open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pagrobti ir perduoti

**Pagrobti ir perduoti** – 2007 m. drama, režisuota Gavin Hood. Filme vaidina Reese Witherspoon, Meryl Streep, Peter Sarsgaard, Alan Arkin, Jake Gyllenhaal ir Omar Metwally. Filmas paremtas tikra istorija.

## Aktoriai
* Omar Metwally – Anwar El-Ibrahimi
* Reese Witherspoon – Isabella Fields El-Ibrahimi
* Aramis Knight – Jeremy El-Ibrahimi
* Rosie Malek-Yonan – Nuru El-Ibrahimi
* Jake Gyllenhaal – Douglas Freeman
* Moa Khouas – Khalid El-Emin
* Zineb Oukach – Fatima Fawal
* Yigal Naor – Abasi Fawal
* J. K. Simmons – Lee Mayers
* Meryl Streep – Corrine Whitman
* Bob Gunton – Lars Whitman
* Raymonde Amsalem – Layla Fawal
* Simon Abkarian – Said Abdel Aziz
* Wendy Phillips – Samantha
* Peter Sarsgaard – Alan Smith
* Christian Martin – Senatorius Lewis' Aide
* Alan Arkin – Senatorius Hawkins

## Nuorodos
* Oficiali svetainė
* Oficialus filmo anonsas
* 
*
Leščinovo kalnas

**Leščinovo kalnas** (), dar vadinamas ir **Kopciovo kalnas** ()  – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Prieraslio valsčiuje, prie Pšelomkos kaimo ir Ančios ežero. 271,93 m virš jūros lygio esanti kalva priklauso Suvalkijos kraštovaizdžio parkui, yra pasiekiama nužymėtu keliuku iš Pšelomkos kaimo.  Ant kalno įrengtas medinių rastų stebėjimo punktas, be kurio vaizdas į apačioje plytintį ežerą būtų neįmanomas. Šalia auga valstybės saiugomi du klevai ir vienas gluosnis. Ant ežero kranto guli 6,75 m x 1,0 m išmatavimų riedulys. 

## Šaltiniai
* Leščinovo kalnas 
* Suvalkijos kraštovaizdžio parko objektai 

## Nuorodos
* Kalno vaizdas iš palydovo
* Leščinovo kalnas Suvalkijos turistiniame žemėlapyje
Keliautojo laiku žmona

**Keliautojo laiku žmona** () – 2009 m. amerikiečių kurtas filmas, fantastinė drama. Filmas paremtas to paties pavadinimo romanu, kurį parašė Audrey Niffenegger. Filme vaizduojamas keliautojo laiku ir jo žmonos gyvenimas.

## Aktoriai
: *Aktorius – vaidmuo*
* Eric Bana – Henry DeTamble, bibliotekininkas, keliautojas laiku
* Rachel McAdams – Clare DeTamble, (mergautinė Abshire), menininkė, keliautojo laiku žmona
* Ron Livingston – Gomez, Clare ir Henry draugas
* Stephen Tobolowsky – Dr. David Kendrick
* Arliss Howard – Richard DeTamble, Henry tėvas
* Brooklynn Proulx – jauna Clare Abshire (6–8 metų)
* Alex Ferris – jaunas Henry DeTamble (6 metų)
* Hailey McCann (9–10 metų) – Alba DeTamble, Henry ir Clare duktė
* Tatum McCann (4–5 metų) – Alba DeTamble, Henry ir Clare duktė
* Michelle Nolden – Annette DeTamble, Henry motina
* Fiona Reid – Lucille Abshire, Clare motina
* Philip Craig – Philip Abshire, Clare tėvas
Tula (Meksika)

**Tula** (, ) arba **Tula de Aljendė** () – miestas vidurio Meksikoje, Idalgo valstijoje, ~100 km į šiaurę nuo Meksiko. 28,4 tūkst. gyventojų (2005 m.), visoje savivaldybėje – 93,3 tūkst.

Tula – ikikolumbinių laikų toltekų valstybės sostinė. Siejama su actekų mitologijoje minimu Toljanu. Yra išlikęs pastatų kompleksas: Rytinės žvaigždės piramidė (Kecalkoatlio šventykla), ant kurios platformos stovi penkiametrinės karių skulptūros. Jos senovėje laikė šventyklos stogą. Išlikęs didelis frizas, ant kurio pavaizduoti jaguarai ir ereliai, deginatys žmonių širdis. Galinės salės kolonose išlikę piešinių liekanų.

Pasak mitologijos, 947 m. Tuloje gimė plunksnuotoji gyvatė valdovas Kecalkoatlis, kuris 980 m. įžengė į valstybės sostą. Teskatlipoka prieš jį surengė maištą, todėl Kecalkoatlis su savo sąjungininkais buvo priverstas trauktis iš Tulos. Dalis pabėgelių apsigyveno mištekų žemėse, kiti pasitraukė į majų žemes ir užvaldė miestus Jukatane, įskaitant ir Čičen Icą, ir padarė didelę įtaką majų kultūrai.

XIII a. Tula buvo sugriauta genčių iš šiaurės. Milžiniškos statulos ir piramidės apatinė dalis rituališkai užkastos po žeme dėl to išsilaikė iki šių dienų.

## Šaltiniai
Liudvikas VIII

**Liudvikas VIII** (; 1187 m. rugsėjo 5 d. Paryžiuje – 1226 m. lapkričio 8 d.) – Prancūzijos karalius, nuo 1223 m. iki mirties.

## Biografija
Kilęs iš Kapetingų dinastijos. Būdamas vos 12 metų vedė Anglijos karaliaus Henriko II anūkę, pretendavo į Anglijos sostą. 1214 m. Anglijos karalius Jonas Bežemis pradėjo karo veiksmus prieš Prancūziją, siekdamas atsiimti Normandiją. 1214 m. liepos 27 d. įvykusiame Buvino mūšyje Prancūzijos karaliaus Pilypo II Augusto kariuomenė sumušė Anglijos karaliaus Jono Bežemio ir jo sąjungininkų kariuomenes. 1215 m. Anglijos bajorai sukilo, nuvertė Joną Bežemį ir pakvietė princą Liudviką užimti Anglijos sostą. 1216 m. Liudvikas Londone buvo paskelbtas Anglijos karaliumi, nors formaliai nebuvo karūnuotas. 1216 m. spalį Jonui Bežemiui mirus, dalis Anglijos baronų ėmė priešintis galimam Liudviko įsigalėjimui. 1217 m. gegužės 20 d. įvykusiame Linkolno mūšyje Liudviko kariuomenę sumušė Anglijos regento V. Maršalo vadovaujamos pajėgos. Atkariavo iš anglų Puatu, Limuzeną, Perigorą. 1226 m. vadovavo žygiui prieš albigiečius.

## Liudviko VIII šeima
Žmona: nuo 1200 m. gegužės 23 d. (Šato-Nef, Normandija) **Blanka Kastilietė** (1188 m. kovo 4 d. – 1252 m. lapkričio 26/27 d.). Turėjo 13 vaikų:
# **duktė** (1205–1206)
# **duktė** (1207 – kūdikystėje)
# **Pilypas** (1209–1218 m. rugsėjo 9 d.); žmona: nuo 1217 **Agnes** (1205–1225), de Donzi grafaitė, barono Erve IV, Nevero, Osero ir Tonero grafo duktė 
# **duktė** (1213 – kūdikystėje)
# **[[Liudvikas IX Šventasis]]** (1214 m. balandžio 25 d. – 1270 m. rugpjūčio 25 d.), Prancūzijos karalius nuo 1226 m.
# **Robertas d'Artua** (1216 m. rugsėjis d. – 1250 m. vasario 9 d.), Artua grafas, žuvo VII Kryžiaus žygyje netoli Mansuro.
# **Žanas Prancūzas** (1219–1232), Anžu ir Meno nuo 1226
# Alfonsas de Puatje (1220 m. lapkričio 11 d. – 1271),  paskutinis Tuluzos grafas.
# **Filipas-Dagoberas** (1222–1232)
# Izabelė Prancūzė (1223–1225 m. kovo pab. – 1270 m. vasario 23 d.), vienuolė
# **Etjenas** (1226 – kūdikystėje) – mirė beveik iš karto po krikštyjimo 
# **[[Karolis I Anžu]]** (1227 m. kovo 21 d. – 1285 m. sausio 7 d.), Anžu ir Meno grafas nuo 1246 metų.

