open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marijampolės–Vilkaviškio siaurasis geležinkelis

**Marijampolės–Vilkaviškio siaurasis geležinkelis** – 600 mm vėžės pločio 26 km ilgio siaurasis geležinkelis, veikęs XX a. 1-ojoje pusėje tarp Marijampolės ir Vilkaviškio. Stotelių tarp miestų nebuvo, tačiau spėjama pralanka ties Gižais. Karo metu traukiniai buvo tempiami garvežių, po karo – arklių trauka. Karo metais vagonais į Vilkaviškį buvo tempiami kroviniai link Vokietijos, o iš Vilkaviškio vagonai važiuodavo tušti. Iš Vilkaviškio siauruku buvo galima nuvykti ir į Naumiestį. Po karo traukiamas vagonas buvo iš lentų sukalta būda, kurioje buvo 16 vietų keleiviams.

Geležinkelis buvo nutiestas maršrutu Marijampolės kareivinės – Vilkaviškio geležinkelio stotis. Marijampolėje aklakelis baigėsi keliasdešimt metrų į pietus nuo tuometinėje Varšuvos gatvėje stovėjusios cerkvės. Vilkaviškyje siauruko bėgiai ėjo nuo Marijampolės pusės Vytauto gatve iki pat Vilkaviškio katedros, toliau suko į dešinę ir vingiavo Gedimino gatve, o ruožas baigėsi Didžiųjų Šelvių kaime, kur yra plačiojo geležinkelio Vilkaviškio geležinkelio stotis. Į šiaurės vakarus nuo Vilkaviškio toliau ėjo Vilkaviškio–Naumiesčio siaurasis geležinkelis.

## Istorija

Geležinkelis nutiestas I pasaulinio karo metais kaizerinės vokiečių valdžios iniciatyva kaip lauko geležinkelis (), iš pradžių planuotas Kalvarija–Marijampolė–Vilkaviškis, tačiau Kalvarijos–Marijampolės ruožas nebuvo nutiestas. 1915 m. tiesimo darbus pradėjo rusų karo belaisviai, 1916 m. vasarą jis atidarytas. Siauruku vokiečiai veždavo javus, galvijus, mišką, nuo 1917 m. – tik javus. Vagonus traukdavo arkliai. Po karo geležinkelis atiteko privačiam verslui, juo imta vežti keleivius. 1922 m. mėginta važinėti variklio trauka, bet 1923 m. sugrįžta prie arklių traukos. 1923 m. žmones juos veždavo vienas arklių traukiamas vagonas, sukaltas iš lentų, kartais nuvirsdavęs nuo bėgių. Apie 1925–1926 m. geležinkelis buvo uždarytas ir išardytas.

## Šaltiniai
Emilianas

**Emilianas**, visas vardas ***Markas Emilijus Emilianas*** (*Marcus Aemilius Aemilianus*, ~206–207 – 253 m.) – Romos imperatorius, valdęs 253 m. liepos–rugsėjo mėnesiais.

Emilianas gimė Afrikoje, Mauretanijoje. Skirtingi istorikai jį įvardino kaip maurą arba libą. Tarnavo senatoriumi, konsulu. Imperatoriaus Treboniano Galo laikais (251–253 m.) gavo valdyti kariuomenę Mezijoje (Žemutinės Mezijos vietininkas). Sėkmingai atrėmęs gotų antpuolį Dunojaus legionų karių paskelbtas imperatoriumi. 253 m. vasarą įsiveržė į Italiją, o Galą Trebonianą nužudė jo paties kariai. Tačiau netrukus Aukštutinio Reino legionai imperatoriumi paskelbė Valerianą, kurį pripažino ir Senatas. Abiejų pretendentų pajėgos ruošėsi mūšiui, bet ties Spoletu Emilianą nužudė jo paties kariai.

Nors Emilianui pavyko atremti gotų antpuolius, prasidėjus kovai dėl sosto, gotai vėl susivienijo ir užpuolė Graikiją.

## Šaltiniai
Trebonianas Galas

**Galas** arba ***Trebonianas Galas***, visas vardas ***Gajus Vibijus Trebonianas Galas*** (*Gaius Vibius Trebonianus Gallus*, ~206 – 253 m.) – Romos imperatorius, valdęs 251–253 metais.

Gimė Peruzijos didikų šeimoje, kilusioje iš senųjų etruskų aristokratijos. Tapo konsulu, valdant imperatoriui Decijui 250 m. paskirtas Mezijos vietininku. 251 m. Decijui žuvus mūšyje su gotais, Galas paskelbtas Romos imperatoriumi. Jam teko sudaryti nepalankią sutartį su gotais. Trebonianas Galas Decijaus sūnų Hostilianą paskelbė bendravaldžiu imperatoriumi. Šiam mirus nuo maro, drauge su juo valdyti pradėjo jo sūnus Voluzianas.

253 m. gotai atnaujino imperijos puolimus. Juos sutriuškinęs Mezijos vietininkas Emilianas legionų paskelbtas imperatoriumi. Trebonianas Galas iš Aukštutinio Reino pakvietė karvedį Valerianą su savo legionais, kad šis padėtų jam atremti artėjantį Emiliano antpuolį, tačiau iki Valerianui atvykstant buvo nužudytas savų karių (arba jo kariuomenė perbėgo pas Emilianą).

## Šaltiniai
Valentas

**Valentas**, visas vardas ***Flavijus Valentas*** (, , 328–378 m. rugpjūčio 9 d.) – Rytų Romos imperatorius, valdęs 364–378 metais.

364 m. jo vyresnysis brolis Valentinianas I tapo Romos imperatoriumi ir paskyrė Valentą valdyti Rytų Romą. 365 m. rugsėjį jam metė iššūkį Prokopijus, kuris pasiskelbė Konstantinopolio imperatoriumi. Valentui atkeliavus iš Antiochijos stoti į mūšį su uzurpatoriumi, Prokopijų apleido daugelis jo karių, 366 m. gegužės 27 d. jis išduotas ir nužudytas.

Toliau Valentas stojo į karą su vizigotais, kurie buvo susidėję su Prokopijumi ir grasino užimti Trakiją. 367 m. gegužę imperatorius persikėlė per Dunojų ir sutriuškino vizigotus, kurie buvo įsitvirtinę dabartinės Rumunijos teritorijose. Po dviejų metų jis darsyk pakartojo įsiveržimą ir galutinai nugalėjo vizigotus. 371–372 m. numalšinęs Teodoro sąmokslą Antiochijoje, Valentas stojo į kovą su persais. 376 m. jis juos nugalėjo Mesopotamijoje, bet vėliau pasirašė taiką nepalankiomis sąlygomis. Tuo metu hunai sumušė vizigotus ir privertė juos bėgti į pietus – Valentas leido jiems persikelti per Dunojų ir įsikurti jo pietinėse pakrantėse (Mezijoje). Visgi, vizigotai netrukus ėmė puldinėti romėnus, ir 378 m. rugpjūčio 9 d. jungtinės gotų ir alanų pajėgos stojo prieš romėnus Adrianopolio mūšyje. Valentas mūšiui taktiškai blogai pasiruošė, ir Rytų Romos kariuomenė buvo sutriuškinta – žuvo pats Valentas ir daug jo karvedžių.

Valentas išpažino arijonizmą ir persekiojo katalikus, tačiau „pagonis“ toleravo. Pradžioje ištrėmė Juliano laikais grąžintus vyskupus, bet vėliau leido jiems grįžti.

## Šaltiniai

## Šaltiniai
Vatikano apaštališkasis archyvas

**Vatikano apaštališkasis archyvas** (, ), iki 2019 m. **Vatikano slaptasis archyvas** (, ) – pagrindinė Šventojo Sosto archyvinių dokumentų saugykla, veikianti Apaštališkuosiuose rūmuose, Vatikane. Įkurtas 1612 m. Priklauso popiežiui ir Romos kurijai.

