open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Padievyčio kraštovaizdžio draustinis

**Padievyčio kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos sritis Lietuvoje, Šilalės rajone, 4 km į pietus nuo Laukuvos. Įsteigtas 1960 m.

Draustinyje saugomas Padievyčio piliakalnis, apaugęs eglynu, ir Dievyčio ežeras su apyežerėmis. Yra retųjų augalų: pelkinis mėlitas, miškinė lelija, miškinis begalis, miškinė glindė, paprastasis burbulis.

## Šaltiniai
Rumšiškių šv. Onos koplyčia

**Rumšiškių šv. Onos koplyčia** stovi Kaišiadorių rajone, Rumšiškių miestelio kapinėse, Marių gatvės pabaigoje, 260 m į šiaurės vakarus nuo Rumšiškių šv. arkangelo bažnyčios. Tituluojama šv. Onos vardu.

Medinė koplyčia pirminėje vietoje pastatyta 1840 m. Ją yra piešęs dailininkas Kazys Šimonis. Stovi kapinių centrinėje dalyje, į kurią nuo kapinių vartų veda medžių alėja. Koplyčia atidaroma per vėlines ir Rumšiškių bažnyčios atlaidus. Koplyčia yra istorijos ir kultūros paminklas, 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas ). Šalia koplyčios yra poeto Jono Aisčio kapas, 4 Lietuvos karių kapai.

Kita nedidelė medinė koplyčia – Rumšiškių šv. Antano koplyčia – stovi prie bažnyčios.
 
## Istorija

Kaip ir Rumšiškių bažnyčia su varpine, taip ir ši koplyčia statant Kauno hidroelektrinę buvo perkelta iš senųjų kapinių, kurias užliejo Kauno marios, į naująsias kapines. Sovietmečiu čia ji stovėjo rytiniame pakraštyje.

Perkeltųjų Rumšiškių kapinių centrinėje dalyje, 8x7 m dydžio plote, maždaug dabar stovinčios koplyčios vietoje, buvo palaidoti sovietiniai kariai (19 karininkų ir 275 kareiviai). 1958 m. jose buvo pastatytas 7,75 m aukščio paminklas – ant postamento stovintis sovietinis „Karys-nugalėtojas“, laikantis vėliavą (skulp. Bernardas Bučas). Atgimimo laikais paminklas buvo susprogdintas, o sovietinių karių palaikai iškelti į Kaišiadoris. Į atsilaisvinusią vietą iš kapinių pakraščio buvo perkelta šv. Onos koplyčia. Šiems darbams aukojo kraštietė Agota Grigaitis (1918–2005), kurios garbei prie koplyčios priekinės sienos pritvirtinta atminimo lenta.

## Architektūra

Koplyčia statyta liaudies meistrų. Palikta nedažyta, kas dar labiau paryškina statinio archaiškumą. Ji nuosaikios architektūrinės raiškos, liaudies architektūrai būdingos formos. Pastatas stačiakampio plano, su trisiene apside, suręsta ant akmenų mūro pamato. Dvišlaitis stogas dengtas malksnomis, plačiose pastogėse palikti profiliuoti gegnių galai. Priekiniame fasade įrengtas atviras prieangis, paremtas profiliuotais stulpais, dengtas vienšlaičiu malksnų stogeliu. Priekinėje sienoje įstatytos dvivėrės durys.  Virš trikampio priekinio fasado skydo kyla nedidelis keturkampis bokštelis. Jis apkaltas horizontaliomis lentelėmis, turi trikampes angas. Virš keturšlaičio, piramidinės formos stogelio iškeltas dekoratyvus kaltinis kryžius. Sienos apkaltos vertikaliai, su dengiančiosiomis siauromis lentjuostėmis. Šoniniuose fasaduose įtaisyta po nedidelį arkinį langelį, įrėmintą stačiakampiame apvade.

Koplyčios viduje įrengtos tašytų rąstų sienos, lentų grindys. Lubos iš lentų paremtos ant skersinių sijų. Priekyje stovi altorius su šv. Onos paveikslu.


Rumšiškės, šv. Onos koplyčia 3.JPG|Galinė dalis
Interjeras, Rumšiškių koplyčia.jpeg|Koplyčios interjeras
Rumšiškių koplyčios lenta. Rėmėja Agota Grigaitis.JPG|Atminimo lenta rėmėjai Agotai Grigaitis

 
## Šaltiniai

## Nuorodos

* Rumšiškių šv. Onos koplyčia *kaisiadorys.lt*
Great Teacher Onizuka

**Great Teacher Onizuka** (), oficialiai trumpinama **GTO**, – japonų *shōnen* manga komiksai, parašyti ir iliustruoti Tooru Fudžisavos. Manga 1997–2002 m. laikotarpiu buvo publikuojama leidyklos „Kodansha“ leidžiamame žurnale „Weekly Shōnen Magazine“. Šiaurės Amerikoje mangą platino bendrovė „Tokyopop“; „GTO“ buvo viena pirmųjų JAV pasirodžiusių mangų originaliu formatu.

Pasakojama apie 22-ejų metų buvusį *bōsōzoku* (baikerių) gaujos narį Eikičį Onidzuką, kuris patampa mokytoju vienoje iš Tokijo prestižinių privačių mokyklų.

2007 m. lapkričio mėn. duomenimis, mangos vienetų parduota per 50 mln. 1998 m. kūrinys buvo apdovanotas „Kodansha“ manga apdovanojimu *[[shōnen]]* kategorijoje.

Didelio populiarumo susilaukę manga komiksai buvo adaptuoti į kitas medijų formas: 12 serijų televizijos draminį serialą, rodytą 1998 m.; pilnametražį vaidybinį filmą, pasirodžiusį 1999 m.; 43 serijų anime serialą, rodytą 1999–2000 m. Vėliau buvo sukurta tęsinių komiksams ir televizijos serialui.

## Siužetas

Eikičis Onidzuka yra 22-ejų metų buvęs *bōsōzoku* gaujos narys ir skaistuolis. Vieną popietę Onidzukai benužiūrinėjant merginas su trumpas sijonais viename iš vietinių prekybos centrų jis susipažįsta su mergina, kuri sutinka su juo nueiti į pasimatymą. Onidzukos planas permiegoti su ja žlunga, kai pasirodo jos „vaikinas“, besantis jos mokytoju, ir paprašo jos sugrįžti pas jį. Nors mokytojas – senis ir nepatrauklus, tačiau jo, kaip mokytojo, padėtis daro merginai stiprią įtaką, tad ši nieko nemąsčiusi sugrįžta jam glėbin.

Po tokio reginio Onidzuka nusprendžia siekti mokytojo karjeros. Tačiau jam vos pavyksta įgyti mokytojo laipsnį, ir tai tik antrarūšiame koledže. Besiekdamas savo siekių jis suvokia du svarbius dalykus: jis turi sąžinės ir moralės jausmą. O tai reiškia, kad susitikinėjimas su moksleivėmis yra tabu, visgi jų neįprastai patrauklios mamos yra jau visai kitas reikalas. Jis mėgaujasi mokytojo darbu, dažniausiai mokydamas paauglius gyvenimiškų pamokų vietoje įprastų akademinių dalykų. Jis neapkenčia tradicinio švietimo sistemos, nes ja smukdomas mokinių išprusimas ir jiems pataikaujama.