## Galerija

Miniature Naissance Louis VIII.jpg|Liudviko VIII gimimas
Blanche of Castile.jpg|Liudviko VIII žmona Blanka Kastilietė
Coronation of Louis VIII and Blanche of Castile 1223.jpg|Liudviko VIII karūnacija
Lamortdelouisviii.jpg|Liudviko VIII mirtis


## Šaltiniai

|-

|-
Alfonsas Čeponis

**Alfonsas Čeponis** (1924 m. Kaune – 1944 m. sausio 24 d. Kaune) – sovietinis partizanas-pogrindininkas, Sovietų Sąjungos didvyris.

## Biografija
1939 m. įstojo į LKJS. 1940 m. Raudonajai armijai okupavus Lietuvą, aktyviai dalyvavo sovietizacijoje. Prasidėjus Vokietijos-SSRS karui pasitraukė į Rusijos gilumą, dirbo karinėje gamykloje, mokėsi radistų mokykloje. 1943 m. vasarą kartu su Juozu Aleksoniu buvo permestas diversiniam darbui į Lietuvą. Yra paskelbta duomenų apie A. Čeponio plėšikavimą iš Kauno gyventojų. Be kitų įvykdytų nusikaltimų Kaune, dalyvavo studentės Elenos Spirgevičiūtės nužudyme. 1943 m. gruodžio mėn. traukiantis po diversijos geležinkelio ruože Kaunas-Jonava, buvo sužeistas, slapta gydėsi savo namuose Kaune. Kai susekę vokiečiai bandė jį suimti, susisprogdino granata.

1958 m. liepos 1 d. SSRS AT prezidiumo įsaku A. Čeponiui suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Sovietmečiu jo vardu pavadinta gatvė, kurioje gyveno, mokykla Kaune, kurioje mokėsi, pionierių stovykla Kačerginėje, žvejybinis traleris-šaldytuvas. 1969 m. SSRS paštas išleido 4 kapeikų vertės pašto ženklą, kuriame pavaizduoti trys Sovietų Sąjungos didvyriai: Alfonsas Čeponis, Juozas Aleksonis ir Hubertas Borisa.

## Šaltiniai

## Literatūra
* Drąsios širdys / Povilas Štaras. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1958. – 112 p.: iliustr.
* Didvyrių kelias: apybraižų knyga / Antanas Viršulis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1959. – 226 p.
* Mirtis atėjo iš Muravos: dokumentinė apysaka / Česlovas Spirgevičius, dail. Živilė Šimėnienė. – Kaunas: Europa, 1992. – 153 p.: iliustr.
Ralph Waldo Emerson

**Ralfas Valdo Emersonas** (, 1803 m. gegužės 25 d. – 1882 m. balandžio 27 d.) – amerikiečių eseistas, filosofas ir poetas, labiausiai žinomas dėl lyderiavimo XIX amžiaus vidurio transcedentalistų judėjime. Emersono mokymai darė tiesioginę įtaką XIX amžiaus vidurio Naujosios Minties judėjimui. Emersonas buvo laikomas individualizmo čempionu.

Emersonas palaipsniui atsiribojo nuo religinių ir socialinių tiesų, kurių laikėsi jo amžininkai, suformuluodamas ir savo 1836 m. esėje „Gamta” išreikšdamas Transcendentalizmo filofiją. Savo novatoriško darbo dėka, Emersonas turėjo progą pasakyti kalbą pavadinimu „Amerikos filosofijos klasikas 1837 metais”, kurią Oliveris Vendelas Holmsas pavadino „JAV intelektualios nepriklausomybės deklaracija“. Laikomas vienu geriausių to meto oratorių, Emersono entuziazmas ir pagarba publikai žavėjo ištisas minias. Emersonas palaikė abolicionizmą, kas sukėlė daug diskusijų.

## Išnašos
Rožinio kalnas

**Rožinio kalnas** ()  – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Krasnapolio valsčiuje, Žubravo ežero rytiniame krante. Nuo 152,0 m virš jūros lygio esančios viršūnės gerai matosi apačioje plytintis ežeras. Archeologu tvirtinimu, kalva dar geležies amžiuje buvo naudojama gynybos tikslams. Ant Rožinio kalno pastatytas kryžius stebimas nuo šalia einančio kelio iš Ramenkinės į Krasnę. Kalno pavadinimas siejamas su padavimu apie karvių piemenį, viršūnėje radusį rožinį. 
  
## Nuorodos
* Rožinio kalnas Suvalkijos turistiniame žemėlapyje
Hubertas Borisa

**Hubertas Borisa** (1920 m. rugpjūčio 27 d. Žadavainiuose, Daugailių valsčius – 1944 m. balandžio 27 d. Kaune) – sovietinis partizanas, Sovietų Sąjungos didvyris.

## Biografija
Baigęs pradinę mokyklą dirbo meistru mechaninėse dirbtuvėse, mokėsi Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje. 1938 m. įstojo į LKJS. Okupavus Lietuvą, aktyviai dalyvavo sovietizacijoje, 1940–1941 m. komjaunimo Utenos valsčiaus sekretorius.

Prasidėjus Vokietijos-SSRS karui evakavosi į Penzą, kariavo Raudonojoje armijoje, dalyvavo mūšiuose ginant Maskvą. 1942 m. gegužės mėn. buvo permestas į vokiečių okupuotą Lietuvos teritoriją diversiniam darbui, organizavo sovietinių partizanų ir komjaunimo grupes. 1944 m. kovo 31 d. sužeistas, pakliuvo vokiečiams į nelaisvę, buvo tardomas Gestape, ten nusižudė.

1958 m. liepos 1 d. H. Borisai suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. 1969 m. SSRS paštas išleido 4 kapeikų vertės pašto ženklą, kuriame pavaizduoti trys Sovietų Sąjungos didvyriai: Alfonsas Čeponis, Juozas Aleksonis ir Hubertas Borisa.

## Šaltiniai
Brest-Litovsko taika

**Brest-Litovsko taika** (arba **Bresto taika**) – Sovietų Rusijos taikos sutartis su Centrinėmis valstybėmis Vokietija ir Austrija-Vengrija bei jų sąjungininkėmis Osmanų imperija ir Bulgarija, pasirašyta 1918 m. kovo 3 d. Brest Litovske.

## Derybos
Taikos sutarties iniciatorė buvo Sovietų Rusijos vyriausybė, kuriai reikėjo atokvėpio savo režimui įtvirtinti po Spalio perversmo. Nuo 1917 m. gruodžio 3 d. vyko derybos dėl paliaubų, jos pasirašytos gruodžio 15 d. Derybos dėl taikos prasidėjo 1917 m. gruodžio 22 d., bet 1918 m. sausio mėn. atsidūrė aklavietėje: bolševikų delegacija, kuriai nuo 1918 m. sausio 9 d. vadovavo Levas Trockis, neketino priimti Centro valstybių reikalavimų ir vilkino derybas – tikėtasi netrukus kilsiant revoliuciją Vakarų Europoje. 1918 m. vasario 9 d. Centro valstybėms pasirašius sutartį su Ukraina ir pareikalavus Sovietų Rusijos atsakymo, L. Trockis paskelbė naują bolševikų politiką: nekariauti, bet taikos nepasirašyti. Po 1918 m. vasario 18 d. pradėto sėkmingo Vokietijos ir Austrijos-Vengrijos puolimo V. Lenino pastangomis Sovietų Rusija priėmė dar nepalankesnes sąlygas.