Popiežius Paulius V atskyrė Slaptąjį archyvą nuo Vatikano bibliotekos, į kurią mokslininkai galėdavo patekti labai retai. Archyvas liko uždaras lankytojams iki XIX a. pabaigos, kai popiežius Leonas XIII atvėrė archyvą mokslininkams, kurie kasmet išnagrinėja daugiau nei 1000 dokumentų.

Per dieną į archyvą gali patekti iki 60 tyrėjų.

## Istorija
Vatikano slaptasis archyvas įkurtas 1612 m., popiežiui Pauliui V nurodžius visus Bažnyčios dokumentus sukaupti vienoje vietoje.

1809 m. Prancūzijos imperatorius Napoleonas I įsakė perkelti visą Vatikano archyvą į Paryžių. 1814 m. archyvas grąžintas. Perkėlimų metu dalis archyvinių rinkinių buvo pažeista arba prarasta, tarp jų – pusė Vatikano bulių registro tomų.

1881 m. popiežiaus Leono XIII nurodymu Vatikano slaptasis archyvas atvertas mokslininkams ir tyrėjams.

2019 m. spalio 28 d. popiežius Pranciškus paskelbė, kad Vatikano slaptasis archyvas pervadinamas Vatikano apaštališkuoju archyvu.

## Turinys

Archyve sukaupta apie 630 archyvų rinkinių, sudarančių apie 35 000 tomų; bendras lentynų ilgis siekia 85 kilometrus. Archyvo pagrindą sudaro XIII–XVI a. popiežių bulių registrai, vadinami *Registra Vaticana* ir *Registra Lateranensia*, bei apaštalinių institucijų pareigūnų dokumentų rinkiniai. Taip pat saugomi XIV–XV a. brevių registrai, Valstybės sekretoriato aktų rinkinys (datuojamas nuo XVI a.), nuoseklios Romos kurijos ir nunciatūrų dokumentų kolekcijos, Vatikano I ir Vatikano II susirinkimų medžiaga, žymiausių Romos ir pasaulio kilmingų šeimų archyvai ir kiti svarbūs fondai.

Archyve saugomi svarbūs Lietuvos istorijos dokumentai: Lietuvos valdovų aktai, popiežių laiškų Lietuvos valdovams, vyskupams ir didikams nuorašai, Lietuvos Katalikų Bažnyčios, valstybės ir kultūros istorijos dokumentai.

Tyrėjams prieinami dokumentai iki popiežiaus Pijaus XI pontifikato pabaigos 1939 m. 2020 m. kovo 2 d. visuomenei atverta ir nevienareikšmiškai vertinamo popiežiaus Pijaus XII (valdė 1939–1958 m.) archyvinė medžiaga, susijusi su Antruoju pasauliniu karu ir Holokaustu.

Archyvas taip pat turi Fotografijos ir Konservavimo laboratorijas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
*
Vatikano geležinkelis

**Vatikano geležinkelis** – 1435 mm vėžės pločio geležinkelis, įrengtas Vatikano mieste-valstybėje. Tai trumpiausia pasaulyje nacionalinė geležinkelio sistema, besidriekianti vos 290 metrų. Vienintelė stotis – Vatikano geležinkelio stotis ( arba *Stazione Vaticana*). Vatikano geležinkelis driekiasi pietvakarinėje Vatikano dalyje, su likusiu pasauliu sujungtas Italijos geležinkeliu, su kuriuo jis jungiasi važiuojant į pietus Romos mieste.

## Istorija

XIX a. popiežius Grigalius XVI uždraudė geležinkelį Popiežiaus srityje, neva pasakęs „geležinkelis – pragaro kelias“ (). Tačiau XIX a. 2-ojoje pusėje popiežių pozicija sušvelnėjo, kadangi geležinkelis galėjo paskatinti piligrimų keliones. 1929 m. Laterano susitarimu pripažintas Vatikanas, tais pačiais metais čia imtas tiesti geležinkelis. Tam reikėjo nutiesti viaduką – darbus apmokėjo Italijos valstybė. Stotis pastatyta 1929–1933 m., pirmasis bandomasis lokomotyvas atvyko 1932 m. kovą. Galiausiai, 1934 m. spalio 2 d. Vatikano geležinkelis buvo atidarytas. Jo ilgis tuomet siekė 862 metrus.

Jonas XXIII buvo pirmasis popiežius, 1962 m. pasinaudojęs geležinkeliu. Geležinkelio paslaugomis retkarčiais pasinaudodavo Jonas Paulius II, kartą – Benediktas XVI. Ilgus metus geležinkelis tarnauja krovinių ir prekių pervežimui, retkarčiais buvo leidžiamas ir keleivių transportas. Nuolatiniam keleivinių traukinių eismui Vatikano geležinkelis atsivėrė 2015 m. rugsėjį.

## Galerija

Città del Vaticano (train station).jpg | Vatikano geležinkelio stotis
Vatikan Tunnel.jpg | Vatikano geležinkelio tunelis
2016 Views from the dome of Saint Peter's Basilica 15.jpg | Dželsomino viadukas į Vatikaną
Ladungsverkehr Vatikan.jpg | Krovininis vagonas Vatikano stotyje


## Šaltiniai
Sopwith Gnu

**Sopwith Gnu** – XX a. antrojo dešimtmečio pabaigoje Kingstono prie Temzės mieste įsikūrusios Didžiosios Britanijos aviacijos įmonės Sopwith Aviation & Engineering Company sukurtas trivietis civilis kelioninis, turistinis ir sportinis lėktuvas, medinės konstrukcijos biplanas, laikomas pirmuoju britų lėktuvu su uždaru salonu, skirtu civiliniam naudojimui.

## Konstrukcija ir gamyba
Modelis „Gnu“ buvo kuriamas pokarinei civilinės aviacijos rinkai. Konstrukciškai tai buvo nesudėtingas biplanas su vienodo ilgio sparnais. Piloto darbo vieta buvo įrengta atviroje kabinoje, dvi keleivių vietos – fiuzeliaže įrengtame uždarame salone su stikliniu stogu.

Į daugumą serijinių „Gru“ buvo montuojami karo pradžioje Prancūzijos įmonės Le Rhône sukurti 110 AG galios rotaciniai varikliai Le Rhône 9J, greičiausiai taip siekiant išnaudoti perteklines karo atsargas.

Uždaras keleivių salonas buvo nedidelis ir susilaukė neigiamo vertinimo, ko išdavoje dauguma lėktuvų buvo perdaryti į turinčius atviras keleivių vietas.

Viso buvo pagamintas vienas prototipas ir dvylika serijinių orlaivių. Pokario ekonomikos nuosmukis ir didelė demobilizuotų ir į civilinius perdarytų karinių orlaivių pasiūla privertė greitai nutraukti šio modelio gamybą. Šio modelio pardavimai „Sopwith“ sekėsi prastai, nors du vienetus pavyko parduoti į Australiją.

## Eksploatacijos istorija
Didžiosios Britanijos teritorijoje likę „Gnu“ trečiajame dešimtmetyje daugiausiai buvo naudojami pramoginiams skrydžiams. Iki dešimtmečio pabaigos sudužo du šio modelio orlaiviai, naudoti aviacijos triukams atlikti.

Dauguma serijinių orlaivių taip ir nebuvo parduoti ir buvo išardyti. Tokio likimo 1920 m. įvykusio „Sopwith“ bankroto metu sulaukė keturi „Gnu“.

Du „Gnu“ Australijos aviakompanija „Australian Aerial Services“ naudojo oro pašto linijoje tarp Adelaidės ir Sidnėjaus.