Vadovaudamasis tokiu supratimu jis nutaria tapti didžiu mokytoju, savo mokymo metoduose pasitelkdamas savo paties filosofiją ir sugebėjimus itin įtemptoje situacijoje atlikti beveik bet ką. Onidzuka paskiriamas problematiškos klasės, kuri vieną mokytoją privedė prie mįslingos savižudybės ir dar du atitinkamai privertė palūžti psichologiškai bei įstoti į kultą, auklėtoju. Jis prisiima misiją pažinti patį save ir pagelbėti savo mokiniams susidoroti su jų gyvenimiškomis problemomis bei išmokyti juos nuoširdžiai mėgautis gyvenimu. Šiam tikslui įgyvendinti jis pasitelkia mokymo metodus, kurie iš vienos pažiūros atrodytų neortodoksalūs, prieštaraujantys įstatymams, taip pat ir keliantys pavojų gyvybei, tačiau kažkokiu būdų jam pavyksta sėkmingai priversti mokinius atsiverti ir įveikti savas problemas.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* 
* Great Teacher Onizuka svetainėje Internet Movie Database
Toliara

**Toliara** (, seniau – , ) – miestas pietvakarių Madagaskare, netoli Fiherenanos upės žiočių, Mozambiko sąsiaurio pakrantėje. Buvo Toliaros provincijos sostinė, nuo 2007 m. – Acimo-Andrefanos regiono centras. Jūrų uostas (išvežamas sizalis, muilas, kanapių pluoštas, medvilnė, ryžiai, žemės riešutai), oro uostas, plentas į Fianarancoa. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (galvijai, ožkos, kukurūzai, ryžiai, manijokas). Garinama druska. Apylinkėse išgaunama nafta. Veikia universitetas, arboretumas, Pietų Madagaskaro kultūros muziejus, jūrų muziejus, katalikų katedra. Gaminami rankdarbiai iš kriauklių.

## Istorija

Toliarą XVII a. įkūrė prancūzai. Pradėjo augti po 1897 m.

## Šaltiniai
Manakara

**Manakara** () – miestas pietryčių Madagaskare, Indijos vandenyno pakrantėje, prie Manakaros upės žiočių. Vatovavio-Fitovinanio regiono centras. Yra nedidelis jūrų uostas, oro uostas, ateina geležinkelis iš Fianarancoa (bėgiai kerta oro uostą).


Manakara - collapsed bridge (1).jpg|Tiltas per Manakaros upę
Rail-run-way-crossing.jpg|Geležinkelio ir oro uosto sankirta
Manakara - train station.jpg|Geležinkelio stotis
Morondava

**Morondava** () – miestas vakarų Madagaskare, Mozambiko sąsiaurio pakrantėje, prie Morondavos upės žiočių; Menabės regiono administracinis centras. Plentas į Ancirabę, oro uostas. Tarp pakrantės gyvenviečių plaukioja pirogos. Turistinis centras – 150 km į šiaurę nuo Morondavos prasideda Cinži de Bemarahos gamtos draustinis, apylinkėse yra Andranomenos draustinis, Kirindžio miškas, baobabų alėja.


Morondava 06.JPG|Pirogos pakrantėje
Morondava 11.JPG|Paplūdimys
Walking the Avenue of the Baobabs.jpg|Baobabų alėja
Bė sala

**Bė sala** ( – „didžioji sala“, ) – sala Mozambiko sąsiauryje, šalia šiaurės vakarinių Madagaskaro salos krantų, priklauso Madagaskarui. Plotas – 320 km².

Bė sala yra 5 km nuo Madagaskaro salos, apsupta būrio mažų salelių (Kombos, Micijo, Sakatijos, Tanikelio). Sala vulkaninės kilmės, kalnuota, iškyla į 450 m aukštį (Lokobės k.). Yra 11 vulkaninių kraterių. Salą dengia tropiniai miškai, kuriuose gyvena vienos mažiausių pasaulio varlių *Stumpffia pygmaea*, chameleonai, lemūrai. Įsteigtas Lokobės draustinis.

Bė saloje 2013 m. gyveno 73 010 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Andoanis (39 500 gyv.). Auginamos cukranendrės, kvapiosios kanangos, gaminamas cukrus, romas, renkami kvapieji aliejai. Svarbus turistinis centras. Veikia tarptautinis oro uostas (tiesioginiai skrydžiai iš Europos). Su žemynu susisiekiama valtimis.


Carte de Nosy Be.svg|Salos žemėlapis
P1210134.JPG|Vakarinės pusės paplūdimys
Alambics huile essentielle Nosy Be.jpg|Kvapiųjų aliejų distiliavimas
Hell Ville (3187697758).jpg|Andoanis
Sambava

**Sambava** () – miestas šiaurės rytų Madagaskare, Indijos vandenyno pakrantėje, į pietryčius nuo Ancirananos; Savos regiono administracinis centras. Yra oro uostas, plentai į Ancirananą, Antalahą. Apylinkėse auginama vanilė, kokospalmės, ryžiai, verčiamasi gyvulių auginimu. Netoli Sambavos yra Marodzezio nacionalinis parkas.


Sambava - grading vanilla beans.jpg|Vanilės apdirbimas
Sambava - beach.jpg|Paplūdimys
Sambava airport.jpg|Oro uostas
Alaotra

**Alaotra** () – ežeras rytinėje Madagaskaro dalyje, Vidurio plokščiakalnyje, į šiaurę nuo Ambatondrazakos. Tai didžiausias šalies ežeras. Ežeras labai seklus (gylis ~1,5 m), jo krantai žemi, pelkėti, apaugę vandens augalų sąžalynais. Į Alaotros ežerą įteka Ambato upė, o išteka Maningoris, kuris ežero vandenis neša į Indijos vandenyną.

Aplink Alaotros ežerą driekiasi svarbūs ryžių auginimo plotai. Aplinkiniai sąžalynai yra svarbi vandens paukščių, tame tarpe retų ir endeminių (madagaskarinė antis, madagaskarinė nardančioji antis, alaotraninis kragas) buveinė. Ežero pakrantėse taip pat gyvena tik čia sutinkama lemūrų rūšis *Hapalemur alaotrensis*. Dėl medžioklės ir besiplečiančių ryžių laukų retos rūšys nyksta.
Marc Márquez

**Marc Márquez Alentà** (g. 1993 m. vasario 17 d.) – ispanų Grand Prix motociklų klasės lenktynininkas, tris kartus iškovojęs Moto GP pasaulio čempiono titulą. Jis yra vienas iš keturių motociklininkų, kuriems pavyko iškovoti pasaulio čempiono titulus trijose skirtingose kategorijose, po Mike Hailwood, Phil Read ir Valentino Rossi.

## Karjeros statistika
### Sezonai

 Sezonas dar tęsiasi

### Klasės

### Lenktynės
(legenda) (**Bold** - pole pozicija, *italics* - greičiausias ratas)

 Sezonas dar tęsiasi.

## Nuorodos
Valerija viduje ir išorėje

**Valerija viduje ir išorėje** () – 1972 m. Italijoje sukurta drama, kurios režisierius Brunello Rondi.

## Siužetas

Jauna moteris Valerija, ištekėjusi už sėkmės lydymo choreografo Davido, turi viską, ko gali panorėti, tačiau jos vyras kategoriškai nenori turėti vaikų. Kankinamas troškimas sukelia jai psichinius sutrikimus ir Valerija atsiduria psichiatrinėje klinikoje. Veikiama vaistų, jos būklė tik blogėja ir Valerija pabėga iš ligoninės, tačiau po kurio laiko į ją sugrąžinama. Davidas randa kitą moterį, su kuria imasi kurti bendrą gyvenimą, tuo tarpu Valerija lieka klinikoje, toliau svajodama apie kūdikį...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Valerija
* Pier Paolo Capponi – Davidas
* Erna Schurer – Evi
* Umberto Raho – psichiatras
* Maria Mizar – slaugė
* Rosemarie Lindt – jauna psichiatrė
* Claudio Gora – Baronas

## Šaltiniai
Mirtis avi aukštakulniais

**Mirtis avi aukštakulniais** () – 1971 m. sukurtas giallo filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Susan Scott – Nikolė
* Frank Wolff – Robertas Metjusas
* Simon Andreu – Mišelis
* George Rigaud – kapitonas Lenis
* Jose Manuel Martin – Smitas
* Claudie Lange – Vanesa Metjus