## Sutartis
Brest-Litovsko taika baigė Rusijos dalyvavimą Pirmajame pasauliniame kare ir faktiškai nutraukė jos sąjungą su Antantės valstybėmis. Pagal Brest-Litovsko taiką Rusija atsisakė Lietuvos, Latvijos, Estijos, dalies Baltarusijos, iš Suomijos ir Ukrainos turėjo išvesti kariuomenę. Šias šalis Vokietija okupavo, bet jų neaneksavo. Turkijai atiteko Karsas, Ardahanas, Batumis. Sovietų Rusija įsipareigojo pasirašyti taiką su Ukrainos Liaudies Respublika ir drauge nustatyti abiejų šalių bendrą sieną, demobilizuoti visą kariuomenę, taip pat ir kuriamą Raudonąją armiją. Pagal 1918 m. rugpjūčio 27 d. papildomą susitarimą Sovietų Rusija turėjo sumokėti Vokietijai 6 mlrd. markių kontribuciją.

Pagal 1918 m. lapkričio 11 d. Kompjeno paliaubų sąlygas Vokietija buvo įpareigota denonsuoti Bresto taiką ir išvesti savo kariuomenę iš okupuotos buvusios Rusijos imperijos teritorijos. Lapkričio 13 d. Bolševikai anuliavo Bresto taiką.

## Įtaka Lietuvai
Lietuvos politinės jėgos stengėsi pasinaudoti 1917 m. gruodžio 3 d. dėl paliaubų prasidėjusiomis derybomis. Lietuvos Taryba, siekdama pirmiausia atsiskirti nuo Rusijos, 1917 m. gruodžio 11 d. priėmė deklaraciją dėl nepriklausomos Lietuvos valstybės atkūrimo kartu pripažindama ypatingus ryšius su Vokietija. Augustinas Voldemaras Ukrainos delegacijos sudėtyje atvyko į Brestą paremti vokiečių pozicijų, siūlė generolui M. Hofmanui organizuoti lietuvių pulkus kovai su bolševikais.

Lietuvos gyventojai buvo nepatenkinti vokiečių okupantais. Lietuvos Taryba 1918 m. vasario 16 d. paskelbė Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo aktą, kuriame neminimi jokie Lietuvos ryšiai su Vokietija. Po Brest-Litovsko taikos Lietuvą ir toliau valdė vokiečių okupacinė valdžia, bet Brest-Litovsko taika sudarė sąlygas Lietuvai politiškai atsiriboti nuo Rusijos, buvo lengviau iš jos grįžti lietuvių tremtiniams ir karo pabėgėliams. Sustiprėjo Lietuvos valstybingumo atkūrimo siekiančios politinės jėgos. 

## Šaltiniai
Superleague Formula

**Superleague Formula** - vienviečių atvirų automobilių lenktynės, kurios pradėtos rengti nuo 2008 m. Šios lenktynės išsiskiria tuo, kad savo komandas čia turi atskiri pasaulio futbolo klubai. Šio čempionato šūkis irgi susijęs su šiuo faktu: angl. *The Beautiful Race: Football at 300 km/h* (nuostabios lenktynės: futbolas 300 km/val greičiu). Sezonas tęsiasi nuo kovo iki lapkričio mėnesio, tokiu pačiu metu, kaip ir Formulė 1. Superleague Formulės čempionate naudojami automobiliai yra labai panašūs į naudojamus Formulės 1 čempionate. Tiesa, šiame naujame čempionate visi lenktynininkai naudoja identiškus automobilius su vienodais 750 AG V-12 varikliais. 

## Lenktynių taisyklės
Lenktynių savaitgalį sudaro šeštadienį vykstanti kvalifikacija ir sekmadienio dvejos lenktynės (iš kurių vienose startuojama atvirkštine finišui tvarka). Kiekvienose lenktynėse komandos kovoja dėl piniginio prizo bei į oficialią įskaitą rašomų taškų. 

### 2008
* Šeštadienis: 45 min. treniruotė, kvalifikacija ir naujokų lenktynės
* Sekmadienis: dvejos 45 min. trukmės lenktynės (vienos startuojant atvirkštine finišui tvarka)
* Savaitgalio prizinis fondas - 1 milijonas €

### 2009

* Šeštadienis: dvi 45 min. trukmės treniruotės, valandos trukmės naujokų lenktynės ir kvalifikacija
* Sekmadienis: dvejos 45 min. trukmės lenktynės (vienos startuojant atvirkštine finišui tvarka)
* Privalomi sustojimai techninio aptarnavimo zonoje lenktynių metu tarp 8 ir 20 rato
* Keturiose iš šešių savaitgalių rengiamos trečios 10 min. trukmės super finalo lenktynės, kuriose išaiškinamas savaitgalio nugalėtojas
* Savaitgalio prizinis fondas - 333.000 €

### Taškų skyrimas
Taškai skiriami pagal finišo vietą kiekvienų lenktynių metu:

Kitaip, nei Formulėje 1, lenktynininkui nebūtina pasiekti finišą, norint pelnyti taškus, tačiau privaloma startuoti lenktynėse. Savaitgalio nugalėtojo lenktynėse taškai nėra skiriami.

## Sezonų prizininkai

## Formulės 1 lenktynininkai
Superleague Formulės čempionate dalyvauja daug lenktynininkų, kurie yra dalyvavę ir Formulės 1 lenktynėse: 
*  Enrique Bernoldi (2001, 2002)
*  Sébastien Bourdais (2008, 2009)
*  Robert Doornbos (2005, 2006)
*  Giorgio Pantano (2004)
*  Antônio Pizzonia (2003, 2005)
Saladžius

* Jonas Saladžius, teisininkas, verslo teisės advokatas
*Jonas Saladžius (pedagogas), Vilniaus Fabijoniškių vidurinės mokyklos direktorius
*Pranas Saladžius (1893-1965), pulkininkas, Šaulių sąjungos vadas.
Brastos taika

**Bresto taika**, **Brastos taika** – 1435 m. gruodžio 31 m. Lenkijos karaliaus Vladislovo III ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Kęstutaičio sutartis su Vokiečių ordino didžiuoju magistru Pauliumi Rusdorfu, sudaryta Kujavijos Breste (Lenkija) po 1435 m. rugsėjo 1 d. Pabaisko mūšio. 

## Sutartis
Taikos sąlygas padiktavo Lenkijos ponai. Magistras atstovavo Vokiečių ordino Prūsijos, Livonijos ir Vokietijos žemėms. Vokiečių ordino vadovybė įsipareigojo nutraukti ryšius su pretendentu į Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostą Švitrigaila, anuliuoti su juo sudarytus susitarimus, šis prarado galimybę gauti Vokiečių ordino paramą pagal 1432 m. Skirsnemunės sutartį. Ordinas įsipareigojo nepadėti jokiam Lietuvos didžiajam kunigaikščiui kovoti su Lenkija; Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu pripažinti tik tą, kuris bus išrinktas pritarus Lenkijos karaliui ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų Tarybai. Bresto taika patvirtino 1422 m. Melno taika nustatytas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Lenkijos sienas su Vokiečių ordinu, nustatė prekybinius ryšius, susitarta paleisti belaisvius. 
 
## Šaltiniai
Čašnikai

**Čãšnikai**  (, ) – miestas Baltarusijoje, Vitebsko srityje, prie Dauguvos kairiojo intako Ūlos upės, Čašnikų rajono centras. Pro Čašnikus eina geležinkelis Lepelis-Orša. Išplėtota medžio, linų apdirbimo, popieriaus, maisto pramonė, durpių briketų gamyba.