## Operatoriai

;  

* Australian Aerial Services

## Techniniai duomenys (Gnu)
**Bendrosios charakteristikos**
* **[[Įgula (mašinos)|Įgula]]:** vienas (pilotas)
* **Keleivių:** du
* **Ilgis:** 25 pėdos 10 colių (7,88 m)
* **[[Sparno mojis]]:** 38 pėdos 1 colis (11,61 m)
* **Aukštis:** 9 pėdos 10 colių (3,00 m)
* **[[Maksimalus kilimo svoris]]:** 3 350 svarų (1 520 kg)
* **Jėgainė:** vienas oru aušinamas rotacinis variklis „Le Rhône 9J“, išvystantis 110 AG (82 kW) galią

**Skrydžio duomenys**

* **[[V greičiai|Maksimalus greitis]]:** 93 mylios per valandą (150 km/h, 81 mazgas)
* **Tūpimo greitis**: 64 km/h
* **Skrydžio nuotolis:** 300 mylių (483 km, 260 jūrmylių)
* **Kilimo greitis:** 645 pėdos/min (3,3 m/s)
* **Kilimo laikas:** 7,75 min. į 1525 m (5000 pėdų) aukštį

## Literatūra

* A.J. Jackson, *British Civil Aircraft since 1919 – Volume 3*, Putnam, London 1988, 
* *The Illustrated Encyclopedia of Aircraft* (Part Work 1982–1985), Orbis Publishing.
Vatikano futbolo čempionatas

**Vatikano futbolo čempionatas** () – pagrindinis Vatikano futbolo turnyras, vykstantis sistema ruduo–pavasaris. Čempionate dalyvaujančios komandos atstovauja įvairias Vatikano institucijas, tačiau leidžiama žaisti ir mėgėjams iš Italijos futbolo lygų, taip pat įvairių kitų šalių. Rungtynės žaidžiamos Romos vakaruose esančiuose Campo Pio XI ir AS La Salle stadionuose, jos vyksta pirmadieniais ir antradieniais. Kadangi Vatikanas nepriklauso UEFA, jo čempionai į UEFA turnyrus nepatenka.

## Istorija

Pirmasis čempionatas vyko dar 1947 m., tačiau finalas liko nebaigtas dėl žaidėjų ir žiūrovų muštynių. 1966 m. įkurtas SS Hermes klubas, netrukus įsikūrė dar keletas, kurie tarpusavyje žaisdavo draugiškas rungtynes. 1973 m. prasidėjo oficialūs čempionatai, kai kuriais metais nebaigti arba išvis nevykdavę.

## Titulai

1973–2024 m. Vatikano čempionais tapo 17 komandų, iš kurių sėkmingiausia – „Dirseco“ (8 titulai).

|-
| Dirseco || 8 || 1990, 1991, 1993, 1994, 1995, 2010, 2011, 2012
|-
| Associazione S.S. Pietro e Paolo || 4 || 1989, 1992, 2001, 2008
|-
| Rappresentativa Ospedale Pediatrico Bambin Gesù || 4 || 2018, 2019, 2022, 2023
|-
| Musei Vaticani || 3 || 1983, 2015, 2016
|-
| Astor Osservatore Romano || 2 || 1973, 1979
|-
| Teleposte || 2 || 1985, 1986
|-
| AS Cirioni || 2 || 2006, 2007
|-
| San Pietro Team || 2 || 2013, 2014
|-
| Santos || 2 || 2017, 2024
|-
| Fortitudo || 1 || 1974
|-
| Malepeggio Edilizia || 1 || 1981
|-
| Hercules Biblioteca || 1 || 1982
|-
| Virtus Vigilanza || 1 || 1984
|-
| Tipografia Osservatore Romano || 1 || 1987
|-
| Servici Tecnici || 1 || 1988
|-
| FC Edilizia || 1 || 2005
|-
| Gendarmeria || 1 || 2009
|}

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Vatican City - List of Champions (Rsssf.org)
Mikalojaus koplyčia

**Mikalojaus koplyčia** () – koplyčia Vatikane, Apaštalų rūmuose, veikianti kaip Vatikano muziejų dalis. Įsikūrusi Inocento III bokšte, seniausioje rūmų dalyje. Išsiskiria savo freskomis, 1447–1451 m. nutapytomis Fra Andželiko ir jo padėjėjų, kurie galėjo atlikti didžiąją dalį tikrojo darbo. Šventovė pavadinta jos globėjo popiežiaus Mikalojaus V vardu. Ji nėra įtraukta į įprastą turistinį maršrutą, tačiau ją gali apžiūrėti organizuotos lankytojų grupės pagal susitarimą.

Koplyčios sienas Fra Andželikas dekoravo dviejų pirmųjų krikščionių kankinių atvaizdais. Viršutiniame lygyje išdėstyti epizodai iš šv. Stepono gyvenimo, o apatiniame – scenos iš šv. Lauryno gyvenimo. Patalpos skliautas išdažytas mėlynai, su žvaigždėmis, kampuose pavaizduotos Keturių evangelistų figūros. Piliastrus puošia aštuoni Bažnyčios Tėvai.

Pietinėje sienoje buvęs altorius neišlikęs. Pasak Džordžo Vazario, ten buvo pavaizduotas Kristaus nuėmimas nuo kryžiaus, tačiau tai nebėra patikrinama.

Puikių architektūrinių detalių kupinos freskos taip pat primena Mikalojaus V norą atstatyti Romą kaip naująją krikščionybės sostinę. Plačios sienos šv. Stepono kankinystės scenoje sufleruoja apie Romos sienų atstatymą. Be to, schizmą žydų bendruomenėje Jeruzalėje galima palyginti su krikščionių schizma, kurią liudijo Mikalojus (freskose vaizduojamas kaip popiežius Sikstas II).

;Koplyčios puošyba

Angelico, niccolina 26.jpg|Lubų skliautas
Angelico, niccolina 27.jpg|Vakarų siena
Angelico, niccolina 09.jpg|Šiaurės siena
Angelico, niccolina 03.jpg|Rytų siena


## Šaltiniai
Perejaslavas

**Perejaslavas** () – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 75 km į pietryčius nuo Kijevo, prie Trubižo upės, netoli Kanivo tvenkinio kranto. Plentai į Boryspilį, Kremenčiuką, Tašanį; upinė prieplauka. Automobilių detalių, įvairių rūšių reduktorių, baldų gamyba, maisto (daugiausia duonos), tekstilės, siuvimo (patalynės, viršutinių drabužių) pramonė.

Perejaslavas garsėja kaip „muziejų miestas“. Jame veikia 30 muziejų. Yra Vidurinės Nadneprenščinos liaudies buities ir architektūros muziejus, taip pat duonos, rankšluosčių, pašto, bitininkystės, archeologijos, kazokų, taikomųjų menų ir kiti muziejai, kosmoso tyrimų muziejus (įrengtas medinėje cerkvėje). Taip pat yra Šv. Mykolo cerkvė (pastatyta 1666 m.), Dangun žengimo vienuolyno ansamblis (XVII–XVIII a.).

2001 m. 94,9 % miesto gyventojų buvo ukrainiečiai, 3,9 % – rusai, 0,4 % – baltarusiai.

## Istorija
Istoriniuose šaltiniuose ***Perejaslavlis*** (sen. ) arba Rusios Perejaslavlis minimas nuo 907 m. 991–1035, 1054–1279, 1698–1803 ir nuo 1923 m. – stačiatikių vyskupijos centras. 992 m. Kijevo kunigaikštis Vladimiras Sviatoslavičius čia pastatydino tvirtovę gintis nuo pečenegų. 1054–1239 m. Perejaslavlio kunigaikštystės sostinė. 1239 m. miestas sugriautas mongolų‑totorių. 1362–1569 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, 1569–1654 m. – Lenkijai.

1621 m. Perejeslavliui suteiktos miesto teises, tapo prekybos ir gelumbės audimo centru. XVII a. miestas ir jo apylinkės buvo vienas kazokų sukilimų centrų. 1630 m. čia sudarytas Abiejų Tautų Respublikos ir kazokų Perejaslavo susitarimas, 1654 m. įvyko Perejaslavo rada. Nuo tada Perejaslavas priklausė Rusijai, palaipsniui prarado strateginę ir kultūrinę reikšmę.

1943–2019 m. miestas vadintas ***Chmelnyckio Perejaslavu*** (). 1927–2020 m. – rajono centras.


