagal apskaičiavimus, Gvaranių vandeningasis sluoksnis turi sukaupęs geriamojo vandens atsargas 200 metų laikotarpiui.