## Istorija

Čašnikai minimi 1504 m., priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. 1558 m. Ivanas rūstusis užgrobtame dešiniajame upės krante pastatė tvirtovę, ji nugriauta 1968 m. 

1564 m. Čašnikų mūšyje Mikalojus Radvila Rudasis ir Grigalius Chodkevičius sumušė rusų kariuomenę, žuvo jos vadas Petras Šuiskis. 1567 m. liepos 20 d. antrajame Čašnikų mūšyje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, kuriai vadovavo Braslavo vaivada Romanas Sanguška dar kartą sumušė rusus. 1664 m. spalio 5 d. greta Čašnikų vykusiame mūšyje Rusijos pajėgos nugalėjo LDK kariuomenę, žuvos jos vadas Karolis Lisovskis. 1812 m. greta miestelio įvyko vienas Napoleono žygio į Rusiją mūšių.

Nuo 1793 m. Čašnikai priklausė Rusijos imperijai. XIX a. buvo miestelis Lepelio apskrityje. 1919–1924 m. – Rusijos TSR, nuo 1924 m. priklauso Baltarusijai. Miesto teises gavo 1791 m., pakartotinai – 1966 m.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Čavusai

**Čãvusai**  (; arba ***Čiausai***, ) – miestas Baltarusijoje, Mogiliavo srityje, 80 km į rytus nuo Mogiliavo. Čavusų rajono centras. Išplėtota tekstilės (linų apdirbimo), statybinių medžiagų (gelžbetonio gaminių), maisto (daržovių džiovinimo, pieno) pramonė.

## Istorija

Čavusai istorijos šaltiniuose minimi 1634 m., Magdeburgo teisės nuo 1634 m., miesto teisės nuo 1777 m. XIX a. miestas buvo Mogiliavo gubernijos Čavusų apskrities centras, buvo ir Čavusų valsčius.

Sovietmečiu buvo statybos, maisto ir linų pramonės centras.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Maxima (programinė įranga)

**Maxima** – atvirojo kodo kompiuterinė algebros sistema, skirta simbolinių išraiškų manipuliacijai, diferencijavimui, integravimui, skleidimui Teiloro eilute, Laplaso transformacijoms, diferencialinių lygčių sprendimui, polinomų sprendimui, manipuliacijoms su vektoriais, matricomis, tenzoriais ir kitoms matematinėms operacijoms.

„Maxima" programinė įranga gali būti naudojama daugelyje operacinių sistemų, įskaitant Windows, Linux ir Mac OS X. MAXIMA išeities tekstą ar sukompiliuotą programą galima rasti SourceForge saugykloje.

## Istorija
Maxima yra Macsyma, kompiuterinės algebros sistemos, sukurtos 1960 m. pabaigoje Massachusetts Institute of Technology, tęsinys. Macsyma įkvėpė ir vėlesnes komercines kompiuterines algebros sistemas tokias kaip Mathematica ar Maple.

Nuo 1982 m. iki 2001 m. „Maxima“ sistemą tobulino William Schelter. 1998 m. jis gavo leidimą išleisti „Maxima“ išeities tekstus su GNU licenzija. Šiuo metu „Maxima“ prižiūri nepriklausoma vartotojų ir kūrėjų grupė.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Oficiali svetainė (anglų k.)
Kšemianuchos kalnas

: *Apie kitą Jeleniavo valsčiuje esančią kalvą panašiu pavadinimu žr. [[Kšemieniuchos kalnas]]*.
**Kšemianiuchos kalnas** () – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Jeleniavo valsčiuje, prie Kžemiankos kaimo, kelio iš Suvalkų į Jeleniavą dešinėje pusėje. Pavadinimas sietinas su titnagu (), kuris buvo randamas kalne. Viršūnės aukštis – 254,1 m virš jūros lygio, ant jos stovi Kšemianuchos radijo ir televizijos bokštas. Nuo Kšemianuchos kalno retransliuojamos *Polskie Radio Program 2*, *Radio RMF FM*, *Polskie Radio Trójka*, *Radio Białystok*, *Radio Zet*, *Polskie Radio Program 1*, *Radio Maryja* ir *TVP 2*, *TVP1*, *Polsat* televizijos programos.

## Šaltiniai
* Retransliatoriaus internetinis puslapis (lenk.);
* Kšemianiuchos kalnas (lenk.) .

## Nuorodos
* Padėtis žemėlapyje 
* Vaizdas iš kosmoso
Juozas Aleksonis

**Juozas Aleksonis** (1913 m. spalio 23 d. Ricieliuose, Liškiavos valsčius – 1944 m. balandžio 5 d. Kaune) – sovietinis partizanas-pogrindininkas, Sovietų Sąjungos didvyris.

## Biografija
Tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Mokydamasis Kauno ekonomikos mokykloje, 1936 m. įstojo į LKJS. 1940–1941 m. dirbo komjaunimo darbą, buvo LLKJS Kauno miesto komiteto narys. Prasidėjus Vokietijos-SSRS karui pasitraukė į Rusijos gilumą. 1942 m. kandidatas į VKP(b) narius. 1942 m. mokėsi Vakarų fronto specialios paskirties (radistų) mokykloje prie VKP(b) CK.

1943 m. vasarą buvo permestas į vokiečių okupuotą Lietuvos teritoriją diversiniam darbui. Savo radijo stotį „Tiesos balsas“ įkūrė pačiame Kauno centre, prie geležinkelio stoties, pranešinėjo Raudonosios armijos vadovybei apie traukinių sąstatų judėjimą. Keletą kartų išvengė suėmimo, keitė dislokacijos vietas. 1944 m. balandžio mėn. pradžioje policija susekė radijo stotį, apsupo namą, kuriame J. Aleksonis slapstėsi. Įvyko susišaudymas. J. Aleksonis, nenorėdamas pasiduoti į nelaisvę, nusišovė.

1958 m. liepos 1 d. SSRS AT prezidiumo įsaku J. Aleksoniui suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Apdovanotas Lenino ordinu.

## Atminimo įamžinimas
* Jo vardu buvo pavadintas jūrinis laivas
* 1963 m. spalio 21 d. J. Aleksonio vardu pavadinta vidurinė mokykla Kaune (dab. Kauno Saulės gimnazija) 
* 1969 m. išleistas pašto ženklas 

## Šaltiniai
Brigadefiureris

**Brigadefiureris** () – SA ir SS karinis laipsnis 1932–1945 m., atitinkąs armijos generolą majorą. Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo grupenfiureris, o jaunesnis – oberfiureris.

## Laipsnio istorija
Laipsnis buvo sukurtas plečiant SS organizaciją ir suteiktas karininkams, vadovavusiems *SS brigadoms*.

1933 m. brigadefiureriais tapo pagrindinių SS teritorinių vienetų, vadintų *SS oberabšnitais* (), vadais. Oberabšnitų buvo 17, jie savo dydžiu ir teritorijomis praktiškai sutapo su karinėmis apygardomis. Oberabšnitai neturėjo griežtai nustatyto abšnitų skaičiaus, šis priklausė nuo teritorijos dydžio, gyventojų skaičiaus. Dažniausiai oberabšnitas turėdavo tris abšnitus ir keletą specialių dalinių – ryšių batalioną (), pionierių batalioną (), sanitarinę kuopą (), pagalbinį rezervo dalinį iš SS narių, vyresnių kaip 45 m. ar pagalbinį moterų dalinį ().

Pradžioje brigadefiureris buvo laikytas antruoju iš apačios generolo laipsniu – žemiausiu generolo laipsniu buvo oberfiureris, antruoju – brigadefiureris, trečiuoju – grupenfiureris. Kuriant SS kariuomenę šis skirstymas pasikeitė, oberfiurerius ėmė laikyti nebe generolais, o už paprastą pulkininką vyresniaisiais karininkais (vyresniojo pulkininko analogas). Brigadefiureris, likęs lygiu armijos generolui majorui ir dažniausiai ėjęs divizijos vado pareigas, tapo žemiausiu generolo laipsniu SS kariuomenėje.