Собор Успіння Пресвятої Богородиці м. Переяслав.jpg| Dangun žengimo vienuolyno cerkvė
Хата хлібороба із с. Кунцево IMG 1861.jpg|Duonos muziejus
Музей народної архітектури та побуту 2.jpg|Liaudies buities muziejus
Церква Параскеви П'ятниці з села В'юнище. 1892 р. Музей космосу.jpg|Kosmoso muziejus


## Šaltiniai
Martosas

**Martosas** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Chaeno provincijoje, 17 km į pietvakarius nuo Chaeno, Betikos Kordiljeros pašlaitėje, šalia Penja de Martoso kalno. Praeina Chaeno–Kordobos plentas. Svarbiausio šalyje alyvmedžių auginimo regiono centras. Gaminamas alyvų aliejus, miltai, keramika. Apylinkėse yra sieringųjų versmių. Išlikęs maurų laikų tvirtovės bokštas. Yra keletas bažnyčių, teatras, archeologijos muziejus.

## Istorija
Iberų laikais stovėjo įtvirtinta gyvenvietė Tučis (*Tucci*). Romėnų laikais dabartinio miesto vietoje buvo gyvenvietė Kolonija Augusta Gemela Tučiana (). Vėliau daugiau nei 500 metų priklausė maurams, vadinta Tušu. 1225 m. miestą užkariavo Ferdinandas III ir perdavė Kalatravos riterių ordinui. Šalia miesto iškilusi Karvachalių uola (*Peñon de los Carvajales*), nuo kurios 1312 m. Ferdinando IV nurodymu numesti ordino broliai Karvachaliai, melagingai apkaltinti žmogžudyste.


Peña de Martos - cerro.jpg|Penja de Martoso kalnas
Torre Almedina y muralla urbana - Martos.jpg|Miesto sienos ir bokštas
Torre-campanario de la Villa.jpg|Varpinės bokštas
Barrio San Amador - Martos.jpg|Miesto centras


## Šaltiniai
Mārtiņš Lepste

**Martinis Lepstė** (, , 1881 m. spalio 10 d. Lielirbė, Rusijos imperija, dab. Latvija – 1958 m. lapkričio 10 d. (pasak kitų šaltinių, lapkričio 19 d.) Ventspilis, Latvijos TSR) – lyvių visuomenininkas ir mokytojas.

## Biografija
Gimė Lielirbės kaimo Belčių sodyboje (). 1889–1892 m. mokėsi Mikeltuornio valsčiaus mokykloje, vėliau, iki 1895 m. – Lielirbės rusų mokykloje, o iš karto po to – Ventspilio parengiamojoje mokykloje, kurią baigė 1897 m. Įgijęs pradinį išsilavinimą padėjo tėvams ūkyje. 1899 m. pradėjo plaukti burlaiviais. 1900 m. įstojo į Mazirbės jūreivystės mokyklą, joje išlaikė pakrančių šturmano egzaminą. 1902 m. Rygos jūreivystės mokykloje išlaikė tolimojo plaukiojimo šturmano egzaminą. Be to, iki 1904 m. mokėsi Ventspilio jūreivystės mokykloje.

1904 m. buvo pašauktas į kariuomenę ir dalyvavo Rusijos–Japonijos kare. Tapo atsargos laivyno karininku. Plaukiojo burlaiviais iki 1907 m. Vėliau nuo 1914 m. dirbo Liepojos uosto kontoroje, kur pradėjo eiti darbų vadovo pareigas. Per Pirmąjį pasaulinį karą pateko į nelaisvę.

Bermontininkų laikotarpiu aštuonis mėnesius praleido Kopenhagoje. Susituokė su Mazirbės kaimo Grabų sodybos šeimininke Lizete Reinvalde, turėjo tris podukras. Grabų sodyboje gyveno 3-iajame ir 4-ajame dešimtmečiuose.

Nepriklausomos Latvijos metais aktyviai įsitraukė į lyvių judėjimą, buvo vienas iš lyvių pajūrio valsčiaus organizatorių. 1923 m. išrinktas į Lyvių sąjungos revizijos komisiją. 1924–1933 m. dirbo Lyvių sąjungos pirmininku. Sąjungos valdyba Martinį Lepstę delegavo į Trečiąjį finougrų kongresą, 1928 m. surengtą Budapešte. Lyvių kultūroje reikšmingas vaidmuo teko M. Lepstės pedagoginei veiklai, kuri truko nuo 1923 iki 1938 m. Tuo laikotarpiu šešiose pajūrio mokyklose jis buvo vienintelis lyvių kalbos mokytojas. Mokyklas apvažiuodavo arkliu. Mazirbėje dėl mokinių stygiaus darbą nutraukė 1934 m. Mikeltuornio, Lielirbės, Sykrago, Saunago ir Kolkos mokyklose lyvių kalbos mokė tol, kol pakeitė gyvenamąją vietą. Mokydamas lyvių kalbos jis priėmė didelį iššūkį, nes pradėjęs dirbti neturėjo jokios pedagoginės patirties, nekalbant apie kokias nors kalbų mokymo žinias.

1939–1947 m. dirbo Užavos švyturio prižiūrėtoju ir tarnautoju. 1940 m. vedė antrą kartą, sutuoktiniams gimė Martinis. Lygiagrečiai su pedagoginiu darbu rinko patarles, priežodžius ir priklausymo lyvių tautai ženklus. Rašė apsakymus ir eiliuotai išvertė Auseklio eilėraštį „Paskutinio lyvio mintys prie Salacos“. Paskutinius metus nugyveno Ventspilyje, kur ėjo Ventspilio kraštotyros muziejaus darbuotojo pareigas.

Mirė 1958 m. lapkričio 10 d., pasak kitų šaltinių – lapkričio 19 d. Palaidotas Ventspilio Miško kapinėse.

10-ojo dešimtmečio pradžioje Lyvių pakrantė įsteigė lyvių kalbos puoselėtojams skirtą Martinio Lepstės premiją.

## Išnašos

## Literatūra
* 
*
Šturmanas (reikšmės)

**Šturmanas** gali reikšti:

* šturmanas (aviacija) – už tikslų, patikimą ir saugų pilotuojamo orlaivio valdymą atsakingas aviacijos pareigūnas;
* šturmanas (laivyba) – už tikslų, patikimą ir saugų laivo plaukiojimą atsakingas laivyno pareigūnas;
* šturmanas (ralis) – ralio automobilio navigatorius automobilių ralio lenktynėse, sėdintis priekinio keleivio sėdynėje.
Algirdo žygis į Naugardą (1346)

**Algirdo žygis į Naugardą** – 1346 m. pradžioje LDK valdovo Algirdo vykdyta surengta kampanija prieš Naugardo respubliką, konkurencija su Maskvos didžiąja kunigaikštyste dėl įtakos Naugarde.

Žygis aprašytas Naugardo kronikoje. Žinomas Naugardo pajėgų vado vardas – posadnikas Ostafijus Dvorianicinas (). Užfiksuotas Lietuvos pajėgų judėjimo maršrutas – iš Lietuvos per Šelonę, Pšagą, Lugą, Prochorovo gorodoką ir Opoką.

Nuo 1339 m. Naugardas buvo faktinėje Maskvos kontrolėje, nors miesto parlamente (večėje) kovojo dvi frakcijos – viena, siekusi glaudesnių ryšių su Lietuva, kita – palaikiusi Maskvą. Kylant įtampai su Lietuva Naugardo kunigaikštis Vasilijus 1346 m. pradžioje vyko į Maskvą ir prašė Maskvos didžiojo kunigaikčio Simeono Išdidžiojo pagalbos. Netrukus po to Simeonas su kariuomene atvyko į Naugardą ir tokiu būdu susilpnino Lietuvos rėmėjus Naugarde. Po trijų savaičių jis paliko savo atstovus ir išvyko atgal į Maskvą bei pas savo siuzereną į Aukso Ordą.

Tuo pasinaudojęs Algirdas surengė žygį. Metraštyje užfiksuota, kad Simeonui atvykus į Naugardą Lietuvą rėmę vietos didikai buvo įvairiai žeminami, kas tapo formalia invazijos priežastimi. Lietuvos pajėgoms pasiekus Šelonės upę Algirdas oficialiai paskelbė karą. Karo paskelbimo laiške Algirdas mini, kad posadnikas Ostafijus jį įžeidė, pavadino šunimi.