## Turinys

Patyręs seifų plėšikas po sėkmingo „darbo“ nužudomas traukinyje, tačiau jo grobis dingsta. Policija apklausai iškviečia jo dukterį Nikolę, tačiau ši tvirtina nieko nežinanti apie tėvo nusikaltimus. Netrukus Nikolę, dirbančią šokėja, pradeda persekioti paslaptingas vyras žydromis akimis ir balsą atkuriančiu elektroniniu prietaisu. Po vieno užpuolimo Nikolė pradeda įtarinėti savo vaikiną Mišelį, todėl su nauju pažįstamu, turtuoliu Robertu Metjusus išvyksta į atokų Anglijos kaimelį. Robertas yra vedęs, tačiau tikina ketinantis netrukus išsiskirti ir visiems aplinkiniams Nikolę pristato kaip savo žmoną. Po kurio laiko policija randa nužudytą Nikolę, vėliau – ir Vanesą Metjus. Policija toliau tiria nusikaltimą, kol suranda pagrindinį kaltininką – Robertą Metjusą, buvusį Nikolės tėvo kompanioną...
Herbas ar skaičius (1969 filmas)

**Herbas ar skaičius** () – 1969 m. Italijoje sukurtas vesternas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* John Ericson – Vilas Hanteris
* Spela Rozin – Šanda Ly
* Daniela Surina – Sibilė
* Edwige Fenech – Manuela
* Franco Lantieri
* Dada Gallotti
* Maria Teresa Piaggio
* Silvana Bacci

## Turinys

Viename Laukinių Vakarų miestelyje veikia Šandos Ly kabaretas ir viešnamis, sulaukiantis vis didesnio moterų pasipiktinimo. Pagrindinės jo priešininkės yra bankininko Bertono sesuo ir žmona Sibilė, tuo tarpu pats bankininkas jaučia Šandai prielankumą, o žmona įsitikinusi, kad jiedu yra meilužiai. 

Vieną dieną Bertonas randamas negyvas, o kartu jo lovoje – apsvaigusi Šanda. Miestelio moterys sukyla ir puola susidoroti su viešnamio merginomis. Šerifas, norėdamas išgelbėti Šandą, išsiunčia ją su dviem pavaduotojais iš miestelio, tačiau vyrai pakeliui ją išprievartauja ir palieka dykumoje. Čia ją randa vienišas klajoklis Vilas Hanteris, kuris pasiima merginą su savimi. Įsimylėjęs ją, Vilas atvyksta į miestelį kaip pasiturintis žmogus ir netrunka įgyti vietinių įtakingų žmonių pasitikėjimo. Vis dėlto, kai vienas po kito miršta keli vyrai, galimai susiję su Bertono mirtimi, šerifas pradeda įtarti, kad tai Vilo darbas. Šis, tapęs Bertono našlės Sibilės meilužiu, išsiaiškina, kad būtent ši organizavo savo vyro nužudymą...
Malonumas trims

**Malonumas trims** () – 1974 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis filmas.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Alice Arno – Martina Bresak
* Robert Woods – Čarlzas Bresakas
* Howard Vernon – Matijas
* Tania Busselier – Cecilija 
* Lina Romay – Adelė 

## Turinys

Po savo meilužio sužalojimo praleidusi 18 mėnesių psichiatrinėje ligoninėje, Martina grįžta namo. Paaiškėja, kad gydymas nedavė norimų rezultatų ir ji kartu su vyru grįžta prie senų žaidimų: rasti auką, su ja kurį laiką žaisti seksualinius žaidimus, o vėliau nužudyti, organus saugant namo rūsyje esančiame „muziejuje“. Naujausiu jų taikiniu tampa kaimynystėje gyvenančio diplomato duktė Cecilija. Mergina įsitraukia į jai pasiūlytus seksualinius žaidimus ir tampa Čarlzo meiluže, o šis nusprendžia šį kartą paaukoti ne merginą, o savo ligotą žmoną...
Paula-Paula

**Paula-Paula** – 2010 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas erotinis filmas. Jame savo paskutinį vaidmenį atliko aktorė Lina Romay, o pati juosta neturi griežtos struktūros, scenarijaus ir labiau panaši į audiovizualinį eksperimentą.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Carmen Montes – Paula
* Paula Davis – Paula
* Lina Romay – inspektorė Alma Pereira
Juodoji Emanuelė 2

**Juodoji Emanuelė 2** () – 1976 m. Italijoje sukurtas erotinis filmas. Juosta buvo mėginama pakartoti metais anksčiau pasirodžiusios juostos „Juodoji Emanuelė“ sėkmę, tačiau to padaryti nepavyko. Juostoje pagrindinį vaidmenį sukūrė Izraelio aktorė Shulamith Lasri ir tai yra jos vienintelis vaidmuo kine.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Angelo Infanti – Polas
* Shulamith Lasri – Emanuelė Ričmond
* Don Powell – Emanuelės tėvas
* Percy Hogan – Fredas
* Dagmar Lassander – Siuzana
* Pietro Torissi – Simonas 

## Turinys

Populiari manekenė Emanuelė Ričmond, praradusi atmintį, gydoma vienoje Manhatano klinikų nuo amnezijos. Ją prižiūrintis psichiatras Polas specialiai skiria jai didelį dėmesį, kad sužadinti savo žmonos pavydą. Jis lanko Emanuelės tėvą, vyrą, fotografą, su kuriuo ši dirbo, tačiau kiekvieno jų papasakota istorija skiriasi nuo Emanuelės prisiminimų nuotrupų...
Paparaciai (1998 filmas)

**Paparaciai** () – 1998 m. sukurta komedija. 

## Turinys

Pikantiškas įžymybių nuotraukas medžiojantis Mišelis kartą padaro kelis kadrus futbolo rungtynėse, kuriose lankėsi jį dominanti pora. Greta jų į kadrą pateko ir žurnalo viršelyje atsidūrė naktinis sargas Frenkas. Kadangi tuo metu jis privalėjo būti darbe, Frenką atleido ir jis nusprendė keliauti į laikraščio redakciją reikalauti kompensacijos ir susitikti su fotografu, kuriam galėtų įkrėsti į kailį. Redaktorius supažindiną Frenką ir Mišelį, tačiau nuslepia, jog šis ir yra tikrasis atleidimo kaltininkas. Mišelis pasiūlo Frenkui darbą – už nedidelį atlygį jam padėti ir šis sutinka. Po kurio laiko Frenkas vis labiau pasineria į paparacio gyvenimą ir pradeda juo mėgautis, užmiršta savo šeimą ir netrukus ciniškumu pranoksta savo mokytoją, tačiau galiausiai peržengia ribą: padaro ir išplatina Mišelio pažįstamos atlikėjos Sandros nuotraukas, nors šiai tuo metu reikia pagalbos. Po skandalo mergina mėgina nusižudyti ir Frenkas supranta, kad būti paparaciu nėra jo pašaukimas...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Vincent Lindon – Mišelis
* Patrick Timsit – Frenkas
* Catherine Frot – Evelina
* Nathalie Baye – Nikolė
* Isabelle Gelinas – Sandra
* Elise Tielrooy – Benedikta
Idealūs nepažįstamieji

**Idealūs nepažįstamieji** () – 2016 m. Italijoje sukurtas filmas, laimėjęs David di Donatello geriausios metų juostos apdovanojimą.

## Turinys

Septyni seniai pažįstami draugai – trys vedusios poros ir vienas neseniai išsiskyręs vyras – susitinka vakarienės vienų iš jų namuose. Bendraujant jiems kyla mintis, kad jau daug metų pažinodami vienas kitą, jie neturi tarpusavyje jokių paslapčių, o kadangi šiuolaikinio žmogaus visos paslaptys yra jo telefone, sutaria padėti savo aparatus ant stalo ir, kol bus kartu, paviešinti visas įeinančias žinutes bei pokalbius.

Pradžioje toks žaidimas atrodo smagus, tačiau netrukus pradeda aiškėti, kad paslapčių turi kiekvienas iš jų ir kad jų viešinimas yra labai skausmingas. Nėščia meilužė, slepiama seksualinė orientacija, romanas su draugės vyru, itin atviri susirašinėjimai su socialinių tinklų draugu, kurio niekada nematei – draugams pradeda atrodyti, kad iš tiesų jie visiškai nepažįsta viena kito.

Filmas baigiasi jiems išsiskirstant ir vykstant namo, tačiau rodoma, kad žaidimo su telefonais nebuvo ir kiekvienas grįžta su savo paslaptimis...