Vaizdas:SS-Standartenführer Collar Rank.svg|Štandartenfiureris
Vaizdas:SS-Oberführer Collar Rank.svg|Oberfiureris
Vaizdas:SS-Brigadeführer Collar Rank.svg|Brigadefiureris (nuo 1942 m.)
File:SS-Gruppenführer Collar Rank.svg|Grupenfiureris (nuo 1942 m.)
File:Bundesarchiv Bild 183-R27458, Werner Lorenz.jpg|Obergrupenfiureris Verneris Lorencas (*Werner Lorenz*), nuotraukoje dar brigadefiureris (1933 m.), su seno pavyzdžio antsiuvais.
File:Bundesarchiv Bild 101III-Duerr-055-12, Lettland, KZ Salaspils, SS-Brigadeführer.jpg|Brigadefiureris iš Salaspilio koncentracijos stovyklos (Latvija). Antsiuvai seno pavyzdžio - su dviem lapais ir kvadratėliu.
File:Bundesarchiv Bild 183-J28621, Heinz Harmel.jpg|10-tosios SS tankų divizijos „Frundsberg“ vadas brigadefiureris Heincas Harmelas (*Heinz Harmel*). Antsiuvai naujo pavyzdžio - su trimis lapeliais, be kvadratėlių.


Brigadefiurerio antsiuvai pradžioje turėjo po du sidabrinius ąžuolo lapus ir sidabrinį kvadratėlį, o nuo 1942 m., kai įvestas oberstgrupenfiurerio laipsnis – tris ąžuolo lapus. Nuo tada SS generolų atskyrio ženklai aiškiai skyrėsi nuo vyresniųjų karininkų – jie turėjo po tris ąžuolo lapelius.

Brigadefiureriai nešiojo generolo majoro antpečius, o visas jų laipsnio pavadinimas buvo  'SS brigadefiureris ir SS kariuomenės bei policijos generolas majoras'. .
Toljanas

**Toljanas, Tolanas** (, ) – Mezoamerikos mitologema, literatūroje sutinkama, kaip miesto, buvusio toltekų sostine, pavadinimas. Asocijuojamas su realiais Tulos bei Teotihuakano miestais. Dėl mitologinės Toljano sąsajos su rojumi ar gausiai gyvenama vieta, nemažai Mezoamerikos vietovių turi priesagas tol-, tul- (Tula, Tola, Tolula, Čolula, actekų sostinė taip pat vadinta Toljan Tenočtitlanu).

Žodžio *tollan* ir jam bendrašaknių etimologija kildinama iš actekų *tollin* ar *tullin*, reiškiančių nendrių ar švendrų vietą.

Mitologijoje Toljanas – plunksnuotosios gyvatės Kecalkoatlio sostinė. Ten stovėję keturi pastatai: vakarinis – iš žalio nefrito, rytinis – iš geltono aukso, šiaurinis – iš rožinio perlamutro, pietinis – iš balto perlamutro. Visi pastatai buvę padengti turkio mozaikomis ir kecalio plunksnomis. Po mūšio su Teskatlipoka, Kecalkoatlis dingo iš miesto, bet pažadėjo sugrįžti.
Mitologema

**Mitologema** – mito kertinis elementas, nekintantis, pastovus jo konstruktas. Tai abstrakčių objektų konkrečios personifikacijos, įdvasintos būtybės, suvoktos kaip visiškai realios. Tos pačios mitologemos būdingos daugeliui netgi tarpusavyje nesusijusių kultūrų.

Mitologemas plačiai tyrinėjo ir jų sąvoką įvedė Claude Lévi-Strauss.

Dažniausiai sutinkamos mitologemos:
* pasaulio medis
* pasaulio tvanas
* pasaulio ašis
* aukso amžius
* rojus
* pragaras
* giltinė (mirtis)
* Deivė Motina
Dvasingumas

**Dvasingumas** – aukščiausia, nemateriali realybė, vidinis kelias link būties prasmės suvokimo, giliausių vertybių ir reikšmių refleksija. Dvasinės praktikos, tokios kaip meditacija, malda, savivoka yra skirtos tobulinti individo vidinį gyvenimą, vesti asmenybę prie sąjungos su visaapimančia realybe pajautos, pajausti vienovę su kosmosu, Dievu, žmonija. Dvasingumas dažnai patiriamas kaip įkvėpimo šaltinis, gyvenimo kelrodis. Dvasingumas pagrįstas tikėjimu nematerialia realybe, transcendentiniu pasaulio ir visos būties šaltiniu.

Tradiciškai dvasingumas įvardinamas kaip viena iš religinio pojūčio dalių ir neretai tapatinamas su religingumu. Tačiau sekuliarizmo plitimas Vakarų visuomenėje kiek praplėtė dvasingumo sąvoką. Dabar dvasingumu neretai įvardinama ir ateistinė pasaulėžiūra, tačiau pabrėžianti žmonių vienovę, meilę, harmoniją, tarpusavio sąsają, neįtraukiant antgamtiškų galių. Tokios dvasinės pasaulėžiūros kaip Naujasis Amžius, panteizmas, religinis natūralizmas įžvelgia dvasingumą visame supančiame pasaulyje.

Religijos dvasingumą vertina įvairiai, bet laiko jį neatsiejama sąjungos su Dievu dalimi. Krikščionybėje dvasingumas suvokiamas kaip asmeninis santykis su Dievu, o dvasingas žmogus tas, kuris teikia pirmenybę tokio santykio užmezgimui, o ne ritualams, tradicijoms ar bendruomeninei veiklai.

Nors tiek dvasingumas, tiek religija siekia galutinio Dievo (Absoliuto) pažinimo, tačiau šiais laikais šie keliai yra atskiriami. Šiuolaikiniai dvasiniai mokytojai neretai teigia, kad religija tėra formalus, išorinis ieškojimas, įspaustas į civilizacijos rėmus, o dvasingumas yra labai individualus, asmeninis, vidinis kelias pažinimo link.

Psichologiniu požiūriu dvasingumas siejamas su asmens vidine harmonija, teigiamu santykiu su pasauliu, laimės, gyvenimo prasmės pajauta.
Dvipartinė sistema

**Dvipartinė sistema** – politinė sistema, kai tik dvi partijos realiai gali konkuruoti dėl vyriausybės sudarymo teisės. Dėl to vyriausybės kabineto nariais gali tapti tik vienos ar kitos partijos atstovai. Kitos mažesnės partijos gali dalyvauti tik vietinės ar administracinio vieneto rinkimuose.

Dvipartinė sistema paplitusi šiose pasaulio valstybėse: JAV, Hondūre, Nikaragvoje, Jamaikoje, Maltoje ir Japonijoje. Dvipartinėje sistemoje viena partija dažniausiai yra kairiosios, o kita dešinios pakraipos: konservatoriai ir leiboristai Tautų Sandraugoje bei respublikonai ir demokratai JAV.
Hamiltono maršrutas

**Hamiltono maršrutas** - maršrutas grafe, kuriuo galima pereiti visas jo viršūnes po vieną kartą. Jei tokiu maršrutu grįžtama į pradinę viršūnę, jis vadinamas **Hamiltono ciklu**, jei ne - **Hamiltono keliu** arba **Hamiltono grandine**. Pavadinimas kilo nuo pavardės matematiko Viljamo Rovano Hamiltono, 1857 m. sukūrusio žaidimą, kuriame reikėjo apeiti visas dodekaedro (tiksliau - jį atitinkančio grafo) viršūnes einant jo briaunomis.