Algirdui nepavyko pasiekti Naugardo, tačiau Lietuvos kariuomenė nusiaubė pietines Naugardo žemes, sugriovė Šelonę ir Lugą. Prochorovo gorodokas ir Opokai sumokėjo išpirką (). Naugardui pavyko sukaupti pajėgas ir užkirsti kelią Lietuvos kariuomenės judėjimui prie Lugos, tačiau didesnis mūšis neįvyko, naugardiečiai pasitraukė.

Iš žygio Lietuvos pajėgos grįžo per Pskovo respublikos teritoriją. Šio žygio metu Pskovo kariauna surengė keletą nedidelių išpuolių.

Dar vykstant konfliktui Naugardo večė (miesto-valstybės taryba) apkaltino karo vadą Ostafijų Dvorianiciną išprovokavus karą, nuteisė jį mirties bausme ir čia pat večėje jį nužudė. Naugardo večėje prolietuviška partija laimėjo ir Naugardas tuoj pat pasiūlė pasirašyti paliaubas. Po paliaubų pasirašymo Lietuvos pajėgos iš karto sugrįžo namo. Kitais metais abi pusės pasirašė taikos sutartį. Jos sąlygomis sustiprėjo Lietuvos įtaka Naugarde, nors jis išliko mažesnė nei Maskvos.

## Išnašos

## Literatūra

* *АНТОНОВИЧ, Владимир,* III ОЛЬГЕРД И КЕЙСТУТ 1341–1377, ОЧЕРК ИСТОРИИ ВЕЛИКОГО КНЯЖЕСТВА ЛИТОВСКОГО ДО СМЕРТИ ВЕЛИКОГО КНЯЗЯ ОЛЬГЕРДА
* НПЛ. С. 358–359;
* Полное собрание русских летописей. Т. 4. Ч. 1. С. 276; Т. 6. Вып. 1. Стб. 419.
* Дубровин Г.Е.  Никитинский раскоп в Новгороде. М. 2010;
* Карамзин Н. М. История Государства Российского: в 12 т. СПб., 1842.
* Янин, В. Л., Новгородские посадники . – М.: Изд-во МГУ, 1962. – 388 p.
Marijampolės FC (moterys)

**Marijampolės FC** (arba ***Marijampolės Futbolo Centras***) – Lietuvos futbolo klubas iš Marijampolės. Šis straipsnis apie Marijampolės Futbolo Centro struktūrai priklausančią moterų ekipą, rungtyniaujančią moterų futbolo Antroje lygoje. Marijampolės Futbolo Centras sietinas su „Sūduvos“ klubu.

## Istorija
2025 m. suburta moterų komanda ir debiutavo moterų Antroje lygoje. 2025 m. kovo 13 d. debiutavo Antros lygos rungtynėse prieš Nemenčinės komandą. namuose žaidusios marijampolietės palaužė varžoves rezultatu 6-4. Tris įvarčius pelnė Atėnė Senkutė, du – Auksė Radzevičiūtė, vieną – Radvilė Nedzinskaitė, o varžovėms visus keturis įvarčius pelnė Emilija Kaziul.

## Spalvinė gama

## Apranga
; Sportinės aprangos pokyčiai
* Namuose žaidžia tradicine apranga.

Aprangų gamintojai – Joma.

## Pasiekimai
* 

## Sezonai
; Pastarųjų metų sezonai

## Komandos personalas
* Viktorija Svirupskytė – vyr. treneris
*  – trenerė
*  – kineziterapeutas

## Trenerių kaita
*  Viktorija Svirupskytė (2025)

## Žaidėjų sudėtis
''Atnaujinta 2025 m. kovo 18 d. 

* Gustė Akelytė (G)
* Diana Djačkova (C)
* Viltė Dorelaitė	
* Auksė Radzevičiūtė
* Radvilė Nedzinskaitė
* Atėnė Senkutė
* Miglė Patricija Pileckaitė

## Garsesnės žaidėjos
*  

## Išnašos

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Facebook paskyra
* 2025 m. moterų A lyga pagal lietuvosfutbolas.lt
* Facebook paskyra: "Moterys už futbolą"
Motrilis

**Motrilis** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Granados provincijoje, ~50 km į pietus nuo Granados, šalia Viduržemio jūros kranto, Siera Nevados kalnų papėdėje. Plentai į Malagą, Almeriją, Granadą, piečiau miesto yra El Varadero uostas. Verčiamasi turizmu, žvejyba. Yra XVI a. Įsikūnijimo bažnyčia, pastatyta ant mečetės pamatų, XVII a. Švč. Kabesos Dievo Motinos šventovė, pastatyta Nasridų rūmų vietoje. Taip pat yra Palmių namai – XVII a. cukraus perdirbimo gamykla, paversta kultūros namais, bei cukranendrių muziejus.

## Istorija
Motrilis gyvenamas nuo finikiečių laikų, vėliau buvo romėnų gyvenvietė. Suklestėjo maurų laikais, kai buvo įveistos cukranendrės ir išplėtota cukraus pramonė. Prie Ispanijos Motrilis prijungtas 1489 m.


Motril - Santuario de Nuestra Señora de la Cabeza 07.jpg| Švč. Kabesos Dievo Motinos šventovė
Motril - Ayuntamiento 01.jpg|Savivaldybė ir Švč. Įsikūnijimo bažnyčia
Motril - Espacio cultural Almacén del Azúcar (antigua Azucarera N. S. del Pilar) 5.jpg|Buvęs cukraus fabrikas
Motril - Plaza del Carmen nº 2 (1).jpg|Miesto architektūra


## Šaltiniai
Arkos de la Frontera

**Arkos de la Frontera** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje, 30 km į šiaurės rytus nuo Chereso, ant aukštos uolos, apsuptos Gvadaletės upės. Šalia praeina Chereso–Granados kelias. Vystomas turizmas, kamščių, odos, pintinių dirbinių gamyba. Miestas pasižymi gausiu maurų architektūros paveldu (XI–XV a. Arkoso pilis, miesto sienos), gotikinėmis Švč. Mergelės Marijos žengimo į dangų (pastatyta ant mečetės pamatų, kuri, savo ruožtu, VIII–IX a. bažnyčios vietoje), Šv. Petro (pastatyta maurų sargybos bokšto vietoje) bažnyčiomis.

## Istorija
Arkos de la Fronteros urvai buvo gyvenami priešistoriniais laikais. Miestas romėnų laikais žinomas kaip Kolonija Arkensijus (). Maurų laikais vadintas Arkošu (), buvo svarbi tvirtovė. 1264 m. gyvenvietę užkariavo Kastilijos valdovas Alfonsas X. Nuo tada ties miestu ėjo riba tarp krikščioniškosios ir musulmoniškosios Andalūzijos (dėl to vadinamas *de la Frontera*, t. y., „pasienio“). 1472 m. pripažintas kaip miestas.


Panorama of Arcos de la Frontera (7077362901).jpg|Reginys iš kito Gvadaletės kranto
Miradores_de_Arcos_(30746234753).jpg|Reginys į Gvadaletės slėnį
White Houses (41658710742).jpg|Miesto architektūra
Arcos 2022 007 (2).jpg|Arkoso pilis
PM 100623 E Arcos de la Frontera.jpg|Švč. Mergelės Marijos žengimo į dangų bazilika


## Šaltiniai
Gvadiksas

**Gvadiksas** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Granados provincijoje, 43 km į rytus nuo Granados, šiaurinėse Siera Nevados pašlaitėse, Gvadikso aukštikalnių baseine. Šalia praeina Madrido–Almerijos geležinkelis, plentai į Granadą, Almeriją, Puerto Lumbrerasą. Turizmas, statybinių medžiagų pramonė. Apylinkėse auginami kviečiai, alyvmedžiai, linai, kanapės, daržovės, bulvės. Išlikusi maurų tvirtovė (Alkasaba), XVIII a. renesansinė ir barokinė Švč. Įsikūnijimo katedra, Santjago kvartalas, kurio namai įrengti urvuose kalnų šlaituose. Taip pat išlikę romėnų amfiteatro pamatai.