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Giuseppe Battiston – Pepe
* Anna Foglietta – Karlota
* Marco Giallini – Roko
* Edoardo Leo – Kozimas
* Valerio Mastandrea – Lele
* Alba Rohrwacher – Bjanka
* Kasia Smutniak – Eva

## Apdovanojimai
Cuadecuc, vampyras

**Cuadecuc, vampyras** (orig. „Cuadecuc, vampir“) – 1971 m. sukurtas nespalvotas dokumentinis siaubo filmas. Režisierius Pere Portabella juostoje užfiksavo 1969 m. Jesus Franco siaubo filmo „Grafas Drakula“ kūrimo užkulisius bei filmavimo fragmentus. Juostoje nėra žodžių (tik pačioje pabaigoje pasakomos kelios frazės), o visą juostos garsinį foną sudaro triukšmas.

Žodis „Cuadecuc“ katalonų kalboje kino žargone reiškia nebaigtą filmuoti juostą.

## Pagrindiniai aktoriai
* Christopher Lee
* Soledad Miranda
* Maria Rohm
* Herbert Lom
* Emma Cohen
* Jesus Franco
Mano buvusioji (2005 filmas)

**Mano buvusioji** () – 2005 m. Prancūzijoje sukurta komiška drama. Filmo režisierė ir scenaristė Josiane Balasko filme atlieka vieną pagrindinių vaidmenų.

## Pagrindiniai aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Thierry Lhermitte – Tomas
* Karin Viard – Nina
* Josiane Balasko – Mari-Pjer
* Nadia Fares – Ariana
* Nicolas Silberg – Burdenas
* Stella Rocha – Tamira
* Didier Flamand – Rene

## Turinys

Vieną vakarą rašytojas Tomas, vakarieniaudamas restorane su savo nuolat užimta sužadėtine Ariana, sutinka savo buvusią žmoną Niną, su kuria išsiskyrė prieš 7 metus. Pastaroji netrukus turi gimdyti, tačiau visiškai neturi pinigų bei kur apsistoti, o būsimo vaiko tėvas išvyko uždarbiauti į užsienį. Tomas pasiūlo jai pernakvoti savo namuose, tačiau pamažu Nina įsikuria jo namuose, o reikalus dar labiau komplikuoja jos draugė psichiatrė Mari-Pjer. Po kelių nesusipratimų išyra Tomo ir Arianos sužadėtuvės, o jis vėl įsimyli savo buvusią žmoną. Nepaisant prabudusių abipusių jausmų, gimus dukrai Nina grįžta pas vaiko tėvą, o Tomas judviejų istoriją paverčia knyga, kuri sulaukia didelio pasisekimo...
Audronė Balnionienė

**Audronė Balnionienė** (g. 1967 m. rugpjūčio 28 d. Gargžduose) – Klaipėdos rajono savivaldybės Mero pavaduotoja infrastruktūrai,  viena iš LR Liberalų Sąjūdžio steigėjų, Lietuvos, Klaipėdos miesto ir Klaipėdos rajono politinė bei visuomenės veikėja.

## Biografija
Nuo 1974 m. iki 1982 m. mokėsi Gargždų I vidurinėje mokykloje.

1982 m. baigė buhalterinę apskaitą Klaipėdos žemės ūkio technikume.

Nuo 1987 m. iki 1992 m. studijavo dabartinio Lietuvos žemės ūkio universiteto ekonomikos fakultete.

2007 m. Maskvos valstybiniame industrijos universitete, audito, analizės ir buhalterinės apskaitos fakultete, įgijo ekonomikos magistro laipsnį.

Išsituokusi, turi du vaikus Agnę (g. 1994 m.) ir Arną (g. 2001 m.)

Moka rusų, vokiečių, anglų kalbas

Laisvalaikio pomėgiai - savo krašto pažinimas, skaitymas, dekupažas, tapymas bei darbas sode.

## Profesinė veikla
Savo darbinę karjerą pradėjo 1985 m. „Žalgirio“ kolūkyje, Pakruojo rajone, dirbdama buhaltere.

Nuo 1988 m. dirbo Klaipėdos miesto švietimo skyriuje.

Darbinės patirties bagažą papildė 1996 m. Lietuvos teismo ekspertizės institute Klaipėdos skyriuje, vyresniosios specialistės pareigose.

1997 m. pradėjo dirbti UAB „ Bangpūtys“ vyr. finansininke, o nuo 2006 metų iki dabar yra šios įmonės direktorė.

Savo profesionalią patirtį pritaiko ir viešųjų įstaigų finansinės apskaitos tvarkyme.

## Politinė veikla

Tris kadencijas buvo LRLS partijos kontrolės komisijos narė, Klaipėdos skyriaus pirmininko pirmoji pavaduotoja;

Ketverius metus buvo Vakarų regiono koordinacinės tarybos pirmininkė;

Dirbo LR Seimo nario Vytauto Grubliausko padėjėja visuomeniniais pagrindais; 

Yra LRLS partijos valdybos bei tarybos narė, pirmininko pavaduotoja. 

Nuo 2012 metų rugpjūčio iki 2015 sausio mėnesio buvo Klaipėdos m. savivaldybės tarybos narė, kur dirbo Socialinių reikalų komitete.

Buvo „Klaipėdos autobusų parko“ stebėtojų tarybos nare,

Neįgaliųjų reikalų tarybos prie Klaipėdos miesto savivaldybės pirmininko pavaduotoja,

Šeimos tarybos prie Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos nare, kur analizavo ir sprendė klausimus susijusius su minėtomis veiklomis.

2015 metų kovo 1-ą dieną buvo išrinkta į Klaipėdos rajono savivaldybės tarybą.

Dalyvavo, kelė klausimus bei teikė pasiūlymus komitetų, komisijų ir darbo grupių posėdžiuose:
* Socialinės paramos teikimo komisijoje;
* Strateginio planavimo komisijoje;
* Specialiųjų poreikių lygio nustatymo komisijoje;
* Bendruomenės sveikatos taryboje;
* Bendruomenės vaiko teisių apsaugos taryboje;
* Narkotikų kontrolės komisijoje;
* Nusikalstamumo prevencijos komisijoje;
* Neįgaliųjų ir jų organizacijų apklausos organizavimo darbo grupėje;
* Nekilnojamojo turto mokesčio lengvatų prašymams nagrinėti ir išvadoms teikti skirtoje darbo grupėje;
* Klaipėdos rajono savivaldybės Gargždų ligoninės stebėtojų taryboje.

2019 metų kovo 3-čią dieną buvo išrinkta į Klaipėdos rajono savivaldybės tarybą antrai kadencijai ir tapo Mero Broniaus Markausko pavaduotoja infrastruktūrai.

## Nuorodos
* Audronės Balnionienės asmeninis puslapis

## Šaltiniai
Borahos sala

**Borahos sala** () arba ***Sent Meri*** () – sala Indijos vandenyne, prie šiaurės vakarinių Madagaskaro salos krantų, priklauso Madagaskarui, Analanzirofo regionui. Plotas – 222 km².

Sala pailga, 49,2 km ilgio, iki 7 km pločio. Borahos sala 6 km pločio sąsiauriu atskirta nuo Madagaskaro. Prie pietinio galo yra maža Nato sala. Aukštis iki 112 m (Davolo k.).

2013 m. saloje gyveno 26 547 gyventojai. Pagrindinė gyvenvietė – Ambodifotatra. Verčiamasi turizmu (paplūdimiai, nardymas, banginių stebėjimas). Yra oro uostas. Taip pat yra katalikų bažnyčia, piratų kapinės.

Borahos (geriau žinoma kaip Šv. Marijos) sala nuo seno buvo svarbi piratų buveinė. XVII a. pirmasis čia apsistojo Adamas Baldridžas, o vėliau jo pėdomis sekė Viljamas Kidas, Robertas Kalifordas, Olivjė Levasioras, Henris Everis, Abrahamas Samuelis, Tomas Tju ir kiti. Sala buvo netoli prekybinių laivų iš Rytų Indijų maršruto, pasižymėjo ramiais užutėkiais, apsaugota nuo audrų. Nuo XVIII a. pasklido legendos apie saloje buvusią utopinę piratų valstybę Libertariją.