## Egzistavimo sąlygos
Nėra žinoma jokios paprastos būtinos ir pakankamos Hamiltono maršruto egzistavimo sąlygos.

## Taikymai
Uždavinys, kai pilnajame svoriniame grafe ieškoma minimalaus Hamiltono ciklo, vadinamas keliaujančio pirklio uždaviniu ir taikomas logistikoje.

Algoritmas Hamiltono ciklui rasti C++ kalba:

 

 /* Paste your code here (You may delete these lines if not writing code) */
// Program to print Hamiltonian cycle
#include

// Number of vertices in the graph
#define V 5
void print(int soln[V])
{
    int i,j;
    printf("solution exists\n");
    for(i=0;i

## Išnašos
Davyd Haradokas

**Davýd Haradòkas**  (; arba ***Davi̇̀d Gorodòkas***, ) – miestas pietų Baltarusijoje, Bresto srityje, 75 km į šiaurę nuo Pinsko, prie Horynės upės. Maisto pramonė, metalo apdirbimas. Medinė Šv. Jurgio cerkvė (XVII a. antroji pusė, perstatyta 1724 m.).

## Istorija

Miesto centre išliko pylimu apjuostas piliakalnis, kurį 1937–1938 m. tyrinėjo R. Jakimovičius, 1967 m. – P. Lysenka. Rasta XII a. ręstinių gyventojų būstų, medinės cerkvės ir medinio grindinio liekanų, medžio, kaulo, geležies, stiklo dirbinių, molinių indų šukių. Piliakalnio papėdėje yra XII a.–XIV a. gyvenvietės liekanų, prie miesto – I a.-V a. kapinynas.

Miestas pradėjo kurtis XI a. pabaigoje – XII a. pradžioje Harynės dešiniajame krante, aplink piliakalnį, nuo XIV a. minimas rašytiniuose šaltiniuose. XII a. priklausė Vladimiro-Suzdalės kunigaikštystei, XIII a. valdė totoriai, XIV a. pradžioje Ldk Vytenis prijungė prie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Ldk Vytauto Didžiojo laikais pastatyta pilis, kuri stovėjo iki XVIII a. XIV a. pabaigoje – XVI a. Davyd Haradoko kunigaikštystės centras. 1522 m. atiteko karalienei Bonai Sforcai, 1558 m. – Radvilų giminei. 1581 m. suteiktos Magdeburgo teisės. 1648-1650 m. apylinkių valstiečiai sukilo (Davyd Horodoko sukilimas) prieš ATR valdžią ir beveik du metus savarankiškai valdė regioną.

1793–1917 m. Davyd Haradokas priklausė Rusijos imperijai, nuo 1796 m. Minsko gubernijai. XIX a. buvo miestelis ir dvaras Mozyriaus apskrityje, buvo cerkvė, katalikų parapija, vietovė priklausė Chorsko valsčiui. Po I pasaulinio karo trumpai gyvavo Davyd Haradoko valsčius, nors 1919 m. rugpjūčio 14 d. Davyd Haradokas buvo išbrauktas iš valsčiaus sudėties. 1921–1939 m. priklausė Lenkijai, nuo 1939 m. – Baltarusijai, 1940 m. gavo miesto teises.

Sovietmečiu tapo prietaisų pramonės centru.

## Gyventojai

## Šaltiniai
Dimanova

**Dimanovà**  (; arba ***Dymanovas***, ) – kaimas šiaurės rytų Baltarusijoje, 12 km į pietryčius nuo Vitebsko, prie plento Vitebskas–Orša.

## Istorija

XIX a. buvo pašto stotis prie Vitebsko kelio.

## Lietuviai

XIX a. pabaigoje Dimanovo dvaro žemės dalį susidėję nupirko grupė Rytų Lietuvos lietuvių, ją išsidalijo ir įkūrė savo ūkius. 1928–1938 m. čia veikė internatinė mokykla, vienintelė tokia lietuvių mokykla TSRS, 1928–1933 m. septynmetė, vadinta Dimanovos lietuvių kolektyvininkų jaunimo mokykla, 1933–1936 m. aštuonmetė, 1936–1938 m. Z. Angariečio vidurinė mokykla. Turėjo 45 ha pagalbinį ūkį. 1936 m. mokėsi 173 mokiniai iš visos TSRS. Mokyklai vadovavo Vincas Kopka, N. Šukys, B. Juškevičius, J. Zakarauskas, P. Svotelis. Daugelis mokytojų per stalinines represijas buvo suimti, apkaltinti tėvynės išdavimu ir sušaudyti.

## Šaltiniai
Sutkienė

*Eugenija Sutkienė, teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros „Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai“ vadovė
*Vita Sutkienė, Kauno rajono politinė veikėja
Transformeriai: nugalėtųjų kerštas

**Transformeriai: Nugalėtojų kerštas** () – JAV 2009 m. veiksmo, mokslinis, fantastinis filmas. Šis filmas – antrasis vaidybinis filmas, pirmasis buvo Transformeriai.
Ežeronys

**Ežerónys**  (, ) – agromiestelis vakarų Baltarusijoje, 25 km į rytus nuo Gardino, prie Baltojo ežero. Apylinkės ir kolūkio centras. Yra vidurinė mokykla, mokykla-internatas, vaistinė, kultūros namai. Viešpaties Žengimo į dangų cerkvė, pastatyta XX a. pradžioje, 1863 m. sukilimo dalyvių kapai, senos katalikų kapinės.

## Istorija

Pirmą kartą paminėti 1398 m. kaip Ldk Vytauto Didžiojo dvaras. XV a. – XVII a. valsčiaus centras. Nuo 1518 m. minimi kaip Gardino apskrities miestelis. 1568 m. gavo savaitinio turgaus privilegiją. 1641 m. Lietuvos karališkųjų girių aprašyme minima Ežeronių giria, plytinti į šiaurės vakarus nuo Ežeronių, garsėjusi pavyzdine tvarka. 1679 m. pastatyta pirmoji medinė Dievo Motinos rožinio bažnyčia, 1865 m. paversta cerkve. 1926 m. pastatyta nauja bažnyčia.

Valdant Stanislovui Augustui ir vėlesniems savininkams bajorams Valickiams, Ežeronys garsėjo kaip pavyzdingai tvarkomas ūkis, turėjo didelę meno kolekciją ir mokslo leidinių biblioteką. Nuo XVIII a. veikė mokykla. Iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, vėliau Rusijos imperijai. XIX a. buvo miestelis, Gardino apskrities Ežeronių valsčiaus centras.

Pagal 1920 m. Lietuvos-Tarybų Rusijos taikos sutartį Ežeronys turėjo tekti Lietuvai. Pagal 1921 m. Hymanso projektą pro Ežeronis turėjo eiti Lietuvos-Lenkijos siena. 1921–1939 m. priklausė Lenkijai, nuo 1939 m. priklauso Baltarusijai.


Aziorskaja synagoga. Азёрская сынагога (1917).jpg|Sinagoga (1917 m.) 
Aziory, Rynak. Азёры, Рынак (1915-18).jpg|Aikštė Pirmojo pasaulinio karo metu
Aziory. Азёры (1938).jpg|Bažnytkaimio planas (1938 m.)
Aziory, Kaścielny, Maci Božaj Ružancovaj. Азёры, Касьцельны, Маці Божай Ружанцовай (1941).jpg|Aikštė prie bažnyčios (1941 m.)


## Gyventojai

1939 m. Ežeronyse gyveno apie 1000 žmonių, pusė jų – žydai.

### Lietuviai

Iki XIX a. vidurio Ežeronys buvo lietuvių etnografinio ploto paribyje. Daugelis gyventojų subaltarusėjo, tačiau dar Lenkijos valdymo metais ir vėliau per vokiečių okupaciją bandyta kurti lietuvių mokyklą, veikė lietuvių saviveiklos kolektyvai, prenumeruoti lietuviški laikraščiai. 1959 m. išsklaidžius nemažą lietuvišką Azierkų kaimą Pervalko apylinkėje dalis jo gyventojų lietuvių apsigyveno Ežeronyse.