## Istorija
Apylinkės gyvenamos bent nuo bronzos amžiaus. Čia buvusi įtvirtina iberų gyvenvietė. Romėnų laikais šioje vietoje buvo miestas Julija Gemela Ačis (*Julia Gemella Acci*). Nuo VI a. buvo vyskupijos centras. Maurų laikais miestas vadintas Vadi Ašu ( 'gyvybės upė'). XI a. pastatyta didelė tvirtovė. 1362 m. Gvadiksą, tuomet valdytą Granados emyrato, bandė nesėkmingai užimti Kastilijos Karūna. 1489–1490 m. užkariautas ispanų.


Andalucía Guadix Catedral1 tango7174.jpg|Gvadikso katedra
ES Guadix 1106 (46) (17058073248).jpg|Miesto reginys
Cuevas - panoramio.jpg|Gvadikso namai-urvai
Palacio de Peñaflor, Guadix (22014455455).jpg|Penjafloro rūmai


## Šaltiniai
Darius Liutikas

**Darius Liutikas** (g. 1977 m. lapkričio 10 d. Šiauliuose) – turizmo sociologas, kolekcininkas, Lietuvos piligrimų bendrijos pirmininkas, VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis“ direktorius. 

## Biografija

1996–2002 m. Vilniaus universitete studijavo socialinę geografiją, sociologiją. 2008 m. įgijo socialinių mokslų daktaro laipsnį. Disertacijos tema „Tradicinė ir moderni piligrimystė kaip vertybių ir tapatumo išraiška Lietuvos visuomenėje“. Mokslo interesų sritys – turizmas, turizmas Lietuvoje. turizmo sociologija, vertybinės kelionės, religinis turizmas ir piligrimystė, religijos ir kultūros sociologija, laisvalaikio sociologija, turizmo psichologija, turizmo rūšys. Tyrimų tematika paskelbė daugiau kaip 50 mokslo ir mokslo populiarinimo publikacijų, perskaitė daugiau kaip 50 pranešimų tarptautinėse ir nacionalinėse konferencijose kaip pranešėjas ar kviestinis pranešėjas. Vienas iš piligrimystės ir religinio turizmo tyrimų pradininkų Lietuvoje. Kompleksiškai analizuoja piligrimystės reiškinio fenomenologiją ir šventų vietų geografiją. Lietuvos piligrimų bendrijos pirmininkas. 

Priklauso „Jaunimo Lietuvos“ judėjimui, dirbo žemės ūkio viceministru.

## Bibliografija
* *Piligrimystė. Vertybių ir tapatumo išraiškos kelionėse* - Vilnius: Lietuvos piligrimų bendrija, 2009,
* *Skautai. Dievui, Tėvynei, Artimui! Skautybė pašto ženkluose* - Vilnius: Lietuvos piligrimų bendrija, 2011. 
* *Piligrimų keliai Lietuvoje. Žemėlapių rinkinys* (liet. ir anglų k.)  - Vilnius: Lietuvos piligrimų bendrija, 2014.
* *Scouting in the Baltic Countries. A History in Philately* - Vilnius: Lietuvos piligrimų bendrija, 2018. 
* *Pilgrims: Values and identities* *-* (redaktorius) CAB International, 2021*.* 
* *Turizmas Lietuvoje. Pokyčiai ir perspektyvos besikeičiančiame pasaulyje* (su kitais) - Vilnius: Lietuvos socialinių mokslų centras, 2023.
* *Religious Tourism and Globalization* (redaktorius su Razaq Raj) - CAB International, 2024.
* *Siaurasis geležinkelis Lietuvoje. Anykščių ir Panevėžio siaurukas* *-*  Panevėžys, Panevėžio rajonas ir Anykščiai: VšĮ „Aukštaitijos siaurasis geležinkelis“, 2024.
* *Creating the Sacred Landscape. Pilgrimages and Ritual Practices* - (redaktorius), Springer Nature, 2025.
* *Geographies of Religious Spaces and Sacred Landscapes* - (redaktorius), Edward Elgar Publishing, 2025.  

## Šaltiniai

* Author biography, https://www.cabidigitallibrary.org/doi/book/10.1079/9781800623675.0000] (tikrinta 2025 m. balandžio 30 d.)
* Darius Liutikas, https://orcid.org/0000-0002-0336-266X] (tikrinta 2025 m. balandžio 30 d.)
* Dr. Darius Liutikas - Lietuvos piligrimų bendrijos pirmininkas, http://www.piligrimai.lt/darius-liutikas-2/ (tikrinta 2025 m. balandžio 30 d.)
* Liutikas Darius, „Kas yra kas Lietuvoje 20/21" – biografinis žinynas, Lietuvos valstybės metraštis. ISBN: 978-6099-628-70-7.
2025 m. LMFA I lyga

**[[2025]] m. Lietuvos moterų futbolo asociacijos Pirma lyga** arba trumpai **Pirma lyga** – antros pakopos moterų futbolo pirmenybės, kuriose varžėsi Lietuvos moterų futbolo komandos. 

## Varžybų formatas
* Buvo suformuota vientisa lyga, kurioje varžėsi 9 komandos. Prieš pirmenybių startą pasitraukė „Šešupė“.
* Pirmenybės vyko 2 ratų sistema

## Dalyvės

## Turnyrinė lentelė
; MFA „Žalgiris“ B-MRU tapo lygos nugalėtojomis.

* Rezultatyviausios rungtynės:
:  2025 m. gegužės 24 d. FA Šiauliai-ŠSG – MFK Nevėžis.

## Snaiperiai
Rezultatyviausios žaidėjos titulas atiteko Austėja Petkevičiūtė (23 įvarčiai).

## Taip pat skaitykite
* 2025 m. moterų A lyga
* 2025 m. LMFA II lyga

## Šaltiniai

## Nuorodos
* LFF svetainė
* Facebook paskyra: „Moterys už futbolą“
FK Žalgiris B (moterys)

**MFK Žalgiris** – Lietuvos futbolo klubas iš Vilniaus, žaidęs Lietuvos moterų futbolo A lygoje. Šis straipsnis apie klubo dublerių komandą.

## Istorija
2010 m. įkurtas MFK Žalgiris. 2025 m. suburta dublerių komanda, debiutavusi LMFA II lygos pirmenybėse. 2025 m. kovo 21 d. debiutavo Antroje lygoje pralaimėjimu 0-3 prieš „Utenos Utenį“. 2025 m. balandžio 11 d. iškovojo pirmąją pergalę Antroje lygoje prieš MFA Žalgiris B-MRU. Vienintelį įvartį šiose rungtynėse pelnė Aneta Chvoinicka.

## Klubo pavadinimas, logotipas ir spalvos

Žalgiris – lietuviškas žodis, kurio reikšmė „žalias miškas“. Istorine prasme reiškia Žalgirio mūšį.

### Apranga

Ekipa žaidžia baltos ir žalios spalvų aprangomis. Pastaruoju metu komandos marškinėliai buvo žaliai balti dryžuoti marškinėliai bei žali arba balti šortai bei kojinės.

## Spalvinė gama

; Aprangų gamintojai
* Hummel (nuo 2025 m.)

## Pasiekimai
;  **[[LMFA I lyga]]:**
* Antroji vieta:

## Sezonai

## Komanda
Atnaujinta: 2025 m. balandžio 30 d.
; Treneris: Justas Klevinskas
### Sudėtis

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

|-----
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
|----- bgcolor="#DFEDFD"

## Taip pat skaitykite
* MFK Žalgiris – pagrindinę moterų komandą;
* FK Žalgiris – pagrindinę vyrų komandą;

## Išnašos

## Nuorodos
* Feisbuko paskyra: MFK "Žalgiris"
* lietuvosfutbolas.lt
Al Shabab Al Arabi Club (Dubajus)

**„Al Šabab Al Arabi“ futbolo klubas** arba kitaip **Dubajaus „Al Shabab Al Arabi Club“** () – buvęs JAE futbolo klubas iš Dubajus miesto.