## Sala populiarioje kultūroje
Saloje vyko 2016 m. išleisto žaidimo „Uncharted 4: A Thief's End“ veiksmas.

2020 m. čia buvo filmuojama „The Grand Tour“ 4 sezono antroji dalis.


Sainte marie Madagascar pirate cemetery.JPG|Piratų kapinės
Beache of La Crique Sainte Marie.jpg|Borahos užutėkiai
Rainforest remnant on Ile Sainte Marie, Madagascar (4026758529).jpg|Salos džiunglės
Sainte marie Madagascar paved road.JPG|Gyvenvietė saloje


## Šaltiniai
Tėtušio Tangi portretas

**Tėtušio Tangi portretas** – grupė paveikslų tuo pačiu pavadinimu, kuriuos nutapė olandų dailininkas postimpresionistas Vincentas van Gogas (1853−1890) gyvendamas Paryžiuje 1886−1888 m. laikotarpyje.

## Apie paveikslus
Žiuljenas Fransua Tangi (*Julien François Tanguy*, 1825−1894) buvo dailės reikmenų pardavėjas, įsikūręs Klozel gatvėje Paryžiuje. Mainais už dažus, drobes ir kitką jis priimdavo nepasiturinčių dailininkų kūrinius užstatu ir juos eksponuodavo savo krautuvėlėje. Draugų jis buvo pramintas „tėtušiu“. Pasak E. Bernaro, Tangi buvo vienas iš keleto tų, kurie atvyko iš Paryžiaus į Van Gogo laidotuves po jo savižudybės į Overo kaimą prie Uazos. Vincentas van Gogas aukštai vertino jo draugystę ir nutapė tris Tangi portretus, kurie vaizdžiai iliustruoja Vincento stilistikos keitimąsi jo gyvenimo Paryžiuje metu. Vėliausias ir geriausiu laikomas portretas yra Rodeno muziejuje Paryžiuje. Jame Tangi pavaizduotas frontalia ir statiška poza, sėdintis ant kėdės, susidėjęs rankas ant pilvo ir paskendęs savo mintyse. Dailininkas portrete išreiškia Tangi gerumą ir kuklumą. Portrete Tangi supa daug spalvotų japoniškų estampų, kuriuos aukštai vertino Vincentas ir jo brolis Teo. Šis elementas portrete yra tiktai Vincento van Gogo išmonė, pats Tangi japoniškais estampais neprekiavo, nei juos kolekcionavo. Kūrinyje Vincentas naudojo techniką, būdingą neoimpresionizmui − kontrastuojančias papildomas spalvas, plokštuminį vaizdavimą ir aiškiai pozicionuotus potėpius. Po Tangi mirties paveikslą 1894 m. įsigijo skulptorius Ogiustas Rodenas.

### Galerija

Van Gogh - Bildnis Père Tanguy.jpeg| Pirmoji versija
Van Gogh - Bildnis Père Tanguy1.jpeg| Antroji versija
Van Gogh - Portrait of Pere Tanguy 1887-8.JPG| Trečioji versija, Rodeno muziejus, Paryžius 


## Išnašos

## Nuorodos
* Rodeno muziejus
Ciribihina

**Ciribihina** () – upė rytų Madagaskare. Prasideda Vidurio plokščiakalnyje dviemis ištakomis – Manija ir Mahadzilu. Manija prasideda į šiaurės vakarus nuo Amboštros, o Mahadzilas į pietus nuo Antananaryvo. Abejos upės teka lygiagrečiai į rytus, jų vagos daug kur slenkstėtos. Į pietryčius nuo Miandrivazo upės susilieja į Ciribihiną ir toliau teka lyguma. Toliau upė kerta Bemarahos klintines aukštumas ir sudaro Bemarahos slenksčius, o už jų vėl teka lyguma. Įteka į Mozambiko sąsiaurį ties Belo Ciribihina, sudaro mangrovėmis užžėlusią deltą.

Upė laivuojama žemiau Bemarahos krioklių. Teka per Cinži de Bemarahos gamtos draustinį. Upėje gausu krokodilų.

Prie Ciribihinos yra Berevo ir Belo Ciribihinos miesteliai.


Tsiribihina Pirog.jpg|Piroga upėje
Tsiribihina 03.jpg|Upės krantai
Bridge N37 over Tsiribihina.JPG|Tiltas per Ciribihiną
Tsiribihina drainage.png|Ciribihinos baseinas
Kolarovas

**Kolarovas** (iki 1948 m. **Guta**, ; , prieš tai *Guta*) – miestelis Komarno apygardoje, Nitros krašte, pietų Slovakijoje. Netoli Komarno. 10 614 gyventojai (2015 m. duomenys). Daugumą vietos gyventojų sudaro etniniai vengrai. Pagrindinė pramonės šaka – žemės ūkis.

Miestelis įsikūręs Dunojaus žemumoje (), Vaho ir Mažojo Dunojaus santakoje. Kolarovas sudarytas iš 6-ių dalių: centro, Částa (Császta), Kráľka (Királyrét), Veľký Ostrov (Nagysziget), Örtény ir Pačérok (Pacsérok).

Pirmą kartą paminėtas 1268 m. Miestelio pavadinimas buvo keičiamas kelis kartus (Senoji Guta, Didžioji Guta, Mažoji Guta).

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Kišbėras, Vengrija
*  Medešedhaza, Vengrija
*  Mezėberėnis, Vengrija

## Šaltiniai
Partizanskė

**Partizanskė** (, *Baťovany*; ) – miestas Trenčyno krašte, Slovakijoje. Partizanskės apygrados administracinis centras. 23 247 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Dunojaus kalvų šiaurinėje dalyje, Nitros ir Nitricos santakoje. Nutolęs 55 km nuo Nitros ir 131 km nuo Bratislavos.

## Istorija
Miestelis atsirado 1938–1939 m. Janas Antoninas Bata (*Jan Antonin Bata*), dabartinio miesto teritorijoje pastatė batų fabriką. Naujai sukurta gyvenvietė fabriko darbuotojams buvo pavadinta *Baťovany*. Plečiant fabriko teritoriją, plėtėsi ir gyvenvietė. 1948 m. suteiktos miestelio teisės. 1949 m. vasario 9 d. pervadintas į *Partizanskę*.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Valašske Meziržyčiai, Čekija
*  Benešovas, Čekija
*  Svitas, Slovakija
*  Bošanai, Slovakija
*  Otrokovicės, Čekija
*  Zlynas, Čekija

## Galerija

Partizánske - kostol Božského Srdca Ježišovho 1.jpg|Bažnyčia
Partizánske - Vodný hrad.jpg|Partizánske pilis
Partizánske - rieky Nitra a Nitrica.JPG|Nitros ir Nitricos santaka


## Šaltiniai
Petras Mačiulis

**Petras Mačiulis** (1895 m. kovo 5 d. (pagal senąjį kalendorių) Bimbuose, Panemunėlio valsčius, Rokiškio aps. – 1978 m. rugpjūčio 22 d. Sunnyvale, Kalifornijos valstijoje, JAV) – teisės daktaras, diplomatas. Brolis – gydytojas chirurgas, kankinys Stasys Mačiulis.

## Biografija
1919 m. baigė gimnaziją Kaune. 1923 m. Romos universitete baigė teisės mokslus, įgydamas teisių daktaro laipsnį. Visą nepriklausomos Lietuvos laikotarpį nuo 1919 m. tarnavo Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos žinyboje: 1919 m. – centro diplomatinis kurjeris, vėliau tais pačiais metais – Romoje, Lietuvos ambasados Italijoje sekretorius, 1923–1924 m. Užsienio reikalų ministerijos sekretorius, nuo 1925 m. Lietuvos ambasados Prahoje sekretorius.

1926–1929 m. mokytojavo suaugusiųjų gimnazijoje, o 1935–1942 m. – konservatorijoje, Kaune.