## Šaltiniai

## Nuorodos
* мяст Азёры
Gardino ekonomija

**Gardino ekonomija** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinė žemės valda. įsteigta 1589 m. 

## Istorija
Gardino ekonomija apėmė teritoriją abipus Nemuno – dalį dab. Balstogės ir Palenkės vaivadijos, Gardino srities vakarinę dalį, Varėnos rajono savivaldybės teritorijos pietinį pakraštį. Iki XVIII a. vidurio ekonomija buvo suskirstyta į raktus ir kaimus, turėjo girių. XVIII a. antroje pusėje suskirstyta į gubernijas (Ežeronių, Balstogės Dambravos, Januvo, Balstogės Krynkų, Kvasuvkos, Sokulkos) ir 49 raktus, turėjo 24 palivarkus, 13 miestų ir miestelių, 368 kaimus. Ekonomijoje gyveno apie 42 400 žmonių, iš jų apie 90 % valstiečių, dauguma baudžiauninkai. 1783 m. Gardino ekonomija turėjo apie 7300 valakų žemės (daugiau kaip 155 000 ha), apie 10 600 ūkių, 3 girininkijas (Katros, Bebros ir Belovežo). 

Gardino ekonomija buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos ekonomijų centras; labiausiai supramoninta. Daug manufaktūrinių įmonių įsteigė Gardino seniūnas ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinių ekonomijų valdytojas Antanas Tyzenhauzas. Gardine buvo įsteigtos statybos, buhalterijos, veterinarijos, medicinos, baleto mokyklos. 

Gardino ekonomija panaikinta po Abiejų Tautų Respublikos III padalijimo 1795 m.; dalis žemių atiteko Rusijos imperijai, dalis – Prūsijos karalystei. 

## Šaltiniai
Ion Negoițescu

**Ion Negoiţescu** (g. 1921 m. rugpjūčio 10 d. Kluže – m. 1993 m. vasario 6 d. Miunchene) buvo rumunų literatūros istorikas, kritikas, poetas ir romanistas. Jis buvo vienas iš Sibio literatūros draugijos narių. Negoiţescu pradėjo savo karjerą kaip paauglys ir tapo žinomas kaip literatūros ideologas. Iki 1990 m. jis buvo vienas iš nedaugelio atvirai homoseksualių inteligentų Rumunijoje.

## Nuorodos

* ''Straja dragonilor'' (rumuniškai)
Gajūnai

**Gajūnai** – kaimas Biržų rajono savivaldybėje, Biržų girios pietiniame pakraštyje, prie Serbentos upelio, 7 km į šiaurę nuo Papilio. Yra kapinaitės ir nedidelis plokštinis XVI–XVII a. kapinynas.

## Istorija
Paminėti 1608 m. Papilio dvaro inventoriaus dokumentuose (18 valakų). 1923 m. buvo 42 ūkiai.

Anksčiau minimas Gajūnų dvaras.

## Gyventojai

Kaime gimė:
* inžinierius Kostas Tamulėnas (1919–1993 m.);
* inžinierius statybininkas, Architektų sąjungos narys Alfonsas Stikleris (1928–1986 m.).

## Šaltiniai
Jolanta Dapkevičiūtė

**Jolanta Dapkevičiūtė** (, g. 1967 m. birželio 16 d. Seinuose) – bibliotekininkė.

## Biografija
1986 metais baigusi Punsko licėjų dirbo Balstogėje ir Suvalkuose. Neakyvaizdžiai studijavo Varšuvos aukštesniojoje poligrafijos mokykloje, bendradarbiavo leidžiant Lenkijos lietuvių žurnalą „Aušra“. 1990 m. įstojo į Vilniaus universitetą, studijavo bibliotekininkystę ir bibliografiją. 1993–1994 mokslo metais gavo vardinę Martyno Mažvydo stipendiją. Po universiteto baigimo, nuo 1995 m. dirba Lietuvos nacionalinės Martyno Mažvydo bibliotekos Meno skyriuje. Tyrinėjo Seinų–Punsko krašto knygnešių ir kitų švietėjų veiklą.

## Bibliografija
* Knyga Seinų-Punsko krašto lietuvių kultūroje (iki 1939 m.). Aušra, Punskas, 1996.

## Šaltiniai
* Biografija .
Juozas Vitas

**Juozas Vitas** (tikrasis vardas *Juozas Valūnas*, 1899 m. sausio 8 d. Dzūnijos kaime Alytaus rajone – 1943 m. Vilniuje) – tarybinis revoliucinis ir partinis veikėjas, Tarybų Sąjungos didvyris.

## Biografija

Dalyvavo I pasauliniame kare ir Rusijos pilietinime kare. Grįžęs į Lietuvą, 1920 m. pašauktas į Lietuvos kariuomenę. Čia užsiiminėjo komunistine propaganda, buvo suimtas ir nuteistas myriop, tačiau kareivių padedamas sugebėjo pabėgti ir pasitraukti į Rusiją.

Maskvoje mokėsi Vakarų tautinių mažumų komunistiniame universitete ir Leningrado elektrotechnikos institute. Dirbo inžinieriumi elektriku, vadovavo Leningrado energetikų mokyklai. Kitaip, nei dauguma Rusijoje gyvenusių Lietuvos komunistų, neišsižadėjo lietuviškumo.

Sovietams 1940 m. okupavus Lietuvą, grįžo iš Rusijos, tapo Vilniaus m. vykdomojo komiteto pirmininku, dirbo LTSR komunalinio ūkio liaudies komisariate.

Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui liko vokiečių okupuotame Vilniuje, subūrė pogrindinę „Lietuvos išlaisvinimo sąjungą“. Ši organizacija, sukurta be TSRS partinių ar saugumo organų paramos, buvo viena didžiausių prokomunistinio pasipriešinimo antinacinių organizacijų. 1943 m. tapo Vilniaus pogrindinės komunistų organizacijos vadovu, organizavo laikraščių ir atsišaukimų spausdinimą nelegaliose spaustuvėse. Bandė veiklai apjungti skirtingų srovių antinacines organizacijas – lenkus, lietuviškąjį pogrindį. 1943 m. vasarą buvo išduotas, gestapo kalinamas, o vėliau ir nužudytas.

## Įvertinimas

Pokario metais sovietų valdžia beveik du dešimtmečius po karo neprisiminė J. Vito veiklos vokiečių okupacijos metais. Tik 1964 metais, Lenkijos Liaudies Respublikai apdovanojus J. Vitą, po mirties, Griunvaldo kryžiumi, 1965 m. gegužės 8 d. J. Vitui buvo suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.

1977 m. Alytaus Gegužės 1-osios aikštėje atidengtas paminklas (skulp. Bronius Petrauskas, arch. Antanas Algimantas Sprindys).

## Šaltiniai

## Nuorodos
* Ramūnas Labanauskas. Juozas Vitas: sovietų įrankis ar Lietuvos patriotas? 
* Витас Юозас Томович
Rusijos Federacijos mokesčių kodeksas

**Rusijos Federacijos mokesčių kodeksas** () – kodifikuotas Rusijos federalinis įstatymas, nustatatantis Rusijos mokesčių bei rinkliavų sistemą; mokesčių teisės šaltinis, teisės kodeksas. Sudarytas iš 2 dalių. I - bendroji dalis. II - specialioji (ypatingoji) dalis, kurioje nustatyta apmokestinimo tvarka (atitinkamai pagal atskiras mokesčių bei rinkliavų rūšis). I dalį Rusijos Prezidentas pasirašė 1998 m. liepos 31 d., įsigaliojo 1999 m. sausio 1 d. II dalis pasirašyta 2000 m. rugpjūčio 5 d., įsigaliojo 2001 m. sausio 1 d.