## Istorija
Klubas įkurtas 1958 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 1989–1990, 1994–1995, 2007–2008 m. tapo čempionais. Atstovavo šaliai Azijos žemyno turnyruose.

2017 m. susijungė trys klubai Al Shabab Al Arabi Club, Al-Shaab CSC, Dubai CSC ir suformuotas Shabab Al-Ahli Dubai FC.

## Pasiekimai
;  **[[UAE Pro League]]:**
*  **Čempionai (3):** 1989–1990, 1994–1995, 2007–2008 m.

;  **Pirmasis divizionas (II):**
*  **Nugalėtojai (1):** 1974–1975  m.

## Sezonai

Šaltinis: 

## Spalvinė gama

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę JAE nacionalinei rinktinei
*  Mohammed Marzooq Al-Matroushi, gynėjas;
*  Hassan Ibrahim Saqer, atraminis saugas;
*  Mohammed Juma Al-Bloushi, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Azizbek Haydarov, saugas;

## Taip pat skaitykite
* Shabab Al-Ahli Dubai FC

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Dubai CSC

**„Dubajaus“ futbolo klubas** arba kitaip **Dubajaus „Dubai CSC“** () – buvęs JAE futbolo klubas iš Dubajus miesto.

## Istorija
Klubas įkurtas 1996 m. Kitados varžėsi žemesniuose divizionuose. 2002–2003 m. sezone debiutavo UAE Pro League, tačiau liko vienuoliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną. 2003–2004 m. sezoną praleido Pirmame divizione, tapo nugalėtojais ir pateko į stipriausią lygą. 2004–2005 m. sezone UAE Pro League liko vienuolikti ir iškrito į žemesnį divizioną. 2005–2006 m. sezone varžėsi Pirmame divizione, iškovojo trečią vietą ir pateko į stipriausią lygą. 2006–2007 m. sezone UAE Pro League liko dvylikti ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2007–2008 m. sezono žaidė Pirmame divizione (II). 2009–2010 m. sezone iškovojo antrą vietą Pirmame divizione ir pateko į aukščiausią lygą.

Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo UAE Pro League. 2013–2014 m. sezone UAE Pro League liko trylikti ir iškrito į žemesnį divizioną. Nuo 2014–2015 m. sezono žaidė Pirmame divizione (II).

2017 m. susijungė trys klubai ir suformuotas Shabab Al-Ahli Dubai FC.

## Pasiekimai
;  **Pirmasis divizionas (II):**
*  **Nugalėtojai (1)**: 2003–2004 m.

;  **Futbolo taurė:**
*  **Nugalėtojai**: 2010 m.

## Sezonai

Šaltinis: 

## Spalvinė gama

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę JAE nacionalinei rinktinei
*  Ahmed Jumaa Al-Junaibi, puolėjas;
*  Fadel Ahmad Qashadi, puolėjas;
; Užsieniečiai
*  Salaheddine Saïdi, atraminis saugas;
*  Chadi Hammami, atraminis saugas;
*  Ulugbek Bakayev, puolėjas;
*  Mamadou Coulibaly, puolėjas;
*  Issam Jemâa, puolėjas;

## Taip pat skaitykite
* Shabab Al-Ahli Dubai FC

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Al-Shaab CSC

**„al-Šabo“ futbolo klubas** arba kitaip **Dubajaus „Al-Shaab CSC“** () – buvęs JAE futbolo klubas iš Dubajus miesto.

## Istorija
Klubas įkurtas 1974 m. Kitados rungtyniavo aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 1992–1993 m. sezoną praleido Pirmame divizione (II). Nuo 1993–1994 m. vėl žaidė pajėgiausiame divizione. 1997–1998 m. sezoną praleido Pirmame divizione (II). Nuo 1999–2000 m. vėl rungtyniavo aukščiausioje lygoje. 2008–2009 m. sezone liko vienuoliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

Nuo 2009–2010 m. sezono žaidė Pirmame divizione (II). 2011–2012 m. sezone iškovojo trečią vietą ir pateko į stipriausią lygą.

2012–2013 m. sezone UAE Pro League užėmė dvyliktą vietą, o 2013–2014 m. sezone liko keturiolikti ir iškrito į žemesnį divizioną.

2014–2015 m. sezoną praleido Pirmame divizione (II), iškovojo antrą vietą ir pateko į aukščiausią lygą.

2015–2016 m. sezone UAE Pro League liko keturioliktoje vietoje ir iškrito į žemesnį divizioną.

2014–2015 m. sezoną varžėsi Pirmame divizione (II), iškovojo šeštąją vietą.

2017 m. susijungė trys klubai ir suformuotas Shabab Al-Ahli Dubai FC.

## Pasiekimai
;  **Pirmasis divizionas (II):**
*  **Nugalėtojai (2)**: 1992–1993, 1997–1998 m.

## Sezonai

Šaltinis: 

## Spalvinė gama

## Garsesni žaidėjai
; Žaidėjai, atstovavę JAE nacionalinei rinktinei
*  Yousef Abdulrahman Al-Bairaq, vartininkas;
*  Saif Mohammed Al-Bisher, gynėjas;
; Užsieniečiai
*  Nader Abdussalam Al-Tarhoni, atraminis saugas;
*  Mehrzad Madanchi, saugas, puolėjas;
*  Javad Kazemian, saugas;

## Taip pat skaitykite
* Shabab Al-Ahli Dubai FC

## Išnašos

## Nuorodos
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Lyvių sąjunga

**Lyvių sąjunga** (, ) – didžiausia ir seniausia visuomeninė lyvių organizacija.

## Istorija ir veikla
Lyvių sąjunga įkurta 1923 m. balandžio 2 d. Mazirbėje, aktyviausias Lyvių sąjungos steigėjas buvo Karlis Staltė. Tai buvo vienintelė XX a. 3-iajame ir 4-ajame dešimtmečiuose veikusi visuomeninė lyvių organizacija. 1938 m. liepos 19 d. ji buvo perregistruota kaip Lyvių draugija.

Lyvių sąjungos įstatuose buvo nurodyti tokie veiklos tikslai: išlaikyti gyvą lyvių kalbą, tarp lyvių skleisti žinias ir juos mokyti, padėti gerinti jų ekonominį ir socialinį gyvenimą. Pirmuoju sąjungos vadovu buvo išrinktas Karlis Staltė. Nors Lyvių sąjunga vienijo ne daugiau kaip dešimtadalį visų lyvių, ji buvo svarbiausia lyvių visuomeninio bei kultūrinio gyvenimo skatintoja bei derintoja, kuriai tiek patarimais, tiek materialiai padėjo įvairios estų ir suomių draugijos.

1940 m. vasarą Latviją okupavo sovietai ir gruodžio 6 d. Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojo nutartimi Lyvių sąjunga oficialiai panaikinta.

Panaikintoji Lyvių sąjunga pavadinimu „Lyvių kultūros sąjunga“ 1988 m. lapkričio 26 d. atgaivinta Rygoje. 1993 m. sąjunga atgavo istorinį pavadinimą. Į pirmąjį sąjungos narių sąrašą įtraukta 142 lyviai ir interesantai. Pirmąja pirmininke išrinkta Ieva Neilandė. Aktyvios Lyvių sąjungos veiklos dėka 1991 m. Latvijos Respublikos įstatyme „Dėl Latvijos nacionalinių ir etninių grupių laisvo vystymosi ir teisių į kultūrinę autonomiją“ lyviai pripažinti Latvijos senąja vietine tauta, už kurios tautinės tapatybės ir kultūrinės-istorinės aplinkos išsaugojimą atsakinga valstybė.