1929–1935 m. ėjo konsulo pareigas San Paule, Brazilijoje. Gyvendamas San Paule, įsteigė ir pastatė 4 lietuviškas mokyklas bei butus jų mokytojams.

1938–1940 m. Lietuvos diplomatas Maskvoje – Užsienio reikalų ministerijoje Pabaltijo, Sovietų Sąjungos ir Lenkijos skyriaus vedėjas. 1940–1942 Kauno X gimnazijos mokytojas, 1942–1944 Teologijos fakulteto vyr. asistentas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlė į JAV. Aktyviai dalyvavo JAV Lietuvių bendrijos veikloje. 1930 m. Išvertė iš italų kalbos G. Papini „Kristaus istorija“, 1966 m. Išvertė iš italų kalbos G. Papini „Šventasis Augustinas“ (išleido “Ateitis”, leidinio mecenatas prel. Ignas J. Kelmelis, aplankas Pauliaus Jurkaus), 1953 m. išvertė „Popiežijaus Celestino VI laiškus žmonėms“ (1953). 1962 m. išleido atsiminimų knygą „Trys ultimatumai“.

1936 m. apdovanotas Brazilijos Pietų Kryžiaus ordinu.

## Nuorodos

* Elena Markuckytė, Donatas Pilkauskas, Panevėžys. Gydytojas Stasys Mačiulis ;
* Bronius Vertelka. Knygos apie diplomatą ir medikų gyvenimą .

## Literatūra

* Joana Viga Čiplytė. Gyvenimas tėra akimirksnio viešnagė: teisės daktaras, diplomatas Petras Mačiulis, 1895–1978. Vilnius, Homo liber, 2011, 95 p.
Kybartų tunelis

**Kybartų tunelis** – Kybartuose esantys senoviški rūsiai po geležinkelio stotimi. Jie buvo atrasti 2002 m., kai vienos įmonės darbininkai remontavo muitinės sandėlio pastatą. Požemiuose buvo daug vandens, kuris buvo išsiurbtas, iki šiol stovi tušti ir nenaudojami.

## Istorija
Teigiama, kad rūsiai buvo pastatyti 1870 m. Skelbiama, kad Kybartų geležinkelio stoties komplekso požemiai – geriausiai išsilaikę vieno iš pirmųjų XIX amžiaus geležinkelio stoties dalių ir apskritai didžiausi Lietuvoje rūsiai. Pastatas, po kuriuo yra 106 m ilgio požemiai, priklauso Muitinės departamentui. Į požemius patekti galima tik susitarus, jie nėra atviri visuomenei. Požemių gale yra statybinėmis atliekomis užversta anga, o kas už jos yra nėra žinoma, nes jokie tyrinėjimai rūsiuose nevyksta.

Kadaise rūsiuose buvo saugomos per muitinę keliavusios prekės, nes iki Pirmojo pasaulinio karo per Kybartus ėjo apie 10 % visos carinės Rusijos eksporto bei importo, o ledų prikrauti rūsiai atstodavo šaldytuvus. Iš tiesų, būnant požemyje net ir šiltą dieną, jaučiamas nemažas šaltis. Idėją, kad rūsiai galėjo būti naudojami kaip šaldytuvai, iškėlė ir Kybartų seniūnas Romas Šunokas.

## Šaltiniai
Ampangalanos kanalas

**Ampangalanos kanalas** (, ) – kanalas Madagaskare, besidriekiantis šalia rytinio salos kranto. Driekiasi per 645 km išilgai Indijos vandenyno kranto, nuo Toamasinos šiaurėje iki Farafanganos pietuose. Sudarytas iš natūralių ežerų, šlapynių, upių, bei žmogaus iškastų perkasų. Naudojamas daugiausia žvejybai, plaukiojimui valtimis, turizmui.

Pirmieji perkasai iškasti dar valdant vietinei Merinų karalystei. Vėliau 1896–1904 m. kanalą pratęsė prancūzai, siekdami pagerinti susisiekimą su vidiniais rajonais, ir sukurti saugesnį vandens kelią į Toamasiną. 1901 m. kanalas tęsėsi nuo Toamasinos iki Andevoranto. 1949–1957 m. iškasta pietinė kanalo dalis. 1980 m. atlikti kanalo valymo, gilinimo darbai.

Ampangalanos kanalas didelės prekybinės reikšmės neįgavo. Jis daugiausia naudojamas vietinių gyventojų, kurie plaukioja pirogomis, vietomis veikia keltai. 1999 m. Toamasinos universitetas įkūrė kanale plaukiojantį muziejų.

Svarbiausi miestai prie kanalo: Toamasina, Ampasimanolotra, Andevorantas, Vatomandris, Mahanoras, Nosi Varika, Manandzaris, Manakara.

## Šaltiniai
Overo bažnyčia

**Overo bažnyčia** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Overo bažnyčia“ V. van Gogas sukūrė paskutiniaisiais savo gyvenimo mėnesiais 1890 m. Overo prie Uazos kaime netoli Paryžiaus. Paveikslą Vincentas aprašė 1890 m. birželio 5 d. laiške seseriai Vileminai. Overo bažnyčia pastatyta XII−XIII a. ir turėjo tiek romanikos, tiek gotikos architektūros bruožų. Gyvendamas anksčiau Arlyje Vincentas beveik nekreipė dėmesio į miesto senovines liekanas (Arlis įkurtas dar romėnų laikais). Senos bažnyčios vaizdas Overe Vincentui galėjo turėti sąsajų su jo nepavykusiu bandymu tapti dvasininku. Bažnyčia pavaizduota iš apsidės pusės, ji turi langus, bet nėra pavaizduotos durys − tai gali turėti simbolinę prasmę dailininkui. Paveiksle Overo bažnyčią supa du keliai su pavaizduota vieniša moters figūra. 

Paveiksle bažnyčios elementai atpažįstami, tačiau jos vaizdą dailininkas perteikė tik per savo matymo interpretaciją − tuo Van Gogo kūryboje pasireiškia požymiai, būdingi vėlesniam ekspresionizmo judėjimui ir kartu visiškai skirtingi nuo impresionistinės tapybos (palyginimui K. Monė Ruano katedros vaizdai). Paveikslas „Overo bažnyčia“ buvo daktaro Polio Gašė, kuris prižiūrėjo Vincentą Overe, kolekcijoje ir 1952 m. padovanotas Prancūzijos valstybei. 1979 m. Prancūzijoje išleistas pašto ženklas su paveikslo reprodukcija. Kūrinys eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje.

### Galerija

Eglise Auvers-sur-Oise FRA 001.jpg| Overo bažnyčia 2006 metais, nuotrauka
Claude Monet - Rouen Cathedral, West Façade - Google Art Project.jpg| „Ruano katedra“, 1894 m., aut. Klodas Monė 


## Išnašos

## Nuorodos
* Orsė muziejus
Naktinė kavinė (paveikslas)

**Naktinė kavinė** – olandų dailininko postimpresionisto V. Van Gogo (1853−1890) paveikslas, nutapytas 1888 m. Arlyje, Provanse.

## Apie paveikslą

Paveiksle pavaizduota netoli stoties buvusi Arlio kavinė *Café de la Gare*, kurioje Vincentas van Gogas dažnai lankydavosi kartu su P. Gogenu (pastarasis taip pat nutapė savo naktinės kavinės versiją). Kavinės šeimininkai, Žozefas-Mišelis ir jo žmona Mari Žino dažnai pozavo van Gogui. Madam Žino vaizduojama ir kitame dailininko paveiksle - "L’Arlésienne" ("Arlietė", t. y. Arlio gyventoja).

1888 m. rugsėjį Van Gogas tris naktis iš eilės tapė paveikslą, miegojo dienomis. Vėliau darbą atliko ir akvarele, ji šiuo metu yra privačioje kolekcijoje.

Paveiksle naudojamos ryškios kontrastinės spalvos, aiškiai išskiriami potėpiai ir jų kryptys pabrėžia kontrastus tarp tonų ir vaizduojamų iškraipytų objektų. Dailininkas šią techniką naudojo pabrėždamas emocionalųjį paveikslo turinį. Nors paveikslo objektas yra gana įprastas buities vaizdas, tapytojas jį pripildė energijos ir nerimastingumo. Laiške broliui Teo, Vincentas apie kavinę rašė: *vieta, kur galima susinaikinti, išprotėti ar įvykdyti nusikaltimą*.