## Nuorodos
* Tekstas (rusų k.)
* Kodekso I dalis
* Kodekso II dalis
Gardino Naujoji pilis

**Gardino Naujoji pilis** – XII a. – XVIII a. gynybinių, kulto ir visuomeninių pastatų kompleksas Gardine, Nemuno dešiniajame krante dalis.

## Istorija
Gardino Senosios pilies Žemutinė pilis 1734–1751 m. pagal Karlo Frydricho fon Pepelmano ir italų architektų projektus perstatyta į rokokinius dviejų aukštų trijų korpusų rūmus, kurių viduryje – didelis keturkampis kiemas. Juose buvo koplyčia, senatorių ir pasiuntinių salės, Abiejų Tautų Respublikos valdovo apartamentai – buvo viena jo rezidencijų. Ši pilis vadinama Naująja pilimi, arba Karališkąja pilimi. 1726 m. pastatytame atskitame pastate posėdžiaudavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų Taryba, rinkdavosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos seimai, veikė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Iždo komisija, Lietuvos Vyriausiasis Tribunolas.

1793 m. Karališkojoje pilyje posėdžiavęs Abiejų Tautų Respublikos Nebylusis Seimas patvirtino Abiejų Tautų Respublikos II padalijimą. Tuo metu Gardinas ir pilis buvo apsupti Rusijos ir Prūsijos kariuomenių. Rusijos imperatorės Jekaterinos II nurodymu pilyje 1795 m. pabaigoje – 1797 m. pradžioje buvo laikomas paskutinis Abiejų Tautų Respublikos valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis.

Pilies rūmai pritaikyti ligoninei, vėliau įrengtos kareivinės. Apgriuvusioje Senojoje pilyje Rusijos valdžia kalino 1830–1831 m. ir 1863 m. sukilėlius. Lenkijos valdymo laikotarpiu 1920–1939 m. Karališkojoje pilyje buvo įrengtas viešbutis, kazino. Per Antrąjį pasaulinį karą rūmai sudegė, jų likučiai 1952 m. perstatyti, juose iki 1991 m. buvo Baltarusijos Komunistų partijos Gardino srities komiteto būstinė.

Aukštutinėje ir Karališkojoje pilyse veikia Gardino istorijos ir archeologijos muziejus įkurtas 1920 m.

## Literatūra
* Walter Hentschel: Die sächsische Baukunst des 18. Jahrhunderts in Polen, Berlin (Ost) 1967, Bd. 1, S. 189 f., S. 285–297, Abb. 58; Bd. 2, Abb. 217-220b, 369–399.
* Walter May: Das sächsische Bauwesen unter August II. und August III. von Polen, in: Polen und Sachsen – zwischen Nähe und Distanz, Dresden 1997 (Dresdner Hefte; 50), S. 17-26.

## Šaltiniai
Gardino Senoji pilis

**Gardino Senoji pilis** – XII a. – XVIII a. gynybinių, kulto ir visuomeninių pastatų kompleksas Gardine, Nemuno dešiniajame krante dalis.

## Istorija
Senoji pilis pastatyta XI a. pabaigoje – XII a. pradžioje ant kalvos, ties Gardinėlės žiotimis. Medinė, tik vienas kitas pastatas mūrinis. Jos aptvaro viduje stovėjo mūrinė Šv. Boriso ir Glebo cerkvė (1128–1283 m.; išlikę griuvėsiai). Priklausė Kijevo Rusios kunigaikščiams. Apie XIII a. vidurį pilį užvaldė lietuviai. Ant cerkvės griuvėsių jie pastatė mūrinę bažnyčią (išlikę griuvėsiai). 1283–1402 m. pilį 14 kartų puolė kryžiuočiai. Iš jos buvo rengiami žygiai į kryžiuočių pavergtą Prūsą. 1376 m. pilį su miestu užvaldė ir vėliau perstatydino kunigaikštis Vytautas. 1391 m. ją apie 50 dienų buvo apgulusi Lenkijos karaliaus Jogailos, kovojančio su Vytautu, kariuomenė ir ją užėmė. Vytautas, padedamas Vokiečių ordino didžiojo magistro Konrado fon Valenrodo, pilį 1392 m. atsiėmė; leido prie pilies apsigyventi vokiečių riteriams.

Iki 1398 m. didelio gaisro Senoji pilis buvo sutvirtinta žeme ir medžiais, turėjo XII a. – XIII a. statytus mūrinius bokštus. Po gaisro Vytautas pastatydino mūrinę gotikinę netaisyklingo trikampio formos, vadinamąją Vytauto pilį. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto tvirtovę sudarė ant kalvų įrengtos Aukštutinė pilis ir Žemutinė pilis, perskirtos griova.

XV a. Žemutinė pilis išplėsta ir paversta valdovo rūmais, čia trumpai gyvendavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didieji kunigaikščiai, joje mirė Lietuvos didysis kunigaikštis Kazimieras Jogailaitis, jo sūnus Šv. Kazimieras, vėliau paskelbtas šventuoju.

Joje posėdžiaudavo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Ponų Taryba, nuo 1678 m. rinkdavosi Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos seimai, veikė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Iždo komisija, Lietuvos Vyriausiasis Tribunolas.

Aukštutinė pilis pastatyta Senosios vietoje, turėjo 2 aukštų kunigaikščių rūmus, 5 bokštus, mūrinį aptvarą, pakeliamąjį tiltą. Aukštutinės pilies rūmus Lietuvos didžiojo kunigaikščio Stepono Batoro ir kitų užsakymu italų architektai XVI a. pabaigoje rekonstravo į renesansinius reprezentacinius karališkuosius rūmus – vadinamąją Batoro pilį, joje valdovas ir mirė.

XVII a. per griovą vietoj pakeliamojo išmūrytas arkinis tiltas. Pilį 1655 m. sudegino Rusijos kariuomenė, ji 1678 m. atstatyta, bet 1708 m. Šiaurės karo metu ją vėl sudegino Švedijos kariuomenė. XIX a. pristatytas trečiasis aukštas.

Žemutinė pilis 1734–1751 m. italų architektų perstatyta į rokokinius dviejų aukštų trijų korpusų rūmus, ši pilis vadinama Naująja pilimi, arba Karališkąja pilimi. Aukštutinėje ir Karališkojoje pilyse veikia Gardino istorijos ir archeologijos muziejus įkurtas 1920 m. Tarpukariu lenkų archeologai atidengė XII a. – XIV a. Senosios pilies pastatų likučius, griuvėsiai konservuoti, fragmentai restauruoti. Po karo tos pilies teritoriją kasinėjo Leningrado, Maskvos ir Baltarusijos archeologai.

## Literatūra
* Трусаў, А. А.; Собаль, В. Е.; Здановіч Н. І. Стары замак у Гродне ХІ-XVIII стст.: Гіст.-археал. нарыс. Мн., 1993. ISBN 5-343-01429-1

## Šaltiniai
Rusijos mokesčių tarnyba

**Rusijos mokesčių tarnyba** (**RMT**,  *ФНС России*) - Rusijos vykdomosios valdžios institucija, atliekanti mokesčių surinkimo funkcijas, išieškanti nesumokėtus mokesčius bei rinkliavas. Registruoja juridinius ir fizinius asmenis kaip ūkinės veiklos subjektus. Funkcijas atlieka per savo teritorines įstaigas, bendradarbiauja su vietos savivalda, valstybiniais nebiudžetiniais fondais, nevyriausybinėm organizacijom. RMT vadovas - Michailas Mokrecovas.

## Nuorodos
* Oficialus Rusijos mokesčių tarnybos tinklalapis  (rusų k.)