Šiuo metu oficialusis registruotas Lyvių sąjungos pavadinimas yra draugija „Lyvių (lybių) sąjunga – Līvõd Īt“ (). Lyvių sąjunga turi regionines grupes Kolkoje (1989), Mazirbėje (1993), Rygoje (1989) ir Ventspilyje (1989). Nuo 2025 m. kovo Lyvių sąjungai vadovauja Girtis Gailytis (*Ģirts Gailītis*).

Su Lyvių sąjunga galima susisiekti elektroninio pašto adresu livod.savieniba@gmail.com

## Išnašos
Kastel Gandolfas

**Kastel Gandolfas** – miestas vidurio Italijoje, Lacijaus regione, 25 km į pietryčius nuo Romos. Kurortas vakarinėje Albano ežero pakrantėje, viena gražiausių Italijos gyvenviečių. Mieste yra popiežiaus vasaros ir atostogų rezidencija (XVII a.; Vatikano anklavas), rūmuose įrengtas muziejus.

## Istorija

Spėjama, kad įsikūrė antikinio miesto Alba Longos vietoje. Pavadinimas kilęs nuo XII a. Gandolfo giminės pilies (). 1608 m. atiteko popiežiui.

## Šaltiniai
Pietro Parolin

**Pietro Parolin** (g. 1955 m. sausio 17 d. Skjavonėje, Italija) – Romos Katalikų Bažnyčios kardinolas, Vatikano valstybės sekretorius.

## Biografija
Gimė technikos parduotuvės vadovo Luigi Parolin (1921–1965 m.) ir pradinių klasių mokyklos mokytojos Ada Miotti (1928–2024 m.) šeimoje. Turi vieną seserį ir vieną brolį. Augo giliai religingoje šeimoje. Kai P. Parolin buvo dešimties, autoavarijoje žuvo tėvas. Sulaukęs keturiolikos, tapo seminaristu.

Vičencos vyskupijos kunigu įšventintas 1980 m. 1986 m. pradėjo tarnybą Šventojo Sosto diplomatinėje tarnyboje, dirbo Popiežiškosiose atstovybėse Nigerijoje (iki 1989 m.), Meksikoje (1989–1992 m.), karo nuniokotoje Ruandoje, Vatikano valstybės sekretoriato santykių su valstybėmis skyriuje, 2002 m. tuometinio popiežiaus Jono Pauliaus II paskirtas jo pasekretoriumi. 2009 m. popiežiaus Benedikto XVI paskirtas apaštališkuoju nuncijumi Venesueloje, gavo arkivyskupo titulą bei įšventintas vyskupu.

2013 m. rugpjūčio 31 d. popiežius Pranciškus P. Parolin paskyrė Vatikano valstybės sekretoriumi, šias pareigas pradėjo eiti tų pačių metų spalio 15 d. Per 2014 m. vasario 22 d. konsistoriją pakeltas kardinolu.

Be gimtosios italų, laisvai kalba prancūzų, ispanų ir anglų kalbomis.

## Išnašos
Lusena (Ispanija)

**Lusena** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Kordobos provincijoje, beveik 60 km į pietryčius nuo Kordobos. Keliai į Kordobą, Malagą, Puente Chenilį, Chaeną. Metalo apdirbimo (bažnyčių papuošimų), degtukų pramonė, brendžio gamyba. Lusenoje tradiciškai gaminti dideli moliniai ąsočiai vynui ir aliejui laikyti (tinachos). Yra maurų Moralio pilies bokštas (XI a.), Šv. Motiejaus bažnyčia (XVI a.), Koračo senosios bazilikos pamatai (IV a.), žydų nekropolis (X–XI a.). Netoli miesto rastos didelės romėnų laikų (I–II a.) keramikos dirbtuvės.

## Istorija
Lusena įkurta romėnų laikais. Maurų laikais vadinta Jusana (), buvo svarbus Andalūzijos žydų kultūros centras. XIV a. Lusena užimta krikščionių, tačiau 1483 m. paskutinis Granados emyras Boabdilis dar bandė miestą susigrąžinti. Jis buvo nugalėtas ir įkalintas Toralio bokšte.


Iglesia de San Mateo, Lucena 011.jpg|Šv. Motiejaus bažnyčia
Castillo Moral.jpg|Moralio bokštas
Fachada Palacio Condes de Santa Ana.jpg|Santa Anos kunigaikščių rūmai
Town hall of Lucena.jpg|Rotušė


## Šaltiniai
Puente Chenilis

**Puente Chenilis** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Kordobos provincijoje, 55 km į pietus nuo Kordobos, prie Chenilio upės. Praeina Kordobos–Malagos geležinkelis, Lusenos–Estepos plentas. Žemės ūkio regiono prekybinis centras, maisto pramonė (gaminamas vynas, alyvų aliejus, cidonijų ir kitų vaisių uogienės), gaminama drobė, insekticidai.

Miestas pavadintas pagal tiltą () per Chenilio upę, jungiantį dvi miesto dalis. Yra keletas bažnyčių, mieste vyksta iškilmingos Šv. Savaitės procesijos.

## Istorija
Netoli dabartinio miesto yra Fuente Alamo archeologinė vietovė – romėnų laikų versmių gydykla. Dabartinis Puente Chenilio miestas sudarytas 1834 m., sujungus La Puente de Don Gonsalo ir Mirachenilio gyvenvietes.


Puente de Piedra, Puente Genil.jpg|Puente Chenilio tiltas per Chenilio upę
CarmenPG.jpg|Švč. Karmelio kalno Dievo Motinos bažnyčia
Casa consistorial de Puente Genil.jpg|Rotušė
Imperio Romano de Puente Genil.JPG|Šv. Savaitės procesija Puente Chenilyje


## Šaltiniai
2014 m. NBA naujokų birža

**2014 m. NBA naujokų birža** () – 68-oji Nacionalinės krepšinio asociacijos (NBA) naujokų birža, vykusi 2014 m. birželio 26 d.

Pirmuoju šaukimu Klivlando „Cavaliers“ pasirinko Andrew Wiggins.

Tris kartus naudingiausiu žaidėju tapęs Nikola Jokić buvo pasirinktas 41-uoju šaukimu antrajame rate, todėl jis tapo žemiausiai pasirinktu žaidėju, laimėjusiu naudingiausio žaidėjo apdovanojimą.

## Šaukimai

## Loterija
NBA naujokų biržos loterija vyko gegužės 20 d.

## Pastabos

## Išnašos

## Šaltiniai
* 2014 NBA Draft - Basketball-Reference.com 
* 2014 NBA Draft Results: Picks 1-60 - nba.com
Montilija

**Montilija** () – miestas pietų Ispanijoje, Andalūzijoje, Kordobos provincijoje, 35 km į pietryčius nuo Kordobos. Praeina Kordobos–Malagos geležinkelis ir plentas. Svarbus vynininkystės centras – gaminamas sausas šviesus cheresas *[[Amontillado]]*, kuriam vynuogės auginamos Siera de Montilijos kalnų šlaituose, ir saldus aromatingas vynas *[[Pedro Ximénez]]*. Taip pat auginami alyvmedžiai, javai, kasamos klintys, gipsas.

Yra XIV a. pilis (išlikęs svirnas ir bokštas), rotušė (įrengta buvusios ligoninės pastate), Vandenų namai (1845 m.), Šv. Jokūbo bažnyčia (XVI a.), Šv. Jono Aviliečio bazilika, Šv. Klaros vienuolynas.

## Istorija
Montilija buvo gyvenama jau romėnų laikais. 1237 m. miestą iš maurų atkovojo Ferdinandas III. 1453 m. Montilijoje gimė ispanų karvedys Gonsalas Fernandesas de Kordoba, čia savo didįjį veikalą apie inkų istoriją parašė Inka Garsilasas de la Vega. 1630 m. Pilypas IV suteikė miesto statusą.


Montilla (10949627055).jpg|Šv. Jokūbo bažnyčia
Casa consistorial de Montilla, 3.jpg|Rotušė
Pósito - Castillo de Montilla.jpg|Montilijos pilies svirnas
Montilla (10949789874).jpg|Gran Kapitano gatvė


## Šaltiniai