## Savininkai

1908 m. pavasarį parodoje "Auksinės vilnos salonas" paveikslą už septynis tūkstančius frankų įsigijo rusų pramonininkas Ivanas Morozovas ir pergabeno jį į Rusiją. 1918 m. tarybų valdžia paveikslą nacionalizavo. Jis buvo eksponuojamas Antrajame Vakarų dailės muziejuje Maskvoje. 1933 m. SSRS valdžia jį pardavė Berlyno *Matthiesen* galerijai, iš kurios paveikslas buvo parduotas į JAV. 1961 m. Stephen Clark palikimu paveikslą padovanojo Jeilio universitetui. 2008 m. I. Morozovo paveldėtojas Pierre Konowaloff kreipėsi į teismą ginčydamas teises į paveikslą, tačiau 2014 m. bylą pralaimėjo. Paveikslas tuo metu vertintas apie 200 mln. JAV dolerių.

## Išnašos

## Nuorodos

* Jeilio universiteto galerija
Žvaigždėta naktis virš Ronos

**Žvaigždėta naktis virš Ronos** – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Žvaigždėta naktis virš Ronos“ V. van Gogas nutapė 1888 m. Arlyje Provanse. Tai buvo antrasis Van Gogo paveikslas, vaizduojantis žvaigždėtą dangų po paveikslo „Kavinės terasa naktį“. Paveikslą Vincentas labai mažai minėjo. 1889 m. birželio pradžios laiške broliui Teo jis rašė, kad paveikslas nutapytas 1888 m. rugsėjį ir siūlė jį eksponuoti artėjančioje Nepriklausomųjų dailininkų draugijos parodoje Paryžiuje. Paveikslas tapytas naktį, vietoje po dujiniu žibintu, ir Van Gogas norėjo pabrėžti, kad naktiniam vaizdui perteikti galima pasitelkti kitas spalvas, ne vien juodus ir mėlynus tonus. Šiuo savo vaizdavimu Van Gogas tikriausiai vedė netiesiogine polemiką su Dž. Vistlerio naktinių vaizdų tapyba. Paveiksle atsispindi Arlio miestas Ronos upėje. Pirmajame plane pavaizduota praeivių pora. Vincentas citavo amerikiečių poetą Voltą Vitmeną, kad žvaigždėtas naktinis dangus − tai „amžinybės išraiška“. 1975 m. paveikslas padovanotas Luvro muziejui, 1995 m. perkeltas į naują Orsė muziejų Paryžiuje.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Orsė muziejus
Raudonieji Arlio vynuogynai

**Raudonieji Arlio vynuogynai** (kitaip **Raudonas vynuogių laukas**) – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas.

## Apie paveikslą
Paveikslą „Raudonieji Arlio vynuogynai“ V. van Gogas nutapė 1888 m. lapkritį Arlyje Provanse. Laiške broliui Teo, Vincentas aprašė savo įspūdžius stebint saulėlydį, kai jis su P. Gogenu buvo išėję pasivaikščioti lapkričio 5 d. sekmadienį: *„raudonas vynuogių laukas, visas raudonas kaip raudonas [[vynas]]. Tolumoje pereinantis į geltoną su žaliu dangumi ir saule, violetine žeme po lietaus ir žibančia geltona ten ir šen, kur pagauti nusileidžiančios saulės atspindžiai“*. Abu tapytojai dirbo ties savo vynuogių rinkimo paveikslų versijomis. Kadangi vynuogių rinkimas tuo metu jau buvo pasibaigęs, Vincentas iš atminties įtraukė 21 rinkėjo figūrą paveiksle. Jis jau anksčiau buvo nutapęs šį lauką. Kiek vėlesniame laiške, apie lapkričio 12 d. Vincentas rašė broliui: *„aš pabaigiau drobę ... su vynuogių lauku, visą rožinį ir geltoną, su mažomis mėlynomis ir violetinėmis figūromis bei geltona saule“*. Vincentas šį kūrinį lygino su neseniai tuomet mirusio Provanso tapytojo Adolfo Montičelio (1824−1866) kūriniais. Montičelį Van Gogas gerbė ir vertino.

Paveikslas 1890 m. eksponuotas *Les XX* parodoje Briuselyje ir jį už 400 frankų įsigijo tapytoja Ana Boš, Belgijos dailininkų grupės *Les XX* narė ir tapytojo Eženo Bošo, kurio portretą Van Gogas buvo nutapęs, sesuo. Paveikslas tradiciškai laikomas vieninteliu, parduotu Van Gogui gyvam esant, tačiau tai nėra visiškai tiesa, nes yra žinių apie kitus jo parduotus paveikslus. „Raudonuosius Arlio vynuogynus“ vėliau įsigijo rusų kolekcionuotojas Sergejus Ščiukinas ir pergabeno paveikslą į Maskvą, kur jis buvo nacionalizuotas 1918 m. po komunistinės Spalio revoliucijos. Paveikslas eksponuojamas Puškino muziejuje Maskvoje.

## Nuorodos
* *Van Gogh in Arles*. Metropolitan Museum of Art, 1984, p. 206.
Pezinokas

**Pezinokas** (; ; ) – miestas Bratislavos krašte, pietvakarių Slovakijoje. Pezinoko apygardos administracinis centras. 22 467 gyventojai (2015 m. duomenys). Nutolęs maždaug 20 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos ir 25 km į vakarus nuo Trnavos.

Įsikūręs Dunojaus žemumoje, 152 m aukštyje virš jūros lygio, netoli Mažiųjų Karpatų. Pagrindinės pramonės šakos: vynuogininkystė bei žemės ūkis, plytų ir keramikos gamyba.

## Istorija
Nuo X a. antros pusės iki 1918 m. priklausė Vengrijos karalystei. Pirmą kartą paminėtas 1208 m., kaip Bozino žemė (terra Bozin). 1647 m. birželio 14 d. suteiktos laisvojo-karališkojo miestelio teisės. XVII–XVIII a. buvo klestintis ir vienas brangiausių miestų Vengrijos karalystėje. XIX a. atsirado pramonė. Pradėta gaminti sieros rūgštis. Nutiestas geležinkelis. Iširus Austrijos-Vengrijos valstybei, atiteko naujai įkurtai Čekoslovakijai.

## Gyventojai

## Miestų partnerystė
*  Andrychuvas, Lenkija
*  Izola, Slovėnija
*  Mlada Boleslavas, Čekija
*  Mošonmadiarovas, Vengrija
*  Noizydlis prie Ežero, Austrija

## Galerija

Bazini-kastelycivertanlegi1.jpg
Bazini-kastelycivertanlegi2.jpg


## Šaltiniai
Bakterinė vaginozė

**Bakterinė vaginozė** (**BV**), dar vadinama **makšties disbakterioze** arba **nespecifiniu vaginitu** – makšties liga, kylanti sutrikus bakterijų pusiausvyrai makštyje. Dažniausias ligos simptomas: gausios išskyros iš makšties, kurios dažnai turi žuvies kvapą. Išskyros paprastai būna baltos arba pilkos. Taip pat gali varginti skausmingas šlapinimasis. Nedažnais atvejais gali niežėti. Atsitiktiniais atvejais liga gali nepasireikšti jokiais simptomais. Sergant BV padidėja rizika užsikrėsti įvairiomis kitomis lytiškai plintančiomis infekcijomis įskaitant ŽIV / AIDS. Jeigu sergančioji nėščia, padidėja priešlaikinio gimdymo pavojus.

## Priežastis ir diagnozė
BV kyla sutrikus natūraliai makštyje gyvenančių bakterijų pusiausvyrai. Bakterijų pusiausvyra sutrinka, kai tam tikroje terpėje natūraliai gausiausiai gyvenančios rūšies bakterijų sumažėja, o nebūdingų arba kenksmingų – padaugėja. Taip pat šimtus arba tūkstančius kartų padidėja bendrasis bakterijų skaičius. Ligos rizikos veiksniai: makšties plovimas, naujas lytinis partneris arba dažna jų kaita, antibiotikų vartojimas, į gimdą įsodinamų įtaisų naudojimas ir kiti. Ši liga nelaikoma lytiniu keliu plintančia infekcija. Diagnozė įtariama remiantis simptomais, o patvirtinama atlikus makšties išskyrų tepinėlio tyrimą, nustačius didesnį nei normalus makšties pH ir didelį bakterijų skaičių. BV dažnai painiojama su makšties grybeline infekcija arba trichomonų sukelta infekcija.

## Profilaktika ir gydymas
Dažnai gydoma antibiotikais klindamicinu arba metronidazolu. Šiuos vaistus galima vartoti ir antrajame arba trečiajame nėštumo trimestre. Visgi po gydymo būklė dažnai pasikartoja. Vartojant probiotikų ligos kartojimosi galima išvengti. Nežinoma, ar probiotikų arba antibiotikų vartojimas turi poveikį nėštumo baigčiai.

## Epidemiologija ir istorija
BV – dažniausiai pasitaikanti makšties infekcija vaisingo amžiaus moterims. Sergančių moterų skaičius įvairiu metu svyruoja nuo 5 % iki 70 %. BV daugiausia paplitusi Afrikoje, mažiau – Azijoje ir Europoje. Jungtinėse Amerikos Valstijose serga maždaug 30 % moterų nuo 14 iki 49 metų amžiaus. Įvairių šalių etninėse grupėse ligos dažnis gali stipriai skirtis. Į BV panašių simptomų aprašyta daugumoje senų šaltinių, tačiau pirmasis aiškiai dokumentuoto atvejo aprašas pasirodė 1894 m.

## Išnašos
Gurujė

**Gurujė** (, iki 1975 m. ***Vila Žunkeiras*** *Vila Junqueiro*) – miestas šiaurinėje Mozambiko dalyje, šalia Zambezijos provincijos geografinio centro. Tai didžiausia arbatos plantacija šalyje.

## Ekonomika

Gurujės ekonomikos pagrindą sudaro arbatos plantacijos (90 %), likusią dalį užima kavos, vaisių ir pan. plantacijos. Nemaža dalis gyventojų turi nedidelius ūkius, iš kurių gauna papildomų pajamų greta nereguliarių atlyginimų.

## Demografija

2007 m. Mozambiko vyriausybės vykdyto surašymo duomenimis, 1997 m. Gurujėje gyveno 99 325 žmonės, 2008 m. – 116 992. Mieste labiausiai paplitusi lomvių kalba.

## Laukinė gamta

1998 m. Gurujėje vykdyta paukščių stebėjimo ekspedicija aptiko vienintelį šalies endeminį paukštį *[[Namuli epalis|namuli epalis]]*, nematytą nuo jo atradimo 1932 m. Šiuo metu žinoma, jog ši rūšis klesti Gurujės apylinkėse esančiuose miškuose.

## Nuorodos

* Namuli apalis
Vertsjervo žemuma

**Vertsjervo žemuma** () – žemuma pietinėje Estijos dalyje, aplink Vertsjervo ežerą. Būdingos pelkėtos moreninės lygumos, drumlinai. Plotas – 1747 km².

Žemumoje kasamos durpės, molis, vystoma gyvulininkystė ir žemdirbystė.

## Šaltiniai
Vėrtešsėlėšas

**Vėrtešsėlėšas** () – archeologinė vietovė Vengrijoje, ~50 km į vakarus nuo Budapešto, Vėrtešo plynaukštėje. Tai ankstyvojo paleolito pradžios stovyklavietė, laikoma ~350 tūkst. metų senumo. Rasta laužaviečių, iškastinių gyvūnų kaulų liekanų, įvairių pirmykščių įnagių, taip pat žmogaus kaukolės nuotrupų (priskiriamos archantropui). Vėrtešsėlėšo vietovė priskiriama archeologiniam Mindelio laikotarpiui.

Vėrtešsėlėšą 1963–1967 m. tyrinėjo vengrų archeologas Laslas Vėrtešas.

## Šaltiniai
Amatinė žvejyba

**Amatinė žvejyba** (ar tradicinė/skirta pragyvenimui žvejyba) – maža, nedidelio kapitalo, primityvi žvejyba, kuria užsiima individualūs žvejai. Nemažai šių žvejų yra iš pakrančių arba salų etninių grupių. Jie atlieka trumpus žvejybos reisus netoli nuo kranto. Sugautas laimikis dažniausiai neapdorojamas, o suvartojamas lokaliai. Amatinei žvejybai naudojami tradiciniai žvejybos įrankiai, tokie, kaip meškerė ir masalas, žvejybinės strėlės ir žeberklai, metamieji tinklai, retu atveju mažos žvejybinės valtelės.

Amatine žvejyba užsiimama komerciniais ir išsimaitinimo tikslais. Ši veikla yra priešinga didelio masto komercinei žvejybai tuo, jog dažniausiai žuvų populiacijas niokoja ir joms kenkia ženkliai mažiau, nei moderni pramoninė žvejyba.

## Valtys


Image:Mozambique - traditional sailboat.jpg|Žvejai šiaurinėje Mozambiko pakrantėje
File:Fishing boats at Baan Salak Petch Pier, Ko Chang, Thailand.jpg|Žvejybos valtys Ko Chang, Tailande
Image:FloresFishingBoat.jpg|Žvejybos valtys Florese, Indonezijoje


## Įrankiai


Image:Shrimpers on horseback.jpg|Krevečių gaudymas jojant arkliu, Ostduinkerkas, Belgija
Image:Syr Darya river (Qyzylorda province) winter fishing 2006 00.jpg|Poledinė žūklė ant Syrdarjos upės Kyzylorda, Kazachstanas
Image:Fisherman Seychelles.jpg|Žvejai grįžta su savo laimikiu, Seišeliai
Image:Fisherman and his catch Seychelles.jpg|Žvejys ir jo laimikis, Seišeliai



Image:Fishing, Cà Mau.jpg|Krantiniai tinklai Kumau, Vietnamas
File:Fisherman and net 2, Bhubaneswar - Oct 2010.jpg|Žvejys su savo tinklu
Image:Đó.jpg|Tradicinės žuvų gaudyklės, Vietnamas
Ponas Apgavikas

**Ponas Apgavikas** (, ) – žymus indų Bolivudo filmas, sukurtas 1955 m. Šį filmą režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Radžas Kapūras. Tai vienas žymiausių paties Radžo Kapūro ir to laikotarpio Bolivudo filmų.

Pavadinimas nurodo į Indijos baudžiamojo kodekso 420 straipsnį, kuriame aprašoma bausmė už apgavystę. Filme pasakojama apie skurdžių iš kaimo Radžą, kuris atvyksta į išsvajotąjį Bombėjų; jame jam tenka susidurti su kitokiu pasauliu. Radžo personažas daugeliu aspektų mėgdžioja Čarlį Čapliną.

Filme itin išryškintos XX a. vid. Indijos problemos ir klausimai – gyventojų migracija į miestus, tradicijų ir šiuolaikybės santykis, industrializacija ir patriotizmas.

## Aktoriai
* Nargis – Vidja („Išmintis“)
* Radžas Kapuras – Ranbiras Radžas
* Lalita Pavar – Ganga Mai („Motina Ganga“)
* Nadira – Maja („Iliuzija“)

## Apdovanojimai
* Filmfare apdovanojimai (1956 m.): geriausia kinematografija, geriausias leidimas.
* Nacionaliniai filmų apdovanojimai (1956 m.): apdovanojimas „už nuopelnus“ – antras geriausias filmas hindi kalba.

## Dainos
Daugelis filmo dainų tapo kultinėmis, per jas ryškiai atskleidžiamos filmo idėjos.

## Literatūra
* Grigoraitytė, Jūratė. „Vaizdas ir poetika Radžio Kapūro filme „Ponas Apgavikas““. *Sovijus*, 2016, T. 4, Nr. 1, psl. 102–120.